Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1984/85:115

Regeringens proposition

1984/85:115

om regional utveckling och utjämning;

beslutad den 21 febmari 1985.

Regeringen förelägger riksdagen vad som har upptagils i bifogade utdrag av regeringsprotokoll för de ålgärder och de ändamål som framgår av föredragandenas hemställan.

På regeringens vägnar INGVAR[REDACTED_EFTERNAMN]

THAGE G[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen redovisas mål och riktlinjer för regionalpolitiken samt överväganden om de regionalpolitiska medlens allmänna inriktning och utformning m. m.

Förslag och bedömningar redovisas på gmndval av bl. a. betänkanden från den regionalpoliliska utredningen, glesbygdsdelegationen och malm-fallsutredningen.

Målen för regionalpolitiken bör ligga fast. Regionalpolitiken bör inriklas på alt skapa fömtsättningar för en balanserad befolkningsutveckling i landets olika delar och att ge människor lillgång till arbete, service och god miljö oavsett var de bor i landet. Glesbygdens utvecklingsmöjligheter skall tas till vara.

Det regionalpolitiska arbetet bör bedrivas med inriktning på att främja en positiv utveckling av näringsliv, sysselsättning m.m. i alla delar av landet och att åsladkomma regional utjämning mellan skilda delar av landel.

Nuvarande stödområdesindelning föreslås vara oförändrad och nedsätt­ningen av förelagens socialavgifter liksom i dag omfatta Norrbottens län.

Del regionalpoliliska arbetet bör ha en bred inrikining så att mål och riktlinjer kan vägas in i regionalpolitiskt betydelsefulla samhällssektorer. Ökad vikt bör under de närmaste åren bl.a. läggas på insatser för att åstadkomma kunskaps- och teknikspridning till regionalpolitiskt prioritera­de regioner.

1   Riksdagen 1984185. I saml. Nr 115

Prop. 1984/85:115

2

För att underlätta för företag i norra Sverige att få konlakl med mark­nader i andra delar av landet föreslås all ell persontransportstöd införs. Det nuvarande godslransportstödel utvidgas på visst sätt för transporter tiU hamnar längs norrlandskusten och i Vänern och Mälaren.

Den regionalpolitiska planeringen, seklorssamordningen och projekt­verksamheten, lokaliseringsstödet och investeringsbidragen i samband med investeringar, offertsiödet, sysselsältningsstödet och nedsatta social­avgifter, glesbygdsstödet samt transportstödet bör utgöra grunden för del regionalpolitiska arbetet och insalsema. För att ytterligare öka effektivite­ten i de regionalpolitiska insatserna föreslås vissa förändringar och kom­pletteringar.

Länsstyrelsema föreslås få ökade medel för regionala utveckUngsinsat­ser. Användningsmöjlighetema för medlen föreslås vidgade så alt förstärkt företagsservice och ökat stöd till företagens produkt-, teknik- och mark­nadsutveckling kan lämnas tiU företag i regionalpolitiskt prioriterade regio­ner. Den ökade medelstilldelningen ger länsstyrelsema möjUgheter att bl. a. siödja teknikspridningsprojeki och all också intensifiera glesbygdsin-satsema. Sammanlagt 488 milj. kr. föreslås för regionala utvecklingsin­satser m. m. under budgetårel 1985/86.

Särskilda medel föreslås ställas till regeringens förfogande för bl.a. utveckUngsstöd tUl leknik- och kunskapsspridning. Investeringsstöd före­slås kunna ges till teknikcentra i regionalpoliliskl prioriterade regioner.

För atl främja forskning och utveckling i Umeå högskoleregion föreslås att medel tillförs universitetet i Umeå för insalser för bioteknisk forskning och utbildning saml högskolan i Luleå för insatser för dataleknisk forsk­ning och utbildning. Vidare föreslås insatser för rymdleknisk forskning och högskoleulbildning på rymdområdet i Kirana.

En viss utökning av de verksamheter som bör kunna erhålla regionalpo­litiskt slöd föreslås. Del regionalpoliliska stödet i samband med investe­ringar i byggnader och maskiner föreslås sänkas något. För beslut om lokaUseringsbidrag m. m. som fattas på cenlral nivå föreslås för budgetåret 1985/86 362 mUj. kr. För beslut om lokaliseringslån där beslul fattas på både central och regional nivå begärs 300 milj. kr. Kostnadema för sänkta socialavgifter i Norrbottens län och förhöjl sysselsättningsstöd beräknas till 360 milj. kr. resp. 120 milj. kr. För person- och godstransportstödet begärs 221 milj. kr.

En redovisning lämnas för de särskUda insatser som görs eller planeras i Norrbotten/Malmfälten, Bergslagen och Uddevallaregionen. Beträffande Malmfälten föreslås fortsatta insatser för att på olika säll stärka och bredda näringslivet i regionen.

Prop. 1984/85:115

3

Uidrag

PROTOKOLL

vid regérinjgssärnmanlräde

1985-02-21

Närvarande: statsrådet I.[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Bo­ström,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hell­ström, Thunborg, Wickbom

Föredragande: statsråden[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om regional utveckling och utjämning

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] anför:

Den regionala problembilden

När riksdagen vid mitten av 1960-lalet beslöt om en aktiv lokaliserings­politik var det den snabba minskningen av antalet sysselsalla inom Jord­och skogsbmkel som utgjorde del dominerande problemet. Denna ned­gång drabbade sysselsättning och befolkning i aUa delar av landet, men främst skogslänen där dessa näringar dominerade. Industrin expanderade under denna tid och del var naturligt atl de regionalpolitiska medlen huvudsakligen inriktades mot atl påverka lokaliseringen av industrins in­vesteringar. Även den offenlliga sektorn expanderade under 1960-talet med tyngdpunkt i utbyggnaden av universiteten, den mera specialiserade sjukvården och gymnasieskolan, vilket bidrog tUl den snabba tillväxten i främst storstäder och länscentra.

Under 1970-talet fortsatie tillbakagången av antalet sysselsatta inom jord- och skogsbmkel, men i en klart långsammare takt. Både induslrin och den offentliga sekiom visade nya utvecklingsdrag. Den allt snabbare stmkluromvandlingen inom industrin och den allmänl sell svaga ekono­miska ulvecklingen under främst den senare delen av 1970-lalet ledde dels tiU regionalt koncentrerade kriser, nu också i delar av landel där man tidigare varit förskonad från allvarligare regionala problem, dels lill en allmän tillbakagång inom induslrin, som vänts först de två senasle åren. Den offentliga sekiom fortsatte under 1970-talet atl öka i snabb takt, men utbyggnaden fick nu en regionall mera spridd inriktning. Denna över landet Jämnt fördelade tillväxt möjliggjordes främst av statliga transfere­ringar till kommunema, vilkel fortfarande utgör en politik som vid sidan

Prop. 1984/85:115

4

om de direkla regionalpoliliska insatserna i hög grad bidrar lUl en regional utjämning.

Sammantaget blev resultatet atl flyltningsrörelserna minskade både mel­lan och inom län. Nettoflytlningen liU storstadsregionerna byttes i en viss utflyttning och flertalel skogslän hade en viss nettoinflytlning. Skillna­dema mellan och inom län vad gäller sysselsältningsgraden tenderade att minska. Som jag kommer atl redovisa senare, kvarstår dock fortfarande stora skillnader vad gäUer arbetsmarknadens storlek och kvalitet. Fortfa­rande är arbetslösheten hög relativt selt och yrkesverksamhetsgraden låg inom i stort sett samma områden som under 1960-talet var de främsta problemregionema.

Under de senaste åren har det skell en uppbromsning av tillväxten inom den offentliga sektom och dess lidigare stabiliserande inflytande på syssel­sättningen har därmed minskat. Industrins nedgång har samtidigt upphört och förbytls i ökning. Del kan vidare noteras att liUväxten inom industrin har haft en regionalt förhållandevis jämn fördelning. En ny tendens, av potentiellt stor framtida belydelse, är den snabba tillväxten inom främsl förelagsinriktade privata tjänsler.

Den bedömning, som redovisas i den senaste långtidsutredningens hu­vudallernativ (SOU 1984:4), innebär alt de senasle årens tendenser i slort sett kommer att stå sig. En förhållandevis långsam tiUväxt inom den offentliga sektorn kommer atl gå parallellt med en svag sysselsättningsök­ning inom industrin. Enligt de analyser, som expertgmppen för forskning om regional utveckling (ERU) gjort, kan en sådan utveckling väl förenas med en rimlig regional balans.

Strukturomvandlingen inom industrin kommer emellertid att fortsätta också inom ramen för denna utveckling mot en tolall sett bättre balans i ekonomin. Detta kan leda till regionall koncentrerade obalanser främsl på gmnd av atl näringslivet har en branschmässigt ojämn regional fördelning. Malmfälten, Bergslagen och Uddevallaregionen är exempel på vilka pro­blem etl ensidigt beroende av någon eller några få branscher kan leda lill.

Den svenska ortsstmkturen är gles i en internationell jämförelse. I de flesla industrialiserade länder bedrivs industrieU verksamhel i tätt befolka­de regioner, där det ryms en betydande variation i näringslivel. Samtidigt har Sverige en öppen ekonomi och produktionsstmkturen måsle anpassas efter hur den internationella marknaden utvecklas. TiUsammans med några andra högl industrialiserade och glest befolkade länder slår vi därför san­nolikt inför en svårare anpassning mellan näringsliv och regional stmktur än vad våra viktigaste konkurrenter har att klara av. Somjag kommer all utveckla i det följande ställer detta krav på en akliv induslri- och regional­politik, som måste byggas under med en god tillväxt i ekonomin.

Prop. 1984/85:115

5

Den ekonomiska politiken i stort

En utgångspunkt vid utformningen äv regionalpoliliken är att ulveck­lingen i enskilda regioner på ell avgörande sätt påverkas av situalionen i ekonomin i stort och av den samlade ekonomiska politikens inriktning. En annan utgångspunkt är att regionalpolitiken skall vara en integrerad del av den ekonomisk-politiska strategin. Jag skall därför här kortfattat redovisa min syn på situationen i den svenska ekonomin och huvudinriktningen av den ekonomiska politiken.

Den stagnation i den svenska ekonomin som inträdde vid milten av 1970-talel präglade siarkt utvecklingen i enskilda regioner. Sjunkande lön­samhel och försämrad konkurrenskraft i industrin ledde till en nedgång i produktionen och en påtagligt minskad induslrisysselsällning. Den indu­striella tillbakagången medförde att industriinvesieringarna föll kraftigl under senare delen av 1970-talel. Därmed försvann praktiskt laget möjlig­heterna atl utnyttja omlokalisering av industriell expansion för regional uljämning. Samtidigt uppstod en mängd företagskriser som skapade allvar­liga sysselsättningsproblem på lokala arbetsmarknader.

Det slod klart för regeringen när den tUlträdde hösten 1982 alt den fortgående försämring av situationen i den svenska ekonomin som pågått sedan millen av 1970-talet måste brytas. En cenlral uppgift blev atl stärka industriseklom. Dess konkurrenskrafi måste förbällras och dess produk­tion, sysselsättning och investeringar åter bringas att växa. Den snabba tillväxten i den offenlliga sektorn måste hejdas. En sådan omläggning av den ekonomiska politiken var en fömtsättning för alt jämvikten i bytesba­lansen skulle kunna återställas och att den offenlliga sektorns finanser skuUe kunna saneras.

Regeringens försia åtgärd blev en kraftig devalvering, som skapade föratsättningar för både en starkt ökad konkurrenskrafi och en förbättring av den tidigare mycket svaga lönsamheten i den svenska industrin. Vidare fattades beslul om elt omfattande investeringsprogram inom transport-, energi- och byggnadssektorema. Resultatet av politiken har kunnal avlä­sas i en snabb produktionsökning inom industrin och förbättrad bylesba­lans samtidigt som sysselsättningen och industriinvesteringarna ökat.

Den ekonomisk-politiska strategin har med nödvändighet inneburil upp­offringar för medborgarna. Väsenlliga inslag har varil stark återhållsamhet med den privata konsumtionen och de offentliga utgiftema och en pålaglig förbättring av lönsamheten i industrin. För att fördela krisens och krispoli­tikens bördor rättvist har därför olika fördelningspoliliska åtgärder salts in.

InduslripoUliken har, som etl led i det ekonomiska rekonslmklionsarbe-tel, lagts om radikalt. Den kraftiga förbättringen av indusirins allmänna konkurtensförmåga och den sanering av de statliga förelagen som genom­förts har inneburit aU subventioner till krisföretag har kunnat ersättas med offensiva industripolitiska insalser. Under 1984 genomfördes en rad åtgär-

Prop. 1984/85:115

6

der för alt stimulera teknikutveckUng och teknikspridning inom induslrin och för att siödja nyföretagande och expansion inom mindre och medel­stora företag.

Jag vUI här också peka på den förändring i den industri- och regionalpoli­tiska myndighelsorganisationen som genomförts. Handläggningen av re­gionalpoliliskl och industripolitiskt företagsstöd har sammanförts till sta­tens industriverk. Förändringen skapar bl. a. fömtsättningar för en förenk­lad stödgivning.

Den av regeringen förda politiken har varit framgångsrik. Situationen i den svenska ekonomin är i dag avsevärt bälire än för några år sedan, och utvecklingen går i rätt riktning. Det kommer emeUertid att ta ytteriigare avsevärd tid innan den långsiktiga balansen i den svenska ekonomin har återställts. Om detta skall kunna ske krävs att den nu gällande inriktningen av den ekonomiska politiken ligger fast.

Regionalpolitiska insatser sedan regeringsskiftet

Regeringen har under de drygt två år som gått sedan regeringsskiftet beslutat om omfallande regionalpolitiska insatser. Den förda regionalpoli­tiken inrymmer tre utvecklingslinjer inom ramen för betydligt höjda anslag till regionalpoliliska insatser. Den första förändringen beslår i samlade program för kraftfuUa punktinsatser i särskilt drabbade regioner som Norr­botten, Bergslagen och Uddevallaregionen. Den andra delen i omläggning­en av politiken utgörs av långsiktigt verkande åtgärder för spridning av ny teknik. Experiment i denna riklning har inletts i Blekinge och Jämtlands län samt kring tre kärnkraftverk.

Den tredje förskjutningen av insalsema är de krafiiga uppräkningarna av de regionalpolitiska medel som ställs tiU länsstyrelsemas förfogande och då i synnerhet för glesbygdsinsatser.

Problemen i de områden där särskUda program satts in är olika från fall tiU faU, men kännetecknas i regel av atl man under lång tid varil beroende av en eller elt fåtal näringar eller förelag. Industrin i Norrboltens län har huvudsakligen bestått av ett fåtal stora företag inom tunga basindustrier som gmv-, jäm- och skogsindustri. Bergslagsregionen har i stort sett varit beroende av samma lyp av industrier och förelag som Nortbotten. I Bergslagen har ändå funnits en något mera differentierad industristruktur med kortare avstånd till andra industrimiljöer. Uddevalla som ort har varit starkt beroende av en stor arbetsplats, varvet, men ligger samtidigt i en region med betydande induslriell växtkraft.

Även om situationen således är oUka i de olika exemplen är den ensidiga näringslivsstrukturen ett gemensaml drag.

De tre särskilda åigärdsprogram som salts in i Norrbotten, Bergslagen och Uddevallaregionen syftar alla till alt skapa en miljö för ny industriell utveckling, såväl genom utveckling i befintliga företag som genom utveck-

Prop. 1984/85:115

7

ling av nya företag i nya branscher. Ätgärderna har bl. a. innefattat förbätt­ring av infrastrukturen t. ex. i form av ökade forsknings- och utvecklingsin­satser och utbildning.

Ålgärdema i Norrbottenprogrammet (prop. 1982/83:120) bestod bl.a. av rekonstmktion av de statliga företagen, särskilda arbetsmarknadspoli­liska åtgärder, sänkta arbetsgivaravgifter, medel för förelagsutveckling och vissa insalser inom energiområdet, resurser för utökade forsknings­och utvecklingsinsatser samt särskilda medel för utveckling av rymdverk­samheten i Kimna. Programmet innehöll omfattande arbetsmarknadspoli­liska insatser, men huvudvikten lades vid ålgärder för att skapa ny företag­samhet och en breddning av näringslivet.

Resultatet av insalsema i Norrbottens län, tillsammans med de allmänna förbättringar i den svenska ekonomin som har åstadkommits, är alt en posiliv utveckling har inletts i länet. Nyföretagandel ökar samtidigt som näringslivel har genomgått en breddning. Särskilt intressant är den myckel posiliva utveckling som pågår inom data- och elektroniksektom samt rymdverksamheten i Kimna. Åtgärderna har dock sin stora effekt först på lång sikt och sysselsättningsproblemen i länel är fortfarande betydande.

Bergslagsprogrammet, som sattes in i anslutning lill uppgörelsen om en ny simktur för specialstälindustrin, omfattar på samma sätt åtgärder för atl stärka det befintliga näringslivet och skapa föratsättningar för att bryta ensidigheten och komplettera befintligt näringsliv med nya verksamheter.

De medel för Bergslagen som ingick i specialstålspropositionen (prop. 1983/84:157) kompletterar de utvecklingsresurser som finns vid berörda länsstyrelser och ulvecklingsfonder. Insalsema tar huvudsakligen sikte på olika företagsutvecklande åtgärder samt åtgärder för teknikutveckling och teknikspridning. Åtgärderna i Bergslagsprogrammet omfattar också utbild­ningsinsatser och stimulans av nyföreiagande. Slalens industriverk (SIND) och slyrelsen för teknisk utveckling (STU) har båda givits särskil­da uppdrag att arbeta aktivt med utveckling av näringslivel i Bergslagen.

Uppgörelsen om specialstålindustrin omfatlade finansiella rekonstmk­tioner av företagen, huvudsakligen från privata intressenter och ägare. DärtUl kom Bergslagsprogrammet, som kraftigl ökade regionens medel för industriell fömyelse.

Även åtgärderna i Uddevallaregionen är inriktade på att skapa en bas för ny industriell utveckling i en region som varil ensidigt uppbyggd kring en enskild industrigren. De statliga insatserna i Uddevallaregionen omfattar bl.a. lokaliseringsstöd tUl induslriprojekt saml infraslmkturförbättrande åtgärder, främsl kommunikationer, forskning och utveckling samt utbild­ning.

Regeringen har sedan regeringsskiftet vid sidan om åtgärderna för sär­skUt utsatta regioner påbörjat ett arbete, som syflar lill atl via åtgärder för all förbättra infrastmkturen och stimulera företagsutveckling lägga en grund för en balanserad regional utveckling.

Prop. 1984/85:115

8

Exempel på sådana åtgärder är de program för teknikspridning som länsstyrelsema i Blekinge och Jämllands län har utarbetal på uppdrag av regeringen. Dessa program syftar tUl all ta till vara de tekniska och andra resurser som finns vid slora förelag, högskolor och andra organisationer inom eller i kontakt med länen och ulnyllja dessa resurser för företagsut­vecklande åtgärder. Båda länen kommer att kunna genomföra sina resp. utvecklingsprogram med regionalpoliliska medel.

På samma sätt har länsstyrelserna i Uppsala, Kalmar och Hallands län på uppdrag av regeringen utarbetal program och erhålUt regionalpolitiska medel för att utnyttja de tekniska kunskaper som finns hos personalen vid kämkraftverken i Forsmark, Oskarshamn och Ringhals för företagsut­vecklande åtgärder. Syftet är att utnyttja verkens högt utbUdade personal för nyföretagande, förelagsutveckling och teknikspridning.

Av stor betydelse för stora delar av de regionalpolitiskt prioriterade områdena har vidare den kraftigt ökade projekterings- och prospeklerings­verksamheten varit. Delta har möjliggjorts genom det hösten 1982 besluta­de 300-miljonerkronorsprogrammet för ökad projekterings- och prospek­leringsverksamhel. Inle minst i Bergslagen och Norrbotiens län har detta haft stor belydelse.

Erfarenheterna av olika åtgärder för alt skapa nya fömtsättningar för näringslivsutveckling visar också på del slarka sambandet meUan industri-poUtik och regionalpolitik. Propositionen om industriell utveckling ocb fömyelse (prop. 1983/84:135), som riksdagen beslutade om våren 1984, innehöll en rad åtgärder i det syftet, någol som har stor belydelse för utvecklingen i de regionalpoliliskt priorilerade regionema. Jag vUl här särskilt peka på de ulökade möjlighelema för de regionala ulvecklingsfon-dema atl stimulera investeringar i produktutveckling, marknadsföring m. m., de ökade insalsema för stimulans av nyföreiagande samt åtgärder för teknikspridning bl. a. via en utvecklad samverkan mellan högskola och småförelag.

Sammanfattningsvis visar denna redogörelse att en lång rad åtgärder har vidtagits sedan regeringsskiftet 1982 i syfte att skapa fömtsättningar för en balanserad regional utveckling. Samlidigt har ålgärder vidtagits inom ra­men för industripolitiken vilka har stor belydelse även för de regionalpoli­tiskt priorilerade regionema. Ålgärdema ligger i linje med den inriktning av den framtida regionalpolitiken, som jag kommer atl förorda i denna proposition.

Regionalpolitikens mål och inriktning

Målen för regionalpolitiken bör enligt regionalpoliliska ulredningens uppfattning vara all ge alla människor oavsell var de bor i landet liUgång till arbele, service och en god miljö. Denna målformulering överensstäm­mer i stort med vad som gällt alltsedan början av 1970-talel. Som framgår

Prop. 1984/85:115

9

av vad som lidigare sagls om den regionala problembilden, finns i sam­hällsutvecklingen starka krafter som verkar för geografisk koncentration.

Slutsatsen måsle enligt min uppfattning, liksom den regionalpolitiska utredningens, bli att de allmänna målen för regionalpolitiken bör ligga fast. Jag instämmer också i ulredningens bedömning alt stödområdesindelning­en inte nu bör förändras genom all ytteriigare kommuner hänförs tUl stödområdet eUer atl någon kommun förs därifrån.

Förändringama skall i stället gälla instmmenten, och siktet måste vara inställt på en högre grad av måluppfyllelse. De förändringar i de regional­politiska medlen som föreslås i det följande är avsedda all effektivisera regionalpolitiken och därmed skapa bättre fömtsättningar för en varaktigt förbättrad regional balans. Förslagen moiiveras också av de förändrade betingelser som de senaste årens ekonomiska utveckling i Sverige innebu­rit från regionalpolitisk utgångspunki.

Jag vUl i detta sammanhang också betona alt regionalpoliliken skaU ses som en integrerad del i arbetet för all föra landet ur den ekonomiska krisen. En bättre regional balans bidrar lill atl hålla uppe utnyttjandet av landets samlade produktionsresurser. Å andra sidan gäller att fullföljandet av regeringens ekonomiska politik är av avgörande belydelse för möjlighe­terna atl på sikl bedriva en framgångsrik regionalpolitik. Erfarenheten har visat att en stagnation i ekonomin slår hårt mot sysselsättningen i de regioner som har de största problemen. Därtill kommer atl en bräcklig samhällsekonomi leder till atl grunden för fördelningspolitiska insalser försvagas.

Dagens situation i den svenska ekonomin innebär alt föratsältningama för regionalpolitiken är väsenlligl bäitre än bara för några år sedan. Indu­strins konkurtensförmåga har kraftigl förbättrats och lönsamheten är totalt selt god. Även om man inte kan räkna med en slark långsiktig sysselsätt­ningsexpansion i industrin med åtföljande möjligheter tUl belydande omlo­kalisering av företag, har fömisältningar skapats för en induslriell utveck­ling i alla delar av landel.

Slutsatsen blir, enligt min uppfallning, atl regionalpoliliken i ökad ut­sträckning bör inriktas på alt ta vara på de naturUga fömtsättningarna för utveckling av näringshvet inom olika regioner. Det kan gälla atl bygga upp en infrastmktur som skapar underiag för en långsiktigt positiv utveckling av de egna resurserna. Förslag lämnas bl. a. om insatser för all främja forskning och utbildning i Umeå, Luleå och Kimna. Det kan också vara fråga om att stödja utvecklingen av befintliga företag i regionen. Det kan, då del gäller glesbygden, gälla all med okonventionella och för del enskilda fallel särskilt utformade insatser la vara på de speciella fömtsättningar för produktiv verksamhel som finns i dessa områden.

Jag vUl understryka att de påfresiningar på enskilda regioner som ligger i den fortgående stmkluromvandlingen inle får leda till all regionalpolitiken

Prop. 1984/85:115

10

utformas så att den konserverar näringsstmkluren. Regionalpolitiken mås­te tvärtom syfta tiU atl ta vara på de posiliva inslagen i förändringen.

En sådan inriktning av det regionalpolitiska arbetet överensstämmer också väl med det krav somjag tidigare redovisat, nämligen att insatserna skall ligga i linje med den ekonomisk-politiska strategin i stort.

Min allmänna bedömning är atl del regionalpolitiska stödet i huvudsak har fungerat bra och bidragil lill en positiv industriutveckling i slöd-områdeslänen. Också vad beträffar glesbygdsstödet är erfarenhetema en­ligt min uppfattning goda. Detta är också regionalpolitiska utredningens bedömning. Några mer långtgående förändringar i stödets utformning finns det därför inte skäl att göra. Det finns emellertid anledning att göra vissa förändringar vad gäller såväl utformningen som hanteringen av de regio­nalpolitiska medlen.

Somjag tidigare har framhållit är en grandläggande utgångspunkt att det praktiska regionalpolitiska arbetet i ökad ulslräckning skall inriklas på atl ta vara på möjligheter till tillväxt i befintligt näringsliv och att utveckla ny verksamhet på basis av regionemas egna förutsättningar. Detta är viktigt.

Jag vill här sammanfattningsvis redovisa några slutsatser, som mot bakgrand av vad Jag hittills anfört är utgångspunkt för ulformningen av de i fortsättningen presenterade förslagen.

En första slutsats är att regionalpolilikens genomförande tUl stor del kan och bör decentraliseras tUl länsnivån. Detta är en naturlig följd av atl politiken i större utsträckning inriktas på att utveckla regionernas och glesbygdens egna resurser. Det innebär också en förenkling för förelag som söker stöd.

En andra slutsats är att regionalpolitiken i ökad utsträckning bör inriktas på all bygga upp infrastmkturen i de regionalpolitiskt prioriterade områ­dena. Det behövs exempelvis aktiva ålgärder för att åsladkomma kun­skaps- och teknikspridning till regionalpolitiskt prioriterade regioner. Ris­ken är annars överhängande för en ökad koncentration av verksamheier och arbelstUlfallen till de orter och regioner i landet som har större högsko­leenheler och/eller större företag med slora egna forsknings- och utveck­lingsresurser.

En tredje slutsats är att det regionalpolitiska slödel till företagen bör utformas så att det mer än tidigare ger möjlighet att stödja "mjuka" investeringar, i främst teknik- och marknadsutveckling. Stödel bör också ges en sådan utformning att företagens kundkontakter och möjligheter all nå marknaden med sina produkter underlättas.

En fiärde slutsats är att det finns elt slort behov av speciella glesbygds­insalser för att nå ut med regionalpolitiken till de mest utpräglade gles­bygdsområdena. Även i glesbygdspolitiken bör tyngdpunkten ligga på all ta till vara och utveckla lokala resurser och förutsättningar.

En femte slutsats är atl det regionalpolitiska arbetet måste ske på bred fronl - med en aktiv medverkan från flera politikområden. Industri- och

Prop. 1984/85:115

11

regionalpoUtiska insatser måste göras så all de stöder och kompletterar varandra. Samverkan med bl. a. arbetsmarknads-, utbildnings-, kommuni­kations- och jordbmkspolitiken är nödvändig för att resullal skall nås med regionalpoliliken. Atl påverka den offentliga sektorns verksamhel och lokedisering utgör också en viktig del av den samlade regionalpoliliken. Del är viktigt atl komma ihåg atl etl stort antal beslut som påverkar den regionala utvecklingen positivt eUer negativt fattas utanför regionalpoliti­kens ram.

Avslutningsvis vill jag redovisa omfattningen av de insatser som före­slås i del följande. Förslagen ligger i linje med vad som redovisades av den regionalpolitiska utredningen.

För atl genomföra de regionalpolitiska insatserna kommerjag att föreslå atl 1740 milj. kr. anvisas för oUka former av utvecklingsarbete och före­tagsstöd.

Betydelsen av alt initiativ och idéer som finns regionall och lokall kan utvecklas på etl effektivt sätt motiverar att det regionalpoUtiska arbetet tiU en betydande del genomförs i decentraliserade former. Av de medel Jag föreslår skall användas för regionalpoUtiska insatser anser jag alt länssty­relsema bör disponera 457 milj. kr. för regionala utvecklingsinsatser.

Chefen för kommunikationsdepartementet kommer att begära att riksda­gen anvisar 19 milj. kr. till gods- och persontransportstöd uiöver de 202 milj. kr. som föreslagils i budgelpropositionen (prop. 1984/85:100 bil. 8).

Statsråden[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN] anmäler sina förslag. Anförandena och förslagen redovisas i underprotokoU för resp. departement.

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] hemstäUer att regeringen i en proposition förelägger riksdagen vad han och statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] har anfört för de åtgärder och de ändamål som de har hemstäUl om.

Regeringen ansluter sig lill föredragandenas överväganden och beslular att genom proposition förelägga riksdagen vad föredragandena har anfört för de åtgärder och de ändamål som de har hemställt om.

Regeringen beslutar att de anföranden och förslag som redovisas i un­derprotokollen skall fogas till propositionen som bilagorna I och 2.

Prop. 1984/85:115

12

BUaga 1

Utdrag

INDUSTRIDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1985-02-21

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition om regional utveckling och utjämning

1    Inledning

Det senaste mer övergripande riksdagsbeslutet om regionalpolitiken togs våren 1982 (prop. 1981/82:113, AU 23, rskr 305). Riksdagen beslöt därvid också atl föreslå regeringen tillsätta en pariamenlarisk ulredning med uppgift atl se över regionalpolilikens inriktning och omfattning efter budgetåret 1983/84.

Utredningen, som tillsattes av regeringen i december 1982, avlämnade i augusti 1984 betänkandet (SOU 1984:74) Regional utveckling och mellan-regional utjämning. Däruiöver har ell flertal andra ulredningsbetänkanden och rapporter rörande regionalpoliliken redovisats för regeringen. Sam­manfattningar av betänkanden, rapporter m. m. och remissynpunkter på dessa bör fogas till protokollet i della ärende som bilagorna 1.21.5 enligt följande:

Utredningsbetänkanden

Bilaga

SOU 1984:74       Regional utveckling och

1.2

mellanregional utjämning + bilagor, Ds I 1984:21-25. Betänkande avgivet av regional­politiska utredningen.'

Ds I 1984:1

Statligt slöd till glesbygd -

1.3

utvärdering av stödgivningen 1968-1982.

Rapport avlämnad på industri­departementets uppdrag av planeringsdirektör Bengt[REDACTED_EFTERNAMN].

' Professor Pär-Erik Back, ordförande, riksdagsledamöterna Per-Ola[REDACTED_EFTERNAMN], An­ders G.[REDACTED_EFTERNAMN], Christer[REDACTED_EFTERNAMN], Gunnar[REDACTED_EFTERNAMN], Marianne[REDACTED_EFTERNAMN], Jöm Svens­son, docenten Lars[REDACTED_EFTERNAMN] samt dåvarande länsrådel Uno Williamsson.

Prop. 1984/85:115

13

Utredningsbetänkanden

Bilaga

Ds 11984:20        Glesbygden - resurser och

1.4

möjligheter.

Rapport från delegationen

för glesbygdsfrägor.

Ds 11984:9

Framtid i Malmfälten.

1.5

Belänkande avgivet av

Malmfaltsutredningen.

Dessulom har ett antal skrivelser, rapporter m.m. inkommit från läns­styrelser, kommuner, företag, organisaiioner m. fl.

En beskrivning och analys av den regionala utvecklingen och problem­bilden redovisas i bilaga I.I., som bör fogas tiU protokollet i detta ärende.

I budgetpropositionen 1985 (prop. 1984/85:100 bil. 14 s. 60) har regering­en föreslagit riksdagen att, i avvakian på särskUd proposition i ämnel, för budgelåret 1985/86 beräkna

1. lill Regionalpolitiskt stöd: Bidragsverksamhet elt förslagsanslag av

350000000 kr.,

2. till Regionalpolitiskt stöd: Vissa lokaliseringsbidrag m.m. ett reserva-

tionsanslag av 264000000 kr.,

3. till Regionalpolitiskt stöd: Lokaliseringslån ell reservationsanslag av

500000000 kr.,

4. lill Regionalpolitiskt stöd: Regionala utvecklingsinsatser ett reserva-

tionsanslag av 398250000 kr.,

5. lill Täckande av förluster på grund av kreditgarantier tiU företag i

glesbygder m.m. ett förslagsanslag av 1000 kr.,

6. till Ersättning för nedsättning av socialavgifter ett förslagsanslag av

330000000 kr.

Jag avser nu att ta upp frågor om den fortsatta regionalpoliliken med utgångspunkt från bl. a. nämnda utredningsbetänkanden och rapporter och redovisa mina överväganden och förslag. Jag börjar med regionalpolilikens allmänna inriktning (avsnitt 2). Därefler lar jag upp regionalpolitikens medel (avsnitt 3). Jag går sedan in på särskilda insalser i vissa regioner (avsnitt 4). Därefter behandlar jag del nordiska regionalpoliliska samarbe­tet (avsnitt 5) och den regionalpoliliska forskningen (avsnitt 6). Efter hemställan (avsnitt 7) tar Jag upp vissa anslagsfrågor (avsnitt 8).

De frågor som behandlas är delvis av olika karaklär. En del kräver riksdagens ställningslagande och jag presenlerar där förslag lill beslut. Andra frågor kräver inle beslut från riksdagens sida och mina bedömning­ar är i dessa fall en informalion tiU riksdagen.

 Kommunalrådet Äke[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, f.d. förbundsordföranden Sixten Bäck­ström, riksdagsledamöterna Bertil[REDACTED_EFTERNAMN], Ove Karisson, Barbro[REDACTED_EFTERNAMN] och Tore[REDACTED_EFTERNAMN] samt köpmannen Rune[REDACTED_EFTERNAMN].

' 1 kommittén ingick vid betänkandets avlämnande landshövding Erik Hammarsten, ordf., riksdagsledamöterna Kari[REDACTED_EFTERNAMN], Arne[REDACTED_EFTERNAMN], Lilly[REDACTED_EFTERNAMN], Kari-Erik[REDACTED_EFTERNAMN], Birgitta[REDACTED_EFTERNAMN], fru Eivor[REDACTED_EFTERNAMN] samt fru Eva[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1984/85:115

14

2    Regionalpolitikens allmänna inriktning

2.1 Regionalpolitikens mål och uppgifter Sammanfattning av mina bedömningar:

o Målen för regionalpolitiken bör ligga fast. Regionalpolitiken bör sålunda inriktas på att skapa fömtsättningar för en balanserad befolkningsut­veckling i landets oUka delar och på att ge människor tillgång tiU arbete, service och god miljö oavsett var de bor i landet. En gmndläggande uppgifl bör därvid vara att ta till vara och utveckla de resurser och föratsättningar som finns i skUda regioner och att främja en positiv utveckling av näringsliv och sysselsättning i alla delar av landel. SärskU­da insalser bör härvid göras för att främja ulvecklingen i glesbygden.

o Del regionalpoliliska arbetet bör ha en bred inriktning och mål och riktlinjer vägas in i regionalpolitiskt belydelsefulla samhällssektorer. Ökad vikl bör under de närmaste åren läggas vid insatser för alt sprida ny kunskap och teknik till alla delar av landet.

Utredningsförslag: Såväl regionalpolitiska utredningens som glesbygdsde­legationens syn överensstämmer med min. Regionalpoliliska ulredningen anser atl de aUmänna målen för regionalpoliliken bör behållas oförändrade även om de kan tyckas avlägsna i förhållande till de nuvarande regionalpo­litiska problemens omfattning och svårighetema atl lösa dessa. Enligt utredningen måsle en viktig uppgifl för regionalpolitiken under det när­masle årtiondet bli att se tiU att de krafter som verkar i riklning mol fortsatt centralisering inte får slå igenom. Fortsalt snabb slmkluromvandling, fort­satt relativt låg tiUväxt i ekonomin, ökade svårigheler atl omlokalisera verksamheter samt framväxt av nya högleknologiskt baserade företag -vUka dras tiU befintliga kunskapscentra - är faktorer som enligt utredning­en medför risker för en utarmning av områden som redan drabbats hårt. Utredningen föreslår mol denna bakgmnd att ökade insatser görs de när­maste fem å tio åren för atl sprida ny teknisk forskning och utveckling.

Glesbygdsdelegationen förordar en fortsatt offensiv och utvecklingsin-riktad poUtik för att skapa en livskraftig glesbygd. Delegationen betonar de utvecklingsmöjligheter som finns i glesbygden och viklen av alt insatser görs för att främja ett ulnyttjande av dessa möjligheter.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser redovisar samma synsält be­träffande målen för regional- och glesbygdspolitiken som regionalpolitiska utredningen och glesbygdsdelegationen. Flera remissinslanser, bl.a. AMS, LO och TCO, pekar på den stora skiUnaden mellan mål och medel i det regionalpolitiska arbetet, men stannar ändå vid uppfatlningen att de nuvarande målen bör gälla också framöver. Flera remissinslanser fram-

Prop. 1984/85:115

15

håller - liksom regionalpolitiska ulredningen - vikten av att ökade insat­ser görs de närmasle åren för alt geografiskt sprida ny teknik och teknisk forskning och utveckling.

Svenska arbetsgivareföreningen, Sveriges industriförbund och Svenska handelskammarförbundet anser i ett gemensamt yttrande att det nu finns anledning att göra en mer omfattande översyn av regionalpolitiken än som varit möjligt med den begränsade tidsram regionalpolitiska utredningen har haft tiU silt förfogande. Organisalionema anser att det nu är dags att sammanfatta tjugo års erfarenheter av regionalpolitik och skapa etl enkelt och överskådhgt system som är baserat på en realistisk syn på mål och möjligheter. De föreslår därför atl det nuvarande stödsystemet behålls oförändrat tills vidare och att en ny parlamentarisk utredning tUlsätts med vidare direkliv och längre lid för sitl arbete än den nu avslutade.

Det stora flertalet remissinstanser delar som nämnts glesbygdsdelega­tionens syn vad gäller målen för glesbygden. Samtidigt finns del en del erinringar mol den bakomliggande analysen liksom mot att delegationen i sin bedömning av utveckUngsmöjlighetema i glesbygden överbetonat möj­lighelema och underskattat hoten och svårighetema.

Mina bedömningar: Regionalpolitikens mål att ge människor i alla delar av landet liUgång till arbete, service och en god miljö ingår som en viktig del i en samlad välfärdspolitik för landet. Ett tillvaratagande av skilda regioners arbetskraftslUlgångar och resurser i övrigl är av gmndläggande betydelse för landets ekonomi. Regional utjämning av sysselsättningsmöjligheterna är också väsenflig för all åstadkomma jämställdhet mellan kvinnor och män. Tillgång tiU service och god miljö är viktig både från aUmänna välfardssynpunkler och för möjlighelema att främja och utveckla näringsli­vel i skilda regioner.

En balanserad regional utveckling, utan snabba och omfattande befolk­ningsomfördelningar meUan och inom länen, gör att utbyggt samhällskapi­tal kan användas effektivi i alla delar av landet. En sådan utveckling främjar möJUgheterna för människor att upprätthåUa stabUileten i sina sociala kontakter och minskar risken för ofrivilliga flyttningar. Stabilitet i befolkningens geografiska fördelning gör det också möjligt alt bevara ett varierat kulturellt och socialt mönster i olika delar av landet. Regional balans är viklig också från försvarspolitisk synpunkt. Jag vill betona att det även i ett läge med regional balans kan ske och sker omfattande flyttningar såväl meUan kommuner som mellan län. En viss geografisk och yrkesmäs­sig rörlighet är naturlig och nödvändig. Befolkningsutvecklingen påverkas fömtom av flyttningen också av förhåUandet mellan anlalel födda och döda. De f n. aUmänt låga födelsetalen ger tillsammans med snedheten i åldersstmkturen hos befolkningen ett negativt födelsenetto i många kom­muner. Vissa befolkningsförändringar sker sålunda även om flyllningsrö-relsema väger Jämnt regionall selt.

Prop. 1984/85:115

16

Del har funnits och finns en bred uppslutning kring de hittillsvarande målen för regionalpoliliken. Några avgörande förändringar i den regionala problembUden eUer fömtsättningama för regionalpolitiken har enligt min mening inte inträffat som motiverar en ändring av dessa mål. Jag anser sålunda - i Ukhet med regionalpoUtiska ulredningen och remissinstanser­na - att målen för regionalpolitiken bör ligga fast.

Jag delar vidare regionalpolitiska ulredningens uppfattning alt en viktig uppgift i del regionalpolitiska arbelet under det närmaste årtiondet måste bli att förbättra fömtsättningama för leknisk forskning och utveckling i olika delar av landet och att geografiskt sprida ny kunskap och teknik över landet.

Glesbygdspolitiken utgör enligt min mening en viktig del av den samlade regionalpolitiken. Den allmänna regionala utveckUngen och regionalpoliti­ken är av största betydelse också för glesbygden och för dess människor. Kompletterande insatser, delvis med en annan utformning och inriktning än i regionalpolitiken i övrigt, måsle dock göras i den utpräglade glesbyg­den för alt välfärdsmålen om arbete, service och miljö skall kunna uppnås även i dessa områden och för att la tiU vara de utvecklingsmöjligheter som finns i glesbygden.

2.2 De regionalpolitiska medlens allmänna inriktning, utformning och han­tering

Sammanfattning av mina bedömningar:

o De nuvarande regionalpoliliska medlen - i form av bl. a. regionalpoli­lisk planering, sektorssamordning och projektverksamhet, lokaliserings­stöd i samband med invesleringar, sysselsältningsstöd, nedsatta social­avgifter, glesbygdsstöd samt transportstöd - bör utgöra gmnden för det regionalpoUtiska arbetet och insalsema också i fortsättningen. Vissa förändringar och kompletteringar bör dock göras med hänsyn lill delvis ändrade fömtsättningar och för atl i övrigl öka slagkraften i de regional­poUtiska insalsema.

o Länen bör tillföras ökade medel för regionala utvecklingsinsatser och också ges ökade beslutsbefogenheter när del gäller dessa medel. An­vändningsmöjlighetema för dessa medel bör vidgas så all förstärkt före­tagsservice och ökat stöd till nyföretagande och invesleringar i produkt-, leknik- och marknadsulveckUng kan lämnas lill företag i regionalpoli­liskl priorilerade regioner. Samlidigt bör subventionsnivån sänkas något vad gäller stöd i samband med invesleringar i byggnader och maskiner.

o Ökade insalser bör vidare göras för alt allmänt förbättra näringslivsmil­jön i de sysselsättningssvaga delama av landet. Regionalpoliliskl slöd bör således även kunna användas för att initiera och främja kunskaps-och teknikspridning tUl dessa delar av landet. Chefen för kommunika­tionsdepartementet kommer senare (bilaga 2) all föreslå all ell person-

Prop. 1984/85:115

17

transportstöd införs för företagen i norta delen av landel och alt en viss utvidgning görs av det nuvarande godslransportstödel.

Utredningsförslag: Regionalpoiitiska utredningens och glesbygdsdelega­tionens synsätt överensstämmer med mitl.

Remissinstansema: Flertalel remissinslanser ansluter sig till utrednings­förslagen när det gäller den aUmänna inrikiningen av de regionalpoliliska ålgärdema och medlen. Många motsätter sig dock all subvenlionsnivån sänks för stöd i samband med investeringar i byggnader och maskiner. Flera remissinstanser anser atl utredningen inte lyckats förenkla stödsy­stemet i riktning mot färre medel, enklare regler och färte beslutsinstanser. Svenska arbetsgivareföreningen, Sveriges industriförbund och Svenska handelskammarförbundet anser i sitt gemensamma yttrande att inriktning­en på medlen bör förändras i väsentliga delar. Organisationerna anser bl. a. att de selektiva formema av stöd tiU företagen - lokaliseringsstöd, offert-stöd m. m. - bör sammanföras till etl enda riskkapilalslöd med villkorlig återbetalningsskyldighet. De anser vidare att sysselsältningsstödet och på sikt också transportstödet bör avvecklas till förmån för en ytterligare sänkning av företagens socialavgifter.

Opinionen är starkt splittrad i synen på vissa förslag som rör enskilda medel. En utförligare redovisning av remissynpunktema görs i anslulning till behandlingen av de olika medlen (avsnitt 3).

Mina bedömningar: Ålgärder och beslut inom många samhällsområden påverkar den regionala utvecklingen. Del reguljära regionalpoliliska siödet utgör endast en liten del av de samlade statliga transfereringarna till skUda regioner. Det är därför viktigt att regionalpolitiska aspekler vägs in i sektorspolitiken och alt detla sker på såväl cenlral som regional nivå. Seklorsövergripande planering och samordning blir därvid ell viktigt inslag i det regionalpoliliska arbetet för att åsladkomma väl fungerande regioner och goda ulvecklingsbelingelser för näringslivet. Jag ålerkommer senare tdl dessa frågor (avsnitt 2.3 och 3.2.).

Gmnden för del nuvarande regionalpolitiska stödet utgörs av det lokali­seringsstöd - i form av lån och bidrag lUl invesleringar - som infördes i mitten av 1960-talet. Siödet har efter hand kompletterats och förändrats. Det regionalpoUtiska stödet omfattar i dag lokaliseringsstöd, investerings­stöd, offertslöd, sysselsättningsstöd, nedsatta socialavgifter, glesbygds­stöd, transportstöd samt medel för projektarbete. Del senasle mer övergri­pande beslutet angående medlen tog riksdagen våren 1982. Siödet har sedan dess byggts ut genom riksdagens beslut år 1983 om sänkta socialav­gifter i hela Norrbollens län från atl tidigare under ell år ha gälll endasl den nordligaste delen av länet.

Min allmänna bedömning är all det regionalpolitiska stödel har fungeral 

2   Riksdagen 1984185. 1 saml. Nr 115

Prop. 1984/85:115

18

bra och bidragil lill en bälire regional balans och en förbättrad arbetsmark­nad i de sysselsätiningssvaga delama av landet. Denna bedömning gäller också glesbygdsstödet. Jag vill i detta sammanhang emellertid också peka på den betydelse andra samhällsinsatser har i regionalpoliliskl avseende. Jag avser då den kommunala skalleutjämningen, arbetsmarknadspolitiska ålgärder m. m.

Den nuvarande utformningen och inriktningen av det regionalpolitiska stödet bör mot nämnda bakgmnd enligt min mening i sina huvuddrag gälla också i fortsättningen. Vissa förändringar bör dock göras bl. a. med hänsyn till att nya fakiorer fått ökad belydelse för näringslivets utveckling och lokaUsering.

Med en ökad betoning inom regionalpolitiken på atl ta till vara regionala och lokala utvecklingsmöjligheter bör också följa ökade beslutsbefogen­heter på länsnivå vad gäller användningen av det regionalpolitiska stödel. En ytterligare decentralisering till länen bör, enligt min mening, därför ske. Länen bör sålunda tillföras ökade medel för regionala utvecklingsinsatser och också ges ökade möjligheter all besluta om användningen av medlen.

Dessa medel bör vidare i ökad grad inriktas på alt stödja företagsulveck-Ung och nyföretagande. Erfarenhelerna frän det praktiska arbetet i länen pekar entydigt i denna riktning, något som också framgår av de regionala industriprogram som arbetats fram i länen. Länsstyrelsemas medel för regionala utvecklingsinsatser bör sålunda kunna utnyttjas för att förstärka de regionala ulvecklingsfondemas resurser för företagsservice och stöd till företagens investeringar i marknads-, teknik- och produktutveckling i re­gionalpolitiskt prioriterade regioner. Samtidigt med denna vidgning av användningen av del regionalpoliliska stödet finns det, enligt min mening, skäl atl minska subventionsnivån något i samband med invesleringar i byggnader och maskiner. Jag återkommer tUl detta (avsnitt 3.4.3).

Ökad vikt bör vidare läggas på infrastmkturåtgärder inom bl. a. utbild­ning, forskning och teknisk utveckling. Åtgärder måsle enligt min mening vidtas för atl ge små och medelstora företag i de regionalpoliliskt priorite­rade regionema möjligheter att ta del av och utnyttja ny teknik och kun­skap. Det gäller här atl initiera och främja kunskaps- och teknikspridning i sådana regioner. Jag kommer senare (avsnitt 3.3) att föreslå alt regionalpo­liliska medel skall kunna användas för detta ändamål.

2.3 De regionalpolitiska insatsernas geografiska inriktning

Sammanfattning av mina bedömningar:

o Det regionalpolitiska arbetet bör bedrivas med inriktning på att främja en positiv utveckling av näringsliv, sysselsättning m.m. i alla delar av landet och att åstadkomma regional utjämning mellan skilda delar av landet.

Prop. 1984/85:115

19

o De regionalpolitiska insatserna bör geografiskt fördelas så atl alla län tilldelas resurser för vissa allmänt utvecklingsfrämjande insatser och i övrigt med hänsyn tiU problemens omfattning i skilda delar äv landel.

o Vissa lyper av åtgärder bör förbehållas vissa områden i landet som preciseras av regering och riksdag. Avgränsningen av dessa områden kan variera för olika slags åtgärder.

o Nu gällande stödområdesindelning för del regionalpoliliska stödet bör ligga fast liksom nuvarande geografiska avgränsning för nedsättning av socialavgifter. Chefen för kommunikationsdepartementet kommer sena­re (bilaga 2) att förorda atl även områdesindelningen för godstransport­stödet behålls oförändrad.

o Regeringen bör som hittills kunna förklara orter/regioner som drabbas av regionalpolitiska problem i samband med slmklurförändringar som tillfäUiga stödområden eUer på annat sätl ge särskilt stöd till sådana orter/regioner.

o Det ankommer på länsstyrelsema atl ange geografiska prioriteringar och rikthnjer för del regionalpoliliska arbelel i länen.

Utredningsförslag: Regionalpolitiska utredningens syn överensstämmer i allt väsentligt med min vad avser den geografiska inriktningen av regional­poliliken. Del gäller såväl gmnderna för de geografiska prioriteringarna som den konkreta indelningen i stödområden m. m. Ulredningen gör en uppdelning av regionalpolitiken i två delar - regional utveckling och meUanregional utjämning. Ulredningen anser atl stödområdesindelningen för del regionalpolitiska stödet bör ligga fast. Tre landsdelar - Norna inlandet, Norrlands kustland och Bergslagen - framslår enligt utredningen som de områden som bör prioriteras vad avser åtgärder för mellanregional utjämning. Problemen skiljer sig en del mellan landsdelarna, varför sam­mansättningen av ålgärder bör variera dem emellan. Ulredningen fram­håller också betydelsen av slarka stödjepunkter i dessa delar av landel och angelägenheten av att åtminslone en arbetsmarknad i varje län utvecklas så all den kan fungera som altemativ till expansiva orter på andra håll i landel. Såväl regionalpolitiska utredningen som glesbygdsdelegationen förordar en geografisk utvidgning av systemet med sänkta socialavgifter. Jag behandlar den frågan senare (avsnitt 3.4.4).

Remissinstanserna: Det stora flertalel remissinstanser ansluter sig till regio­nalpolitiska ulredningens bedömningar och slulsalser beiräffande de aU­männa geografiska prioriteringama inom regionalpolitiken. Svenska ar­betsgivareföreningen, Sveriges industriförbund och Svenska handelskam­marförbundet framhåller dock i sitt gemensamma yttrande att det i en fungerande marknadsekonomi är omöjligl alt bedriva en regionalpolilik som omfallar störte delen av landet. Organisalionerna anser att det krävs en bälire precisering av de geografiska prioriteringarna och ser detta också

Prop. 1984/85:115

20

som en fömtsättning för en delegering av verkställigheten till verk och myndigheter.

Remissopinionen är till viss del splittrad när det gäUer de geografiska avgränsningarna för enskilda stödformer bl, a. vad gäller nedsättningen av socialavgiften. En närmare redogörelse härför lämnas i anslutning till behandlingen av de ohka stödformerna (avsnitt 3).

Många remissinstanser tUlstyrker utredningens förslag alt stödområdes­indelningen inte bör förändras. En del remissinstanser, bl.a. ett antal länsstyrelser i södra och mellersta Sverige, tiUstyrker att ingen ändring sker under fömtsättning att län som har områden med betydande regional­politiska problem kan få detta beaktat vid tilldelningen av medel för regio­nala utvecklingsinsatser, även om dessa områden ligger utanför slödområ­det.

Ett antal remissinstanser, främst länsslyrelser och kommuner, föreslår inplacering eUer ändrad inplacering av enskUda kommuner i stödområdet. Flera av förslagen gäUer kommuner i eller gränsande tiU Bergslagen. Kra­vet är där inplacering i stödområde C eller atl få räknas in bland de kommuner i Bergslagen som nu är föremål för särskilda insatser från statens sida. TCO anser att samtliga 22 kommuner i Bergslagsområdel bör föras tUl stödområde C.

Några kommuner, bl. a. Lindesberg och Kimna, anser alt del är otill­räckligt med endasl en utvecklad arbetsmarknad i varje län i en kommentar till regionalpolitiska utredningens skrivning i denna fråga.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län anser att den nuvarande stödområdesin­delningen ger en mycket splittrad och svåröverskådlig bild av stödmöjlig-hetema i länets olika deleu*. Länsstyrelsen anser att en ny indelning bör göras utan delningar av kommuner och helst omfallande hela länet.

Mina bedömningar: Den uppdelning som regionalpolitiska ulredningen gör meUan regional utveckling och mellanregional utjämning beskriver enhgt min mening två viktiga dimensioner i den geografiska inriktningen av det regionalpolitiska arbelel. HärtiU kommer insatser för att molverka atl lokalt och regionalt koncentrerade akula sysselsättningskriser i samband med slmklurförändringar inom näringslivet leder lill långsiktiga regional­poliliska problem.

Den seklorsövergripande planeringen och samordningen ulgör en viktig del i regionalpolitiken. Detta arbete tjänar flera syften. Ett syfte är att genom samordning meUan olika samhällssektorer allmänt främja utveck­lingen i alla delar av landet - vad regionalpolitiska utredningen kallar regional utveckling. Det är viktigt atl åtgärder inom skilda sektorer plane­ras och genomförs på ett samordnat sätt - tidsmässigt, geografiskt osv. Därmed uppnås en ökad effektivitet och hushållning med tillgängliga re­surser. Den seklorsövergripande regionalpoUtiska planeringen bUdar ock-

Prop. 1984/85:115

21

så - lillsammans med den översiktliga fysiska planeringen i länen - en viktig gmnd för trafikplanering, vägplanering, bostadsplanering m. m.

Alla län bör tillförsäkras vissa resurser från anslaget för regionala ut­vecklingsinsatser för denna typ av allmänl utvecklingsfrämjande insatser. Samordningsansvaret för dessa insalser ligger på länsstyrelsema. Den decentralisering av resurser och beslutsbefogenheter inom regionalpoliti­ken som sker till länsstyrelsema innebär också ökade krav på samordning, uppföljning m. m. I detta sammanhang vUl Jag också betona viklen av att del inom länsstyrelsema finns en beredskap för att hanlera lokala och regionala stmkturkriser.

En huvuduppgift för regionalpoUtiken är att åstadkomma regional balans och utjämning såväl inom som mellan länen av regionalpoliliska ulred­ningen benämnt mellanregional utjämning. Som en viktig del i della arbele ingår också att främja utvecklingen i länens glesbygdsområden. Proble­mens karaktär och omfattning i skilda regioner skall utgöra granden för de geografiska prioriteringarna när det gäller denna dei av de regionalpolitiska insatserna, t.ex. vid fördelningen tiU länen av medel från anslaget för regionala utvecklingsinsatser liksom vid avgränsning av stödområden m. m. Sådana analyser skall också ligga till gmnd för de geografiska priori­teringarna inom länen. Faktorer som låg sysselsättningsgrad, långvarigt hög arbetslöshet och hög andel personer i arbetsmarknadspoliliska ålgär­der liksom omfattande nettoutflyttning och befolkningsminskning bör här­vid tiUmätas stor vikt. Hänsyn måste vidare tas till situationen inom störte sammanhängande områden och avstånd lill större orter och deras arbets­marknad.

Vissa typer av åtgärder bör förbehållas de delar av landel som har de största regionalpoliliska problemen. Även om ansvaret för genomförandet och den geografiska fördelningen av stödinsatserna i ökad ulslräckning delegeras till statens industriverk och länsstyrelserna bör av regering och riksdag fastlagda stödområdesindelnihgar m. m. också i fortsättningen vara vägledande för insalsemas omfattning och inriktning i skilda delar av landet. Dessa indelningar och lill dessa knutna regler om högsia slöd m. m. ger också en viss enhetlighet i behandlingen av likartade områden i skilda län.

Jag skall nu behandla stödområdesindelningen för det regionalpolitiska stödet, dock utan att gå närmare in på vilka stöd och regler som bör gälla i de olika stödområdena. Den redovisningen sker i anslutning till behand­ lingen av de olika stödformema (avsnitt 3). Områdesavgränsningen för nedsättningen av socialavgifter tar Jag upp senare (avsnitt 3.4.4), medan områdesindelningen för transportstödet kommer att behandlas senare (bi­laga 2) av chefen för kommunikationsdepartementet.

En genomgång av den regionala problembilden och bedömning av ul­vecklingen visar atl de stora och långsiktiga balansproblemen fortfarande ålerfinns i de regioner som omfattas av de nuvarande slödområdena. Det

Prop. 1984/85:115

22

gäller skogslänen. Bergslagen, norta Dalsland samt Gotland. Del har i detla avseende inte skell några slörre förändringar sedan våren 1982, då den nu gällande indelningen beslulades av riksdagen. De analyser som gjorts av den regionalpoliliska ulredningen och inom industridepartemen­tet leder fram lill slulsalsen all den nuvarande stödområdesindelningen bör ligga fast. Det är vidare viktigt atl inte ändra stödområdesindelningen för ofta utan låta den ligga fast över en längre tid. Jag är mot denna bakgrund inte beredd atl föreslå några utökningar eller ändringar i övrigl. En be­skrivning och analys av den regionala utvecklingen och problembilden redovisas i bUaga 1.1.

Jag är inle heUer beredd att göra några ändringar i själva principema för stödområdesindelningen av det slag som länsstyrelsen i Gävleborgs län förordar. Del måste vara möjligt att klara ut vilka stödvUlkor som gäUer i skilda delar av länet även vid nuvarande indelning.

Genom de medel länsslyrelserna disponerar för regionala utvecklingsin­satser finns möjligheter atl vidta åtgärder också i orter och regioner med regionalpolitiska problem, även i de fall de inte ligger inom stödområdet. Detla gäller även direkla förelagsslöd, t. ex. i samband med investeringar i byggnader och maskiner. Avgörande för möjligheterna till åtgärder i denna typ av problemorter/regioner belägna utanför stödområdet blir storleken på de medel för regionala utveckUngsinsatser som regeringen beslutar tilldela resp. län. Detta förhållande gäUer också för insatser inom slödom­rådena för projekt upp lill en viss storlek, medan stöd till större projekt beslutas av SIND eUer regeringen. Jag viU i detta sammanhang peka på den möjlighel som regeringen har och bör ha också i framtiden att i särskUda fall besluta om lokaliseringsstöd liU projekt även utanför stödområdet.

Fördelningen av medel för regionala utveckUngsinsatser skall, som jag lidigare angivit, gmndas på problemens omfattning och karaktär i de skilda länen. Delta innebär atl även problem i orter/regioner utanför slödområ­dena bör beaktas vid regeringens fördelning av dessa medel, t. ex. i Östra Småland, Blekinge och Sjuhäradsbygden.

Del ankommer sedan på länsstyrelsema att ange vilka delar av resp. län och vilka ändamål som bör prioriteras för olika typer av regionalpolitiska insalser. Häri ingår bl. a. all avgränsa vilka områden som skall bli föremål för särskUda glesbygdsinsalser.

Somjag lidigare framhållil bör ökad vikl läggas på åtgärder som förbätt­rar näringslivsmiljön i de regionalpoliliskt priorilerade delarna av landet. Jag kommer senare (avsnitt 3.3) föreslå atl regionalpolitiska medel får användas i dessa områden för att initiera och främja kunskaps- och tek­nikspridning m. m. Del är viktigt att i vissa fall se denna typ av salsningar i elt läns- eUer landsdelsperspektiv och något som kommer hela länet/ landsdelen liU godo.

Insalser för all förbättra infrastrukturen är en typ av åtgärder som

Prop. 1984/85:115

23

naturligt kan passas in i ell landsdels- och slödjepunktsresonemang av det slag som utredningen för. Jag kan i slort ansluta mig lill de principiella överväganden som utredningen redovisar. Utredningen anser all de skill­nader som finns i problemens karaktär mellan olika landsdelar inom de regionalpolitiskt prioriterade områdena innebär all åtgärdernas inrikining och sammansättning bör anpassas med hänsyn härtiU. Detsamma gäller utredningens betoning av värdet atl det finns stödjepunkter som allmänt kan understödja ulvecklingen i dessa områden. Samtidigt anser jag, i likhei med utredningen, det inle vara möjligt att tillämpa landsdels- och stödje­punktsperspektiven vid den regionala fördelningen av regionalpoliliska insatser. De geografiska prioriteringarna bör som hittUls komma lill ut­tryck genom fördelningen av medel lUl länen och genom områdesavgräns-ningar för olika typer av ålgärder.

Ett viktigt inslag i den framtida regionala problembUden kommer, liksom under del senaste årtiondet, med aU sannolikhet atl vara lokalt och regio­nalt koncentrerade sysselsättningskriser förorsakade av slmklurföränd­ringar inom näringslivet och då främst industrin. Den svenska ortsstmk­turen är förhållandevis gles och många orter och regioner är starki beroen­de av någon eller några få branscher, många av något enda företag. Omfat­tande nedläggningar eller personalminskningar i sådana orter och regioner kan leda till allvarliga sysselsättningsproblem, såväl kort- som långsiktigl. Behovet och inriktningen av åtgärder i sådana situationer får bedömas utifrån problemens omfattning och karaktär i det enskilda fallet. Självfallel måste ortens/regionens storlek, geografiska läge och situation i övrigl vägas in i en bedömning. I vissa fall kan det vara nödvändigt all vidta särskilda insatser - ofta med en kombination av arbetsmarknads-, indu­stri- och regionalpolitiska åtgärder.

Exempel på regioner där siaten under senare år gjort omfattande insat­ser i samband med större slmklurförändringar inom näringslivel är Norr­bottens län. Bergslagen och nu senast UddevaUaregionen. Problemen har i dessa regioner varil av varierande art och omfattning. Gemensamt har dock varit atl stmklurförändringarna berört ett stort anlal anställda. Skilda lösningar har använts både vad gäller beslutsorganisation och medel. Jag skall senare (avsnitt 4) översiktligt redogöra för insalsema i dessa tre områden. Jag skall därvid också redovisa min syn på del fortsatta arbetet i Malmfälten med utgångspunki från malmfalisutredningens belänkande (Ds I 1984:9) Framtid i Malmfälten.

Det är vikligl alt utnyttja de erfarenheter som vunnits från de senaste årens insatser i orter/regioner som drabbats av i förhållande lill regionens storlek mycket omfattande straklurproblem. En erfarenhet är att det är svårt alt peka ut en generell modell för hur arbetet bör organiseras och för vilka insatser och medel som bör användas i denna lyp av situationer. Såväl organisation som insatsernas inriktning måste anpassas tUl de förhål-

Prop. 1984/85:115

24

landen som gäller i varje enskUd region. Några allmänna slutsatser kan dock enligt min mening dras från senare års arbete med dessa frågor.

En viktig slutsals är att det är angeläget att redan från början inrikla ansträngningama på att långsiktigt få fram ny verksamhet och sysselsätt­ning som kan ersälta de arbelstUlfallen som försvinner vid en straklurför-ändring. En annan är vikten av att beslutsorganisationen görs klar och enkel och atl i de faU där särskilda delegationer eller arbelsgrapper till­sätts, dessa far en klart angiven beslutskompetens i förhållande lill ordina­rie organ vad gäller omfattning, tidsperiod för arbetet m. m. Erfarenheler­na visar också vikten av en stark lokal och regional förankring av arbelet och att skUda organ samarbetar och samordnar sina resurser på ett effek­tivt sätt. Möjligheterna att nå resultat ligger således i ett effektivt utnyttjan­de av tiUgängliga medel och i en samverkan mellan olika sektorsområden.

Jag har tidigare redogjort för viUca fakiorer som skall beaktas i analysen av de regionalpolitiska problemen och ligga tiU grund för de geografiska prioriteringama inom och mellan länen. Regionalpolitiska problem i an­slutning tiU lokala och regionala sysselsättningskriser inom näringslivet skall vägas in vid fördelningen av medel tiU länen för regionala utvecklings­insatser. De skall likaså beaktas vid den geografiska fördelningen av de regionalpoUtiska insalsema inom länen.

Regeringen bör som hittills kunna peka ut orter/regioner som drabbas av regionalpolitiska problem i samband med omfattande slmklurförändringar inom näringslivel som lillfälliga stödområden. Ett sådant utpekande inne­bär att lokaliseringsstöd kan påräknas även för större projekt och atl beslut om sådant stöd kan fattas av industriverket. Regeringen bör, Uksom nu, ha möjlighet all besluta om stöd till företag utanför stödområdet och om synnerliga skäl föreligger också kunna lämna högre bidrag än normalt. Stor restriktivitet bör gäUa för såväl utpekande av tillfälliga stödområden som slöd till företag utanför stödområdena. Jag återkommer tUl detta (avsnitt

3).

Följande sammansläUning visar vUka kommuner och delar av kom­muner som tillhör slödområdena A, B och C samt vUka kommuner och delar av kommuner som genom regeringens beslut f n. tillhör tillfälliga stödområden.

Prop. 1984/85:115

25

Stödområden

Kommuner och delar av kommuner som f. n. är inplacerade i stödområ­dena A, B och C.

Län och kommun

Stödområde

Gotlands län

Gotland

C   

Ålvsborgs lån
[REDACTED_EFTERNAMN]

C

Dals Ed

C

Åmål

C

Värmlands län

Arvika

C

Eda

C

FUipstad

C

Hagfors

C

Munkfors

C

Storfors

C

Sunne

C

Säffie

C

Torsby

B

Årjäng

C

Örebro län

HäUefors

C

Lindesberg,

Guldsmedshyttans och Ramsbergs församUngar       C

Ljusnarsberg

C

Västmanlands län

Fagersta

C
[REDACTED_EFTERNAMN]

C

Skinnskatleberg

C

Kopparbergs län

Avesta

C

Ludvika

C

Malung

B
[REDACTED_EFTERNAMN],

Venjans församling

B

Orsa

C

Smedjebacken

C

Vansbro

B

Älvdalen

B

Gävleborgs län
[REDACTED_EFTERNAMN]

C

HudiksvaU,

Bjuråkers församling

C
[REDACTED_EFTERNAMN]

B

Nordanstig

C

Söderhamn

C

Prop. 1984/85:115

26

Län och kommun

Stödområde

Västernorrlands län

Kramfors

C

Sollefteå

B

SundsvaU,

 Holms och Lidens församlingar

C

Ange

B

Örnsköldsvik,

Anundsjö, BJöma, Skorped och Trehörningsjö

församlingar

B

Övriga församlingar

C

Jämtlands län
[REDACTED_EFTERNAMN]

A

Bräcke

B

Härjedalen

B

Krokom,

Aspås, Näskotts, Rödöns och Ås församlingar

C

Övriga församlingar

A

Ragunda

A

Strömsund

A

Åre

B

Östersund

C

Västerbottens län

Bjurholm

B

Dorotea

A

Lycksele

B

Mala

B

NordmaUng

C

Norsjö

B

Robertsfors

C

Skellefteå,

Fällfors, Jöms och Kalvträsks församlingar

B

Övriga församlingar

C

Sorsele

A

Stomman

A

Vilhelmina

A

Vindeln

B

Vännäs

C

Åsele

A

Norrbottens län

Arjeplog

A

Arvidsjaur

B

Boden

C

Gällivare

A

Haparanda

A

Jokkmokk

A

Kalix

A

Kimna

A

Luleå

C

Pajala

A

Pileå

C

Prop. 1984/85:115

27

Län och kommun

Stödområde

Älvsbyn

B

Överkalix

A

Övertorneå

A

Kommuner och delar

av kommuner i vilka f n. regionalpolitiskt slöd

tillfäUigl kan lämnas.

Områden med möjlighel tiU högst 30% lokaliseringsbidrag

Län och kommun

Västerbottens län Umeå Hörnefors församling

Gävleborgs län Hudiksvall Delsbo församUng

Göteborgs och Bohus län

Lysekil

Munkedal

Uddevalla

Blekinge län Olofslröm

Områden med möjlighet till högst 20% lokaliseringsbidrag

Län och kommun

Örebro län

Degerfors

Karlskoga

Värmlands län Krislinehamn

Uppsala lån

Tierp

Östhammar

3   Regionalpolitikens medel

3.1 Inledning

Jag har tidigare (avsnill 2) översiktligt redovisat min syn på de regional­politiska medlens inriktning, utformning och hantering. Jag skaU nu närma­re utveckla mina bedömningar och förslag angående de olika medlen.

Jag tar först upp formema och ansvarsfördelningen för saml inrikiningen av det regionalpolitiska utvecklingsarbetet på central och regional nivå (avsnitt 3.2). Jag redogör sedan för mina förslag och bedömningar beträf­fande åtgärder för att stärka teknisk forskning och utveckling i de regional-

Prop. 1984/85:115

28

politiskt prioriterade delarna av landet liksom åtgärder för att främja sprid­ningen av ny kunskap och leknik (avsnitt 3.3). Därefter går Jag in på utformningen och hanteringen av det regionalpolitiska siödet till förelagen och av ålgärder i övrigt för atl siödja förelagens utveckling (avsnitt 3.4). Avslulningsvis redovisar jag mina förslag och bedömningar vad gäller glesbygdsstödets utformning och hantering samt arbetet i övrigt med gles-bygdsfrågoma (avsnitt 3.5).

3.2 Regionalpolitiskt utvecklingsarbete

3.2.1 Ansvarsfördelning och inriktning

Jag kommer i detta avsnitt alt, för riksdagens information, redovisa vissa bedömningar dels om organisalion och ansvarsfördelning på del regionalpolitiska områdel, dels om inriktningen av det regionalpoliliska utvecklingsarbetet.

Sammanfattning av mina bedömningar:

o Mål och riktlinjer inom regionalpolitiken bör vägas in vid genomförandet av ålgärder inom regionalpoliliskl belydelsefulla samhällssektorer.

o Länsstyrelsema bör besluta om mål och riktlinjer för regionalpoUtiken i länen. Därvid bör bl. a. en precisering göras av mål och riktlinjer för en inomregional utjämning. Utgångspunkter bör vara statsmakternas beslut om regionalpolitiken, analyser av utvecklingen samt de medel som anvi­sas.

o Länsstyrelsema bör samverka med och anlita de regionala utvecklings­fonderna för att genomföra regionalpoliliskt motiverade åtgärder för nyföreiagande och företagsutveckling.

o Statens industriverk har samordningsuppgifter på central myndighets­nivå för frågor om induslri- och regionalpolitiskt stöd samt genomför viss regionalpolitisk projektverksamhet. Industriverket bör följa den regionala utvecklingen och det regionalpolitiska arbete som bedrivs regionall och centralt.

Utredningsförslag: Regionalpoliliska utredningen anser att de samhälls­problem som skall lösas i många faU är komplexa och att det därför är en fömtsättning att flera seklorsmyndigheler deltar i arbetet. Glesbygdsdele­gationen menar att sektorspoliliken måste ulformas så att offensiva gles­bygdsinsalser inte motverkas utan tvärtom understöds.

Regeringens samordningsansvar på central nivå och länsstyrelsens på regional nivå betonas av regionalpoliliska utredningen. Statens industri­verks roll bör enligt utredningen vara atl dels hantera större engagemang i företag, dels utveckla samspelet mellan induslri- och regionalpolitik.

De regionala utvecklingsfondema föreslås av utredningen få ökat ansvar

Prop. 1984/85:115

29

för olika företagsulvecklande insalser. Medel som länsstyrelserna skaU kunna avsätta lUl utvecklingskapital föreslås överföras till fondema efter en överläggning om hur medlen bör användas i resp. län. Andra företagsut­vecklande medel bör enligt ulredningen fördelas av regeringen direkt till berörda ulvecklingsfonder.

För alt belysa del statiiga resursflödets regionalpoUtiska konsekvenser föreslås expertgmppen för forskning om regional utveckling (ERU) få i uppdrag alt utveckla meloder för en regional konsekvensanalys av stats­budgeten. Vidare föreslås att ERU och delegationen för arbetsmarknads-politisk forskning (EFA) ges i uppdrag att analysera och bedöma vUka effekter en överföring av medel från arbetsmarknadspolitik till regionalpo­litik skulle ha för berörda individer och orter i Nortlands inland.

Remissinstanserna: En bred samstämmighet råder bland remissinstansema om behovel av en väl fungerande samordning av insatser inom olika samhällssektorer för atl de regionalpolitiska målen skall kunna nås. Rege­ringens samordningsansvar på cenlral nivå underslryks och länsstyrelsen i Värmlands län, Svenska arbetsgivareföreningen, Sveriges industriförbund och Svenska handelskammarförbundel m. fl. anser att regeringens roll bör stärkas.

Statens industriverks regionalpoliliska roll accepteras i allmänhel, men vissa remissinslanser hyser en viss skepsis till ett centralt verks möjlighe­ter att verka inom regionalpolitikens vida område.

Länsstyrelsemas samordningsroll betonas slarki från de flesta remissin­stanser. Flera länsslyrelser, bl.a. de i Kalmar och Västmanlands län, påpekar att en viktig fömtsättning för att man skall nå bra resultat är att länsorganen har befogenheter atl fatta beslul men också har tillgång till resurser. Länsstyrelsen i Kopparbergs län anser att länsstyrelsens möjlig­heter lill påverkan för alt uppnå regional sektorssamverkan överdrivs av utredningen och atl en övertro på frivillig samverkan uppvisas.

Vad gäUer relationen mellan länsstyrelse och utvecklingsfond förordar en majorilel av de remissinstanser som behandlat frågan att medel fördelas till länsstyrelserna som sedan anlitar utvecklingsfonderna för företagsut­vecklande insatser i länen. Landstingsförbundet liksom landslingen och utvecklingsfonderna förordar dock alt de regionalpolitiska medlen för ut­vecklingskapital och övriga företagsutvecklande åtgärder fördelas direkt av regeringen till utvecklingsfonderna.

Flera centrala myndigheler, t. ex. AMS, skogsstyrelsen och statens väg­verk, påpekar atl man i silt arbete verkar för de regionalpoliliska målen. Vägverkels erfarenheler av sektorssamverkan är goda, inte minsl på den regionala nivån där tyngdpunkten i verksamhelen ligger. Verkel framhåller dock all de regionalpoUtiska aspekterna måsle anges tydligare.

Även lantbmksstyrelsen framför liknande synpunkter. Man påpekar att lantbmksnämndema endast undantagsvis har haft tillgång till etl lokalt

Prop. 1984/85:115

30

eller regionall underlag för vad som från allmän synpunkt skall vara atl anse som en önskvärd utveckling i olika områden. Det bör enligt lantbruks­styrelsen åligga länsslyrelser och kommuner att i den ulslräckning dessa anser det önskvärt förse lantbmksnämnderna med sådana målformulering­ar.

Utredningens förslag om atl uppdra ål ERU att utveckla meloder för en regional konsekvensanalys av statsbudgeten får stöd av ett slort anlal remissinstanser. Landsorganisationen menar att detta stämmer väl med utredningens slutsals alt regionalpoUlisk sektorspåverkan på central nivå måste vara en regeringsuppgift och tUlägger alt det möjligen är ulredning­ens viktigaste förslag.

Även förslagel alt uppdra tUl ERU och EFA att analysera effektema av överföringar av medel från arbetsmarknadspolitik till regionalpolitik fär stöd av många remissinstanser. AMS, EFA och TCO anmäler dock viss tveksamhet till förslaget och menar alt frågan om dimensionering av oUka poUtikområden inte är en forskningsuppgift utan främsl en politisk fråga som bör utredas av en parlamentarisk kommitté.

Mina bedömningar: I arbelet med all nå de mål som gäller för regionalpoli­tiken krävs beslut och insatser inom en rad samhällssektorer. Aktörerna i form av statliga myndigheler på central och regional nivå, kommuner, företag, organisationer m.fl. blir därför många. För att den politik som riksdagen beslular om skall kunna genomföras på ell effeklivl sätt krävs samverkan mellan sektorema. De organisaloriska förhållandena inom och utom den statliga förvallningen påverkar i hög grad detta arbete.

Ett antal uiredningar har nyligen behandlat en rad organisatoriska frågor av betydelse för regionalpolilikens genomförande. Främsl gäller detta myndigheterna på den regionala nivån. I delta sammanhang kan bl.a. följande nämnas

Norrbottensprojektel, där statskontoret på regeringens uppdrag bl.a. har utarbetat ett förslag tiU samordnad länsförvaltning,

en arbetsgrupp inom civildepartementet som har undersökt möjligheter­na att ge länsstyrelsema rätt all i störte utsträckning själva beslämma sin organisation,

stat-kommunberedningen som bl. a. har behandlat olika frågor som gäl­ler samverkan mellan slatliga och kommunala verksamhetsområden. Dessa utredningar är en del av underlaget för del samlade program för

den offentliga sektorns omvandUng och utveckling som aviseras i prop. 1984/85:100 bU.15. Chefen för civildepartementet framhåller där bl.a. alt han avser alt behandla statskontorets förslag om samordnad länsförvalt­ning i Norrbotten i det aviserade programmet. Han framhåller vidare all han, i avvaktan på remissbehandlingen av ovan nämnda arbetsgrupps förslag, är beredd all i posiliv anda behandla framslällningar från olika

Prop. 1984/85:115

31

länsslyrelser som försöksvis vUl pröva en annan intern organisation av planeringsavdelningen än den nuvarande.

Mot denna bakgmnd finner Jag del inte motiverat ått i delta sammanhang närmare gå in på den regionalpoliliska myndighetsorganisationen. Jag kommer dock i det följande att redovisa vissa allmänna överväganden dels om organisation och ansvarsfördelning på del regionalpoiitiska området, dels om inriktningen av det regionalpoliliska arbetet. I likhet med regional­poliliska utredningen anser Jag atl berörda myndigheler bör kunna utföra de föreslagna arbetsuppgifterna utan att ytterligare administrativa resurser anvisas.

Regionalpolitiskt planerings- och programarbete på länsnivå

En effektiv regionalpolitik fömtsätter god informalion om den regionala utvecklingen och ett väl fungerande planerings- och programarbete. Tyngdpunkten i det regionalpolitiska planerings- och programarbetet har lagts på länsnivån. Länsstyrelsema har i dessa frågor liksom i fråga om regionalpolitikens genomförande i länen givits en samordningsroU. Med utgångspunkt från statsmakternas beslut om regionalpolitiken skall läns­styrelsema precisera och lägga fast mål och riktlinjer för arbelet inom det egna länel. Häri ingår att ange regionalpolitiska riktlinjer för såväl länssty­relsens egen verksamhet som för verksamheten hos andra slatliga länsor­gan och andra statliga myndigheter som arbetar i länet. I det löpande regionala utvecklingsarbetet skall länsstyrelsema sedan verka för atl stat­lig, kommunal och landstingskommunal verksamhet slår i samklang med målen för länets utveckling.

Fömtsättningarna för länsstyrelsernas samordningsuppgifter ges främsl i länssiyrelseinstmktionen (1971:460) och förordningen (1982:877) om re­gionalt utvecklingsarbete. Länsstyrelserna ges här befogenheter på en rad områden som är betydelsefulla för länens utveckling. Samtidigt åläggs andra statiiga länsorgan och andra myndigheter att efler sina fömtsättning­ar verka för att de regionalpoUtiska målen uppnås och att lägga resullatet av länsplaneringen till gmnd för sin egen planering av sådan verksamhet.

I förordningen (1982:877) om regionall utvecklingsarbete föreskrivs atl länsstyrelsen för samverkan i sysselsättningsfrågor mellan länsstyrelsen, länsarbelsnämnden och den regionala utvecklingsfonden skall utse en be­redningsgrupp. Jag ser arbetet i denna grupp som en viktig del av den eftersträvade samordningen som är nödvändig för atl åstadkomma en effektiv användning av de resurser som de berörda länsorganen förfogar över. I gmppen bör därför, utöver beredningen av enskilda ärenden, även sysselsättnings- och näringslivsfrågor i vidare mening kunna tas upp. Delta gäller även uppföljning av olika insalser i länet etc.

Länsslyrelserna gavs genom riksdagsbeslul år 1982 ansvar atl själva bestämma när och på vilkel säll mål och rikllinjer för det regionala utveck­lingsarbetet tas fram. Detta ligger i linje med den decentraliserade inrikt-

Prop. 1984/85:115

32

ning som jag anser atl regionalpoliliken bör ha. Det föreskrivs dock att länsplaneringen skaU utgå från kommunemas översiktiiga planering och att övriga statliga myndigheler skall lämna länsstyrelsema den hjälp som behövs.

I flera län ulgör fortfarande analyser samt målsättningar och riktlinjer som lades fast i 1980 års länsprogram gmnden för det regionalpolitiska arbetet. Del har mol denna bakgmnd i vissa län tagits initiativ i syfte att förnya det långsiktiga perspektivet i planeringen och att förbättra kunska-pema på områden som är strategiska i resp. län. Då det är angeläget atl man i samtliga län arbetar utifrån en aktuell analys av problemen ser Jag del som naluriigt att etl sådant arbete bedrivs i alla län. Det är i detta sammanhang av stor betydelse all man i länen utformar arbetet så att kompetens från en bred krets av länsorgan, kommuner, fackliga organisa­tioner m.fl. engageras. Ett arbete med denna inriktning bör ge en god gmnd för utformningen av riktlinjer för verksamheten inom skilda sektorer och för länsstyrelsemas projeklverksamhel m. m. Jag vUl här, med anled­ning av bl.a. de synpunkter som framförts av lantbmksstyrelsen och vägverket, betona vikten av att dessa rikllinjer ges en sådan konkret och preciserad ulformning att de kan utgöra ett användbart underlag för inrikt­ningen av seklorsorganens verksamhet.

I det regionalpolitiska arbetet i länen utgör den årliga länsrapporten ett väsentUgl dokument. Den ger information tUl slatliga länsorgan, kom­muner, landsling, företag, organisaiioner m.fl. om vUken verksamhet som bedrivs i länet, om vilka resultat som har uppnåtts och om vilka resultat man viU åstadkomma.

Jag vill betona atl arbelet med länsrapporterna bör syfla till att skapa etl samlal program för regionalpolitikens genomförande i resp. län. Länen ges stor frihet i fråga om ulformningen av länsrapporten. Vissa föreskrifter beträffande innehållel ges i förordningen (1982:877) om regionalt utveck­lingsarbete. Det bör vara en väsentlig uppgifl att i länsrapporten redovisa de mål och rikflinjer som skall ligga till grund för en regionalpolitik med inriktning på atl åstadkomma inomregional utveckling och utjämning. Jag avser här dels geografiska prioriteringar inom länet och den syn länsstyrel­sen har på olika samhällssektorers medverkan, dels rikflinjer för använd­ningen av de regionalpoliliska medel länsstyrelsen disponerar. Med denna utformning riklar sig länsrapporten i försia hand lill myndigheter och organisationer i det egna länel. Samiidigi kan länsrapporlerna, trots skill­nader mellan länen vad gäller innehåll och uppläggning, ge viklig informa­tion till regeringen och centrala myndigheler om regionalpolilikens inrikt­ning i länen.

Regionalpolilisk sektorspåverkan bygger på ett förtroende för sektors­organens kompetens inom resp. område och ulgår från att de är beredda atl efter förmåga samverka med andra organ i arbetet för alt utveckla en region. Seklorsmyndighelen har huvudansvaret och den regionalpolitiska

Prop. 1984/85:115

33

påverkan av verksamhelen avser i alla normala fall en marginell del av resursanvändningen. Utgångspunkten för en regionalpolilisk påverkan kan vara de långsiktiga strukturella effeklerna av vissa insalser, behovet av olika åtgärder i en eftersatt landsdel/länsdel eller möjliga sam­ordningsvinster i elt konkret projekt.

Kraven på etl samlal uppträdande i länen från slalens sida har ökat under de senaste åren. Mot denna bakgrand har länsstyrelsens samord­ningsroll successivi utvecklats och förstärkts, bl. a. i takt med atl länssty­relsen har fått ett ökal ansvar i fråga om de regionalpoliliska medlens användning. Av särskild betydelse har här varil medlen för regionalt ut­vecklingsarbete, de s. k. projektmedlen. Somjag senare kommer all redo­visa närmare har ett omfattande projektarbete kunnat genomföras i länen. Det konkreta samarbetet mellan olika regionala och lokala organ i projekt har skapat fömtsättningar för en mera effektiv samordning av resursan­vändningen inom olika seklorer.

Som framhåUs av den regionalpoliliska utredningen är det en svår upp­gift för en länsstyrelse att kontinuerligt följa och påverka utvecklingen inom alla seklorer. Del finns därför anledning att under vissa perioder prioritera sädana områden som kan bedömas vara av särskild betydelse för utvecklingen i länen eller i etl nationellt sammanhang. Regeringen har i detla syfte uppdragit ål länsstyrelserna atl dels utarbeta regionala industri­program, dels medverka i utbildningsplaneringen i länen. Arbetet har skett i samarbete med en rad regionala och lokala myndigheler och organisatio­ner.

De båda uppdragen har haft delvis olika karaktär. Gemensamt har emel­lertid varit att informalionsunderlaget, på två för den framtida utveckling­en belydelsefulla områden, både har breddats och fördjupals. I försia hand har ett viktigt underlag skapats för del fortsatta arbelel inom ramen för de befogenheter och resurser som varje län förfogar över. Del framkomna materialet ger också väsenllig information för det arbele som bedrivs av centrala myndigheter och av regeringen. Arbetet med de båda uppdragen har även inneburil all formema för samverkan mellan olika aktörer i länen har utvecklats på ett positivi sätt.

Det är min bedömning all de båda seklorsgenomgångarna har utgjort ett värdefullt inslag i del fortlöpande regionala utvecklingsarbetet. Del är nu viktigt att arbetet på del regionala industripoliliska områdel liksom på utbildningsområdet kan drivas vidare i länen.

De former för samverkan som finns ulvecklade för flera seklorsområden bör självfallet kunna liUämpas även inom andra seklorsområden, men också när det gäller seklorsövergripande frågor. Regeringen har t.ex. uppdragit åt länsslyrelserna att i samverkan med länsskolnämnderna och länsarbetsnämnderna redovisa program för att stärka kvinnornas ställning på arbetsmarknaden. Jag ålerkommer senare (avsnitt 3.3) till etl förslag som dataeffektutredningen i sitl belänkande (SOU 1984:20) Datorer och 

3   Riksdagen 1984185. 1 saml. Nr 115

Prop. 1984/85:115

34

arbetslivels förändring lämnal om all regionala utvecklingsprogram på dataområdet bör utarbetas.

Jag har tidigare framhållit det angelägna i all de regionalpolitiska medlen i ökad utsträckning används för atl slimulera företagens utveckling. Jag ålerkommer senare (avsnill 3.4) med förslag om att ökade medel för sådana insalser tillförs länen. Vad gäller ansvarsfördelningen i länen i fråga om företagsutvecklande åtgärder som är regionalpolitiskt motiverade, de­lar jag den uppfattning som en majoritet av remissinstansema förelräder. Medlen bör således tillföras länsslyrelserna inom ramen för anslaget för regionala utvecklingsinsatser. För alt genomföra de konkreta insalsema är del naturligt att länsstyrelsema nära samverkar med de regionala utveck-Ungsfondema och anlitar den kompelens som dessa har. Länsslyrelserna bör tiUsammans med utvecklingsfonderna fastställa de villkor som skaU gälla för insatsemas inriktning och utformning.

Regionalpolitiska uppgifter på central myndighetsnivå

Regeringen har samordningsansvaret på central nivå i fråga om regional­politiken. Flera centrala myndigheter kan emeUertid på ohka sätt tUldelas regionalpolitiska uppgifter, var och en inom sitl ansvarsområde eller i samverkan med andra myndigheter. För initiering och samordning av viss utvecklingsverksamhet på del regionalpoiitiska området har regeringen särskilda organ till sitt förfogande. Expertgmppen för forskning om regio­nal utveckling (ERU) har sådana uppgifler i fråga om regionalpolilisk forskning. Glesbygdsdelegationen bedriver bl.a. utvecklingsarbete vad gäller inriktning och utformning av glesbygdsinsatser.

Bland de centrala myndigheiema intar statens industriverk (SIND) en särstäUning genom sina uppgifter i fråga om det regionalpolitiska stödel lill näringslivet. Dessa innefattar handläggning av stöd i vissa ärenden, upp­följning av den stödgivning som regeringen, SIND och länsstyrelserna svarar för samt rådgivning m. m. lill länsstyrelsema. Del ankommer på regeringen atl utfärda de närmare anvisningar som erfordras för delta.

SIND bar också i sin instmktion, saml i form av särskilda uppdrag, tilldelats vissa andra uppgifler på del regionalpolitiska området. SIND skall således bedriva viss projektverksamhet, svara för lokaliseringssam­råd med den privata tjänste- och servicesektorn samt bedriva utrednings­verksamhet på det regionalpoliliska området. Del är angelägel all verk­samheten på samtliga dessa områden bedrivs så atl samverkan mellan industri- och regionalpoUtiska insatser, såväl inom som utom den egna myndigheten, främjas.

SIND bör också på regeringens uppdrag, med ulnyttjande av lUlgängliga resurser och medel, kunna svara för samordning av insatser i projekt där flera myndigheter och organ medverkar. I första hand bör SIND därvid arbeta med projekt som berör flera län eller där utvecklingsinslagel i arbetet är stort och där viktiga erfarenheter kan överföras lill andra län.

Prop. 1984/85:115

35

Mol bakgmnd av riksdagens tidigare ställningstagande (prop. 1983/84:100 bU. 14, AU 23, rskr 352) har regeringen uppdragit åt SIND aU särskUt analysera och utveckla metoder och medel för att påverka ulbygg­naden och lokaliseringen av företag och verksamheter inom den privata tjänste- och servicesektorn till stödområdena. På gmndval av detta arbete skall industriverket, i enlighet med dess uppgifl i fråga om lokalise­ringssamråd, bedriva en aktiv uppsökande verksamhet riktad tUl företag och verksamheter inom den privata tjänste- och servicesektom.

Regeringen har vidare uppdragil åt SIND all i samarbele med arbets­marknadsstyrelsen och Sveriges turistråd genomföra en branschsludie av turistnäringen, vilken har stor betydelse för sysselsätlningen i vissa av de regionalpolitiskt priorilerade områdena. Studien skall syfta till all ge un­derlag för åtgärder som kan förbättra turistnäringens viUkor utan att bero­endet av olika statliga stödformer ökar.

Det är nödvändigt att på central nivå ha en god överblick över vilka mål och rikflinjer som regionalpolitiken bedrivs efter, hur resurserna fördelas och vilka resultat som uppnås. Det förhållandel atl regionalpolitiken be­drivs av ett stort antal myndigheter och på såväl regional som cenlral nivå, liksom alt betydande belopp årligen anvisas för regionalpolitiska insalser, gör alt kraven på överblick blir särskUt stora. Jag anser del vara naturligt alt SIND, på grandval av sådan information om och dokumentation av den praktiska regionalpolitiska verksamheten som tas fram på central och regional nivå, fortlöpande följer det regionalpolitiska arbete som bedrivs. Jag tänker då på information om befolknings- och sysselsättningsutveck­lingen samt mål, riktlinjer, prioriteringar etc. beträffande de regionalpoli­tiska slödinsatsema.

Även andra centrala myndigheter än SIND bör i ökad omfallning kunna ges uppgifter på det regionalpolitiska områdel. Teknikutveckling och tek­nikspridning utgör vikliga inslag i den fömyelse av svensk induslri som nu pågår. Det är angeläget att detla sker på ett sätt som främjar de regionalpo­litiska målen. Slyrelsen för teknisk utveckling (STU) bör i detta avseende kunna spela en belydelsefull roll i samverkan med SIND, högskolan, gymnasieskolan och regionala och lokala organ. Jag ålerkommer (avsnitt 3.3) till konkreta förslag i detta avseende.

På transportområdet har transportrådet inlett ett regionalpolitiskt orien­terat projektarbete med särskild inriktning mot transporter och materialad­ministration.

Som jag tidigare redovisat har länsstyrelserna på regeringens uppdrag medverkat i utbildningsplaneringen i länen. En avrapportering av arbetet har skett i anslulning till 1984 års länsrapport. Arbetet syflar främsl till att förbättra planeringsunderlaget och utveckla samverkan inom länen. Del redovisade materialet innefattar emellertid även sådan information som är av belydelse för utbildningsplaneringen på central myndighetsnivå och inom regeringen. Jag avser därför, efter samråd med cheferna för utbild-

Prop. 1984/85:115

36

nings- och arbetsmarknadsdepartementen, atl senare åierkomma till rege­ringen med förslag om alt uppdra åt skolöverslyrelsen, universiteis- och högskoleämbetet och arbetsmarknadsstyrelsen atl sammanslälla och bear­beta det redovisade malerialel samt överväga om erfarenhelerna från det hittills genomförda arbetet föranleder några förändringar i fråga om for­merna för och inriktningen av planeringen av den yrkesinriktade utbild­ningen m.m.

De former av seklorspåverkan jag här redovisal är exempel som bör kunna tillämpas även i det fortsatta regionalpoUtiska arbelel. Dämtöver bör det ankomma på alla myndigheter som bedriver verksamhet som direkt och indirekt har regionalpolilisk betydelse alt i sin verksamhel väga in de mål och riktiinjer som läggs fast för regionalpoUtiken.

Jag skall här också behandla den regionalpolitiska ulredningens förslag beträffande dels utveckling av metoder för analyser av siatsbudgetens regionala utfall, dels analyser av konsekvenserna av en överföring av medel från arbetsmarknadspolitik tUl regionalpolilik.

Jag finner för min del att kraven på regionalpolitisk medvetenhet hos sektorsorganen gör del angelägel att dessa i sin verksamhel dels tar hänsyn till de skilda fömtsättningar som råder i olika regioner dels i verksamhets­planer, program elc. redovisar insalsemas fördelning och inriktning i etl regionalt perspekliv. STU framhåller i sitt yttrande över den regionalpoli­tiska utredningens betänkande alt del finns motiv för all ytterligare analy­sera möjlighelema tiU leknisk industriell utveckling ulifrån regionala ut­gångspunkter och även genomföra särskilda planerings- och utredningsak­tiviteter inom områdel. Inom ramen härför avser STU att utifrån elt teknikperspekliv analysera olika regioners speciella utvecklingsförutsätt­ningar. Studierna skall bl. a. resultera i förslagom hur STU kan effektivise­ra olika verksamheier med hänsyn till regionala behov.

Jag anser atl del arbetssätt som STU har redovisat bör kunna tillämpas även av andra seklorsorgan. Därmed kan dels informationen om resursan­vändningen inom områden av stor betydelse för den regionala ulveckling­en förbättras, dels en effektivare resursanvändning sell från regionalpoli­tiska utgångspunkter nås. Jag anser all åtgärder inom sektorsorganen av det slag jag här har redovisal skulle ge såväl regering och riksdag som sektorsorganen själva ell mera praktiskt användbart informations- och beslutsunderlag än vad omfattande nedbrytningar av statsbudgeien skulle

ge.

Beträffande förslagel att analysera effektema av en överföring av medel från arbetsmarknadspolitik lill regionalpolitik delar Jag utredningens syn att avvägningsproblemel mellan olika statliga insalser är störst i de regio­nalpolitiskt mesl priorilerade områdena. Här råder en varaklig brist på arbetstiUfällen. Betydande belopp anslås därför åriigen i syfte att dels öka antalet arbetstillfällen i dessa områden, dels på olika sätt underlätta för dem som ändå drabbas av arbetslöshet. Det är självfallet angeläget att

Prop. 1984/85:115

37

dessa resurser får en så effektiv användning som möjligt och all olika insalser i möjligaste mån får långsiktiga effekler. För att avvägningen mellan olika lyper av insatser skall bli ändamålsenlig krävs god kunskap om olika åtgärders effekler på kort och lång sikl.

Den regionalpolitiska utredningen tar i sitl förslag endasl upp avvägning­en mellan arbelsmarknadspolitiska och regionalpoliliska medel. Jag anser för egen del atl avvägningsproblemen också berör andra delar av den stafliga resursöverföringen till den typ av region det här är fråga om. Skatteutjämningsbidragen har t. ex. direkl och indirekt stor belydelse för sysselsättningen i berörda kommuner. Del gäller även stöd till de areella näringama m. m. Jag anser också all effektiviteten i den samlade resursan­vändningen inle bara är en fråga om hur lillgängliga resurser fördelas mellan olika ändamål. Genom förbättrad samordning mellan olika insalser bör den lotala effekten kunna förbättras. För all underlätta sådan samord­ning och samverkan kan vissa förändringar i gällande regelsyslem behöva göras.

Mot bakgmnd av vad jag här anfört avser jag att senare föreslå regering­en att uppdra ål ERU att genomföra en sludie av de statliga insatserna i några olika delar av stödområdet. Studien bör omfalla sådana resurser som mera direkt är avsedda att påverka sysselsättning och viss infrastmktur. Syftet med studien bör vara atl kartlägga nuvarande omfallning och an­vändning av sådana resurser samt all analysera effeklerna av olika insat­ser. Vidare bör, inom ramen för nuvarande toiala resursnivå, förändringar i avvägningen mellan olika ändamål och förändringar i reglema för medels­användningen diskuteras samt de sannolika effeklerna av sådana föränd­ringar analyseras. ERU bör i sitl arbete samverka med andra forskningsor­gan liksom med berörda myndigheler.

Resultaten av en studie med den inrikining Jag redovisal bör lillsammans med annan lillgänglig information ge elt förbätlral underlag för de avväg­ningar och prioriteringar av resursanvändningen som regering och riksdag svarar för. En sådan studie ligger också väl i linje med överväganden om försök med en samordnad länsförvaltning i Norrbollens län.

Jag vUl nu la upp frågan om planeringstalen som siyrinslmment i regio­nalpoliliken.

Den regionalpolitiska utredningen konstaterar atl planeringstalen knap­pasl har haft någon styrande effekt när det gälll att inom olika poUtikområ­den fördela relativt selt stöme resurser lill de regionalpoliliskl priorilerade delarna av landet. Utredningen konstaierar vidare all planeringslalen spe­lar en mindre roll i dag när en bättre regional balans uppnåtts och utbygg­naden av bostäder, samhällsservice, vägar och annan infrastmktur mins­kat i omfattning.

Inle någon remissinstans har berört planeringslalen och deras roll som regionalpoliliskl styrinstrument.

Prop. 1984/85:115

38

Senast riksdagen fattade beslut om planeringstal för länen var år 1982 (prop. 1981/82:113, AU 23, rskr 388). Nu gäUande planeringstal avser år 1990.

Jag delar i stort den bedömning som regionalpolitiska ulredningen gör beiräffande planeringstalens alltmer minskade belydelse som regionalpoli­liskl siyrinslmment. Den bättre regionala balansen och de minskade sam-hällsinvesleringama förklarar troligen endasl en del av det minskade intresset för planeringstalen som underlag för dimensioneringsbeslut m. m. En del av förklaringen torde ligga i själva systemet för framtagandet och fastställandet av planeringstalen.

Myndigheter, institutioner, företag m. m. efterfrågar för sin planering information om befolkningsutveckUngen i län och kommuner. Ett krav är dock att informationen skall innehålla aktuella uppgifter och bedömningar saml ofta en relativt detaljerad bedömning av förändringar inom olika åldersgmpper. De av riksdagen fasflagda planeringstalen för länen blir snabbt inaklueUa och detsamma gäller naturiiglvis de planeringstal för kommunema som länsstyrelsema fastställer med utgångspunkt från plane­ringstalen för länen.

I flera län har länsstyrelsema för att få fram realistiska planeringstal för kommunerna fått lämna en del av planeringstalen för länen ofördelade som ett slags restpost. Detta är otillfredsställande. I andra län används progno­ser i StäUet för de fastlagda planeringstalen som underlag i planeringen.

Den regionalpolitiska utredningen har inte redovisat något faktaunder­lag, som innebär att en bedömning kan göras om planeringslalen tjänat ut sin roll som regionalpolitiskt styrmedel eller inte. Utredningen har inte heller redovisal några förslag om och i så faU hur planeringstalen skulle ersättas med någon annan form av styrinstrument.

Del saknas således enligt min mening underlag för atl nu kunna bedöma planeringstalens regionalpolitiska betydelse.

Jag avser därför att i särskild ordning ta fram erforderligt faktaunderlag för att kunna bedöma planeringstalens roll i regionalpolitiken och därefter föreslå regeringen att förelägga riksdagen förslag i denna fråga. I avvaktan på detta fakiaunderlag är jag inte beredd all nu föreslå några nya plane­ringstal för länen.

3.2.2 Regional projektverksamhet

Sammanfattning av mina bedömningar: Projektverksamhet bör även i fort­sättningen vara elt av ändamålen inom det s.k. länsanslagel. Inriktningen bör utvecklas vidare på gmndval av hittillsvarande erfarenheler och den andel av detla anslag som får användas för projeklverksamhel bör höjas.

Utredningsförslag: Regionalpolitiska utredningens förslag överensstämmer med mitl vad gäller verksamhetens inriktning. Utredningen anser att pro­jektmedlen bör ha kvar sin nuvarande karaktär av relativt liten resurs som

Prop. 1984/85:115

39

kan användas för utredningar, utvecklingsprojekt och försöksverksamhel i syfle all befrämja den regionala ulvecklingen. Hur stor andel av länsansla­get som skaU gå till projeklverksamhel föreslår utredningen all länsstyrel­serna själva bör få avgöra. Glesbygdsdelegationen föreslår att projektme­del skaU kunna lämnas lUl kommunema för konsultinsatser m.m. Jag kommer att behandla denna fråga i avsnitt 3.5.

Remissinstanserna: De remissinstanser som har yttrat sig i frågan är posi­tiva tUl länsstyrelsernas projektmedel och deras användning.

Mina bedömningar: Med medlen för regionalt utvecklingsarbete, i fortsätt­ningen benämnt regional projektverksamhet, kan länsstyrelserna helt eller delvis finansiera vidareutvecklingen av de olika förslag, som kommer fram i det regionalpolitiska utvecklingsarbetet i länen. Det kan t. ex. gälla kon­kreta projekt som senare genomförs med hjälp av regionalpoliliskt stöd, projekl som till slutresultat ger en förbättrad samordning mellan oUka statliga insatser eUer olika former av lokala utvecklingsprojekt som tar tiU vara lokala och regionala föratsättningar och initiativ.

Regionalpolitiska utredningen har beskrivii verksamheten relativt ingå­ende och menar att den lell till en mer konkret inriktning av det regionala utvecklingsarbetet och förbättrad seklorssamordning etc. Jag delar utred­ningens bedömning att verksamhelen är ett viktigt regionalpoliliskt medel. För länen utanför stödområdet är projektmedlen det dominerande regio­nalpoiitiska medlet.

Länsstyrelsemas beslutanderätt över medlen innebär, enligt min me­ning, dels en klar decentralisering av vikliga prioriteringsbeslut, dels bättre möjligheter för samhäUel atl effektivt ta till vara de iniliativ, idéer, resurser etc. som finns i regionema. Genom närheten till problemen har regionala och lokala organ bättre fömtsättningar än centrala organ alt finna kon-stmktiva lösningar. Jag tillmäter också del lokala och regionala engage­manget slor belydelse för möjlighelen atl nå framgång i det delvis svåra arbetet med olika utvecklingsfrågor. Engagemanget ökar sJälvfaUet när del finns ekonomiska resurser som möjliggör konkreta ålgärder.

En annan viktig faktor bakom de goda erfarenhetema är kopplingen mellan utvecklings- och genomförandefaserna i ett projekt. I och med all hela denna process i hög grad är decentraliserad går det snabbare atl komma från idé till genomförande.

Projektmedlen har enUgt min mening också medverkat tUl all länsstyrel­semas roll i regionalpolitiken förslärkls. Som exempel på della vill jag nämna de slutsatser som redovisas i en delredovisning (Regionala organ för näringslivsutveckling - beslutsprocesserna) från forskningsprojektet "Decentralisering och samordning i regionalpolitiken" som bedrivs vid statsvetenskapliga institutionen vid universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN]. I rapporten be­skrivs och analyseras bl. a. de beslutsprocesser som föregick bildandet av

Prop. 1984/85:115

40

nio regionala FoU-organ och riskkapitalbolag. I sju av de studerade fallen har, enligt rapporten, resp. länsstyrelse haft en pådrivande roll. Som en av huvudorsakema nämns att länsstyrelserna genom tillgången till projekt­medlen kunnat föra aktiva förhandlingar om ett genomförande. Enligt flertalet av de intervjuer som rapporten bl. a. gmndas på har projektmed­len i de sju faUen varit avgörande för att organen skulle bUdas.

I anslutning tiU detta kan också noteras atl en betydande samfinansiering kunnat ske i det regionala projektarbetet. Enligt det underlag som utred­ningen tagit fram, och som belyser verksamheten under budgetåren 1979/80 t.o.m. 1982/83, avsatte andra intressenter 850000 kr. för varje miljon kronor som länsstyrelsema anvisade. Den tendens tUl stigande andel delfinansiering från andra intressenter som också redovisas av utred­ningen noterar Jag för min del med tiUfredsställelse. En sådan utveckling bör bl.a. innebära en aUl bättre förankring av projekten och en ökad möjlighet tUl praktiska resultat. Jag viU här nämna att om en länsstyrelse ställer projektmedel tiU förfogande för enskilt företag, skall företagel i fråga svara för minst hälften av den beräknade totalkostnaden för projek­tet. En aspekt på samfinansiering av projekt som Jag också vUl nämna är att länsstyrelse och övriga intressenter kan finansiera olika stadier i ut­vecklingsarbetet. Så kan t. ex. länsstyrelse och länsarbetsnämnd samverka i ett projekl där projektmedlen finansierar utrednings- och konsultinsatser, samt kanske viss försöksverksamhet, och genomförandel ske med hjälp av arbetsmarknadspoUtiska åtgärder, t.ex. arbetsmarknadsutbildning eUer beredskapsarbete. Den beredningsgmpp som finns för samverkan meUan länsstyrelsen, länsarbetsnämnden och den regionala utvecklingsfonden har, enligt min mening, en viktig roll vad gäUer inriktningen av den regio­nala projektverksamheten.

Beträffande inriktningen vUl jag nämna att det av länsstyrelsernas an-slagsframstäUningar framgår att de ca 50 milj.kr. som avsattes tUl olika projekt budgetåret 1983/84 fördelades på följande störte projektområden:

Industriell utveckling

39 %

Jord, skog och glesbygd

12

Utbildning, teknikspridning

11

Kommun- och regionprojekt

9

Turism

8

Energi

4

Kommunikationer

3

Övrigt, information, projekt­

administration m. m.

14

Det kan också nämnas att en genomgående tendens de senaste åren har varil att ökat utrymme har givits åt projekt med inriktning mot samverkan mellan högskola och näringsliv, teknikutveckling och teknikspridning. Jag återkommer senare (avsnitt 3.3.2) tUl detla. Inom ramen för projektmedlen

Prop. 1984/85:115

41

kan länsstyrelserna vidare avsätta medel för s. k. regionall nyföretagande. Jag kommer senare (avsnitt 3.4.2) att närmare behandla dessa frågor.

Mot bakgmnd av de redovisade goda erfarenhetema bör projeklverk­samhelen även fortsättningsvis ingå som en del av del samlade länsansla­get och kunna användas för utredningar, utvecklingsprojekt och olika former av försöksverksamhet. Jag vill dock inte biträda regionalpolitiska utredningens förslag om atl ta bort maximeringen av deri del av anslaget som resp. länsstyrelse får disponera för projektverksamhet. Mitt skäl för detta är alt prioritet bör ges åt regionalpolitiskt stöd till företag och gles­bygdsstöd. Jag kommer däremot senare att föreslå regeringen en uppräk­ning av ramen för detta ändamål inom länsanslaget lill 80 milj. kr.

3.2.3 Kommunernas och landstingskommunernas näringspolitiska roll

Jag kommer i delta avsnitt alt, för riksdagens information, redovisa vissa allmänna överväganden beträffande kommunernas och landstings­kommunernas näringspolitiska roU.

RegionalpoUtiska ulredningen markerar kommunernas och landstings­kommunemas betydelse för att regionalpolitikens mål skall kunna förverk­ligas. För landstingskommunema gäller det främst de insalser som kanali­seras tiU utvecklingsfondema, men även andra utvecklingsorgan har på senare år fått stöd. Kommunemas ökade engagemang på näringslivsområ­det ses som ett nödvändigt komplement till statens insalser. Samtidigt anser utredningen att en fömtsättning för att de ökade kommunala insal­sema skall ha posiliva nettoeffekter nationellt sett är att den kommunala aktiviteten ligger inom ramen för den kommunala kompetensen.

Glesbygdsdelegationen tar i sin rapport upp vissa förslag om ell ökat kommunalt engagemang bl.a. i fråga om hanteringen av glesbygdsstödet. Jag återkommer senare (avsnitt 3.5) till dessa förslag.

Flertalet remissinslanser delar regionalpolitiska utredningens uppfatt­ning all kommunernas ökade engagemang på näringslivsområdel utgör etl nödvändigt komplement till statens egna insatser. Svenska kommunför­bundet understryker dock att ett ökat kommunalt engagemang inte får bli ett argument för en minskad statlig regionalpolitisk insats. Flera länsstyrel­ser framhåller värdet av att kommunerna har byggl upp en kompetens i näringslivs- och sysselsättningsfrågor. Samarbetet mellan länsstyrelsen och kommunema underlättas härigenom. Landstinget i Västmanlands län betonar vikten av att olika satsningar av regionalpolitisk betydelse sker inom ramen för någon typ av gemensamt handlingsprogram, där länspla­neringen ulgör grunden. Del är olyckligt, menar man, om kampen om sysselsättningstillfällen ger upphov tUl inbördes konkurrens mellan kom­munema.

Samhällels insatser på näringspolitikens område är i första hand en uppgift för statliga organ. Staten har det övergripande ansvaret för syssel­sättningspolitiken och för det regionalpolitiska stödet. De åtgärder som

Prop. 1984/85:115

42

vidtas av såväl kommunema som landstingskommunerna har dock väsenl­lig belydelse för atl de regionalpoliliska målen skall kunna förverkligas. Förändringar inom näringslivel leder ofta tiU sådana konsekvenser för samhälle och enskUda på den lokala och regionala nivån all kommuner och landstingskommuner inte kan vara overksamma eller sakna handlingsbe­redskap.

De kommunala befogenhetema inom näringslivsområdet är siarkt be­gränsade. Gmndläggande för bedömningen om en kommun eller en lands­tingskommun får engagera sig i näringslivsfrågor är den aUmänna kompe­tensregeln i 1 kap. 4 § kommunallagen (1977:179). I denna bestämmelse anges att kommuner och landslingskommuner själva får vårda sina angelä­genheter. Bestämmelsen är således myckel allmänl hållen. Närmare be­sked om kompelensregelns räckvidd ges i förarbelena lill kommunallagen och i regeringsrättens omfattande rällspraxis.

De kommunala insalsema för all siödja och utveckla näringslivet är av skiftande slag. På länsnivån är landstingskommunerna lillsammans med staten huvudmän för de regionala utvecklingsfondema. Huvudparten av de landstingskommunala insalsema för att främja näringsliv su tv eckhngen kanaliseras genom fondema. I flera län medverkar även landstingskommu­nema i och stödjer andra utvecklingsorgan som växt fram under senare år. Med den ökade roll företagsulvecklande insalser kommer alt ha i den framtida regionalpolitiken följer att de regionala ulvecklingsfondemas medverkan i politikens genomförande kommer atl utökas. En nära samver­kan meUan staten och landstingskommunerna på detta område är därför av stor betydelse.

Kommunema svarar för väsentlig samhällsservice såsom utbildning, social omsorg och bostäder som indirekt påverkar näringslivels utveck­ling. Det kommunala ansvaret för kommunalteknisk service, industriområ­den och lokaler för småinduslri är andra exempel på verksamheier som i detta sammanhang har slor belydelse. Den kommunala verksamheten har därför stor betydelse för de slalliga industri- och regionalpolitiska insatser­na.

Regionalpolitiskt slöd kan f n. under vissa fömtsättningar lämnas till kommuner eller andra organ där kommuner har ägarinlresse. De ändamål som kan komma i fråga för sådanl slöd är turism verksamhel, faslbränsle-framstäUning och uppförande av industrilokaler för ulhyming. Glesbygds­stöd kan lämnas till kommuner bl.a. i form av slöd lill intensifierade kommunala sysselsätlningsinsatser. Jag kommer vidare alt (avsnitt 3.4.3) föreslå att regionalpolitiskt stöd i viss utsträckning skall kunna lämnas lill s. k. teknikcentra där även kommuner kan vara engagerade.

Kommunemas och landslingskommunemas engagemang i näringspoli­tiska frågor har under senare år uppmärksammals på olika sätt. Statens industriverk har på regeringens uppdrag kartlagt omfattning, inrikining och vissa ekonomiska konsekvenser av den kommunala näringspolitiken. Ver-

Prop. 1984/85:115

43

kel har i en rapport (SIND 1984:8) visal all kommunerna i viss omfattning subventionerat näringslivet genom mark- och lokalinsalser, rådgivning och service och i samband med avgränsade industriella samverkansprojekt. Dessulom har kommunerna stött enskilda företag med lån, borgen och garantier. Kommunerna deltar också aktivt i utvecklingen av näringslivet via s. k. induslriutvecklingsbolag. I en särskild rapport (SIND 1984:1) har aktiviteterna i dessa bolag kartlagts. Industriverket har vidare kartlagt och analyserat ohka lyper av industriella samverkansprojekl (SIND 1982:7 och 1984:3).

Statens industriverk konstaterar att den årliga nettokostnaden för den kommunala näringspolitiken successivt ökal fram lill år 1982, då den beräknades uppgå till 340 milj.kr. Enligt verkels bedömningar har de hittillsvarande insatserna haft marginell belydelse för konkurtenssilua-tionen i enskUda branscher och för regionalpoliliken.

Frågan om en allmän översyn av kommunernas befogenheter på närings­livsområdet har tagits upp i ohka sammanhang. Regeringen har därför givit stat-kommunberedningen (C 1983:02) i uppdrag att utreda kommunernas och landstingskommunemas roll i närings- och sysselsättningspolitiken. Beredningen skall bl.a. analysera erfarenhetema av de kommunala nä-ringslivsinsatsema och belysa konsekvenserna av olika kommunala kom­petensgränser inom näringslivsområdet. I beredningens uppdrag ingår vi­dare all pröva formerna för ökad samverkan mellan kommunerna, lands­tingskommunerna och olika statliga organ samt förelag och fackliga organi­sationer.

Avslutningsvis vUl jag betona atl kommunema har viktiga uppgifter av betydelse för att de regionalpolitiska målen skall nås. Del är emellertid nödvändigt att, som den regionalpolitiska utredningen framhåller, den kommunala aktiviteten sker inom ramen för den kommunala kompeten-

3.3 Åtgärder för att främja utbUdning, forskning, teknikutveckling och teknikspridning

3.3.1 Den allmänna inriktningen Sammanfattning av mina bedömningar:

o Ett nära samspel mellan utbUdningspolitiska och regionalpoliliska insal­ser bör utvecklas.

o Inom en begränsad ram bör regionalpolitiska medel kunna disponeras för alt åstadkomma en ökad kunskaps- och teknikspridning för att höja leknisk och annan kompetens i befintliga förelag saml för all slimulera nyföretagande.

Utredningsförslag: Både den regionalpoUtiska ulredningens och glesbygds­delegationens bedömning av den betydelse utbildning, FoU-verksamhet,

Prop. 1984/85:115

44

teknikutveckUng och teknikspridning har för regional utveckling och ut­jämning överensstämmer med min. Regionalpoliliska ulredningen menar att forskning och högre utbildning har en nyckelroll som drivkraft i den ekonomiska och sociala ulvecklingen. Slor vikl läggs vid atl ny teknik och kunskap sprids även liU de regionalpolitiskt utsatta områdena. Utredning­en lar specielll upp de mindre högskolomas roll. Genom sin utbildnings­funktion och genom forsknings- och utvecklingsarbete kan en högskola aktivt bidra tiU den egna regionens utveckling.

Glesbygdsdelegationen betonar särskilt behovet av glesbygdsanpassad utbildning inom olika områden.

Regionalpolitiska utredningen föreslår vidare all SIND ges i uppdrag atl belysa de möjligheter och hinder för utvecklingen i olika delar av landet, som introduktionen av de nya data- och telekommunikationsnäten inne­bär. Glesbygdsdelegalionen föreslår att regeringen ger televerket i uppdrag att utveckla modeller för hur informationstekniken skall komma glesbyg­den tiUgodo.

Remissinstanserna: Ulredningamas bedömning av utbUdningssektoms be­tydelse för den regionala utvecklingen får stöd av en enig remissopinion. De regionala och kommunala remissinstansema markerar betydelsen av att de mindre högskoloma utvecklar utbildning med teknisk inriktning för atl ytterligare slimulera del regionala näringslivel. Universiteis- och hög­skoleämbetet (UHÄ) menar att det kan finnas en konflikt mellan å ena sidan regionalpolitik och å andra sidan forsknings- och utbildningspolitik, men konslalerar också alt de åtgärder som är önskvärda av regionalpolitis­ka skäl ofta är neutrala och ibland positiva i förhållande till de mål som gäller för forskning och utbildning.

Många remissinstanser menar att utredningens konkreta förslag inom detta område är alltför begränsade. Glesbygdsdelegationens betoning av utbildningsfrågorna får starkt gensvar hos remissinstansema.

De remissorgan som yttrat sig beträffande data- och telekommunika­tionsnätens regionala konsekvenser, bl.a. televerkel, statskontoret och statens planverk, släller sig positiva till atl frågan belyses närmare.

Mina bedömningar: Mycket tyder på atl de närmaste åren kommer att präglas av en snabb teknikutveckling som starki förändrar betingelserna för den långsiktiga industriella verksamheten. På en rad områden kan nya produkter, produktionsmetoder, system och organisationsformer komma att utformas och tas i brak i begränsad skala för alt under 1990-talet få en bredare spridning. Teknikutvecklingen rymmer flera regionalpolitiskt vik­tiga aspekler.

Del är för del första angeläget att stimulera spridning av ny teknik och ny kunskap lUl redan existerande företag. Detta är en viklig del av förnyel­sen av svensk induslri. Därför måste sådana hinder som försvårar sprid-

Prop. 1984/85:115

45

ningsprocessen i de regionalpoliliskl prioriterade områdena uppmärksam­mas och ålgärdas.

En annan aspekl är framväxten av s. k. nya teknikbaseräde förelag. I ell längre perspektiv kan dessa förelag få slor betydelse för ulvecklingen av produktion och sysselsättning. Strategiska beslut om t. ex. geografisk på­verkan av denna utveckling måste dock i hög grad ske redan nu. För att en tillväxt inom dessa områden skall komma fler regioner till del är det därför angeläget att ytterligare utveckla fömtsättningama för högteknologisk FoU-verksamhel och samverkan mellan högskola, utbildningsväsendet i övrigt och näringsliv i olika regioner, särskilt i landets norta del.

En tredje aspekt är den omfattande utbyggnad av tele- och dalakommu­nikationsnät som kommer atl ske. Härigenom ändras fömlsällningama, både lokaliserings- och sysselsältningsmässigt, för verksamheten inom många samhällssektorer.

Regionalpolitiska utredningen har försökt att få en bild av vilken bety­delse invesleringama i tele- och dalakommunikationsnät kan ha för den framtida regionala ulvecklingen. Någon entydig slutsats har utredningen inle kunnat dra. Det är emellertid uppenbart att nätutbyggnaden och nätets kapacitet i olika regioner kan bidra till en regional utjämning av produk-tionsföratsättningar och livsvUlkor. En snabb ulbyggnad av telenätet mins­kar riskerna för all denna del av infrastrukturen skall utgöra ett hinder för en önskvärd regional utveckling. Jag delar den uppfattning som såväl ulredningen som flera remissinstanser framför, att denna fråga bör belysas närmare. Efter samråd med chefen för kommunikationsdepartementet har jag erfarit alt bl.a. sådana frågor kommer att behandlas i det förslag rörande telefrågor som han avser all senare under våren föreslå regeringen all förelägga riksdagen.

En väl utbyggd infrastmktur inom ulbildningens och forskningens områ­de är en viktig fömtsättning för en god utveckling i landets olika delar. Den omfattande uppbyggnad och geografiska spridning av högskoleulbildning­en som har genomförts har otvetydigt haft stor betydelse för utvecklingen i landet som helhel och i olika regioner. Tillgången till resurser för utveck­lingsarbete har därmed också förbättrats. Jag vill i detta sammanhang erinra om vad chefen för utbildningsdepartementet anför i årels budgelpro­position (prop. 1984/85:100 bU. 10) beiräffande bl. a. omslruklureringen av de mindre högskoleenhelemas utbildningsutbud.

Hon framhåller där all det enligt hennes mening är nödvändigl för varje högskola ulanför universitetsorterna alt ha en bas för sin verksamhel i någon eller några allmänna utbildningslinjer som är av betydelse bl. a. för ulvecklingen av regionens arbetsliv. Många av dessa högskolor har en bas som i elt längre perspektiv inte är tillräckligt stabil, varför den bör breddas mol främst de lekniska och ekonomiska utbildningsområdena. Genom en sådan breddning och förändring av utbildningsutbudet bör dessa enheters roU som regional utvecklingsfaktor och bas för teknikspridning kunna förstärkas ytterligare. En omstmkturering av de mindre högskoleenheter-

Prop. 1984/85:115

46

nas utbildningsutbud bör av dessa skäl göras systematiskt och planmässigl och med utgångspunki i de förhåUanden, problem och behov som finns vid enheten och i dess närmaste omgivning.

De mindre högskoloma är en resurs för regional utveckling inte bara med hänsyn till den egna verksamhelen, ulan också som kontaktlänk tiU högskolesystemet i stort. För atl stärka denna kontaktfunktion har basor­ganisationen för kontakterna med det omgivande samhället och med enhe­terna med fast forskningsorganisation förstärkts.

Jag ser också gymnasieskolan och den kommunala vuxenutbildningen som viktiga resurser i utvecklingsarbetet. Ijuni 1982 uppdrog regeringen åt skolöverstyrelsen att i samråd med SIND och glesbygdsdelegationen in­ventera, utarbeta och faststäUa kursplaner för företagsutvecklande utbild­ningar och för yrkesinriktade glesbygdsanpassade utbildningar. I sin rap­port för år 1984 redovisar skolöverstyrelsen dels länsbaserade inventering­ar, dels försöksverksamheter. I inventeringsarbetel har överstyrelsen fun­nit utbildningsbehov inom vilt skilda områden och av olika omfattningar. Överstyrelsen avser bl.a. att i samarbete med några länsskolnämnder arbeta fram ett åtgärdsprogram för att motverka att yrkesutbildningar inom hantverkssektom försvinner. Ell omfattande utveckhngsarbete har startat beträffande småföretagaralbildning i samverkan mellan utbildningsenhe­terna vid vissa regionala utvecklingsfonder och kommunal och staflig vuxenutbildning. Försöksverksamhel med utbildning inom vattenbmks-området kommer att pågå under budgelåren 1984/85 och 1985/86 med statens skola för vuxna i Härnösand som uibildningsanordnare.

Det uppdrag att medverka i utbildningsplaneringen i länen som regering­en i mars 1983 gav samtliga länsslyrelser har enligt min mening inneburil, förutom en ökad lokal och regional samverkan inom utbildningssystemet, en inlensifierad diskussion om anpassning av ulbUdningens inrikining tUl den lokala och regionala arbetsmarknadens behov och ell ökat inslag av lokalt förankrade utvecklingsprojekt.

Fr. o. m. den 1 juli 1985 har aUa länsskolnämnder möjlighel alt utforma och besluta om regionall arbelsmarknadsanpassade högre specialkurser i gymnasieskolan. I fem län, bl. a. de fyra nordligaste, har detla varil möjligt sedan 1983. Erfarenheterna därifrån vittnar om ett vitaliserat samarbete meUan gymnasieskolan och näringslivel.

En väsentlig del av det regionala utvecklingsarbetet har kommii att omfatta åtgärder för atl bygga upp nätverk av kontakter mellan företag, regionala organ och utbildningen/forskningen. För atl främja teknikutveck­ling och teknikspridning har i ökande omfattning förslag om olika former av teknikcentra förts fram som ett sätt atl skapa gemensamma lösningar för alt tilWredsstäUa olika iniressenters ulvecklings- och utbildningsbehov.

Det är angeläget med ett fortsatt och fördjupat samarbete i ulbildnings-och utvecklingsfrågor både på regional och central nivå mellan regionalpo­litiskt och ulbildningspolitiskl ansvariga organ. Teknikfrågor i vid mening bör ägnas fortsatt stor uppmärksamhel.

Prop. 1984/85:115

47

I det följande kommerjag atl särskilt behandla ålgärder för att underlätta teknikspridning (3.3.2) och ålgärder för atl främja FoU-verksamhel i Umeå högskoleregion (3.3.3).

3.3.2 Teknikspridning

Mitt förslag: Särskilda medel bör stäUas till regeringens förfogande från anslaget Regionala utvecklingsinsatser m. m. för slöd till leknik- och kunskapsspridning i regionalpolitiskt prioriterade regioner. Sammanfattning av mina bedömningar i övrigt: o Länsstyrelsema bör genom anslaget för regionala utvecklingsinsatser

tUlföras ökade resurser för olika teknikspridningsprojeki. Vidare bör

länsstyrelsema få i uppdrag att samordna programarbete inom data-

och elektronikområdet. o Cenirala myndigheter bör engageras i bl. a. samordning, rådgivning

och informationsutbyte.

Utredningsförslag: Regionalpolitiska utredningen föreslår dels att SIND ges i uppdrag att i samråd med STU och UHÄ följa de regionala projekten för teknik- och kunskapsspridning tUl små och medelstora företag, dels att länsstyrelsema ges möjlighet att delta i finansieringen av samverkansorgan och särskilda teknikspridningsprojekt, dels atl 3 milj. kr. avsätts för etable­ringen av en filial i Östersund till stiftelsen InduslrieUl Utvecklingscentmm (lUC), dels att 30 milj. kr. avsätts under en Ireårsperiod för atl slimulera produklulveckling och vidareförädling hos sågverks- och Iräförädlings-företagen i slödområdena.

Dataeffektutredningen (DEU) föreslår att regionala utvecklingsprogram för dala- och eleklronikområdel utarbetas i länen med länsstyrelsema som huvudmän och samordnare.

Glesbygdsdelegalionen föreslår att STU och SIND ges i uppdrag att ägna särskild uppmärksamhet åt den småskaliga lekniken.

Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrat sig i frågan utom STU - är positiva lill atl SIND ges ett uppföljningsuppdrag. STU hävdar att etl sådant uppdrag bör falla inom styrelsens ansvarsområde.

Samfliga remissinstanser stäUer sig positiva till regionala samverkans­projekt, men en genomgående åsikt är också atl ulredningen inle tillräck-Ugt beaklal behovet av ekonomiska resurser. Några länsstyrelser, bl. a. de i Älvsborgs och Kopparbergs län, menar alt länsanslagel inle kommer all räcka för satsningarna på teknikcentra m.m. Det behövs enligt deras mening även tillskolt från cenlral nivå.

Samtliga remissinslanser ställer sig bakom förslagel att ularbela regiona­la utvecklingsprogram enligt DEU:s förslag. Däremot invänder flera re-

Prop. 1984/85:115

48

missinstanser mot förslaget att bygga upp en central organisation för samordningen.

Ett anlal remissinstanser, bl. a. STU, är positiva till förslaget att inräita en lUC-filial i Östersund. Flera berörda organ i länet, liksom SIND, hänvisar lill del pågående teknikspridningsprojektet i Jämllands län och vill bedöma frågan om en lUC-filial i detta sammanhang.

Förslagel atl förstärka branschprogrammet för träindustrin får stöd av flertalet remissinstanser i norta Sverige, medan t. ex. länsstyrelsen i Jön­köpings län motsätter sig förslaget och länsstyrelsen i Kalmar län menar att även öslra Småland bör omfattas av etl utvidgat branschprogram.

Glesbygdsdelegationens förslag rörande småskalig teknik far etl positivt mottagande av remissinstansema. STU framhåller att det är viktigt att delegationen redovisar sin definition av begreppet.

Bakgrund och skäl för mitt förslag: Jag har tidigare allmänt angett de regionalpolitiska motiven för att främja spridning av ny leknik. Teknik­spridning innefattar en rad aktiviteter med ömsesidigt informationsutbyte mellan förelag och utbildnings-, utvecklings- och forskningsorgan. I sam­band med alt Jag här redovisar skälen för att anvisa särskilda medel villjag för riksdagens informalion lämna en bredare redovisning av sådana på­gående och planerade insalser inom området som kan ha betydelse för riksdagens slällningstagande.

Regionala och lokala initiativ

De regionala FoU-råd och forskningsstiftelser som vuxit fram, inle minst i anslutning till de mindre högskoloma, visar all man på lokal och regional nivå känner behov av och vUl pröva nya vägar för samverkan mellan förelag och ulbUdningssektorn. De nya organen har enligt min mening medverkat tUl ett förbättrat kontaktnät och effeklivare former av informationsutbyte och kunskapsöverföring. Erfarenheterna av verksam­heten är hitlills genomgående goda, vilket också en enig remissopinion understryker.

De regionala samverkansorganen har i sin tur i flera fall medverkat till att teknikcentra i olika former skapals. Med teknikcentra avser Jag sådana organ som inrättas för att på olika sätl underlätta spridning av ny teknik till främsl små och medelslora förelag. Verksamheten kan bestå av konsult­verksamhet (l.ex. CAD/CAM), ulveckUngsarbete (prololypliUverkning m. m.), utbildning (för gymnasieskola, kommunal vuxenutbUdning, hög­skola, förelag, länsarbetsnämnd m.fl.) och ulhyming av teknisk ulmst­ning.

Den typ av teknikcentram Jag här avser kan bedrivas i form av t. ex. en sliftelse med företag, kommuner, regionala organ, branschorgan elc. som huvudmän. Andra former kan också förekomma. Genom att samordna verksamhelen kan utrustning och personal utnyttjas effeklivare. De olika

Prop. 1984/85:115

49

intressenterna får på så säll lillgång till resurser som de var för sig inle skulle kunna skaffa sig. Utmstningen kan också fömyas snabbare än om var och en skulle svara för sin utmstning. Jag vill erinra om ätt de fömyel-sefonder som riksdagen nyligen beslutat om (prop. 1984/85:86, FiU 9, rskr 108) bl.a. kan utnyttjas för investeringar i byggnader och maskiner i samband med utbildning, forskning eller utvecklingsarbete.

Jag vill vidare erinra om vad chefen för utbUdningsdepartementet anfört i årets budgetproposition om det kommunala skolväsendets medverkan i teknikcentra. Genom sådan medverkan, framhåller hon, kan en skola dels hålla en nära konlakt med den lekniska ulvecklingen, dels på sikt begränsa utraslningskostnaderna samtidigt som utmstningen fortlöpande hålls mo­dem. Från statsbidraget till utmslning för gymnasieskolan har regeringen beviljal s. k. särskilt verksamhetsstöd tUl teknikcentra. I budgetproposi­tionen anmäler utbUdnlngsministern vidare att verksamhetsstödet bör kun­na utnyttjas som stöd till finansiering av teknikcentra i avvaktan bl. a. på förslag från arbetsgmppen för översyn av den gymnasiala yrkesutbildning­en, som behandlar frågan om teknikcentra och införande av ny teknik i yrkesutbildningen.

Jag vUl framhålla det angelägna i att de avgörande besluten om inrättan­de av sådana organ som t. ex. teknikcentra fallas av regionala och lokala organ. Del är där som fömtsättningama är bäsl kända. Fömtsättningama eller underlaget för denna verksamhet kan variera kraftigt från region till region, bl.a. beroende på om det finns intresserade företag, gymnasiesko­lor med lämplig inriktning m.m.

Jag ser tillkomsten av teknikcentra som ett av flera viktiga inslag i leknikspridningsprocessen. De bör kunna utgöra viktiga komplement till de resurser som finns på STU, branschinstitut m.fl. centrala organ och på de regionala utvecklingsfondema. De regionala utvecklingsfondema arbe­tar operativt med alt sprida ny kunskap och teknik liU små och medelstora förelag. Relationema mellan teknikcentra och utvecklingsfondema kan utformas så atl resp. teknikcentram blir en av fondens huvudresurser i den teknikbaseräde förelagsservicen.

Länsstyrelserna har en viktig roU att spela när det gäller att t.ex. förhandla fram och samordna olika statliga, kommunala m. fl. insatser.

Jag vUl i detta sammanhang behandla DEU:s förslag om regionala ut­vecklingsprogram på dataområdet. Utredningen prioriterar detta förslag och menar att regionall baserade insatser är etl effektivt medel för att få tUl stånd en god teknikanvändning. Etl genomgående motiv för DEU:s förslag är atl kunskapsnivån bland förelag, organisationer m.fl. inte står i paritet med teknikens möjligheter.

Enligt ulredningen bör ett program innefatta informationsspridning, råd­givning, erfarenhetsutbyte, utbildningsinsatser, samordning av resurser saml utredningsarbete. Utredningen lämnar exempel på innehåU i dessa delar, men föreslår att varje län får bygga upp sitt program enhgt egna 

4   Riksdagen 1984185. 1 saml. Nr 115

Prop. 1984/85:115

50

behov av kunskapsuppbyggnad på dataområdet. Ulredningen baserar sina förslag bl. a. på försöksverksamhet som bedrivits i Värmlands och Malmö­hus län.

Jag finner flera skäl som talar för alt i väsentliga delar genomföra utredningens förslag. Regionala utvecklingsprogram bör passa väl in i de regionala teknikspridningsaktiviteter som jag redogjort för. Enligt min mening föreligger behov av etl visst program- och samordningsarbete eftersom ulvecklingen går snabbt och många aktiviteter pågår som berör många aktörer. Vidare bör en samordnad process komma igång i samtliga län.

Jag kommer därför senare att föreslå regeringen alt länsstyrelsema får i uppdrag att genomföra ett regionalt programarbete inom data- och elek-tronikområdel med tonvikt på behovet av samordning. Jag är däremot inte beredd atl biträda utredningens förslag om en särskild central organisation utan menar, i Ukhet med flera remissinstanser, alt främsl SIND och STU bör ha den uppgiften inom ramen för sin ordinarie verksamhet.

I samfliga de regionala aktiviteter Jag har berört spelar länsstyrelsen en viktig roll. Somjag lidigare nämnt kommerjag att föreslå regeringen att medelsramen för länsstyrelsernas projektverksamhet räknas upp tiU 80 milj. kr. Därigenom får länsstyrelsema inom anslaget för regionala utveck­lingsinsatser ökat utrymme för att stödja teknik- och kunskapsspridning i olika former. Jag viU slutligen nämna atl länsstyrelsema redan nu kan medverka i finansieringen av samverkansorgan och särskilda tekniksprid­ningsprojekt. Inom ramen för projektmedlen har länsstyrelsema möjlighe­ter att genom försöksverksamhet, initialslöd och projektvist stöd främja denna verksamhet. Stödel bör vara av engångskaraktär och inte ha formen av reguljärt driftstöd. Som viUkor bör gälla att verksamhelen därefter kan drivas vidare utan krav på ytterligare regionalpolitiska insatser.

Särskilda medel till regeringens förfogande

Huvudlinjen bör, som Jag nyss framhåUit, vara atl såväl det organisato­riska som det ekonomiska ansvaret för regionalt inriktade teknUcsprid-ningsåtgärder ligger i regionema. Uiöver del ansvar som åvilar kommuner och företag blir därvid länsstyrelsernas samordningsroll och projektmed­len inom länsanslaget viktiga faktorer. En av regeringens möjligheter att främja olika former av teknikspridningsprojekt i de regionalpolitiskt priori­terade delama av landel är därför medelstilldelningen till berörda länssty­relser.

Jag finner det emeUertid motiverat all regeringen bör kunna stödja särskilt angelägna projekt om t. ex. medelsfrågan inte kan lösas på enbart regional nivå, eller om projektet är av länsövergripande karaktär eUer av försökskaraktär med speciellt intresse.

Jag föreslår således att regeringen ges möjlighet alt med medel från anslaget Regionala utvecklingsinsatser m. m. lämna stöd lill tekniksprid-

Prop. 1984/85:115

51

ningsprojekt i regionalpolitiskt prioriterade regioner enligt följande rikt­hnjer.

Som geografiska rikllinjer bör gälla alt stöd i försia hand bör kunna lämnas lill projekt som främjar utvecklingen i stödområdet och vissa stödjepunkter i nära anslutning tUl detta samt de delar av Bergslagen som inle tUlhör stödområdet. Vidare bör projekl som främjar ulvecklingen i Öslra Småland, Blekinge och Sjuhäradsbygden kunna komma tfråga för stöd.

Dessa särskilda medel bör användas tiU bl. a. sådana projekt som rege­ringen stött med de medel som avsatts för fördjupad samverkan mellan småföretag och högskolor innevarande budgelår (prop. 1983/84:135 s. 67, NU 42, rskr 379). Regeringen har därvid slött dels projekl där lyndpunklen ligger på att bygga upp kontaktnät och samverkansformer för kunskaps­överföring mellan företag och kunskapscentra, t. ex. sammanhållna leknik-spridningsprogram i Blekinge och Jämtlands län, dels projekl av konkret karaktär som syftar lill direkt överföring av kunskap från lekniska högsko­lor (motsvarande) till gmpper av förelag med likartade kunskapsbehov.

Visst stöd har också lämnats av regeringen till teknikcentra. Inom ramen för teknikspridningsprogrammei i Blekinge har således länsstyrelsen fåll medel för att slutföra planeringen av etl elektronikcenlmm i Svängsta och ett verkstadstekniskt centmm i Karlskrona. Elt annat projekl som nu håller på att genomföras är elt utvecklingscentmm i Sandviken, där rege­ringen tilldelat STU medel lill delta inom ramen för Bergslagsprogrammet. Jag ålerkommer senare lill insalsema i Bergslagen, där teknikspridningsål-gärder har givits hög prioritet.

Stöd till teknikcentra från dessa särskilda medel bör utformas från fall till faU efter beslut av regeringen. En riktlinje bör därvid vara atl stödel bör vara av engångskaraktär och kunna täcka en del av inkörningskoslnadema i ett initialskede upp lill tre år. Därefler bör verksamhelen kunna drivas vidare utan krav på yllerligare regionalpolitiska insatser. För atl stöd skall lämnas bör normalt högsl en Iredjedel av engagemanget i form av stiftelse­kapital (eller motsvarande) vara statligt. Övrigt sliflelsekapilal (eller mot­svarande) bör privala och andra intressenter svara för. Vidare bör regiona­la och lokala organ svara för en betydande del.

Stöd till teknikcentra i samband med investeringar i maskiner och lo­kaler bör kunna lämnas i form av regionalpolitiskt slöd genom beslul av regeringen i varje särskilt fall. Jag ålerkommer senare till frågan om stöd tiU teknikcentra i de fall kommun är delägare (avsnitt 3.4.3).

Vad gäUer utredningens förslag om en lUC-filial i Östersund vill jag inte nu förorda att särskilda medel avsätts för detla ändamål. Flera remissorgan i länet har i viss utsträckning ställt sig tveksamma tiU om en lUC-filial är den mest angelägna ålgärden i den teknikspridningssalsning som f. n. görs.

Prop. 1984/85:115

52

Jag vUl också kommeniera utredningens förslag att avsätta 30 milj. kr. under en Ireårsperiod för atl stimulera produktutveckling och vidareföräd­ling hos sågverks- och träförädlingsföretagen i stödområdena. Jag delar ulredningens uppfattning alt del finns slora möjligheter till utveckling av sågverksindustrin i inlandet genom sådana åtgärder. För att stimulera tUl sådana insatser har SIND fr.o.m. budgetåret 1983/84 tilldelats ökade resurser tiU det branschprogram för träindustrin som verket driver. För egen del anser Jag inte att yllerligare medel behöver anvisas utöver de som ingår i SIND:s branschprogram. Om berörda länsstyrelser prioriterar så­dana insalser bör det ankomma på SIND och länsstyrelsema att inom ramen för branschprogrammet samordna centrala och regionala resurser.

Centrala myndigheters medverkan

Jag har tidigare (avsnitt 3.2) allmänt redogjort för den roll olika centrala myndigheter bör spela inom regionalpolitiken. En huvudlinje var därvid samordning, rådgivning och informationsöverföring som komplement till det decentraliserade beslutsfattandet.

Jag viU därför anmäla atl Jag i slort ansluter mig till utredningens förslag om berörda centrala myndigheters medverkan i teknikspridningsinsalser. Jag kommer därför senare att föreslå regeringen att uppdra åt SIND, STU, UHÄ och SÖ att följa de olika regionala verksamheterna med teknik- och kunskapsspridning tiU små och medelslora företag samt att ta initiativ tiU samverkan och informationsutbyte meUan projekt i olika regioner. 1 årets budgetproposition (prop. 1984/85:100 bil. 10) anmäler chefen för utbild­ningsdepartementet att SÖ i nästkommande anslagsframställning kommer atl redovisa ett kartläggnings- och utvecklingsarbete avseende samarbets­former mellan teknikcentra och gymnasieskolan.

En viktig uppgift för de centrala verken bör vara att sprida erfarenheler och lämna råd vad gäUer medfinansiering från t. ex. näringslivet, graden av självfinansiering m. m. samt att svara för rådgivning bl. a. i fråga om utformning och inriktning av verksamhelen.

Slutligen vUl jag beröra glesbygdsdelegationens förslag att STU och SIND bör få i uppdrag att ägna särskild uppmärksamhet åt den småskaliga tekniken. För egen del anser jag att även frågor rörande s. k. småskalig teknik faUer inom ramen för SIND:s och STU:s ordinarie verksamhet. Glesbygdsdelegationen arbetar med frågor rörande småskalig teknik. Det bör enligt min mening ankomma på delegalionen att i samråd med SIND och STU ytterligare precisera problemen. Exempel på lösningar bör vidare kunna belysas i konkreia projekt.

Prop. 1984/85:115

53

3.3.3 Särskilda åtgärder för att främja forskning och utveckling i Umeä högskoleregion

Mitt förslag:

o Universitetet i Umeå bör tillföras medel för en intensifiering av den påbörjade satsningen inom det biolekniska området.

o Högskolan i Luleå bör tUlföras medel för en förstärkning av datatek­nisk forskning och utbildning.

Utredningsförslag: Mina förslag överensstämmer med regionalpolitiska ut­redningens med undantag för att utredningen inte föreslår någon konkret lösning i medelsfrågan vad gäller högskolan i Luleå. Dämiöver föreslår utredningen åtgärder för att underlätta rekryteringen av kvalificerad perso­nal vid dessa enheler samt att frågan om lokalisering av en superdator tiU Umeå högskoleregion utreds närmare.

Malmfältsulredningen föreslår att högre utbildning och forskning inrät­tas i Kirana. Jag kommer att behandla detla förslag i avsnitt 4.2.2.

Remissinstansema: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslagen om sär­skilda insalser inom del biotekniska områdel vid Umeå universitet och det dalatekniska områdel vid högskolan i Luleå. Skogsslyrelsen påpekar att utredningens förslag inte beaktar den betydande kompetens inom det biotekniska områdel som finns vid lantbraksuniversitetets skogsveten­skapliga fakultet i Umeå.

Även övriga förslag möts av övervägande posiliva reaktioner från re­missinstanserna.

Av de negativa reaktionerna kan nämnas all TCO avstyrker utredning­ens förslag om rekryteringsfrämjande ålgärder. Organisationen anser atl det vid tillsättande av tjänster skaU vara de sökandes kvalifikationer som ger utslaget.

När del gäller lokalisering av en superdator till Umeå anser STU alt ulgångspunkten måsle vara de nationella behoven och inte regionala inve-steringsönskemål. Liknande synpunkter lämnas av bl.a. Forskningsråds­nämnden.

Bakgrund och skäl för mitt förslag: Jag delar ulredningens bedömning alt forsknings- och utbildningsinsatser har en särskild betydelse i norra Sveri­ge beroende på dels närings- och sysselsällningsstmkturen inom regionen, dels all kunskaps- och utvecklingscenlra ulanför högskolan är få och volymmässigt små. Även det förelagsinlerna forsknings- och utvecklings­arbetet är volymmässigt mindre än i övriga delar av landet. För att närings­livet i regionen aklivt skall kunna bidra tUl tillväxt och fömyelse i svensk ekonomi krävs en allmän höjning av tekniknivån och specieUa satsningar på högleknikområden med snabb expansion.

Prop. 1984/85:115

54

I Umeå finns f.n. en belydande kompetens inom del biotekniska områ­det. Forskning och utbildning anordnas inom de medicinska, matematisk-, naturvetenskapliga och skogsvetenskapliga områdena. Forsknings- och utvecklingsarbete bedrivs även inom FOA 4, Röbäcksdalens försöksan-stall vid Sveriges Lantbmksuniversitet m. fl. institutioner i Umeå. Del är också främst inom del biolekniska området som en rad samverkansprojekt med näringshvet håller på atl utvecklas.

För att underlätta och påskynda den önskvärda och påbörjade förstärk­ningen av forsknings- och utbUdningsresurser liU det biotekniska området, föreslår Jag, i samråd med chefen för utbildningsdepartementet, all univer­sitetet i Umeå för budgetårel 1985/86 tillförs 20 milj. kr. att disponeras under en fyraårsperiod.

Trots att endasl drygl lio år har gått sedan högskolan i Luleå startades är det helt uppenbart att den har stor betydelse för utveckUngen i såväl Luleå som hela Norrbotiens län och övre Nortland i övrigl. Vad gäller den datatekniska forskningen och utbildningen vid högskolan delar Jag ulred­ningens uppfattning atl forskningsorganisationen bör byggas ut för att säkra fortsatt framgång inom de områden där uppbyggnad skett.

Jag vUl emellertid gå ett steg längre än utredningen när del gäller alt genomföra en utbyggnad av forskningsorganisaiionen inom dataområdet. Därvid kan, enligt min mening, samma modell för finansiering liUämpas som den jag nyss redovisal beträffande forskning och utbildning inom bioteknik i Umeå. Jag föreslår således, i samråd med chefen för utbild­ningsdepartementet, all högskolan i Luleå för budgetårel 1985/86 tillförs 8 mUJ. kr. att under en fyraårsperiod disponeras för en förstärkning av den datatekniska forskningen och utbildningen. Jag anser atl medlen i della fall bör kunna tas från anslaget för särskilda regionalpoliliska insalser i Norr­bottens län.

En tredje störte FoU-salsning som Jag vill nämna här är de förslag till insatser i anslutning lill Kimna geofysiska institut som jag närmare kom­mer att utveckla när jag behandlar Malmfältsutredningens belänkande (avsnitt 4.2.2). Genom satsning på forskning och påbyggnadsulbildning som komplemenl lill den nuvarande rymdverksamheten kommer Kimna att få en ytterligare förslärkt ställning som svenskl "rymdcentmm". Me­delsbehovei för de insatser Jag kommer att föreslå i Kiruna beräknarjag till 5 milj. kr. under en fyraårsperiod.

Sammanlagna innebär förslagen atl 33 milj. kr. anvisas för en förstärk­ning av forskning och högre utbildning inom nämnda områden i Umeå, Luleå och Kimna.

Gemensamt för förslagen bör gälla att tillskotten bör disponeras under de fyra kommande budgetåren. Kostnadema för den verksamhet som därefter kommer alt bedrivas inom de berörda områdena bör, enligt min och chefens för utbildningsdepartementet mening, bestridas inom ordina­rie utbildnings- och forskningsanslag. För medlens disponering, l.ex. i

Prop. 1984/85:115

55

fråga om tillsättande av tjänster etc. bör för högskoleenheterna gäUande regler tillämpas. Viss del av medlen bör kunna avse utmstning. Jag åter­kommer senare tUl anslagsfrågan.

Vad gäller högskolans organisation i övrigt i regionen vUl Jag framhålla att den omstrukturering mot tekniskt och ekonomiskt inriktade utbildning­ar vid högskolorna i Östersund och Sundsvall/Hämösand, som chefen för utbildningsdepartementet föreslår i budgelpropositionen, också är ett led i strävandena alt stärka regionens fömlsätlningar inom FoU-området.

Beiräffande åtgärder för alt underlätta rekryteringen av kvalificerad personal tUl högskolan i Luleå och universitetet i Umeå ärjag inte beredd atl biträda utredningens förslag. Jag vill däremot peka på det s. k. medflyt-tarbidragel som finns inom arbetsmarknadspolitiken. Genom en ändring i reglerna, vilken gjorts helt nyhgen, kommer detta bidrag att kunna utgöra ett mer aktivi slöd för arbetsgivare som söker personal. Genom bidragel får arbelsförmedlingen möjlighet all under sex månader betala lönen för en medflyttare som annars skuUe haft svårigheler att få arbete.

Frågan om den lämpligaste lokaliseringen av en superdator anser jag, i likhei med bl.a. STU och forskningsrådsnämnden, bör behandlas i elt vidare perspekliv. Lokaliseringsfrågan är därvid en av flera aspekter.

Utöver direkla FoU-insatser i högskolesystemet, som inslag i en politik för regional utjämning, villjag här erinra om mitt förslag alt regeringen ges möjlighet all stödja olika teknikspridningsprojekt. Slufligen har, som jag tidigare nämnl, även fördelningen av länsanslagel stor betydelse, eftersom en klar priorilering av de nordligaste länen i medelsfördelningen ger dessa län belydande möjligheter atl med regionala medel stödja t. ex. projekt med inriktning på forskningssamverkan.

3.4 Regionalpolitiska åtgärder för företagsutveckling, stöd i samband med investeringar m. m.

3.4.1 Utgångspunkter

Sammanfattning av mina bedömningar: Det regionalpolitiska stödet lill

förelagen bör utvecklas så atl del inriklas på att

-

yllerligare ta till vara oUka regioners egna resurser,

-

ge ökade möjligheter att stödja företagsutveckling, produktutveckling, marknadsföring m.m.,

-

ge utrymme för ytterligare insatser inom utbildningsområdet,

-

genomföras i mer decentraliserad form och förenklas

Utredningsförslag: Den regionalpoliliska utredningens förslag överens­slämmer i huvudsak med mina bedömningar.

Remissinstanserna: Statens induslriverk anser att såväl utredningens direk­liv som utredningstiden har förhindrat en fömtsättningslös principiell

Prop. 1984/85:115

56

prövning av det regionalpolitiska stödels utformning och all en sådan bör komma lill slånd. Även Svenska arbetsgivareföreningen, Sveriges indu­striförbund och Svenska handelskammareförbundet yrkar i ett gemensamt yttrande atl en ny ulredning skall tUlsältas för att se över regionalpolitiken i ett vidare perspektiv.

Utredningens förslag lUl utveckling av det regionalpolitiska stödet tiU-styrks genomgående av remissinstansema. En allmän kritik mot utredning­en är dock att den misslyckats med att föreslå förenkhngar av stödsyste­met.

Mina bedömningar: De nuvarande regionalpoliliska stödmedlen som riktar sig direkt till företagen är lokaliseringsstöd (lokaUseringsbidrag och lokali­seringslån), offertslöd, lån tUl regionala investmentbolag, investerings­bidrag, sysselsältningsstöd, nedsatta socialavgtfter och transportstöd. DärtUl kommer att även glesbygdsstöd kan lämnas lill invesleringar i företag. Jag kommer i det följande att närmare behandla den framtida utformningen av aUa dessa stödmedel utom transportstödet. Sistnämnda stöd kommer senare att behandlas av chefen för kommunikationsdeparte­mentet (bilaga 2).

Fömtom dessa direkta stöd tiU företag har vissa organ som inrättats av staten stor regionalpolitisk betydelse. Här kan nämnas Stiftelsen Industri­centra, Stiftelsen Administrativ Produklion i Malmfälten (APM), Sltftelsen Industriellt Utvecklingscentmm i övre Norrland (lUC) och Sliftelsen Norrlandsfonden. lUC harjag berört i elt tidigare avsnitt. Jag ålerkommer senare till Stiftelsen Industricentra. Som framgålt av 1985 års budgetpro­position (prop. 1984/85:100 bU. 14 s.44) har regeringen föreslagit att 20 milj. kr. anvisas för Nortlandsfondens verksamhel budgetårel 1985/86. Jag avser att under 1985/86 års riksmöie förelägga regeringen förslag om Norr­landsfondens verksamhet efter utgången av år 1985 samt om fortsatta medelstillskott efter budgetåret 1985/86.

HärtUl kommer att de regionala utvecklingsfondema svarar för viktiga uppgifler i genomförandet av regionalpoliliken. Fömtom atl fondemas egen verksamhel skall stå i samklang med samhällels regionalpolitiska strävanden så har de exempelvis viktiga uppgifter i anslutning till hand­läggningen av lokaliseringsstöd.

Även sysiemel med allmänna invesleringsfonder i förelagen har ell uttalat regionalpolitiskt syfte. Särskilt under slutet av 1960-talel och början av 1970-talet användes fondema som ett led i regionalpoliliken. Under denna tid etablerades ett flertal filialer till störte förelag i stödområdet.

F.n. gäller att företagen får ta i anspråk sina aUmänna invesleringsfonder för inveniarier som anskaffas före utgången av mars 1986 och är avsedda att användas inom stödområdena. För inventarier som skall användas utanför slödområdena upphör möjligheten till fondulnyltjande vid utgång­en av mars 1985. Vidare föreligger rätl lill investeringsavdrag enligt 7 §

Prop. 1984/85:115

57

lagen om aUmän investeringsfond endast i fråga om byggnads- och markar­beien som ulförs i slödområdena.

Regeringen avser all yllerligare förbättra möjligheterna atl ulnyllja in-vesleringsfondsySlemet i regionalpoUtiskt syfte. Sålunda bör orter och kommuner utanför stödområdet, som regeringen anger skall tillfäUigl kom­ma i fråga för regionalpoliliskl slöd. Jämställas med stödområdet vad avser ianspråklagande av investeringsfonder.

Regeringen avser även atl mer generellt tillåta kombination av fondul­nyltjande och regionalpoliliskl slöd. En fömlsätlning för kombination är dock att fondutnyttjandet faller inom ramen för de generella frisläpp som regeringen beslutar om.

Utvecklingen beträffande vUlkor och fömtsättningar för näringslivel gör det enligt min mening nödvändigt alt göra vissa förändringar av de regio­nalpolitiska medel som är avsedda att påverka företagens verksamhel.

Statsmakterna kan i princip påverka sysselsättningen i en region anting­en genom att söka styra över tillväxt från områden med spontan växtkraft eller genom att stimulera befintligt näringsliv och nyföreiagande i regio­nen. När det regionalpoliliska stödel infördes var situalionen i Sverige sådan att det var naturligt all inrikta en stor del av poliliken på alt omfördela den industriella expansionen från områden med stark tillväxt lill slödområdena. Sedan milten av 1970-lalel har fömtsättningama för en sådan politik förändrats, främst på gmnd av att den totala sysselsättningen inom industrin minskat under flera år. Den ekonomiska poliliken och industripolitiken har gett till resultat alt industrisysselsättningen ökar un­der 1984 och 1985. På lång sikt kan man dock inte räkna med en syssel­sättningsexpansion inom industriseklom. Politiken har därför under sena­re år alltmer kommii att inriklas mol alt iniliera och stödja nyskapande och nyföretagande samt att utveckla de förelag som finns i de sysselsättnings-svaga områdena. Enligt min mening är det nödvändigt all denna inrikining av politiken ytterligare förstärks och medlen därför ytterligare anpassas för atl la till vara olika regioners egna resurser.

Investeringar i forskning och utveckling samt i marknadsföring har suc­cessivt kommit atl bli alll viktigare för företagens utveckling. De regional­poliliska stödmedlen har efter hand anpassats härtill, och enligt min me­ning är det önskvärt att nu ytterligare öka möjligheterna lill slöd för sådana investeringar. Erfarenhetema har visal atl behovel av produktutveckling, en väl fungerande produktionsapparat saml en god förankring på markna­den har större betydelse än vad dessa faktorer hittills tillmätts inom det regionalpolitiska stödsystemet.

En följd av alt företagandets villkor förändras är atl behovel av ulbUd-ningsinsatser för företagsledare och anställda ökat. För alt slimulera nä-ringslivsutvecklingen i regionalpolitiskt prioriterade områden är det moti­verat att använda regionalpolitiska medel för all åstadkomma sådan utbild­ning.

Prop. 1984/85:115

58

Inrikiningen av poliliken mot alt i större utsträckning utveckla olika regioners egna fömtsättningar ulgör motiv för atl ytterligare decentralisera genomförandet av regionalpolitiken och därigenom också ta lill vara aUa möjligheter att förenkla stödgivningen.

I utredningens direktiv angavs bl. a. atl den borde överväga och föreslå förenklingar i stödsystemet. I likhet med flera av remissinstansema kon­slalerar jag att utredningen inle har några egenlliga förslag i detta avseen­de. Även förslagen från remissinstansema är få.

Somjag närmare beskrivii i årets budgetproposition (prop. 1984/85:100 bil. 14 s. 13) har regeringen sedan sitt tillträde hösten 1982 genomfört en omläggning av induslripoliliken med utgångspunkt i behovet av atl stärka industrisektorn. Omläggningen har genomförts i olika steg. Det försia syflade tUl att skapa en ny gmnd för tUlväxt, del andra till fömyelse av industrin. Nästa sleg syftar till alt skapa en stabil och gynnsam miljö för industriell tillväxt och förnyelse, kreativitet, nya initiativ och nyföreta­gande. Häri ingår bl.a. att undanröja och molverka administrativa hinder och byråkratiskt krångel för förelagen.

Insalser har redan inletts på detta område. Inom regeringskansliet har en arbelsgrupp tillsatts med syfte att gå igenom den statliga normgivningen geniemot näringslivel. Den s. k. normgrappen skaU motverka regler som är onödigl koslnadsdrivande, försvårar slrakturförändringar eUer får konkur­rensbegränsande effekler. Grappen skall medverka tUl avreglering och molverka byråkratisering och krångel. Avsikten är att skapa regler som fyUer samhällets målsättningar och samtidigt ger företagen goda produk-tionsviUkor. Gmppen arbetar i nära samverkan med näringslivels och löntagarnas organisationer.

Också vad gäller komplexiteten i samhällets stödgivning har åtgärder inlells för att åstadkomma förenklingar. Samhällets samlade stöd för en önskvärd utveckUng inom näringslivet från industri-, regional-, arbets­marknads- eller miljöpolitiska utgångspunkter är uppdelat på ett mycket stort antal stödformer. Förberedande utvärderingar av möjligheterna all begränsa anlalet stödformer pågår.

Sålunda har industridepartementet inlett en karfläggning av hur väl förelagen känner tUl de industri- och regionalpolitiska stöden, i vilken omfattning de utnyttjas och vad företagen anser om stödens ulformning i relalion liU företagens behov. Syftet med denna undersökning är bl. a. all erhålla underlag för eventuell omprövning av stödformema, förbättring av information och administration av stöden samt ge underiag för förenklingar av stödsystemet.

Jag har vidare initierat elt arbete inom industridepartementet all gå igenom nu gäUande stödformer för att lägga förslag om förenkhngar och minskning av antalet slödformer.

All ell flertal beslutsnivåer blir inblandade i ett stödärende försvårar möjligheterna atl fatta snabba beslul. I dagslägel fattas ca 80% av antalet

Prop. 1984/85:115

59

beslut om lokaUseringsstöd och investeringsbidrag av länsstyrelserna. Den ytterligare delegering av beslutanderätten beträffande regionalpolitiskt stöd som föreslås i denna proposition är därför av slor betydelse även från förenkUngssynpunkl. Jag kommer i det följande (avsnitt 3.4.3) atl föreslå dels att beloppsgränsen för länsstyrelsernas beslutsfaltande skall höjas liU invesleringar med ell lolall kapitalbehov av 9 milj. kr., dels all lokali­seringsstöd i orter och kommuner utanför stödområdet som regeringen anger tillfälligt skall komma ifråga för regionalpolitiskt slöd även skall kunna lämnas av länsstyrelsen. Detla bör innebära atl ett ännu större anlal beslut kommer alt fattas på regional nivå och därmed kunna leda till all handläggningstidema förkortas.

Jag har vidare erfarit all slatens industriverk vidtagit ålgärder för atl på ett tidigt stadium kunna delta i handläggningen av ärenden som via länssty­relsen skall överlämnas till verket för beslut. Även detla bör göra atl snabbare beslul kan fallas.

Sammanfattningsvis pågår på olika sätt ett omfattande arbete med syfte att underiälla företagens verksamhet genom atl undanröja administrativa hinder.

3.4.2 Regionala insatser för företagsutveckling

Mitt förslag: Regionalpoliliska medel bör i fortsättningen kunna använ­das för

att slimulera nyföretagande och företagsförnyelse genom exempelvis information om företagandets villkor saml insamling och utvärdering av idéer och produklförslag,

all i form av ulvecklingskapital stödja bl.a. produktutvecklings- och marknadsföringsprojekt,

all underlätta förelagens löpande verksamhet genom företagsser­viceåtgärder och utbildningsinsatser.

Utredningsförslag: Den regionalpolitiska utredningen föreslår atl de regio­nala utvecklingsfonderna i de regionalpoliliskl priorilerade landsdelarna under en ireårsperiod skall tilldelas regionalpolitiska medel

för atl stimulera nyföreiagande och produktidéer (45 milj. kr.),

för utveckUngskapilal (minst 225 milj. kr.),

i form av administralionsbidrag för förelagsserviceåtgärder (50 milj. kr.),

för utbUdningsverksamhel som de regionala utvecklingsfonderna i Lu­leå och Falun bör bedriva (15 milj. kr.).

Utredningen föreslår också att engagemangsgränsen för ulvecklingska­pital och rörelselån för samtliga fonder bör höjas liU 5 milj. kr., samt alt utvecklingsfondema i de regionalpolitiskt prioriterade områdena bör fa möjlighel atl i stället för rörelselån kunna tillskjuta kapital i form av skuldebrev med optionsrätt.

Prop. 1984/85:115

60

Remissinstanserna: Så goll som samtliga remissinstanser lillslyrker ulred­ningens förslag om atl de regionalpoliliska medlen i ökad ulslräckning skall användas för företagsutvecklande insatser. Enighel råder även om alt de konkreta åtgärderna bör genomföras av de regionala utvecklingsfonderna. En del instanser påpekar all begränsningen beiräffande utbildningsverk­samhet tUl utvecklingsfondema i Luleå och Falun innebär all en del regio­nalpolitiskt priorilerade områden inte får del av de förstärkta insalsema.

Statens industriverk avstyrker utredningens förslag om höjd engage­mangsgräns för utvecklingsfondernas låne verksamhet. Beträffande försla­get om att vissa fonder skall få tiUskjuta kapital i form av lån med options­rätt m.m. så anser SIND att delta tUls vidare måsle betraklas som en försöksverksamhet som skall användas med stor restriktivitet.

Bakgrund och skäl för mitt förslag: Länsstyrelsema disponerar f.n. vissa medel för att stimulera bl. a. nyföreiagande, produktulveckling och mark­nadsföring samt förelagsserviceinsalser. De regionala utvecklingsfondema svarar i flertalet fall för genomförandet av åtgärderna. Mina moliv för att ge länsstyrelsema möjlighet att använda ytterligare regionalpoliliska medel för bl. a. dessa ändamål är följande.

Genom att informera om möjligheter och villkor för atl starta företag, att stimulera kreativt tänkande genom exempelvis informationskampanjer för att få fram idéer och uppslag tiU nya produkter samt genom att deha i eller skapa fömtsättningar för en teknisk och kommersiell utvärdering av pro­duktidéerna bör regionalpolitiska effekter kunna uppnås.

Dessa företagsstimulerande åtgärder bör kunna genomföras i alla delar av landet för att åstadkomma såväl inomregional uljämning som uljämning mellan olika delar av landet. De med nödvändighet högre ambilionema i stödområdena bör främst åstadkommas genom en ökad medelstilldelning och en geografisk priorilering inom länen.

Jag föreslår därför att denna verksamhet intensifieras genom all länssty­relserna får möjligheter alt salsa ytterligare regionalpoliliska medel på sådana åtgärder.Det är naturligt att länsstyrelsema låter de regionala ut­vecklingsfondema svara för del prakliska genomförandel av dessa typer av företagsutvecklingsålgärder.

Jag föreslår dessulom atl etl yllerligare steg las i denna riklning genom att skapa möjligheter att använda regionalpolitiska medel även som regio­nalpolitiskt utvecklingskapital.

Jag föreslår därför att länsstyrelsema skall kunna tillföra utvecklingsfon­derna medel för regionalpolitiskt utvecklingskapital. Utvecklingsfonderna är enligt min bedömning med sina nära kontakter med de enskilda företa­gen väl skickade att svara för den här lypen av företagsulvecklingsin-satser. Fonderna har dessulom redan en etablerad siödform anpassad för denna lyp av stödändamål.

Det regionalpolitiskt motiverade ulvecklingskapitalel bör lämnas i form

Prop. 1984/85:115

61

av lån eller bidrag för att delfinansiera avgränsade projekt i företagen, inom exempelvis områdena marknadsföring eller produktulveckling. För nuvarande form av ulvecklingskapital, söm utvecklingsfonderna kan bevil­ja, gäller att medlen i regel inte behöver betalas tillbaka om projektet i fråga misslyckas. Å andra sidan bör fonden om projekien lyckas kunna få tillbaka ett störte belopp än det som har salsals. Ulvecklingsbidrag lämnas således vanligen med krav på royaity, för att fonden skall få del av de framtida intäktema av projektet eller av företagets verksamhet i dess helhet. Samma regler bör gälla för regionalpolitiskt motiverat utvecklings­kapital. Av de medel länsstyrelserna i stödområdet disponerar för regiona­la utvecklingsinsatser m. m. bör de kunna överföra medel för utveckUngs­kapilal till utvecklingsfondema och i samband därmed tillsammans med fonderna faststäUa de villkor i övrigl som skall gälla för insatsemas inrikt­ning och utformning.

Det bör ankomma på regeringen atl besluta om hur reglema för regional­poUtiskt utvecklingskapital närmare skall utformas. De bör så långt som möjligt anpassas till reglema för nuvarande form av utvecklingskapital. För riksdagens information vUl jag emellertid anmäla alt jag anser att bl. a. följande bör gälla för ulvecklingskapital som lämnas med hjälp av regional­politiska medel.

-

Medlen skall användas inom slödområdena eller i orter eller kommuner som regeringen beslutat skall tillfälligl komma i fråga för regionalpoli­tiskt stöd.

-

Regionalpolitiskt utvecklingskapital skall kunna beviljas alla lyper av verksamheier som är berättigade till regionalpoUtiskt slöd.

-

Medlen skaU normalt inte användas vid investeringar i byggnader och maskiner.

-

Det är angeläget att stödgivningen sker i sådana former att så slor del som möjligt av satsat kapital återbetalas lill fonden.

- Medel som återbetalas skall få behållas av fonden för ny stödgivning.

Beträffande engagemangsgränsen för ulvecklingsfondemas finansie­

ringsverksamhel så ankommer del numera på regeringen att besluta om

dennas storlek. Denna gräns höjdes den 1 juli 1984 från 2 tUl 3 milj. kr.

Gränsen kan överskridas i särskUda fall efler samråd med statens induslri­

verk. Denna möjlighet anser Jag vara lillräcklig för alt lillgodose syflel med

utredningens förslag att höja engagemangsgränsen.

Utredningen föreslår att utvecklingsfondema skall få tUlskjuta kapital lill förelagen i form av lån med optionsrätt i stället för rörelselån. Enligt vad Jag erfarit har vissa fonder redan använl sig av denna eller liknande finansieringsformer inom ramen för ulvecklingskapital. I likhei med sla­tens induslriverk betraktar Jag tills vidare detta som en försöksverksamhel som skall användas med stor restriktivitet och anser i likhet med verket att verksamhelen bör utvärderas innan finansieringsformen utökas och prövas ytterligare.

Prop, 1984/85:115

,

62

Förelagsserviceåtgärder. För alt underlätta den löpande verksamheten i etl företag kan det ibland vara motiverat att samhället gör olika typer av insalser. Sådana insalser kan beslå dels av rådgivnings- och konsultin­satser i huvudsak inom områdena marknadsföring/export, underleveran-törsinsalser, produktutveckling, energihushållning, administration/ADB m.m., dels av utbildningsservice. Del kan också vara fråga om insatser som syflar till all underlätta för företagen atl komma i kontakt med rätt insians när de behöver krediter, råd eller annan service.

Inom ramen för arbetsmarknadsulbUdning (AMU) i förelag bedrivs f.n. en omfattande utbildning av anställda. Ulbildningen syftar tUl att stärka de anstäUdas och förelagens möjligheter all följa med i bl. a. den tekniska utvecklingen. Etl annat syfte är all motverka s.k. flaskhalsproblem i produklionen. Under del senaste årel har också inom ramen för arbets­marknadsutbildning i företag en särskild salsning gjorts på utbildning av anslällda i datateknik.

I detla sammanhang villjag erinra om atl riksdagen nyligen på förslag av regeringen beslutat att införa ett system med fömyelsefonder i företagen (prop. 1984/85:86, FiU 9, rskr 108). Dessa fonder tar sikte på att främja utbildning av de anslällda i förelagen samt forskning och utvecklingsarbe­te.

En viklig utgångspunkt för företagsserviceverksamheten vid utveck-Ungsfondema är all den skall komplettera befintligt utbud av dessa tjänster och således koncenlreras till Ijänsler där det privata konsullutbudet inte är så utbrett. Det privata tjänsteutbudet är starkt koncentrerat till storstä­derna och vissa andra störte orter och således myckel begränsat inom exempelvis delar av stödområdena. För alt företagen inom stödområdena över huvud tagel skaU få tiUgång till förelagsserviceverksamhet av detta slag inom rimligl avstånd är del motiverat all del fortsättningsvis blir möjligt atl använda regionalpoliliska medel för dessa ändamål. Jag föreslår därför alt länsstyrelsema skall kunna disponera medel från anslaget för regionala utvecklingsinsatser för förelagsservice och ulbildningsverksam­hel. Jag anser del vara naturligt all länsstyrelserna utnyttjar den kompe­tens som finns hos de regionala utvecklingsfonderna för genomförandet av sådana insalser. Då del åligger huvudmännen för fonderna att svara för medel tiU fondernas löpande verksamhel bör de regionalpoliliska medlen inte anvisas som administralionsbidrag lill fonderna.

I likhei med vad jag anförl om de förelagsstimulerande insatserna bör även dessa företagsserviceåtgärder kunna genomföras för all åstadkomma inomregional utveckling i alla delar av landet och medverka lUl regional uljämning mellan slödområdet och landet i övrigl. Den regionalpolitiska prioriteringen bör således främst åstadkommas genom en medelsliUdelning som är anpassad till den regionala problembilden.

I många län, och då specielll i slödområdena, är de geografiska avstån­den så stora atl de utgör allvariiga hinder för företagen atl ta del av

Prop. 1984/85:115

63

ulvecklingsfondernas finansierings- och företagsserviceverksamhet. Vissa utvecklingsfonder har byggt upp en lokal förelagsservice för all övervinna dessa hinder. På andra håll har särskilda personella resurser avdelats för vissa delar av länen. Sådan verksamhet kan behöva utvecklas i flera län. Jag anser därför att länsstyrelserna skall kunna överföra medel från länsan­slagel till utvecklingsfonderna, om del av länsstyrelsen och fonden bedöms motiverat, för atl åstadkomma en uiökad företagsservice inom länel och därigenom ge möjlighet även för företagare med långa avstånd till huvud­kontoret att få del av fondens tjänster. Sådan företagsserviceverksamhet bör i första hand inriklas mol de regionalpoliliskl högsl prioriterade de­lama av stödområdena och därigenom utgöra en strategisk resurs för förelagsutvecklingen i dessa områden. Jag anser atl en sådan decentrali­sering av utvecklingsfondemas verksamhel ligger väl i linje med de regio­nalpolitiska strävandena.

Jag ålerkommer senare till frågan om medel för de företagsulvecklande ålgärder Jag nu beskrivit.

3.4.3 Stöd i samband med nyetablering och expansion Utfall av den nuvarande stödverksamheten

Av följande sammanslällning framgår beviljat lokaliseringsstöd, inves­teringsbidrag och offertslöd saml beräknad sysselsättningsökning och sub­vention per arbetstillfälle under de senasle budgetåren.

1979/80

1980/81

1981/82

1982/83

1983/84

Antal arbetsställen

326

293

271

266

360

Beviljat stöd (milj. kr) avskrivningslån/ lokaliseringsbidrag' lokaliseringslån

332,1 575,9

298,7 516,6

375,4 401,9

410,2 176,9

365,8 300,7

Summa

908,0

815,3

777,3

587,1

666,5

Beräknad sysselsätt­ningsökning varav kvinnor

2392 1059

1959 809

1706 684

2000 672

2136 809

Subvention per nytt arbetstillfälle (tkr)

102

119

131

169

151

' Inkl. investeringsbidrag och offertslöd.

 I beloppet ingår inte stöd till industrilokaler för uthyrning.

Sammanställningen visar atl den nedålgående trenden i stödgivningen nu kunnat brytas. Detla är en återspegling av den ökade investeringsaktivi­teten i industrin. Slöd har således under budgetåret 1983/84 beviljats i ökad omfattning Jämfört med föregående budgelår. Ökningen av antalet bevil­jade slöd faller till stor del på ökal anlal beviljade invesieringsbidrag. Del beloppsmässiga ulfaUet under olika år påverkas i stor utsträckning av enslaka slora slödärenden. Av under budgeiårei 1983/84 beviljade bidrag avser 19,8 milj. kr. invesieringsbidrag och 5,8 milj. kr. offertslöd. Den

Prop. 1984/85:115

64

beräknade sysselsättningsökningen har stigit under de två senasle budget­åren. Den lägre subventionsnivån per arbetstillfälle förklaras även den lill stor del av ökad användning av investeringsbidrag.

Den långsiktigt minskade trenden i totalt beviljat stöd beror huvudsakli­gen på alt andelen lokaUseringslån minskat. Denna minskning hänger i sin tur huvudsakligen samman med ändrade regler för stödgivningen på så sätl att något subventionsinslag inte längre finns i lokaliseringslånen.

BevUJal stöd budgetåret 1983/84 länsvis fördelat på antal arbetssläUen, investeringskostnad, stödform och beräknad sysselsättningsökning fram­går av följande tabeU.

Län

Antal

Investe-

Beviljat stöd

Beräknad

arbets-

rings-

syssel-

ställen

kostnad

Bidrag

Lokalise­ringslån

sättnings­ökning

Uppsala

7

29,0

4,4

56

Södermanland

6

4,8

1,0

37

Östergötland

4

6,1

0,7

31

Jönköping

6

6,8

1,0

34

Kronoberg

4

1,8

0,4

20

Kalmar

1

3,0

0,6

13

Gotland

4

10,1

3,5

2,6

17

Blekinge

14

13,9

2,2

57

Kristianstad

1

23,8

6,0

50

Göteborgs och Bohus

14

23,7

4,6

83

Älvsborg

9

21,8

4,5

2,7

59

Skaraborg

1

0,8

0,2

4

Värmland

26

64,8

15,5

15,4

140

Örebro

19

56,5

9,6

13,6

101

Västmanland

12

40,2

5,3

12,5

130

Kopparberg

27

73,5

16,0

14,2

136

Gävleborg

29

71,8

19,1

20,2

208

Västernorrland

41

717,6

51,4

164,5

243

Jämtland

50

109,5

49,8

13,2

212

Västerbotten

46

133,6

69,3

9,1

208

Norrbotten

39

245,4

100,9

32,6

297

Summa

360

1658,5

365,8

300,7

2136

En stor del av stödet har beviljats i Väslernorrlands län i form av lokaliseringslån till etl företag med 150 milj. kr. I likhet med tidigare år har Nortbotlens län beviljats en myckel slor del av stödet.

Länsstyrelserna fattade under budgetårel 279 beslul varav 97 gällde invesieringsbidrag. Länsstyrelsema svarade för 78% av alla beslul och för 31 % av det totalt beviljade slödel. Av länsstyrelserna beviljat slöd uppgick tiH 111 milj. kr. i lokaUseringsbidrag, 20 milj. kr. i investeringsbidrag och 73 milj. kr. i lokaliseringslån. Av sammanlagt 2136 nya arbetstillfällen hänför sig 1 395 tUl länsstyrelsernas beslul.

En fördelning av stödet under budgelåret 1983/84 på stödområden visar att drygt två tredjedelar av antalet arbetsställen som fått slöd ligger inom stödområdena. Även sysselsättningseffekten visar samma fördelning. Vi­dare har 85 % av bidragen och 95 % av lokaliseringslånen gått till stödområ-

Prop. 1984/85:115

65

dena. Därtill kommer atl en slor del av siödet ulanför stödområdet gått lill de orter och kommuner i vilka regeringen ansett atl regionalpoliliskl stöd tiltfälligl kan lämnas.

Av nedanstående tabell framgår fördelningen på olika stödområden av anlal arbetsställen, investeringskostnad, stödform, beräknad sysselsätt­ningsökning och subvention per nytt arbetstillfälle.

Stödom-område

Antal arbets­ställen

Investe­ringskost­nad (milj. kr.)

Beviljat slöd

Beräknad     syssel­sättnings­ökning

Subvention per nytt arbetstill­fälle (tkr)'

Bidrag' (milj. kr.)

Lokalise­ringslån (milj. kr.)

A B C

Tillfälligt Utanför

Summa

55 96 103 29

77

360

230,4 315,6 848,6 123,3 140,6

1658,5

116,7

116,3

76,3

31,9

24,6

365,8

29,2

40,7

215,5

6,6

8,6

300,7

339 453 634 162 548

2136

327 234 108

73 45

151

' Lokaliseringsbidrag, investeringsbidrag och offertslöd. ' I beloppet ingår inle stöd till industrilokaler för uthyrning.

Av följande labell framgår stödets fördelning under budgeiårei 1983/84 på olika branscher, arbetsställen, stödform och beräknad sysselsättnings­ökning.

Bransch

Antal arbets-

Beviljat stöd

Beräknad syssel-

ställen

Bidrag'

Lokali­seringslån

sättnings­ökning

Livsmedel

23

11,6

7,4

90

Textil

7

1,4

0,3

35

Trävaror

47

80,1

30,3

374

Massa, grafisk

18

23,8

163,5'

161

Kemisk

36

29,8

7,6

261

Metall/verkstad

140

74,1

45,9

776

Övrig industri

15

21,7

15,8

102

Partihandel

2

15,5

19

Turism

36

50,4

23,1

228

Uppdragsverksamhet

15

22,0

3,8

24

Övrigt

21

35,3

2,9

66

(varav industrihus

7

22,2

0.5

-)

Summa

360

365,8

300,7

2136

' Lokaliseringsbidrag, investeringsbidrag och offertslöd. ' Lån på 150 milj. kr. lill ett företag ingår.

Melall- och verkstadsindustrin har liksom tidigare år beviljals det mesta stödet (18%), men stödel lill trävamindustrin har ökal och ligger nu på näslan samma nivå. Stöd liU partihandel, lurism och uppdragsverksamhel har lämnats i ungefar samma omfattning som tidigare budgelår. Stödel till industrihus har minskat. 5   Riksdagen 1984185. 1 saml. Nr 115

Prop. 1984/85:115

66

Antalet förelag som fick sysselsättningsstöd uppgick under år 1982 lill 532, vilket är en ökning jämfört med 1981. Ökningen av anlalel anställda per arbetsställe kvarstår dock oförändrai och uppgår till i genomsnitt fyra årscirbelskrafler.

För 1982 beviljades sysselsättningsstöd för 73,3 milj. kr. Härav avsåg 32,3 milj. kr.förstaårsstöd till 393 arbetssläUen med ökad sysselsättning av 1857 årsarbetskrafler. Del är en ökning med 658 årsarbetskrafter från föregående år. Större delen av ökningen hänför sig emellertid till ett företag som ensamt svarade för 355 årsarbetskrafler.

Antal företag som fick sysselsättningsstöd för år 1983 uppgick tUl 634, vilket är en ökning med drygl 100 företag jämfört med år 1982. Ökningen per arbetsställe kvarslår dock oförändrad till knappl fyra årsarbetskrafter.

För 1983 beviljades sysselsältningsstöd för 84,7 milj. kr. Härav avsåg 30,6 milj. kr. förstaårsstöd lUl 479 arbetsställen med ökad sysselsättning av 1701 årsarbetskrafler. Det är en minskning med 156 årsarbetskrafler från föregående år. År 1982 låg dock ökningen på hög nivå.

Av följande sammanställning framgår beviljal sysselsättningsstöd för åren 1979-1983 fördelat på anlal arbetsställen, årsarbetskrafter samt bevil­jat belopp.

År

1979

1980

1981

1982

1983

Antal arbetsställen Antal årsarbetskrafter Beviljal belopp (milj. kr.)

432 2520 31,3

518 3 356 54,5

452 3409 59,5

532 4355 73,3

634 5150 84,7

Siödberätligad verksamhet m.m.

Mitt förslag: Uiöver de verksamheter som för närvarande kan erhålla regionalpoliliskl stöd bör all uppdragsverksamhel samt pälsdjursupp­födning och fiskodling vara siödberätligad. För turistverksamhet bör möjlighel ges all lämna stöd även i de fall driften av en anläggning utarrenderas. Vidare bör regionalpolitiskt stöd kunna lämnas för verk­samhet med teknikcentra även när kommun är delägare.

Utredningsförslag: Den regionalpoliliska utredningens förslag innebär att de gmndläggande utgångspunkterna för utformningen av det regionalpoli­tiska stödel liU företagen i huvudsak behålls oförändrade. Utredningen framhåUer bl. a. atl de projekl som samhällsorganen engageras i alltid bör uppfyUa kravel på förelagsekonomisk lönsamhel. Endasl i undantagsfall vid tiUskapande av nödvändiga basresurser som kan komma flera företag tillgodo bör slöd lämnas lill projekt som i sig inte är lönsamma på kort sikt. Vidare anser ulredningen att det är angelägel atl den s. k. könskvoteringen av tillkommande arbetsplatser bibehålles. I del enskilda fallet bör dock hänsyn tas lill förhållandena på den lokala arbeismarknaden.

Prop. 1984/85:115

67

Utredningen föreslår att utöver ovan nämnda verksamheter även gmv-och mineralföretag, all partihandel med produktionsvaror samt konferens­verksamhet skall vara stödberättigade. Den föreslår dessutom att affärs­verksamhet som bedrivs av de slatliga affärsverken skall vara siödberätli­gad. Vidare föreslås alt slöd till kommuner för uppförande av industrilo­kaler i vissa faU skall kunna lämnas även på större orter.

Remissinstanserna: De flesta instanser acceplerar utredningens förslag att behålla huvuddragen i del nuvarande stödsystemet. Några remissinslanser föreslår dock omläggningar för atl förenkla stödgivningen bl.a. genom alt införa mer generella stödformer. Statens industriverk framhåller när det gäller mindre förändringar all dessa måste vara väl motiverade och av långsiktig bäring eftersom de förorsakar belydande administrativa besvär och skapar förvirring gentemot näringslivel. Bland de synpunkter i övrigt som behandlar de aUmänna villkoren för stödet kan nämnas all arbets­marknadsstyrelsen anser att könskvoteringen haft begränsad effekt och slyrelsen föreslår därför all man i slället prövar möjlighelema att främja sysselsättningen för kvinnor i slödområdena genom exempelvis någon form av bidragssystem.

Remissinstanserna är i allmänhel posiliva lill förslagen atl uividga de stödberättigade verksamhelerna. Slalens induslriverk anser dock inle att gruv- och mineralverksamhel, partihandel med produktionsvaror och kon­ferensverksamhet skall vara generellt stödberättigade. Beträffande affärs­verksamhet som bedrivs av de slalliga affärsverken anser industriverket att man i släUet bör pröva möjlighelema lill avskrivning av statskapital via statsbudgeten. Verket avslyrker även förslagel om alt finansiera större ny-eller ombyggnader av induslrilokaler ulanför stödområdet.

I övrigl har remissinstansema en del förslag på ytterligare verksamheier som de anser bör vara stödberättigade. Många inslanser anser dämiöver atl stöd till turistnäringen bör kunna lämnas inom etl slörre geografiskt område än för närvarande.

Bakgrund och skäl för mitt förslag: De regionalpolitiska stöden är ulfor­made som ekonomiska stimulansmedel, dvs. bidrag och lån som påverkar företagens ekonomiska kalkyler. Huvuddelen av slödel har karaktär av initialslöd. Slöd kan lämnas både för alt påverka företagens kapitalkost­nader och deras personalkostnader.

Huvuddelen av stödel lämnas efler individuell prövning av de olika stödärendena. Det sammanlagda slödel skall härvid inle vara slörre än vad som behövs för att verksamheten i fråga skall komma lill stånd.

Bortsett från sysselsältningsstödet så slyrs numera stödverksamheten i högre grad än lidigare av tillgången på medel. Sålunda gäller att länsslyrel­sernas beslut om lokaliseringsstöd och investeringsbidrag skall inrymmas tillsammans med andra ändamål inom anslaget för regionala ulvecklingsin-

Prop. 1984/85:115

68

satser. För statens industriverks och regeringens beslut finns ett gemen­samt anslag som skall inrymma både lokaliseringsbidrag och lån till regio­nala inveslmentbolag. För lokaliseringslån finns ett gemensamt anslag för alla beslut. Jag återkommer närmare lill anslagsfrågorna (avsnitt 8). Som allmänna villkor för att erhålla regionalpolitiskt slöd gäller bl.a.

-

alt stöd får lämnas endast till verksamheter som bedöms få tUlfredsstäl­lande lönsamhet och ge de anställda en varaktig sysselsättning,

-

att minst 40% av det antal arbetsplatser som tillkommer till följd av stödel skall förbehållas vartdera könet,

-

att stöd får beviljas endast i den mån de anställda uppbär lön och andra anställningsförmåner som är minst likvärdiga med dem som utgår enligt tillämpligt kollektivavtal,

-

alt en stödmottagare skaU ha auktoriserad eller godkänd revisor. Dessa gmndläggande utgångspunkter bör enligt min mening gälla även

fortsättningsvis. Jag anser sålunda bl. a. alt den s. k. könskvoteringen har haft positiva effekter för att åstadkomma en ökad jämställdhet på arbets­marknaden. Målsättningen att minsl 40% av de lillkommande arbetsplat­serna skall förbehållas vartdera könet har sålunda i del närmaste uppnåtts. De möjligheter tiU dispens från della villkor som redan finns gör det vidare möjligt att som utredningen anser ta hänsyn tiU förhållandena i det enskilda fallet. Efter samråd med statsrådet Anita[REDACTED_EFTERNAMN] föreslår jag därför atl könskvoleringen bibehålls i nuvarande omfattning.

I princip gäller att alla verksamheter som kan påverkas i fråga om lokalisering eller omfattning kan få slöd. Denna princip bör gälla även fortsättningsvis. De verksamheter som i dag är stödberältigade bör dock komplelleras i enlighet med vad jag anför i det följande.

För att uppdragsverksamhet skall vara siödberätligad erfordras f.n. dels atl den är inriktad mot företagssektom och därigenom utgör en viktig komponent i regionens industriella miljö, dels alt den har mer än lokal belydelse och därför är av relativt betydande omfattning, dels att stödel ger sysselsättningseffekt. ,Jag anser del angeläget atl bäitre ta till vara möjlighelema atl etablera och bevara också sådana uppdragsverksamheter som bedrivs i mindre skala för att underlätta företagens verksamhel på mindre orter. För uppdragsverksamhel bör därför gälla samma kriterier som för annan siödberätligad verksamhet.

Pälsdjursuppfödning och fiskodling har hittills inte varit stödberättigade verksamheter annal än vad avser beredning eller förädling. Eftersom dessa verksamheter har utvecklingsmöjligheter inom stödområdena och därmed kan bidra till att de regionalpoliliska målen uppnås föreslår jag alt de i fortsättningen skall vara stödberältigade även för regionalpolitiskt stöd. 1 fråga om övergripande planering för fiskodlingens lokalisering, priorite­ringar inom verksamheten och principen för i vilken ordning olika beslut bör fattas hänvisar jag till vad chefen för jordbmksdepartementet inom kort kommer att anföra när han anmäler sina förslag på fiskels område.

Prop. 1984/85:115

69

Vad beträffar turistverksamhet är del vanligt atl ägama lill anläggningen arrenderar ul rörelsen. Jag föreslår därför atl del i fortsättningen blir möjligt all lämna regionalpoliliskl slöd lill turist- och konferensanläggning­ar även i de fall avsikten är att arrendera ut rörelsen. I de fall stöd lämnas under fömtsättning atl en viss ökning av sysselsättningen skall ske bör del finnas ett avtal mellan arrendatorn och den som äger anläggningen om att sysselsättningsplanen skall följas. I övrigt bör gälla samma villkor beträf­fande ålerkrav av slöd m. m. som gäller för verksamheter som inle utarren­deras. I likhei med vad som gäller för hyressättning i kommunala induslri­lokaler för ulhyming bör villkor för arrendets storlek m.m. kunna föreskri­vas av myndighel.

Jag har tidigare redogjort för betydelsen av atl samhällel gör slora ansträngningar för att förbättra den industriella miljön i slödområdena -bl. a. i form av åtgärder för spridning av ny teknik. Jag har därvid (avsnill 3.3.2) föreslagil atl vissa medel skall ställas till regeringens förfogande för stöd tUl teknik- och kunskapsspridning i prioriterade regioner. Genom regionala och centrala iniliativ har redan skapats olika former av leknikin­riklade institut. För atl driva dessa verksamheter behöver ofta avancerad maskinutrustning, och ibland särskilda lokaler, anskaffas. Kommuner del­lar ofta i uppbyggnaden av dessa typer av verksamheter. Med nuvarande bestämmelser för när regionalpolitiskt stöd kan lämnas till projekt med kommunall hel- eller delägande är del inte möjligt all siödja denna typ av teknikcentra. Under förutsättning all resurserna är tillgängliga för alla företag i kommunen ligger de väl i linje med reglerna om den kommunala kompetensen. Jag förordar därför all stöd till kommuner fortsättningsvis skall kunna lämnas även lill denna typ av teknikcentra. Vid bedömning av om slöd skall lämnas bör som vUlkor stäUas bl.a. all verksamheten i ell fortvarighelstillstånd kan drivas vidare utan krav på ytterligare regionalpo­litiskt stöd.

Gmv- och mineralföretag kan i dag få stöd endasl om de bedöms få väsentlig belydelse för näringslivel i regionen eller annars bedöms ha särskild regionalpolilisk betydelse. I praktiken har detta inneburit atl dessa verksamheter på grund av sin geografiska belägenhet ofta har erhållit slöd om de uppfyllt övriga villkor för all erhålla sådanl. De möjligheter som redan finns atl siödja gmv- och mineralverksamhel är enligt min mening tillfredsställande. Jag anser det därför inte vara motiverat all införa någon generell möjlighel lill stöd för dessa verksamheter.

Beträffande partihandel gäller f. n. samma villkor som för uppdragsverk­samhel för alt den skall vara siödberätligad. Jag har nyss redogjort för dessa villkor och för att jag anser alt de bör slopas för uppdragsverksam­het. För partihandel anser Jag i likhet med statens induslriverk atl de nuvarande villkoren bör bibehållas.

Slöd till konferensverksamhet kan f.n. generellt lämnas i den mån verk­samheten har anknylning till turistverksamhet. I undantagsfaU -kan stöd

Prop. 1984/85:115

70

dämtöver lämnas om verksamhelen bedöms få väsentlig betydelse för näringslivet i regionen eller annars ha särskild regionalpolilisk betydelse. Enligt min mening är denna avgränsning väl anpassad till angelägenheten av att koncentrera slödel till turistnäringen tiU de mesl utsatta områdena. Jag föreslår därför inga förändringar vad avser stödberältigad konferens­verksamhet.

Utredningen föreslår även all regionalpolitiskt stöd skall kunna lämnas till affårsverksamhel som bedrivs av statliga affärsverk och som är av särskUd regionalpolitisk betydelse på vissa orter. Jag kan inle bilräda detta förslag, eftersom statsmaktema har andra möjligheter all påverka affärs­verken att ta regionalpolitiska hänsyn. Liksom f n. bör dock exempelvis dollerbolag till affärsdrivande verk kunna få slöd om de uppfyller övriga viUkor.

Lokaliseringsstöd kan, somjag lidigare nämnt, i vissa fall även lämnas för uppförande av induslrilokaler för ulhyming. Enligt riksdagens beslut (prop. 1981/82:113 s. 116-122, AU 23, rskr 388) får stöd lämnas endast för lokaler på mindre orter och i lokalema får endast bedrivas industriell eUer industriliknande verksamhel eller industriserviceverksamhet. Dämtöver gäller bl. a. att lokalytan i normalfaUet inte bör överstiga 2 000 m.

Utredningen föreslår alt lokaliseringsstöd lill industrilokaler för uthyr­ning i fortsättningen skall kunna lämnas även på större orter som drabbats av akuta stmkturkriser samt tiU slörre lokaler än för närvarande.

Motivet för att införa slöd lill uppförande av industrilokaler för uthyr­ning var främst att ge de ekonomiskt och sysselsältningsmässigt mesl utsatta kommunerna i slödområdena möjUghet alt förse mindre, nystartade eller expansiva företag med lokaler. Detla bl. a. mot bakgmnd av erfaren­heten att ekonomiskt starka kommuner ofta byggde induslrilokaler på egen hand, vilket de mest utsatta kommunerna inte hade möjlighel till. Avsikten har däremot inte varit atl medverka till en utveckling som innebär atl samhället mer generellt lar över ansvarei för att förse företagen med industrilokaler. En sådan utveckling kan också lätt leda till att stödel kommer i konflikt med reglema om den kommunala kompetensen.

Mot bakgmnd av vad jag anfört om motivet till införande av stöd till industrilokaler för uthyrning och de principiella invändningar jag redovisat ärjag inte beredd att föreslå några förändringar av de nuvarande reglerna.

Lokaliseringsstöd

Mitt förslag: Den maximala andelen lokaliseringsbidrag i ell projekt bör sänkas tiU 50% i stödområde A, 35% i stödområde B och 20% i stödområde C. För projekt i sådana orter eller kommuner utanför slödområdet som regeringen beslutar skall lillfälligt komma i fråga för regionalpolitiskt stöd bör den maximala andelen lokaliseringsbidrag sänkas lill antingen 15 % eller 20 %. För markberedning för torvproduk-

Prop. 1984/85:115

71

tion bör den maximala andelen lokaUseringsbidrag sänkas tUl 25% i stödområde A och till 10% i stödområde B. Regeringen bör dock i undanlagsfall kunna lämna högre lokaliseringsbidrag, maximall 70%, i hela landet.

Länsslyrelsemas rätl att besluta i lokaliseringsstödsärenden bör ut­ökas tiU investeringar med ett beräknai totall kapitalbehov på högsl 9 milj. kr. Det bör även bli möjligt för länsstyrelse atl besluta om lokali­seringsstöd till investeringar med etl beräknat totalt kapitalbehov av högst 9 milj. kr. i orter och kommuner utanför stödområdet vilka regeringen anger skall tillfälligt komma i fråga för regionalpolitiskt stöd.

Utredningsförslag: Den regionalpolitiska utredningens förslag överens­stämmer i huvudsak med mina. Utredningen tar dock inle upp frågan om länsslyrelsemas beslutanderätt i mindre stödärenden i vissa orter och kommuner utanför stödområdet som regeringen beslutar skaU tillfälligt komma i fråga för regionalpolitiskt stöd. Dessutom föreslår utredningen

-

att lokaliseringsstöd skaU kunna lämnas, fömtom i samband med inves­leringar som ökar sysselsättningen, även i samband med investeringar som bedöms vara en förutsättning för att sysselsätlningen helt eUer delvis skall kunna upprätthållas eller som i annat avseende är av stor betydelse för ett företags fortsatta utveckling,

-

att den tidsperiod under vilken statens fordran på gmnd av lämnat lokaliseringsbidrag skrivs ned skall förkortas från sju till fem år,

-

att lokaliseringsbidrag och lokaliseringslån lillsammans högsl skall kun­na lämnas med 70% i stödområde A, 50% i stödområde B och 30 % i stödområde C.

Remissinstanserna: Del övervägande antalet instanser motsätter sig ulred­ningens förslag om sänkning av de maximala andelarna lokaliseringsbi­drag. Slalens industriverk tiUstyrker dock förslagel av handelspolitiska skäl, men föreslår atl utrymme lämnas på central nivå att i vissa fall överskrida de föreslagna maximala andelarna.

Endasl ett fåtal instanser yttrar sig om förslaget om ökad beslutskompe­tens för länsstyrelsema. Statens industriverk finner den nuvarande grän­sen väl avvägd och förordar dessutom alt en engagemangsgräns på 10 mUj. kr. införs på så sätt all beslut om slöd som ökar slatens engagemang över denna gräns skall fattas centralt. Landsorganisationen är tveksam till för­slaget och Svenska Träindustriarbetarförbundet avstyrker del.

Flertalel remissinstanser är positiva till att lokaliseringsstödets knylning till sysselsällningsökningen görs mindre fast.

Utredningens förslag att begränsa det lotala lokaliseringsstödets storlek avsiyrks bl. a. av industriverket och kommunförbundet.

En del remissinslanser, däribland Bankföreningen, anser alt lokalise­ringslånen bör ersältas med statliga garantier.

Prop. 1984/85:115

72

Bakgrund och skäl för mitt förslag: Lokaliseringsstöd ulgörs av lokalise­ringsbidrag och lokaliseringslån.

Lokaliseringsbidrag kan lämnas för att täcka en del av de totala kostna­derna i samband med investeringar som gäller

-

ny-, tUl- eller ombyggnad av byggnader eUer anordnande av markan­läggningar,

-

maskiner eller inventarier med en beräknad avskrivningstid av mer än tre år, eller

-

markberedning för torvproduktion, om det finns särskUda skäl. Lokaliseringslån kan dessulom lämnas till kostnader för förvärv av

mark, byggnader eller markanläggningar, för anskaffning av omsättnings-fillgångar, patent, licenser eller liknande eller för marknadsföring, pro­duktutveckling eller liknande.

För lokaliseringsstödet gäller i övrigl bl. a. de allmänna villkor om stöd-berättigad verksamhel m. m. somjag nyss beskrivit.

Beträffande lokaliseringsstödets användning kan noteras att investering­arna i stödprojekt haft en heh annan inriktning än invesleringama i slort i skogslänen. Inslaget av stöd tiU basindustriema är mycket litet. Däremot finns en slark inriktning mol iräförädling, kemisk industri, metallindustri, maskinindustri, transportmedel samt övrig tillverkning. Etl genomgående drag är således att lokaliseringsstödet bidragit till alt fömya och utveckla industristmkturen.

De flesta projekt som fått slöd har erhållil både lokaliseringsbidrag och lokaliseringslån. Föriuslen på gmnd av låntagarens konkurs eUer på gmnd av att fordringar eflergivils har under senare år legal mnt 3-4% av ule­stående lokaliseringslån.

Storleken på ett lokaliseringsbidrag gmndas på de lolala kostnadema inklusive inkömingskostnader och liknande i samband med en investering. Bidraget bestäms med hänsyn liU antalet nya arbetstillfällen, investering­ens storlek och inrikining saml angelägenheten från samhäUssynpunkl all den genomförs. Bidraget får dock inte vara större än vad som behövs för att investeringen skall komma lill stånd och vidare uppgå lill högst följande procentandelar av den del av totalkostnaderna som avser byggnader, markanläggningar, maskiner och inventarier:

Stödområde A

70%

Stödområde B

50%

Stödområde C

30%

För verksamheter i kommuner som regeringen beslutar tillfälligt skall komma i fråga för regionalpoliliskl slöd uppgår den högsia procentandelen lokaliseringsbidrag lUl 20 eUer 30%.

Lokaliseringsbidrag till industrilokaler för ulhyming får lämnas högst med belopp som är lio procentenheter lägre än nyss nämnda procentsatser. För markberedning för torvproduktion kan bidrag lämnas med högst 30% av totalkostnaderna i stödområde A och högst 15% i stödområde B.

Prop. 1984/85:115

73

Om del finns synnerliga skäl kan regeringen medge alt lokaliseringsbi­drag lämnas med högsl 70% i hela landet.

Regionalpolitiska utredningen konslalerar all den nuvarande subven-fionsnivån i det regionalpoiitiska slödel inlernationellt setl är hög. Ulred­ningen föreslår bl.a., som tidigare redovisals, alt den maximala andelen lokaUseringsbidrag i de oUka slödområdena minskas. Jag ansluter mig tUl förslagel. Skälen härtUl är flera.

Jag viU inledningsvis peka på den starka förbättring i industrins lönsam­hel och soliditet som åstadkommils under de senaste åren. Förbättringen gäller även företagen i stödområdet, som därför f. n. har väsentligt större möjligheter än tidigare atl genom egna finansiella insalser och via den reguljära kredilmarknaden finansiera sina invesleringar.

Vidare gäller - vilket också utredningen påpekar - atl riskkapitalför­sörjningen inom de regionalpoliliskl prioriterade områdena har förbättrats under senare år. Utöver den ökade kreditvärdighelen i näringslivel kan man peka på liUkomslen av aktiemarknaden för mindre bolag, den s. k. OTC-marknaden, och av ell slort antal riskkapilalföretag. Vidare har de priorilerade landsdelarna tillförts betydande kapital via statliga regionala investmentbolag och genom delvis via staflig långivning finansierade, pri­vata regionala investmentbolag. DärtUl kommer atl Jag nu (avsnill 3.4.2) föreslår förbällringar i företagens möjligheter all få regionalpoliliskl slöd till s. k. mjuka investeringar.

Jag vUl också i delta sammanhang peka på alt elt av de allmänna villkoren för slöd är alt sådant endast skall lämnas till verksamhel, som bedöms få tillfredsställande lönsamhet och ge de anställda en varaktig sysselsällning. Avsikten är aUlså all verksamhelen på sikl skall kunna drivas vidare utan fortsatt stöd. Kraven på avkastning från de inveslering­ar som ges regionalpolitiskt stöd bör därför inte sättas alltför lågt. Dessut­om får del inte råda någon Iveksamhel om atl ansvarei för elt projekt ligger hos förelaget och dess finansiärer.

De skäl som jag här angivit talar enligt min uppfattning för att bidragsan­delen i lokaliseringsstödet bör ändras i enlighel med ulredningens förslag.

Som en konsekvens av de sänkningar av den maximala bidragsprocen­ten i olika stödområden Jag förordat bör också den högsia andelen lokalise­ringsbidrag för markberedning för torvproduktion minskas tiU högsl 25 % av totalkostnaderna i stödområde A och högsl 10% i stödområde B. För verksamheter i kommuner som regeringen beslutar lillfälligt skall komma i fråga för regionalpolitiskt stöd bör den högsia andelen lokaliseringsbidrag fortsätiningsvis vara 15 eller 20%.

Övriga regler för lokaliseringsbidragels slorlek bör vara oförändrade. Det innebär atl bidrag till induslrilokaler för uthyrning i normalfallet skall kunna lämnas med högsl ett belopp som är 10% lägre än om förelagel bygger egna lokaler. Vidare skall regeringen även fortsättningsvis, om del finns synnerliga skäl, kunna lämna lokaliseringsbidrag med högsl 70% i hela landel.

Prop. 1984/85:115

74

Beiräffande den praxis som utbildats av myndigheterna att vid bestäm­mande av elt lokaliseringsbidrags storlek ta hänsyn till bidrag per nylt arbetstiUfälle vill jag betona att detta kriterium endasl bör användas som en bland flera bedömningsfaktorer och alt bidragels storlek skall grundas på en avvägning mellan alla de faktorer jag tidigare nämnl. Det viktigaste kriieriet anser jag även fortsättningsvis bör vara atl stödet inte är större än vad som behövs för atl en investering skall komma lill stånd. De högsta procentandelarna bör liksom hittills vara maximigränser för den statliga stödinsatsen.

Det ankommer på regeringen att besluta om handläggningsordningen för lokaliseringsstödet. En regel har dock en sådan betydelse för anslagsför­delning m. m. alt riksdagen bör ta ställning härtUl. Det gäller storleken av en investering tiU vilken beslut om stöd skall fattas på regional nivå. F. n. gäller att länsstyrelsen, med vissa undantag, skall avgöra ett ärende om det godkända toiala kapitalbehovet i samband med den investering som ligger till gmnd för ansökningen uppgår tiU högst 7 milj. kr. Denna beloppsgräns hargäUt sedan den Ijuli 1982.

Ulredningen anser det motiverat alt höja denna beloppsgräns till 10 milj. kr. från den 1 Juli 1985 bl. a. med hänsyn liU penningvärdeförändringen.

De senasle åren har präglats av en starkt ökad decentralisering av beslutsfattandet inom regionalpolitiken. Vid en inlernationell jämförelse är den svenska regionalpoliliken bland de mesl decentraliserade. Vad beträf­far lokaliseringsstöd och investeringsbidrag så svarade länsstyrelsema un­der budgetårel 1983/84 sålunda för 78% av aUa beslul. Jag har tidigare förordat atl regionalpolitiken i ännu större utsträckning än f.n. bör inriktas mol all ta till vara regionemas egna resurser. Som ett led häri harjag även föreslagit en starkare inrikining av stödet mol s. k. mjuka invesleringar och alt länsstyrelsema skaU kunna tillföra de regionala utvecklingsfonderna medel härför. Jag anser del logiskt att fullfölja dessa intentioner med all även höja beloppsgränsen för länsslyrelsernas beslutsfattande i fråga om lokaliseringsstöd. Jag föreslår därför alt denna gräns höjs till 9 milj. kr., vilkel är en slörre höjning än som motiveras av koslnadsulvecklingen.

Länsstyrelsernas beslutanderätt i mindre stödärenden i vissa orter och kommuner. Beslul om lokaliseringsstöd ulanför slödområdena A-C fattas normalt av regeringen. Regeringen kan dock bemyndiga statens industri­verk all i specieUa situationer bl. a. lämna lokaliseringsstöd lUl projekt med ett beräknai totalt kapitalbehov som översiiger 7 milj. kr. Del sker genom alt regeringen i särskUd ordning anger orter eller kommuner som tillfälligt bör komma ifråga för regionalpolitiskt stöd för sådana projekt. Maximall lokaUseringsbidrag är f n. härvid antingen 20 eller 30%.

För projekt med ett kapitalbehov av högst 7 milj. kr. kan enligt nuvaran­de ordning länsstyrelsen inte bevilja lokaliseringsstöd. Endast regeringen kan f. n. fatta beslul om sådanl stöd i dessa områden.

Jag föreslår därför, för att förenkla beslutsfattandet och förkorta hand-

Prop. 1984/85:115

75

läggningstiderna i sådana stödärenden, att länsstyrelse bör få möjlighet att besluta om lokaUseringsstöd lUl investeringar med etl beräknai toiaU kapi­talbehov av högst 9 milj. kr. i orter eller kommuner utanför stödområdet vilka regeringen anger skall lillfälligt komma i fråga för regionalpolitiskt stöd. Denna möjlighel bör ersätta möjligheten att bevilja investeringsbi­drag.

Enligt nuvarande regler kan i undantagsfaU lämnas lokaliseringsstöd i samband med investeringar som inte leder till ökad sysselsättning. Del ankommer på regeringen atl närmare utforma bestämmelserna härom. Regeringen har i förordningen (1982:677) om regionalpolitiskt stöd före­skrivit att stöd, fömtom när investeringen beräknas leda lill ökad syssel­sättning, kan lämnas

-

i samband med en väsenllig omläggning av verksamhelen som är nöd­vändig för atl bevara sysselsättning eller

-

om investeringen sker i ersättnings- och rationaliseringssyfte i en verk­samhel som har väsentlig betydelse för sysselsättningen på orten, om verksamheten på sikt inte bedöms kunna fortsätta ulan att investeringen kommer tUl stånd och denna inle kan genomföras utan all lokaliserings­stöd lämnas. Dessa ärenden prövas av statens induslriverk.

För egen del vUl jag påpeka atl del grundläggande motivet för lokalise­ringsstödet är all skapa ny sysselsällning. Dessutom anser Jag alt det grundläggande kravel på lönsamhet för alt stöd skall lämnas innebär alt förelagen normalt skaU kunna genomföra ersättningsinvesleringar ulan statligt stöd. Somjag ovan redovisal finns dessutom i vissa fall möjlighel atl göra undantag från huvudregeln. Min bedömning är därför all de nuvarande reglema är väl avvägda.

Ulredningen anser alt lokaliseringsbidragets nedskrivningsperiod bör begränsas till fem år för att förstärka bidragets resullalpåverkande effekt under etl projekts inkörningsfas.

I samband med all lokaliseringsbidraget fick sin nuvarande ulformning upphävdes skyldighelen atl skriva av värdet av de med stödet anskaffade tillgångarna i samma takt som bidragel intäktsförs. Syftet härmed var all förelagen tidigare skall få ett posilivi tillskott tiU resullatet. Delta uppnås genom atl bidragel successivt kan inläktsföras eftersom det lämnas för att täcka de inkörnings- och merkostnader som uppstår i samband med inves­teringen. Dessa kosinader antas i normalfaUet fördela sig över en sjuårspe­riod med resp. 30, 20, 10, 10, 10, 10, 10% av lokaliseringsbidragel per år från utbetalningslidpunkten. Om det av någon anledning är önskvärt att fördela bidragel på något annat säll finns möjlighet att i undanlagsfall medge en annorlunda tidsmässig fördelning av bidraget.

Vid bestämning av hur bidragel skulle fördela sig över liden var avsiklen således att uppnå balans mellan de inkörnings- och merkostnader som under en längre tidsperiod uppstår i samband med en investering i stödom­rådena och stödets resullalpåverkande effekl. Vid bestämning av perio-

Prop. 1984/85; 115

76

dens längd logs även hänsyn till vikten av all underlätta företagens långsik­tiga överlevnad. Enligt min mening har hitlills inga avgörande förändringar inträffat som motiverar en ändring av denna lidsperiod. Med hänvisning härtill och lill möjlighelen all i undanlagsfall medge en annorlunda tidsmäs­sig fördelning av bidraget föreslår jag ingen förändring i delta avseende.

Den beskrivna utformningen av lokaliseringsbidraget har i de allra flesta fall visat sig ändamålsenlig. I några undanlagsfall, exempelvis vid slöd till uppförande av industrilokaler, där inkörnings- och merkostnader inte upp­står hos stödmottagaren är det dock lämpligare att lämna stödel lill inves­teringsutgifterna. Det bör därför, enligt min mening, vid stöd till uppföran­de av industrilokaler för ulhyming vara möjligt all lämna lokaliseringsbi­draget även lill detla ändamål. Härvid skall en motsvarande avskrivning ske av de med stödel anskaffade liUgångarna. Detta förfarande bör även vara tillämpligt i samband med slöd till en turistanläggning som utarren­deras och till teknikcentra. Jag vill i della sammanhang även understryka viklen av att del av beslutet om slöd klart framgår till vilket ändamål slöd lämnas.

Vid införandet av del nya lokaliseringsbidraget anförde föredraganden, med anledning av atl en allmän översyn av beskattningen av stöd till företag pågick, att del kunde finnas anledning att åierkomma liU den skatterättsliga behandlingen av lokaliseringsbidraget.

För näringsbidrag som lämnas efler den 1 Juni 1983 gäller sålunda nya bestämmelser på skatteområdet. Beslämmelsema finns intagna i punkl 2 av anvisningarna tUl 19 § kommunalskallelagen.

De nya beslämmelsema innebär bl. a. atl om näringsbidrag har använls för en ulgift i verksamhelen som är omedelbart avdragsgill vid laxeringen så ulgör bidraget skattepliktig intäkt. Om ell sådanl bidrag har erhållils i förskott, dvs. bidragel avser driftskostnader e. d. först ell senare beskatt­ningsår än det då bidraget uppburils, får den skattskyldige skallemässigl balansera bidraget till användningsåret. För att få flytta fram beskattningen av bidraget krävs dock bl. a. atl den skattskyldige yrkar delta i sin deklara­tion. Dessa regler kan vara tillämpliga på lokaliseringsbidrag som erhålls för att täcka inkörnings- och merkoslnader i samband med en slörre investering.

Näringsbidrag som används för anskaffning av anläggningstillgångar, dvs. byggnader, inveniarier eller markanläggningar, skall inle las upp som skattepliktig intäkt. Å andra sidan skall vid beräkning av värdeminsknings­avdrag anskaffningsvärdet minskas med den del av utgiften som har täckts av bidragel. Beskattningen kommer alltså att ske indirekt genom att de årliga värdeminskningsavdragen blir lägre. Dessa skatteregler lorde vara lillämpliga på lokaliseringsbidrag som erhålls för att täcka utgifter för anskaffning av byggnader, markanläggningar, maskiner och andra inventa­rier.

Beiräffande redovisningen av lokaliseringsbidragel vill jag slutligen

Prop. 1984/85:115

77

nämna atl bokföringsnämnden nyligen har utfärdat en ny anvisning beträf­fande redovisningen av näringsbidrag m.m. (KFS 1984:44, BFN:23). Denna anvisning knyter an lill ändringarna i skattelagstiftningen. Genom anvisningen föreligger således numera överensslämmelse mellan den skat­lemässiga och den redovisningsmässiga behandlingen av näringsbidrag.

Det totala lokaliseringsstödets storlek. Lokaliseringsstöd utgörs av lokali­seringsbidrag och lokaliseringslån. Lokaliseringslån kan lämnas för fler ändamål än lokaliseringsbidrag och för atl ge förelagen en totalt setl lämplig finansiering.

Regeringen har på senare tid vidtagit en rad ålgärder för all underlätta företagens kaprtalförsöijning, vilket bl. a. inneburit alt tillgången på riskka­pital förbättrats i landel. De projekl som får lokaliseringsstöd är dock ofta inte sådana som del riskviUiga kapitalel i försia hand söker sig tUl. Nöd­vändigheten av alt inom de regionalpoliliskl prioriterade områdena ta till vara alla projekt som kan bedömas bli lönsamma, även de mycket risk-fyUda, gör det enligt min mening motiverat all även fortsättningsvis gene­rellt kunna lämna lokaliseringsbidrag och lokaliseringslån med tUlsammans upp till 70% av det totala kapitalbehovet. Erfarenheterna pekar också enligt min mening mot atl det inte bara, som ulredningen anser, är inom stödområde A som de säkerheter som företagen kan lämna i form av exempelvis pantbrev i fasligheter ofta har ett myckel begränsai värde. Detta kan också gälla utanför stödområdet, t.ex. i orter med ensidigt näringsliv som drabbats av stmkluromvandlingen inom induslrin.

Den sänkning av de högsta procentandelama för lokaliseringsbidrag, som Jag lidigare förordat, innebär också att lokaliseringslånen kan väntas komma alt svara för en större andel av finansieringen i samband med investeringar i byggnader och maskiner.

Jag vill i sammanhanget erinra om atl riksdagen nyligen har beslutat (prop. 1983/84:100 s. 47, AU 23, rskr 352) att höja den högsia andelen lokaliseringslån till 70% av det godkända lolala kapitalbehovet i samband med en investering.

Investeringsbidrag

Mitt förslag: Den maximala andelen investeringsbidrag i ell projekl bör sänkas liU 15%.

Storleken på en investering i samband med vilken investeringsbidrag kan lämnas bör höjas till högsl 9 milj. kr.

Utredningsförslag: Den regionalpoliliska ulredningens förslag överens­stämmer i huvudsak med mina.

Prop. 1984/85:115

78

Remissinstanserna: Remissopinionen är splittrad om förslaget att sänka den maximala andelen invesieringsbidrag. En del instanser anser alt inve­steringsbidraget bör avskaffas.

Bakgrund och skäl för mitt förslag: Investeringsbidrag får lämnas av läns­styrelsema ulanför stödområdena i samband med investeringar som med­verkar till atl lösa inomregionala obalansproblem eller slmkturproblem inom näringslivel och leder tUl ökad sysselsättning.

Investeringsbidrag far enligt gällande regler beviljas i samband med investeringar med ett högsta totalt kapitalbehov av 7 milj. kr. och del får uppgå till högsl 20% av den del av kostnadema som avser byggnader, markanläggningar, maskiner och inventarier. I övrigt gäller för investe­ringsbidrag i slort selt samma regler som för lokaliseringsbidrag. I likhei med ulredningen anser jag alt investeringsbidraget bör behållas med i huvudsak nuvarande utformning och inriktning.

Jag har lidigare, liksom ulredningen, förordat att de maximala procenl-satsema för lokaliseringsbidrag skall sänkas i stödområdet. I konsekvens härmed anser jag, hksom utredningen, att den maximala procentsatsen för investeringsbidrag bör sänkas tUl 15%.

När Jag behandlade lokaliseringsstödet föreslog jag all beloppsgränsen för länsstyrelsemas beslutsfattande skuUe höjas till invesleringar med etl totalt kapitalbehov av högst 9 milj. kr. Detta bl. a. som etl ultryck för en ökad delegering och decentralisering av beslutfattandet inom regionalpoli­tiken. Jag finner det logiskt atl fullfölja detta förslag genom alt höja även storleken på en investering i samband med vUken investeringsbidrag kan lämnas tiU högsl 9 milj. kr.

Offertslöd

Sammanfattning av mina bedömningar: Offertstödets fiexibilitel bör i ökad utsträckning kunna utnyttjas för all lämna stöd med villkor om återbelal­ningsskyldighet eller andel i värdetillväxt.

Utredningsförslag: Den regionalpolitiska utredningen anser beiräffande of­fertsiödet

att mer av resursema för offertslöd bör satsas på att utveckla och stödja projekt som innehåller produkl- och marknadsutveckling,

atl det är viktigt atl utbildningsprojekt avseende olika personalkategori­er kan ges slöd,

att man så långt som del är möjligt bör lämna offerlslöd med vUlkor om återbelalningsskyldighet i någon form eller med villkor om andel i vär-defillväxt,

all medel för offertslöd och lokaUseringsbidrag som beslutas på central nivå bör slås samman tiU en anslagspost.

Prop. 1984/85:115

79

Remissinstanserna: De flesla remissinstanser är positiva till utredningens förslag om den framtida användningen av offertsiödet.

Mina bedömningar: Offertslöd får inom stödområdena lämnas lill alla verksamheter som är stödberättigade utom för uppförande av industrilo­kaler för uthyrning och till investmentbolag. Offertslöd kan även lämnas lill produktutveckling på annan ort inom landet på viUkor att tUlverkningen av den färdiga produklen förläggs inom något stödområde.

Offertsiödet skall användas när övriga slödformer inte är tillämpliga och skall främsl lämnas för framlidsinriktade åtgärder i form av exempelvis produktulveckling, marknadsföring och utbUdning. De närmare villkoren för stödet utformas från fall till faU.

Användningen av offertsiödet har varieral myckel under senare år. Del har genom sin flexibilitet dock alllid varit värdefuUt på så sätl att angelägna projekl som inte helt har passat in inom lokaliseringsstödets regler kunnat genomföras. SärskUt vid projekt inom den privata tjänste- och servicesek­tom, där invesleringama i byggnader och maskiner ofta är små, är offert-stödet lämpligl. Som Jag tidigare framhållit kan denna sektor väntas få ökad betydelse för sysselsättningen i framtiden.

Den ökade betydelsen av förelagens investeringar i form av exempelvis produklulveckling och marknadsföring har också kunnat fångas upp ge­nom offertsiödet i den mån bidragsmedel för investeringarna har ansetts nödvändiga. Även denna utveckling väntas fortsätta under de närmaste åren.

Utredningens förslag om stödets användning till produkt- och marknads­utveckling samt utbildning ligger väl i linje med detla.

Många av de projekl till vilka regionalpolitiskt slöd lämnas är riskfyllda. Samtidigt innehåller de ofta framlida möjligheter som kan ge god avkast­ning för företagen. Denna tendens förstärks av att en allt större ande) av investeringarna sker i tidigare led i produktionskedjan, exempelvis i form av produktutveckling. Jag anser det angelägel atl staten i lämpliga fall kan tillgodogöra sig avkastningen av lyckade projekt. Utredningens förslag om atl offertslöd så långl del är möjligt bör lämnas med villkor om återbelal­ningsskyldighet i någon form eUer med villkor om andel i värdetillväxt är väl anpassal härtill.

Jag ålerkommer senare lill medelsfrågan.

Lån tiUprivata regionala investmentbolag

Mitt förslag: Lån liU privala regionala investmentbolag bör kunna läm­nas även om de verksamheter som bolaget engagerar sig i huvudsakli­gen bedrivs i orter eller kommuner utanför stödområdet vilka regering­en anger tillfälligt skaU kunna komma i fråga för regionalpolitiskt slöd i vissa faU.

Prop. 1984/85:115

80

Utredningsförslag: Den regionalpolitiska utredningen har inga förslag be­träffande lån till privala regionala investmentbolag.

Bakgrund och skäl för mitt förslag: Slöd till privata regionala investment­bolag kan lämnas av regeringen i form av lån. Lånevillkoren bestäms för varje särskilt fall. Dessa har i allmänhet varit ulformade så att bolagens likviditet i inledningsskedet inte skall urholkas av ränlor och amorteringar. Som kompensation härför förbehåller sig staten i allmänhet andel i bola­gets eventuella värdetillväxt.

Syftet med långivningen är atl främja expansion av främst små och medelstora förelag inom stödområdena, dds genom all öka tiUgången på riskvilligt kapital, dels genom atl lillföra förelagen kapacitet i form av ledningskunnande.

Erfarenhetema av dessa.lån är hitlills goda. Jag föreslår därför atl lån lill privala regionala investmentbolag fortsättningsvis skaU kunna lämnas även om de verksamheter som bolagen engagerar sig i huvudsakligen bedrivs i orter eUer kommuner utanför stödområdet vilka regeringen anger tillfäUigl skall kunna komma i fråga för regionalpoliliskl slöd.

Sysselsättningsstöd

Mitt förslag: Sysselsätiningssiödei bör höjas lill sammanlagt 180000 kr. per ny årsarbetskraft i stödområde A, till IIOOOO kr. i stödområde B och lill 55000 kr. i stödområde C.

Utredningsförslag: Den regionalpolitiska ulredningen föreslår alt syssel­sältningsstödet skaU höjas lill sammanlagi 160000 kr. i stödområde A, lill 120 000 kr. i stödområde B och lUl 60000 kr. i stödområde C och att slödel skall lämnas under fem år och med lika slort belopp per år. Den föreslår dessutom all handläggningen av ärenden om sysselsältningsstöd skall överföras från länsarbelsnämnden till länsstyrelsen.

Remissinstanserna: Remissopinionen är i slort posiliv till utredningens förslag om höjning av sysselsältningsstödet. Majoriteten, däribland arbets­marknadsstyrelsen (AMS), har inte heller någol emot atl hanleringen av stödel överförs från länsarbetsnämnden till länsstyrelsen. AMS påpekar atl även ärenden rörande dispens från könskvoteringsbestämmelserna bör föras över liU länsstyrelsen.

Bakgrund och skäl för mitt förslag: Sysselsätiningssiödei är avsett att läcka allmänna inkömingskostnader i nystartad eller utvidgad verksamhet.

Sysselsältningsstöd lämnas inom samtiiga stödområden till all verksam­hel som är siödberätligad utom till uppförande av industrilokaler och lill

Prop. 1984/85:115

81

investmentbolag. Till turistverksamhet och framställning av fasla bränslen lämnas sysselsältningsstöd dock endast inom stödområdena A och B.

Sysselsältningsstöd lämnas f n. med sammanlagt 130000 kr. per ny årsarbetskraft i stödområde A, med 80000 kr. i stödområde B och med 40000 kr. i stödområde C.

I likhet med ulredningen anser jag det viktigt all lämna en särskild stimulans till förelag som ökar sin sysselsättning och därigenom något kompensera för de inkömingskostnader detta medför. Sysselsältningsstö­det bör därför behållas som stödform.

Jag delar även utredningens uppfattning att stödet bör höjas. Beloppen har varit oförändrade sedan år 1979. De av utredningen föreslagna belop­pen finner jag dock bör omfördelas någol mellan slödområdena med hän­syn till att utredningen i sitl förslag utgått från alt nedsättningen av social­avgifterna skulle ulvidgas lill all omfalla hela stödområde A. Jag återkom­mer till frågan om nedsatta socialavgifter (avsnill 3.4.4). Jag kommer då inte atl föreslå någon ulökning av området för nedsättning av avgiftema. Jag föreslår därför all sysselsätiningssiödei höjs till sammanlagi 180000 kr. i stödområde A, 110000 kr. i stödområde B och 55000 kr. i stödområde C. Det innebär en ökning med närmare 40%.

Jag kan däremoi inle finna tillräckliga motiv för ulredningens förslag atl ändra stödets konsimktion på så säll alt det i alla stödområden lämnas under fem år och med lika slora belopp per år. Även här villjag hänvisa till atl mindre förändringar av gällande regler måste vara väl motiverade eflersom de kan förorsaka betydande administrativa problem och förvir­ring gentemoi näringslivet.

Jag föreslår därför all sysselsältningsstöd från och med kalenderårel 1985 lämnas med följande belopp per ny årsarbetskraft i de olika slödområ­dena.

Stödområde A

Stödområde B

Stödområde C

Förstaårsstöd

40000 kr.

30000 kr.

25000 kr.

Fortsatt stöd för

andra årel

35000

25000

20000

tredje året

30000

25000

10000

fjärde året

25000

20000

-

femte årel

20000

10000

-

sjätte året

20000

-

-

sjunde året

10000

-

-

Sammanlagt

180000 kr.

110000 kr.

55000 kr.

Handläggningen av ärenden om sysselsättningsslöd på regional nivå handhas av länsarbetsnämnden, medan statens induslriverk är cenlral myndighet. Utredningen anser att denna ordning principieUl selt inle är bra. Jag kan instämma med utredningen i att del finns problem i del all länsarbetsnämndema på detta sätt kommer att styras av två myndigheter. 

6   Riksdagen 1984185. 1 saml. Nr 115

Prop. 1984/85:115

82

De ärenden om sysselsältningsstöd som avgörs av länsarbetsnämndema är emellertid av genereU karaktär så lill vida atl ingen prövning av företagets ekonomiska fömtsätlningsar sker. Sambandet med hanteringen av övriga regionalpolitiska stödärenden är bl. a. därför begränsad. Länsarbetsnämn­dema har en naturlig konlakt med förelagen i dessa frågor, besitter den nödvändiga kompetensen och har en organisation lämpad alt ulföra uppgif­terna. Efler samråd med chefen för arbetsmarknadsdepartementet har Jag bl.a. därför funnit atl del nuvarande systemet i stort fungerar väl och föreslår ingen förändring beträffande hanteringen av sysselsättningsstöd på regional nivå. Della innebär också alt länsarbetsnämnderna även fram­deles bör ha kvar sina uppgifter inom de övriga regionalpoUtiska stöden.

I detta sammahang viU jag också erinra om det flyttningsstöd som kan lämnas lill arbetstagare med kvalificerad yrkesutbildning som får anställ­ning vid nyetableral eller utvidgat företag som bedriver siödberätligad verksamhet inom slödområdet. Siödet ulgörs bl.a. av slarthjälp enligt regler i arbetsmarknadskungörelsen (1966:369). Starthjälpen höjdes den 1 juli 1984 liU 9000 kr. för ensamstående och fiU 20000 kr. för flerpersoners-hushåll vid flyttning till stödområdet.

3.4.4 Nedsättning av företagens socialavgifter

Sammanfattning av mina bedömningar: Nuvarande system med nedsält­ning av företagens socialavgifter bör bibehållas oförändrat både vad gäller geografisk och branschmässig omfattning.

Utredningsförslag: Regionalpolitiska utredningen föreslår atl nedsättning­en av socialavgifter ulvidgas också till övriga delar av stödområde A, men i övrigt inga ändringar i systemet. Glesbygdsdelegationen anser det angelä­get alt olika finansieringsvägar undersöks både för en geografisk utvidg­ning till hela stödområde A och för en branschmässig ulökning till aUa näringsgrenar utom den offenlliga seklorn. Delegationen anser vidare att möjligheten bör övervägas att i Norrlands inland befria familjeföretag från arbetsgivaravgift för den första som anslälls i företaget och eventuellt också reducera avgifterna för de nästkommande två anställda.

Remissinstanserna: Remissopinionen är splittrad om utredningarnas för­slag. Många remissinslanser, bl.a. LO, Svenska arbetsgivareföreningen, Sveriges industriförbund och Svenska handelskammarförbundel. Svens­ka kommunförbundei. Bankföreningen, Landstingsförbundet samt flera länsslyrelser, utvecklingsfonder och kommuner, tillstyrker en geografisk utvidning till övriga delar av stödområde A. Några vill gå längre och förordar en viss nedsällning av socialavgifterna även i stödområdena B och C. Många remissinslanser, bl. a. riksrevisionsverkei (RRV), riksskat­teverket (RSV), SIND, TCO och flera länsstyrelser, avstyrker dock en geografisk uividgning. En ulökning av kretsen berörda företag och lokala

Prop. 1984/85:115

83

skattemyndigheter skulle enligt RSV kunna leda lill allvariiga störningar i det nya uppbördssyslem som införts från den 1 januari 1985. SIND vill inte utesluta en eventuell framlida utvidgning, men avslyrker en sådan i avvak­tan på ett bättre genomarbetat beslutsunderlag. Även RRV anser alt ett bättre underlag måsle finnas före elt eventuellt beslut om uividgning. AMS anser atl andra utformningar av avgiftsnedsältningen kan övervägas, vilka är mer selektivt inriklade och ger lägre slalsfinansiella kosinader. Även TCO anser att andra former bör väljas för evenluella kostnadssänkningar i norrlandslänen t. ex. lägre teletaxor eller bensin- och energiskatter.

Remissynpunkterna går också isär beträffande frågan om en bransch­mässig utvidgning av systemet. Några remissinslanser bl. a. lantbruks­slyrelsen, skogsstyrelsen och LRF - anser atl även jord- och skogsbruket bör omfallas av avgiftsnedsältningen, medan ytterligare några vill att den skall gälla all privat verksamhet. Många remissinstanser redovisar endast synpunkier vad gäller den geografiska omfattningen av systemet med sänkta socialavgifter. Flertalet av de som avslyrker en geografisk utvidg­ning synes av formuleringarna all döma också vara negativa till en utök­ning lill fler branscher och näringsgrenar. RSV lillstyrker dock en bransch­mässig uividgning om maskinell kontroU blir möjlig.

De av glesbygdsdelegationen framförda förslagen om befrielse för famil­jeförelag i Norrlands inland från arbelsgivaravgift för den först anställde och reduktion av avgiften för de nästkommande två anslällda får stöd av Hushållningssällskapens förbund, SHIO/Familjeföretagen samt några kommuner. RSV, SIND och TCO avslyrker förslagen.

Länsstyrelsen i Norrboltens län framhåller vikten av atl preciseringar nu görs om att avgiftssänkningen kommer all gälla en längre tidsperiod, t. ex. minst återstoden av decenniet. Även SIND betonar alt spelreglerna måsle vara fasla och långsikliga så atl förelagen i sin planering kan ulgå ifrån atl sänkningen står fast under en längre period.

Mina bedömningar: Den regionalpoliliskl motiverade nedsällning av före­tagens socialavgifter som riksdagen beslutade om år 1983 (prop. 1982/ 83:120, AU 24, rskr 305 och prop. 1983/84:38, AU 9, rskr 102) gäller förelag i Norrbottens län inom verksamhelsområdena gmvverksamhet, induslri, partihandel med produktionsvaror, uppdragsverksamhet samt ho­tell-, pensionals- och campingverksamhet. Remissinstansema är som Jag redovisat mycket splittrade i fråga om en eventuell uividgning av systemet med sänkta socialavgifter. För egen del anser jag atl skälen emot en utvidgning överväger både i fråga om geografisk och branschmässig ut­vidgning.

Jag börjar med frågan om en geografisk ulökning av området för en avgtftsnedsällning. Ell viktigt skäl mol en ulökning är att nedsätlningen av socialavgifterna i Norrbotiens län ingår som en del i de extraordinära insatserna som nu görs i delta län för att höja konkurrenskraften i näringsli-

Prop. 1984/85:115

84

vet. En uividgning till yllerligare områden skulle delvis förta kraften i den satsning på länel som beslutades av riksdagen våren 1983.

Mot en uividgning talar också all den nu gällande nedsättningen i Norr­bottens län fungeral så kort tid. Den har i sin nuvarande utformning inle varit i krafl mer än drygt elt år. Del är alldeles för tidigt att dra några slutsatser om lämpligheten av att i ökad utsträckning använda differentie­rade arbelsgivaravgifter som ell medel i regionalpoliliken. Utvärderingar har på regeringens uppdrag påbörjats och de första resultaten från dessa beräknas föreligga i början av år 1986.

Ett ytterligare skäl för att nu inle göra någon geografisk utvidgning är behovet av stabilitet och långsikiighel i systemet. Detta måsle ligga fast över en längre tid för att företagen skall kunna väga in avgiftsnedsältningen i sin planering och i sina kalkyler. Företagen måste kunna utgå ifrån att de konkurrensfördelar som nedsättningen innebär genlemol andra regioner kommer alt beslå under en längre tid. En ändring redan nu skulle sannolikt minska tiUlron tiU systemet på denna punkt.

Mot bakgmnd av vad Jag här anfört anser jag sålunda all nedsättningen av socialavgifiema inte bör omfatta någol ytterligare område uiöver Norr­bottens län. Jag är medveten om de stora problem som råder även i andra delar av Norrland och då främst i Västerbottens inland och i delar av Jämtlands län. Problemen i dessa områden får dock enligt min mening hanteras med intensifierade ålgärder med andra regionalpoliliska medel. De utökade resurser som Jag föreslår till regionalpolitiska utvecklingsin­satser på regional nivå skapar utrymme för förstärkta insatser bl. a. i dessa regioner. Jag har också föreslagit (avsnitt 3.4.3) en kraftig höjning av sysselsältningsstödet i stödområdena.

De skäl som jag nyss redovisat mot en geografisk utvidgning av avgifts­nedsältningen kan till vissa delar också användas som motiv mol en branschmässig ulökning av systemet. Den korta tid som förflulil sedan del nuvarande systemet infördes gör att det inte heller här finns någon erfaren-hetsgmnd om effekter m. m. att basera elt beslul på.

Det enligt min mening viktigaste argumentet mol en uividgning fill fler branscher och näringar är dock de höga kostnader en sådan vidgning av systemet skulle föra med sig. En utvidgning lill alla näringsgrenar utom den offentliga sekiom skuUe i stort innebära en fördubbling av kostnaderna från ca 350 till ca 700 milj. kr. per år. I ett budgetläge som kräver hårdhänta prioriteringar vore det, enligt min mening, fel all göra en sådan bransch­mässig utvidgning, då detla skulle resa krav på neddragningar på andra punkter inom det regionalpoliliska stödet. Somjag tidigare framhållil bör det övriga regionalpolitiska stödet utgöra stommen i den regionalpoliliska medelsarsenalen också i framtiden. Därmed saknas uirymme för en ulök­ning av avgiftsnedsältningen tiU andra branscher och näringar. Vidare anser Jag det aUmänt sett lämpligl att den regionalpolitiskt motiverade avgiftsnedsältningen inriktas mol samma näringsgrenar som omfattas av

Prop. 1984/85:115

85

det regionalpolitiska slödel i övrigt. Jag finner mol denna bakgmnd den nuvarande branschmässiga avgränsningen väl avvägd och anser därför att den bör behållas oförändrad.

Enligt vad jag erfarit har administrationen av avgiftsnedsältningen hitin­lills fungerat utan störte problem. I några fall har dock uppkommil pro­blem som hänger samman med klassificeringen av företagens närings-grensliUhörighet. Denna klassificering görs med utgångspunkt från företa­gels huvudsakliga verksamhet. Della kan i vissa fall leda lill en olycklig konkurrenspåverkan mellan företag, beroende på all en del förelag inom sig bedriver oUka typer av verksamhet. Ell förelag där en del av verksam­heten från branschsynpunkt skulle vara berättigad till avgiftsnedsättning, men den huvudsakliga verksamhelen inle är del, erhåller ingen avgiftsned­sättning. Motsvarande verksamhel får nedsätlning av socialavgiften i etl annal företag där den huvudsakliga verksamhelen ingår bland de näringar som är berättigade till avgiftsnedsättning. Detta kan skapa problem, sär­skilt mellan företag som konkurrerar på en lokal marknad. För atl undvika en oönskad konkurrenspåverkan av della slag anser jag atl företag, vars huvudsakliga verksamhet ligger ulanför de näringsgrenar som omfallas av sysiemel, i vissa fall och efter särskild prövning bör kunna få nedsätlning för den del av verksamheten som kan hänföras till någon av de nedsäll-ningsberältigade näringsgrenarna. Nedsätlning bör medges i de faU där konkurrenspåverkan kan bedömas vara av mer belydande omfattning och där den nedsällningsberättigade verksamhelen är möjlig atl avgränsa från förelagets verksamhet i övrigl.

När det slutligen gäller glesbygdsdelegationens förslag om avgiftsbefriel­se/a vgiflsreduktion för de försia 1 -3 anställda i familjeföretag i Norrlands inland anser Jag atl andra stödformer - sysselsältningsstöd, lokaliserings­stöd och glesbygdsstöd redan ger betydande subvention lill företag som expanderar och nyanställer personal. Härtill kommer vad jag tidigare anfört om den korta tid som del nuvarande systemet med avgiftsnedsätt­ning varit i kraft och alt det därför är för tidigt all dra några slutsatser om lämpligheten av atl i ökad utsträckning använda del som ell regionalpoli­liskl medel. Jag är mot denna bakgrund inte beredd atl biträda delegatio­nens förslag.

3.4.5 Stiftelsen Industricentra

Sammanfattning av mina bedömningar: Verksamhelen vid slatliga industri­centra bör i slörre utsträckning än f n. inriklas mot all skapa en god förelagsmiljö med lillgång lill allsidig service för hyresföretagen.

Eftersom stiftelsen har en stor andel tomma lokaler bör inga nya indu­stricentra byggas.

Utredningsförslag: Den regionalpoliliska utredningen anser del angelägel atl nu konsolidera Stiftelsen Industricentras verksamhet och att som ett

Prop. 1984/85:115

86

led häri hyresinläktema bör ökas. Endast sådana komplelterande nybygg­nationer som kan hyras ut omedelbart bör genomföras. Högst 10% av lokalylan bör vara outhyrd. Sedan konsolideringsåtgärderna avslutats kan ställning tas lill evenluella utbyggnader av stiftelsens verksamhet.

Remissinstanserna: Sliftelsen Industricentra betonar att verksamheten som regionalpolitiskt medel är långsiktig. Stiftelsen bedömer det som möjligt att genomföra den föreslagna konsolideringen med sikte på en senarelagd utveckling av verksamheten. Fömlsätlningar härför är att ägaren visar fortsall tilltro och med all kraft stöder verksamheten saml att finansiering­en av investeringarna ordnas så atl verksamhelen kan hävda sig i konkur­rens med annal lokalulbud.

De flesla andra instanser som yttrat sig, däribland etl flertal kommuner med induslricentraanläggningar, anser alt konsolideringsalternativet är alltför restriktivt och att en fortsatt offensiv satsning bör göras. SAF, Sveriges industriförbund och Svenska handelskammarförbundet anser dock atl stiftelsen bör avvecklas.

Mina bedömningar: Stiftelsen Industricentra har till ändamål att genom uppförande av induslrilokaler för uthyrning stödja regionalpolitiskt högt prioriterade regioner dels genom all styra ny induslrisysselsällning tUl strategiskt vikliga orter i dessa områden, dels genom att skapa en god industriell miljö i de industricenteranläggningar som byggs upp.

För all nå dessa mål har stiftelsen i uppgift atl planera, uppföra, äga och förvalla industricenteranläggningar, rekrytera hyresgäster till dessa saml i övrigl skapa goda fömtsättningar för verksamheten i anläggningama. An­läggningarna skall enligt de mål som riksdagen ställt upp dimensioneras för ca 300 arbetsplatser. Utbyggnaden skall dock ske etappvis.

Riksdagen beslutar om i vilka orter industricenteranläggningar skall byggas. Del ankommer sedan på regeringen att, efter framställning av stiftelsen, besluta när byggen skall påbörjas och i samband därmed besluta om medel för projekten. Om behov av extraordinära insatser för att täcka merkosinaden för uppförande eller drifl uppstår bör förslag till åtgärder dock föreläggas riksdagen.

Stiftelsens verksamhet skall drivas utan vinstsyfte. Hyran i industricen-teranläggningarna skall ligga på en nivå som motsvarar de kostnader som förelagen kan räkna med om de bygger egna lokaler med regionalpolitiskt stöd. Finansieringen av anläggningama har därför i princip skett med maximalt lokaUseringsstöd samt kapitaltillskott till stiftelsen. Stiftelsens kosinader för driften av anläggningama skall läckas av hyrorna. Regional­poliliskt moliverade kostnader för stiftelsens verksamhet i form av exem­pelvis kosinader för alt rekrylera hyresgäster, för lomma lokaler och för hyresförluster kan dock läckas av statsbidrag. För budgelåret 1984/85 har stiftelsen beviljats sammanlagi 4,2 milj. kr. för dessa ändamål.

Prop. 1984/85:115

87

Sliftelsens lokaler skaU hyras ul till förelag som ökar sysselsättningen på orten och som driver verksamheter som är berättigade till regionalpolitiskt stöd. I undantagsfall får dock lokaler hyras ut till serviceförelag som inte är stödberättigade om de bidrar lill utbudet av industriservice i vid mening inom anläggningama.

Industricenteranläggningar finns uppförda på åtta orter. Orterna (inom parentes anges del år när anläggningarna påbörjats), uppförd lokalyta, uthyrd yta, anlal hyresgäster saml antal sysselsatta hos dessa framgår av följande sammanslällning som avser situationen i december 1984.

Ort

Uppförd

Uthyrd yta

Antal

Antal

lokalyta

    hyres-

syssel-

m'

m'

%

gäster

satta

Lycksele (1973)

14440

11400

79

11

152

Strömsund (1973)

25530

20190

79

8

85
[REDACTED_EFTERNAMN] (1976)

14940

13740

92

7

126

Haparanda (1978)

15860

9970

63

6

73'

Vilhelmina (1980)

6750

3430

51

23

63

Ange (1980)

6310

2680

42

4

23

Gällivare (1982)

4730

970

21

2

15

Sveg (1982)

3710

140

4

1

4

92270

62520

68

62

541

' Dessutom 90 AMU-elever.

Från verksamhetens slart har investerats sammanlagi ca 350 milj. kr. i anläggningama. Härav har 217 milj. kr. finansierats med lokaliseringsbi­drag/avskrivningslån, 35 mUj. kr. med lokaliseringslån/annuiletslån och 98 milj. kr. genom kapilallillskolt lUl sliftelsen. Sedan den 1 juli 1982 gäller atl 10% av investeringskostnaderna skaU finansieras på den öppna kredil­marknaden.

Stiftelsen har ell kansli i Skellefteå med nio anställda. För de delar av dess verksamhel som inle täcks av hyror får sliftelsen ell åriigl statsbidrag. Delta uppgår budgetåret 1984/85 till 3,6 milj. kr.

Betydelsen av en kreativ förelagsmiljö kan enligt min bedömning vänlas bli aUt större för atl driva framgångsrik industriell verksamhet under kom­mande år. Ökade krav på avancerad leknik inom induslrin, elt på gmnd härav ökat behov av kvalificerad utbUdning av företagsledare och anstäU­da, elt ökat behov av närhet och kontakt med marknaden m. m. hör lUl de behov som finns för företagsutveckling. Del finns således risk för alt del blir svårare än i dag att bedriva industriell produktion på mycket små orter.

När stiftelsen inledde sin verksamhet år 1973 kunde förelag med erbju­dande om lokaler lill låg hyra relativt lätl lockas alt etablera sig i de nya induslricentraorterna.

Den sedan dess under lång tid låga invesleringsbenägenheten i svensk industri har dock negalivi påverkal viljan till nya satsningar och etablering bl. a. i industricentraortema. De senasle årens förbättringar i della avseen­de har inte nämnvärt ändrat fömtsättningarna på dessa orter.

Prop. 1984/85:115

88

Samtidigt har ulbudel av hyreslokaler för företag ökat över hela landel, inle minsl på grund av all kommunerna i ökad omfattning uppför industri­lokaler för uthyrning på för företagen fördelaktiga villkor. Inom del regio­nalpoliliska stödområdet har även sketl en utbyggnad av hyreslokaler med statligt slöd. Denna utveckling har medförl att stiftelsens uppgift blivil svårare och dess möjligheter alt nå nu gällande mål för verksamheten med tillgängliga medel försämrats.

Samtidigt kvarstår angelägenheten från regionalpolitisk synpunkt alt skapa ökad sysselsättning på dessa strategiska orter inom stödområdena. Induslricenleranläggningama utgör härvid utposter i industrifattiga regio­ner med mestadels stor ulflytining och arbetslöshet.

Jag anser därför att verksamheten skall fortsätta som en statlig regional­politisk satsning, att nuvarande rikllinjer för finansiering av stiftelsens invesleringar och administration i huvudsak skall ligga fast, att verksamhe­len i slörre utsträckning än f n. skall inriktas mot atl skapa en god förelags­miljö, att i huvudsak befintliga resurser skall utnyttjas för all fortsätta verksamhelen , att en ökad ulhyrningsgrad skall eftersträvas samt att inga industricentra f.n. skall byggas på nya orter.

Jag vill nu peka på några ålgärder som enligt min mening väsenlligl bör underiälla för stiftelsen all utveckla sin verksamhet på de orler där man har industricenteranläggningar.

Med hänsyn tiU den slora andelen lomma lokaler bör stiftelsen inle bygga nya lokaler eller expandera nuvarande förrän man med slörre säker­hel än hillills kan få dem uthyrda.

För all underlätta stiftelsens rekrylering av hyresgäster bör i fortsätt­ningen inte samma krav ställas på atl dessa skall öka sysselsätlningen på orten. Även på orten befintliga förelag som av andra orsaker behöver nya lokaler eller kan förbällra den industriella miljön i central bör kunna hyra lokaler av stiftelsen.

Liksom hittUls bör alla typer av serviceföretag som kan bedömas vara av värde för att skapa en god industrimiljö kunna inrymmas i anläggningarna. Målel all skapa en god industrimiljö har ännu inle uppfyllts på någon orl. Endasl vid en av anläggningarna har försök gjorts att systematiskt realisera detla genom att hyra ut lokaler till hyresgäster inom servicesektorn, såsom bokföringsbyrå, revisionsfirma, advokatverksamhet, spedition, konslruk-tionsbyrå etc. Stiftelsen bör eftersträva atl skapa denna typ av industri­miljö på flera orter.

I än högre grad än tidigare ser jag del som nödvändigl för stiftelsen atl samarbeta med och stöttas av andra organ.

Framför allt är del vikligl med ell intimt samarbete med de kommuner där stiftelsen har anläggningar. Redan nu samarbetar stiftelsen med kom­munema på olika sätl. Hillillsvarande erfarenheter är att kommunen, inom ramen för den kommunala kompetensen i näringslivsfrågor måste siödja stiftelsens verksamhel för att den skall bli framgångsrik.

Prop. 1984/85:115

89

Elt nära samarbete med länsstyrelsen och utvecklingsfonden i de län där industricenteranläggningar finns ser jag ocksä som mycket angelägel.

I samband med elablering av förelag i de områden där induslricenleran­läggningama finns är del ofta aklueUt all bevilja regionalpoliliskt stöd. Del är mestadels länsstyrelsen som beslutar om sådant. Del bör vara angelägel för länsslyrelserna atl härvid beakta den resurs som industricentras lokaler ulgör. Förelag som inle har möjlighel all bygga egna lokaler kan härigenom påverkas all etablera sig i industricentra.

Hyresgästerna hos stiftelsen är ofta nystartade företag eller expanderan­de sådana med alla problem del innebär. Jag har tidigare föreslagit atl länsslyrelserna över länsanslagel skall lilldelas resurser för företagsut­veckling och atl länsstyrelsema normall bör anlila utvecklingsfonderna för bl.a. stimulering av företagandet, produktutvecklings-, marknadsförings-och förelagsserviceinsalser. Del bör därvid finnas möjlighel för ulveck­lingsfonden all underiälla verksamheten även för stiftelsens hyresgäster. Jag har här även föreslagit att länsslyrelserna skall kunna tillföra utveck­lingsfondema medel för all åstadkomma en lokal företagsservice i de regionalpoliliskl högsl prioriterade områdena. Möjlighelema all förmedla sådan service till förelag i orter med industricentra bör undersökas.

Statens industriverk bör ha möjlighel att kombinera sina kunskaper om och kontakter med den svenska industrin saml sina resurser för bransch­mässiga och småförelagsinriklade insalser med regionalpoliliska insalser för all uppnå effekler på industricentraorterna. Verkel bör t. ex. kunna påverka företag atl söka sig till dessa orter saml inom ramen för sin projektverksamhet initiera och stödja insalser för atl främja ulvecklingen av de förelag som redan finns i industricentra.

3.4.6 Lokaliseringssamråd

Sammanfattning av mina bedömningar: Sysiemel med lokaliseringssamråd med industriföretagen skall bli föremål för en översyn.

Utredningsförslag. Den regionalpolitiska utredningen föreslår all lokalise­ringssamrådel bör ulvecklas på så sätt att del koncenlreras lill ett mindre anlal företag för all göra del möjligt att föra mer djupgående diskussioner om möjlighelema alt förlägga viss expansion liU de regionalpoliliskt priori­lerade landsdelarna.

Remissinstanserna: Del fåtal instanser som yttrat sig stöder förslaget all lokaliseringssamrådel bör utvecklas. Etl undantag är dock länsstyrelsen i Stockholms län som motsätter sig alt samrådet används för att styra den privala tjänstesektorn bort från Stockholmsregionen.

Mina bedömningar: Regeringen och industriföretagens organisationer Sveriges industriförbund.  Kooperativa Förbundet och Lantbmkamas

Prop. 1984/85:115

90

Riksförbund - överenskom under åren 1976 och 1977 om all skapa ett särskilt lokaliseringssamråd mellan regeringen och de större industriföreta­gen. Motivet var alt skapa en informell konlaktkanal direkl mellan rege­ringen och de slora industrikoncernernas företagsledningar för ulbyte av information om regional- och sysselsällningspolitiska frågor. En särskild delegation inom industridepartementet svarar för kontakterna med dessa samrådsförelag.

Riksdagen beslöt senare atl systemet med lokaliseringssamråd skulle utvidgas till den privata service- och tjänstesektorn (AU 1978/79:23, rskr 435). Detta samråd bedrivs numera av statens induslriverk och bör även fortsättningsvis bedrivas i samma former som f n.

Samrådet med industriföretagen omfattar i dagslägel ca 170 förelag/kon­cerner som vardera har mer än 500 anställda. De i samråd ingående företagen omfallar ca hätflen av induslrisysselsättningen i Sverige.

En redovisning av erfarenhetema av systemet med lokaliseringssamråd lämnades i den regionalpolitiska propositionen 1982 (prop. 1981/82:113 s. 137-140). När överenskommelsen om samrådet träffades anlog man aU­mänt att industrins produklion, sysselsättning och invesleringar skulle fortsätta atl öka kontinueriigt. Avsikten var att nyetableringar och expan­sionsinvesteringar genom lokaliseringssamrådet och med hjälp av regional­politiskt stöd så långl möjligt skulle styras till sysselsätiningssvaga regio­ner.

Industrins utveckUng under senare delen av 1970- och början av 1980-ta-let blev emellertid mindre gynnsam. Industriproduktionen sjönk från år 1975 tUl år 1982. Antalet industrisysselsalia sjönk från 1049000 år 1975 tiU 887000 år 1983. Indusirins anläggningsinvesteringar har sjunkit mycket kraftigt under motsvarande period.

Detta har givetvis gett sämre fömtsättningar alt uppnå lokaliseringssam­rådets ursprungliga syfte. Samrådet har därför i regionalpoliliskl hänseen­de främsl kommit atl avse frågor med anknytning lill invesleringar vid befintliga arbetsställen, omlokaliseringar och förelagsrekonslmklioner. Antalet fall av rena nyetableringar eller filialutläggningar i gmppen av samrådsföretag har under årens lopp varit myckel ringa. I praktiken har också det regelbundna samrådet kommit all koncentreras lill ell urval av de företag som berörs av överenskommelsen.

Under år 1984 skedde en ökning av anlalel anslällda inom induslrin. I de större industriföretagen kan konstateras all ökningen av anlalet anslällda i huvudsak skedde i befintliga anläggningar. En evenluell fortsall uppgång av sysselsättningen inom de slörre förelagen kommer främst atl tillföra arbetstillfällen till företagens redan existerande produktionsenheter.

Investeringar inom nya produktområden förväntas också ske i anslul­ning tUl befintliga arbetsställen. För della talar såväl effeklivilelsskäl som företagens strävan atl långsiktigt trygga sysselsältningen på orter där de redan är elablerade.

Prop. 1984/85:115

91

Det är därför inte rimligt, trots en allmänl sett gynnsammare utveckling inom industrin, att förvänta sig några mera belydande nyetableringar eller omlokaliseringar bland de förelag vilka är föremål för samråd.

Samrådet har också inneburil alt överläggningarna med företagen gällt ett vidare industripolitiskt och branschorienteral perspektiv. Genom all få lillgång till initierad och aktuell information om utveckhngen i de slörre industriföretagen har regeringens kännedom om sådana akluella förhållan­den inom industrisektorn som kan vara av betydelse vid ulformningen av industripolitiken förbättrats.

Med hänsyn tUl att förutsättningama för verksamhelen med lokalise­ringssamråd med industriföretagen har förändrals avsevärt sedan den på­börjades samt att inrikiningen successivt förändrats anser jag del befogat att göra en översyn av systemet med lokaliseringssamråd. Jag kommer i del sammanhanget också att överväga frågan om all koncentrera samråds­verksamheten med industriföretagen lill elt mer begränsat antal företag.

3.5 Insatser i glesbygd

3.5.1 AUmän inriktning

Sammanfattning av mina bedömningar: Glesbygdsinsatserna, som ulgör en betydelsefull del i den samlade regionalpoliliken, bör inriklas på alt la lill vara glesbygdens resurser och utvecklingsmöjligheter. Mot bakgmnd av de belydande sysselsättnings- och serviceeffekter som uppnåtts genom hittiUs gjorda insatser, bör insatserna intensifieras med förstärkt inriktning på offensiva och utvecklingsinriklade åtgärder.

Utredningsförslag: Glesbygdsdelegationen förordar en fortsatt offensiv och ulvecklingsinriklad politik för glesbygden och anser all denna skall bygga på en mobilisering av glesbygdens resurser.

Remissinstanserna: Remissinstanserna är genomgående positivi inställda tiU den angivna inriktningen på glesbygdsinsatsema.

Mina bedömningar: Regionalpoliliken måsle i fortsättningen än mer inrik­tas på att ta till vara och utveckla olika regioners egna resurser. Särskilda insatser i glesbygd för att bäitre ta till vara glesbygdens egna möjligheter och resurser, för att öka vidareförädlingen av råvaror, för att öka samver­kan mellan verksamheter och seklorer samt en satsning på ny och småska­lig teknik blir då exempel på viktiga inslag i en sådan pohlik. Insatserna bör vara offensiva och utvecklingsinriklade och i hög grad bygga på en mobili­sering av glesbygdens resurser så atl fömtsättningar skapas för sysselsätt­ning och boende i glesbygd. Detta utgör en del av den allmänna politikens inriktning på att skapa fuU sysselsällning i landel genom utnyttjande av alla produktionsresurser. Jag kommer senare atl föreslå en uppräkning av del

Prop. 1984/85:115

92

anslag som länsslyrelserna disponerar för regionala utvecklingsinsatser. Härigenom skapas ökal uirymme för glesbygdsinsalser.

När del gäller insalser i glesbygd, så måsle först konstaleras alt glesbygd inte är någol entydigl begrepp. Del föreligger också stora skillnader mellan glesbygdsområdena i olika delar av landel vad gäller lillgång på service och sysselsällning. Del finns områden som ligger relativt nära slörre orter, men som i statistiska sammanhang betecknas som glesbygd. Dessa områden kan inte anses ha glesbygdsproblem, vilkel däremoi mindre tätorter på långt avstånd från större tätorter ofta kan ha. Den mest utpräglade glesbyg­den, som kännetecknas av långa avstånd liU större orters sysselsättnings-fillfäUen och service, finns i försia hand i de sju skogslänen. Det finns emellertid glesbygdsområden även i andra delar av landet och då särskilt i skärgårdsområdena, i Småland, på Gotland och i norta delen av Älvsborgs län.

För atl få en uppfallning om hur många människor som bor i utpräglad glesbygd gjordes inom industridepartementet år 1981 en geografisk av­gränsning av glesbygdsområden där hänsyn logs lill bl. a. pendlingsavstånd till slörre lälorter. I dessa områden inkluderades även mindre tätorter som låg långt från slörre tätorter. På så sätl erhölls i grova drag sådana områden som förordningen (1979:638) om stafligt slöd till glesbygd tar sikte på, dvs. stora sammanhängande områden med gles bebyggelse och långa avstånd till sysselsällning och service saml skärgårdar och andra liknande områ­den. Den närmare avgränsningen av de områden inom vilka glesbygdsstöd kan lämnas har emellertid uppdragils ål länsslyrelserna att genomföra. Jag återkommer (avsnitt 3.5.2) till dessa avgränsningar.

Inom de av industridepartementet avgränsade glesbygdsområdena bodde 572000 invånare år 1980. Av dessa bodde ca 200000 personer i glesbygdsområden som låg utanför skogslänen. Under en 15-årsperiod hade befolkningen i de avgränsade glesbygdsområdena minskat med ca 130000 personer, varav över 100000 i skogslänens glesbygd. Minsknings­taklen var dock avlagande. Således var minskningen under 1970-talets andra hätft endast 2% jämfört med 12% under 1960-talets andra hälft. Flera förklaringar finns tUl denna dämpning av befolkningsminskningen i glesbygd, bl.a. minskad flyltningsbenägenhet i kombination med minskad efterfrågan på arbelskraft i landels befolkningscentra. Dessutom hade anlalel länkbara utflyttande personer redan reducerals i flera av de tidigare ulflyllningsområdena. Vidare lyckades fler personer få arbete på hemor­ten, bl.a. genom regionalpoUtiska insatser, eller genom alt pendla tiU lälorter där arbetstillfällena inom offentlig sektor ökade. Utvecklingspro­blem av stmkturell och långsiklig karaktär kvarstår dock i glesbygden. Bl.a. är den skeva åldersstmkturen etl problem, som hotar att leda till fortsall befolkningsminskning.

Del föreligger elt ömsesidigt beroendeförhållande meUan glesbygdsom­rådena och tätorterna. Flera naturresurser, som t. ex. skogen, tas till vara i

Prop. 1984/85:115

93

glesbygden och ger viktiga sysselsättningstillfällen. En viss vidareförädling sker lokalt, men huvuddelen ulgör råvaror i slörre tätorters förädlingsin­dustrier. Glesbygdens resurser är alltså belydelsefulla inle bara för gles­bygden utan även i ett nationellt perspektiv. Pendling från glesbygd till tätorter förekommer trots de många gånger långa avstånden. Vidare kan konstateras atl utvecklingen i glesbygden i hög grad är beroende av den allmänna ekonomiska utvecklingen, av olika samhälleliga beslul eller av beslut inom näringslivel. För atl upprätthålla en rimlig service- och syssel­sältningsnivå även i glesbygdsområdena har samhällets transfereringar dil varit omfattande i form av t. ex. skalteutjämningsbidrag, arbetsmarknads-och regionalpolitiska medel. Även slödel till jordbmket i norra Sverige är av stor betydelse för glesbygden i de områden där det lämnas.

Beroendeförhållandena gör atl förändringar inom olika samhällssektorer på etl avgörande säll påverkar glesbygdens utvecklingsmöjligheter. Många av glesbygdsdelegalionens förslag avser också hur sektorema skall kunna påverkas att verka i en för glesbygden positiv riktning. Detta ligger i linje med den inriktning av regionalpoliliken som jag behandlat tidigare i denna proposition. Jag har därmed i del föregående redan behandlat flera av delegationens förslag. I det följande tar jag därför endast upp vissa frågor kring glesbygdsstödet samt vissa av delegationens övriga förslag och syn­punkter.

I den utvärdering av glesbygdsstödet, som gjorts pä uppdrag av industri­departementet (bilaga 1.3), påvisas betydande sysselsättnings- och servi­ceeffekter av hittills gjorda insalser. Glesbygdsdelegalionen och remissin­stansema är också av den uppfatlningen atl glesbygdspoliliken i huvudsak fungerar väl. Glesbygdsinsatsema bör mot denna bakgmnd intensifieras med den inriktning jag här angivu.

3.5.2 Glesbygdsstödet AUmänna bestämmelser

Sammanfattning av mina bedömningar: De nuvarande bestämmelserna anses allmänl fungera väl och medge slor flexibilitet i tUlämpningen. En­dasl mindre förändringar är därför erforderliga för alt nå den intensifiering och lyngdpunktsmarkering som jag förordal. Jag avser senare alt för regeringen redovisa vissa förslag till förenklingar av bestämmelserna.

Utredningsförslag: Glesbygdsdelegationen anser alt en ny siruklur behövs i förordningen innebärande atl två stödformer, slöd lill förelag och stöd till kommunala glesbygdsinsalser, skulle ersälta nuvarande fem stödformer. Stödel till kommunerna föreslås utökal lill alt omfalla även projektmedel för konsultinsatser m. m., medan buiiksslöd, slöd till godstransporter och hemarbete skuUe ingå i förelagsstödet. Delegalionen föreslår också att möjligheten vidgas all lämna glesbygds-

Prop. 1984/85:115

94

stöd även om annal statligt stöd kan lämnas för samma ändamål. Gles­bygdsstödet skulle mycket väl kunna uigöra "basslödet" för små invesle­ringar i glesbygden. Den begränsning som bör gälla är att olika slalliga stöd inte får kombineras så alt högre subventionsgrad än vad som är lillålel erhåUs för en specifik investering.

Kraven på att en investering skall bedömas få tUlfredsställande lönsam­het i strikt företagsekonomisk mening, och atl företaget skall ha möjlighel att beslå under en längre tid, anser delegationen inte alltid är lillämpliga i glesbygden, t. ex. vid investering i ell kombinationsföretag, och föreslår atl hänsyn tas till detta i förordningen.

Den uppläggningsavgift om f.n. 200 kr. per lån som uttas från lånlagaren föreslås slopad liksom den årliga avgtflen om 1 % av uteslående kredil-garantibelopp som bankema skall erlägga.

Begreppet glesbygd finns definierat i 1 § förordningen (1979:638) om statligt slöd till glesbygd, varför delegalionen föreslår att den allmänl hållna 4 § kan utgå. Länsstyrelserna bör svara för preciseringen av gles­bygdsområden. Länsstyrelsernas samrådsskyldighet i en del stödärenden med vissa myndigheter och organ föreslås slopad.

Remissinstanserna: De flesta instanserna har ställt sig bakom delegationens förslag. Att ändra beslämmelsema vad gäUer krav på lönsamhel m. m. har dock inle fått någol mer aUmänt stöd. I fråga om ny stmktur i förordningen så önskas förenklingar, men meningama är delade om behovel av en ny stmktur och formema för en sådan.

Mina bedömningar: Glesbygdsstöd kan lämnas lill investeringar vid före­tag, till kommersiell service, intensifierade kommunala sysselsätlningsin­satser (IKS), samhällelig service och hemarbele. I storleksordningen 130 milj. kr. per år har under de senaste två åren lämnats i glesbygdsstöd.

Glesbygdsdelegationen har i sin rapport framhållil att glesbygdsstödet bUvil del effektiva inslmmenl för ulvecklingen i glesbygden som stalsmak­lema avsett. Delegationen anser därför inte atl del finns anledning all göra genomgripande förändringar av stödels inrikining och hantering.

För egen del anser jag inte heller att del finns anledning till omfallande förändringar. De nuvarande bestämmelserna - som återfinns i förordning­en (1979:638) om statligt stöd tiU glesbygd - anses allmänt fungera väl och medge slor flexibUitei i lillämpningen. Jag finner därför inga vägande moliv för att genomföra en ny stmktur i förordningen så som delegationen föreslagil. Dessutom finns en principieU invändning mot förslagel. Siödet till kommersiell service har inte samma slödbestämmelser och syfte som slödel liU investeringar i företag. Stödet liU kommersiell service, som infördes för över tio år sedan, har som primärt syfte atl trygga glesbygds­bornas dagligvamförsörjning. Det är således konsumenternas intressen som i första hand skall tillvaratas och inte företagets även om della blir

Prop. 1984/85:115

95

moltagare av stödel. I stället för en ny siruktur i förordningen, så förordar jag en allmän översyn och förenkling. Jag avser senare, att för regeringen redovisa vissa förslag tUl förenklingar av nyss nämnda förordning.

Beiräffande förslagel att särskilda projektmedel lill kommunema skall ingå som en del av stödel tiU kommunala glesbygdsinsatser, så kan konsta­leras att länsstyrelsema sedan länge i samarbele med kommuner medver­kar i olika lokala ulvecklingsprojekt. Projekten delfinansieras med länssly­relsemas medel för regionalt utvecklingsarbete. Länsstyrelserna i skogs­länen har dessutom detta budgetår tilldelats särskilda medel för glesbygds­insatser, vilka bl.a. kan användas för lokala utvecklingsprojekt i glesbyg­den. Enligt min mening finns det därmed redan möjlighet atl bedriva den verksamhet som åsyftas med delegationens förslag.

Jag vill i della sammanhang, utöver vad jag lidigare anförl om kommu­nemas roU (avsnitt 3.2.3), något beröra kommunernas roU i hanteringen av glesbygdsslödsärenden och i glesbygdsutvecklingsarbetet i slort. Jag anser atl kommunerna har en viktig roll när det gäUer all hjälpa fram lokala iniliativ, att underlätta företagens kontakter med myndigheter, all medver­ka till en väl ulbyggd förelagsservice m. m. i syfte all slimulera småföreta­gandet i glesbygden. Kommunerna har också vikliga uppgifler vad gäller hanleringen av siödet till intensifierade kommunala sysselsätlningsinsatser (IKS) och vad gäller vamförsörjningsplaneringen bl.a. genom hemsänd­ningsverksamheten. I Jämtlands och Västerbollens län pågår en försöks­verksamhel med aktiv medverkan från kommunerna i beredningen av ärenden som avser stöd till företag. Länsstyrelsen har fastställt kommuna­la ramar som anger hur stor volym varje kommun har all röra sig inom under budgetårel. Kommunen får sedan priorilera mellan ansökningarna.

Några långtgående slutsatser av försöksverksamheten kan ännu inte dras. I likhet med glesbygdsdelegationen anser jag att etl ökal kommunall engagemang har ett värde genom att beredningsarbetet sker utifrån lokal­kännedom och i nära kontakt med den stödsökande. Emellertid anser jag att del också kan finnas risker med ett sådanl syslem. Olikheter i den kommunala prioriteringen kan uppfattas som orättvist av slödsökande på olika sidor om kommungräns. Fördelning av medel på kommunala ramar kan också medföra låsningar som försvårar omprioriieringar inom del samlade länsanslaget om efterfrågesiluationen skuUe förändras. Del är emellertid angelägel all den pågående försöksverksamheien får fortsätta och all det senare görs en grundlig utvärdering av vilka erfarenheter som vunnils.

Även om jag anser alt flera positiva effekter kan uppnås av ett ökat kommunalt engagemang, så anser Jag atl länsstyrelsen även i fortsättning­en måsle ha ell samlat ansvar för genomförandet av regionalpolifiken och därmed även för beslut i enskilda ärenden och för medelshanleringen. Jag förordar därför ingen ändring beträffande handläggningsordningen för be­slul om glesbygdsstöd.

Prop. 1984/85:115

96

Jag anser all det inte heller i framliden skall vara möjligt att erhålla glesbygdsstöd om annat statligt stöd beviljats eller bedöms kunna beviljas för samma investering. Dels får någon översubventionering inte åstadkom­mas och dels bör det vara av intresse för länsstyrelserna att i försia hand prioritera sina medel till andra seklorer än sådana som kan få slöd från annat håll. Om sådant seklorsslöd inle kan beviljas finns emellertid for­melll ingel hinder i förordningen att lämna glesbygdsstöd. Vidare bör glesbygdsstöd tiU en investering i byggnader och maskiner inte utesluta kombinalion med annal slöd som inle avser själva investeringen. Del kan exempelvis gäUa det föreslagna ulvecklingskapitalel till produktulveck­ling, marknadsföring o. dyl. (avsnitt 3.4.2). Om verksamheten uppfyller viUkoren för sysselsältningsstöd bör sådant också kunna lämnas.

Min gmndinställning är således atl glesbygdsstöd inte skall kunna kom­bineras med annat statligt stöd till samma investering. Samtidigt har jag erfarit alt det i Ljusdals kommun kommer all startas en försöksverksamhet med samordning av resursema för beredskapsarbeten och intensifierade kommunala sysselsätlningsinsatser (IKS). 1 projektet medverkar gles­bygdsdelegalionen, länsstyrelsen, länsarbelsnämnden öch kommunen.

Jag anser all kravel på tillfredsställande lönsamhel bör behållas för att glesbygdsstöd skall kunna lämnas. Vid stöd liU kombinationsförelag bör företagarens hela verksamhel bedömas och inte bara avkastningen på den kompletterande investeringen. Varken statliga eller andra medel bör emel­lertid satsas i projekl som inle har förutsättningar atl överleva ekonomiskt. Del är dessulom önskvärt atl bankerna i ökad utsträckning deltar i finansi­eringen av projekt, vilket är uteslutet om rimlig lönsamhet inte kan slällas i utsikt. SlutUgen, och kanske viktigast, så anser jag del vara felaktigt atl med statliga stödmedel medverka lUl all projekl kommer till stånd, som för den enskilde stödmotlagaren riskerar atl medföra ekonomisk skada.

Beträffande delegaiionens förslag all slopa vissa avgifter som tas ut med anledning av beviljal glesbygdsstöd, så rör det sig här om elt avgiftsfinan­sieringssystem som tillämpas generellt för alla lyper av statligt slöd. Jag avser emellertid föreslå regeringen all avskrivningslån som lämnas enligt förordningen (1979:638) om stadigt stöd till glesbygd skall undanlas från uppläggningsavgtft, vilkel tillgodoser elt av glesbygdsdelegationens önske­mål. Däremoi kommer någon ändring vad gäller kredilgarantiavgiflen inte att göras. Jag är medvelen om att avgifissystemel medfört vissa admini­strativa problem för länsslyrelserna, men dessa problem bör minska vid övergång liU ADB-system för adminislralion av glesbygdsstödet. Industri­departementet har i november 1984 anslagit särskilda medel till länsstyrel­sen i Västernorrlands län för atl länsstyrelsen tiUsammans med länsstyrel­sernas organisalionsnämnd och i samråd med statskontoret skall utveckla ett sådant ADB-syslem som skaU kunna användas även av övriga länssly­relser.

I glesbygdspolitiska sammanhang definieras glesbygd som stora sam-

Prop. 1984/85:115

97

manhängande områden med gles bebyggelse och långa avstånd lUl syssel­sättning eller service saml skärgårdar och andra liknande områden. Insal­ser som görs med glesbygdsmedel bör koncenlreras lill utpräglade glesbyg­der. Jag anser det dock inte nödvändigl alt införa yllerligare preciseringar i förordningen. Jag delar här glesbygdsdelegalionens uppfattning om alt glesbygdsstödsförordningens 1 § ger tUlräcklig vägledning ochjag fömtsät­ter att länsslyrelserna i sina föreskrifter beaktar innebörden i paragrafen beträffande vad söm är att betrakta som glesbygd.

Delegalionen anser att bestämmelserna om all länsstyrelsen skall sam­råda med andra myndigheler och organ bör slopas och alt länsstyrelsen själv bör avgöra när samråd behövs. Vad gäller stödet tUl kommersiell service så skall länsstyrelsen samråda med berörd kommun samt närmasl berörda köpmannaorganisationer och konsumentföreningar. I principiellt viktiga ärenden skall samråd ske även med konsumentverket. Enligt min mening har della förfarande inneburil en allsidig prövning av ärendena som många gånger tUlfört värdefuU information av betydelse för beslutsfattan­det. Beiräffande stödet till invesleringar i förelag är samrådsförfarandet endasl aktuellt när länsstyrelsen prövar ärenden som berör vissa sektors-organs ansvarsområden, vanligen lantbraksnämnd, utvecklingsfond eller regionalt rekreations- och turislorgan. Jag anser alt dessa organ kan lillföra värdefuUa fackkunskaper av betydelse för beslutsfattandet. Samtidigt har jag en viss förslåelse för atl samrådspliklen kan upplevas betungande när del rör sig om mycket små invesleringar. Del bör dock konstateras atl samrådsplikten inte behöver innebära etl formelll remissförfarande, utan vid mindre invesleringar bör samrådet kunna ske i enklare former.

Stöd tiU företag

Mitt förslag: Högsta belopp för avskrivningslån höjs från 200000 kr. tiU 260000 kr.

Högsta belopp för avskrivningslån liU uthymingsstugor höjs från 30000 kr. tiU 39000 kr.

Siödet till hemarbete inordnas som en del av siödet till förelag. Om särskilda skäl föreligger bör stöd även kunna lämnas till s.k. hemar-belscentral.

Utredningsförslag: Glesbygdsdelegationen och den regionalpoliliska ulred­ningen har båda föreslagil alt högsia belopp för avskrivningslån skall höjas lill 300000 kr. samt atl högsia belopp för slöd lill uthymingsstugor bör vara 50000 kr. Delegationen har också föreslagit atl stöd till hemarbete skall kunna lämnas även utanför stödområdena samt alt avskrivningslån skall kunna lämnas för produktutveckling, marknadsföring m.m.

Beträffande slödel till vissa godstransporter har delegationen föreslagit 

7   Riksdagen 1984185. 1 saml. Nr 115

Prop. 1984/85:115

98

alt del inle som f.n. skall utgöra en del av stödet till samhällelig service utan att det skall kunna lämnas direkt lill förelag och inordnas i företags­stödet.

Remissinstansema: Delegationens förslag har i allmänhel fått ett positivt mottagande. Vad gäller godslransportstödel haremellertid de länsstyrelser som utnyttjar denna stödmöjlighel förordal, all den bör finnas kvar inom ramen för stödet till samhäUelig service, men utan nu gällande tidsbe­gränsning fill tre år.

Bakgrund och skäl för mitt förslag: Drygt hälften av glesbygdsstödsmedlen eller omkring 65 milj. kr. per år har under de senaste åren använts till avskrivningslån för investeringar i förelag, främst i byggnader och maski­ner. Över 1000 företag per år har fått sådanl stöd under senare år. Omkring 1000 nya heltids- eller deltidsarbeten beräknas tillkomma per år genom detta slöd.

Utöver dessa direkta sysselsättningseffekter har kringeffekter uppståti i form av bibehållande av underlaget för servicen saml över huvud taget ett bättre tiUvaratagande av lokala resurser. Förelagsstödet har också haft stor betydelse för att möjliggöra kombinalionssysselsätlning för t. ex. små-Jordbmkare när det ordinarie arbetet inte givit tillräcklig sysselsättning och försörjningsmöjlighet.

Mina förslag om höjningar av beloppsgränsema för avskrivningslånen till 260000 kr. resp 39000 kr. innebär en krafiig uppräkning. Den regional­politiska utredningen och glesbygdsdelegationen har båda föreslagit en uppräkning till 300000 kr. resp. 50000 kr. Med hänsyn lill att beloppen räknades upp kraftigl så sent som år 1982 och atl större projekt många gånger kan erhålla lokaliserings- eller invesieringsbidrag finner jag inle anledning att föreslå fullt så stora uppräkningar som utredningarna föresla­git-

I detta sammanhang finns det anledning atl framhålla all stödets storlek i större utsträckning än hittiUs borde kunna differentieras mellan olika stöd­ärenden. Den genomsnittliga slödandelen i riket är för företagsstödet ca 35%, men variationen meUan länen är slor. En del län lämnar nästan genomgående maximal stödandel, medan andra ofta de med liten lUl-delning av resurser för regionala utvecklingsinsatser - ligger på en sub­ventionsnivå som är hälften så stor. Det finns anledning att uppmärksam­ma all vid bestämmandet av stödets sloriek skall även övriga finansierings­möjligheter undersökas. Eftersom etl 50-procentigt avskrivningslån ofta kompletterats med en statlig kreditgaranti för lån, står staten ibland för i stort selt hela riskiagandei i elt projekl. Jag har tidigare framhållit alt lönsamhetskravet inte får eftersättas vid prövning av etl ärende. Om etl projekl bedöms kunna bli lönsamt bör en ökad medverkan från bankerna i finanseringen kunna uppnås.

Prop. 1984/85:115

99

Stöd tiU särskilda insalser avseende godstransporter till och från företag i glesbygd går i dag via kommun. Delta medför en i vissa fall onödigt krånglig hanlering. Del finns behov av stöd lill vissa transporter av fisk från fjällsjöar, till skärgårdstransporler m. m. Det kan i sådana fall vara mera ändamålsenligt atl lämna slöd direkt tiU den som organiserar trans­porten än att gå via kommunen. Detta innebär dock ingen generell möjlig­het alt få stöd till godstransporter, utan det bör avse vissa speciella gods­transporter som länsstyrelsen bedömer nödvändiga all stödja för att en viss verksamhel skall kunna bedrivas rationellt. Eftersom del inle är fråga om ett generellt slöd till glesbygdsföretagens godstransporter, anser jag atl nödvändiga anpassningar av bestämmelserna bör göras inom ramen för stödet till samhällelig service. Jag ålerkommer senare lill denna fråga.

När slödel till hemarbete år 1982 inordnades i glesbygdsslödsförordning-en angavs entydigt att arbetet måsle ulföras i hemmet. Tidigare kunde s. k. hemarbetscenlraler få stöd. Det kunde gälla att ett mindre anlal personer utförde arbele i hemarbetsliknande former i en nedlagd skola eller bygde­gård. En sådan lösning ansågs ha fördelar bl.a. från arbetsgemenskapssyn-punkl. Om särskUda skäl föreligger anser jag atl sådana mindre arbetsplat­ser åter bör kunna komma i fråga för stöd. Några andra driftmerkosinader än sådana som föranleds av egentligt hemarbete får dock inle beaktas. Jag anser vidare all siödet liksom hittiUs bör förbehållas de glesbygdsområden, som ligger inom det regionalpolitiska stödområdet.

Glesbygdsdelegationen har föreslagit att avskrivningslån skall kunna lämnas även till mjuka investeringar såsom produktutveckling, marknads­föring m. m. Jag finner det angeläget atl investeringar sker även med denna inrikining men de bör inte bli stödberättigade inom glesbygdsstödets ram. Detta är frågor som naturligen hör hemma inom utvecklingsfondens an­svarsområde. Jag har tidigare (avsnitt 3.4.2) föreslagit att regionalpolitiskt ulvecklingskapital skall kunna lämnas för sådana ändamål i de regional­politiskt prioriterade områdena. Glesbygdsföretag i dessa områden bör också kunna få del av dessa medel.

Stöd till kommersiell service

Sanunanfattning av mina bedömningar: Stödet till kommersiell service har haft myckel posiliva effekter för vamförsörjningen i glesbygden, varför nuvarande beslämmelser bör fortsätta att gälla.

Utredningsförslag: Glesbygdsdelegationens förslag till ny stmktur i förord­ningen innebär en splittring av stödformen på stöd tUl förelag respeklive kommuner, men ingen ändring av de enskUda bestämmelserna för siödet tiU kommersieU service.

Remissinstanserna: De flesta remissinstansema anser inle all några föränd­ringar i beslämmelsema behövs.

Prop. 1984/85:115

100

Mina bedömningar: I storleksordningen 20 milj. kr. per år har under de senaste åren lämnats i stöd till kommersiell service. Under de drygt tio år som slödel till kommersiell service funnils har omkring 700 butiker i glesbygden fått möjlighel att leva vidare. Enligt konsumeniverkel har därmed drygt 200000 glesbygdsbor och ca 30000 fritidsboende fått en tryggad vamförsörjning genom atl de har kvar en dagligvambulik inom rimligl avstånd. Mot bakgmnd av de posiliva serviceeffekter som uppnåtts saknas gmnd för förändringar av denna stödform.

Stöd till intensifierade kommunala sysselsättningsinsatser

Mitt förslag: Högsta stödbelopp till enskilda arbetsobjekt höjs från 30000 kr. tiU 39000 kr.

Utredningsförslag: Glesbygdsdelegalionen har föreslagil att högsta stödbe­lopp bör vara 50000 kr. Vidare har delegationen föreslagil alt slöd lill intensifierade kommunala sysselsätlningsinsatser (IKS) skall få lämnas även utanför det regionalpoliliska stödområdet. Begränsningen atl IKS-ar-belena skaU reserveras för förelrädesvis äldre lokalt bundna arbelslösa föreslås också slopad.

Remissinstanserna: Några erinringar mot förslagen har i allmänhel inte framförts.

Bakgrund och skäl för mitt förslag: Slödel till IKS är del i kronor räknat näst största slödändamålel inom glesbygdsstödets ram. Drygt 30 milj. kr. per år har under senare år, genom de prioriteringar som länsstyrelserna gjort, lämnats i stöd till kommuner i stödområdeslänen för arbetsobjekt, som de ordnar för alt sysselsätta företrädesvis äldre lokalt bundna arbets­lösa.

Milt förslag om höjning av högsia slödbelopp lill enskilda arbetsobjekt till 39000 kr. innebär en krafiig uppräkning. Eftersom beloppel dessutom räknades upp kraftigl så sent som år 1982 anser jag det inle motiverat att föreslå en så betydande höjning som delegationen föreslagit.

Glesbygdsdelegationen har föreslagil atl IKS-stöd bör få lämnas även ulanför del regionalpoliliska stödområdet om länsslyrelserna inom ramen för tilldelade medel vill göra en sådan priorilering. Delegalionen anser också att begränsningen lUl företrädesvis äldre arbelslösa bör slopas. Motivet härtill anges vara all IKS-stöd även bör bidra till att lösa arbetslös­hetsproblem för ungdomar. För egen del anser jag att IKS-systemet haft många positiva effekter i glesbygden. Samtidigt viU jag understryka atl de regionalpoliliska insatserna för utveckling i glesbygden i första hand bör sikta mot långsiktiga lösningar och därmed bör tonvikten läggas på slödin-

Prop. 1984/85:115

101

satser som ger beslående arbetstillfällen. Jag förordar därför ingen utvidg­ning av det geografiska områdel där stöd lill IKS kan lämnas.

Enligt min mening bör IKS-stödet även i fortsättningen reserveras för företrädesvis äldre arbetslösa. Dessa är ofta lokalt bundna och har svårt all få arbele på den öppna arbetsmarknaden. För ungdomsgmpperna görs särskilda insatser inom ramen för arbetsmarknadspolitiken.

Stöd tiU samhällelig service

Mitt förslag: Om särskilda skäl föreligger får slöd lill vissa godstrans­porter lämnas direkt lill företag eller ekonomisk förening.

Utredningsförslag: Glesbygdsdelegationen har föreslagit all godstransport­stödet skall överföras lill företagsstödet.

Remissinstanserna: Få remissinstanser har hafl direkla synpunkier på för­slaget. Några länsstyrelser avstyrker förslagel och vUl i stället slopa tidsbe­gränsningen på tre år.

Bakgrund och skäl för mitt förslag: Jag har lidigare i avsnillet om stöd lill företag anfört att stöd till vissa godstransporter i fortsättningen bör kunna lämnas direkt tUl företag eller ekonomisk förening inom ramen för stöd lill samhällelig service. Slöd till kommuner lämnas f n. i några län i samband med skärgårdstransporter. Eftersom man där funnil denna lösning ända­målsenlig anser jag att kommuner även i fortsättningen skall vara stödbe­rättigade i samband med godstransporter. Mitl förslag öppnar emellertid möjlighet att lämna slöd direkl till företag eller ekonomisk förening, när della bedöms vara mera ändamålsenligl. Godslransportstödel bör även i fortsättningen vara elt initialslöd, som får lämnas under högsl tre år.

Stöd lill samhällelig service kan i övrigt lämnas till kommuner och landstingskommuner för all läcka kostnaderna för särskilda insatser avse­ende främsl vård eller service för äldre eller handikappade saml aktiviteter för bam och ungdom. Under förra budgeiårei utnyttjades merparten av de lolalt 6 milj. kr. som länsslyrelserna avsatte för slöd till samhäUelig service till sådana insatser. Del vanligasle ändamålel har varil uppmslning av samlingslokaler. Del kan vara svårt att dra en gräns mot vad som är all belrakla som ordinarie kommunal verksamhel i glesbygd, men jag anser all det finns anledning all erinra om stödformens urspmng, som var en av socialstyrelsen bedriven försöksverksamhet i syfle att förbällra den soci­ala servicen i glesbygd. Även om jag inle föreslår någon formeU ändring av stödformen, anser jag, liksom glesbygdsdelegationen, att siödet i slörre ulslräckning än hittiUs bör kunna användas till försöksverksamhet som avser service och omsorg i glesbygden.

Prop. 1984/85:115

102

3.5.3 Ytterligare synpunkter på glesbygdsfrågorna

I delta avsnill lar jag upp vissa ytterligare frågor som behandlats av glesbygdsdelegalionen i dess rapport och som Jag inle tagit upp i annat sammanhang i denna proposition. Det gäller bl. a. vissa sektorsfrågor. Jag finner del angelägel att bereda riksdagen tillfälle all la del av mina syn­punkter på dessa frågor.

Jag har en positiv inställning till åtskilliga av de synpunkter som delega­lionen framför, ochjag kan samtidigt konstatera atl många av frågoma som aktualiseras redan är föremål för ålgärder eller uppmärksamhet i ohka sammanhang.

Skogen är en viktig bas för sysselsättningen i glesbygden. Här bör finnas belydande utvecklings- och sysselsättningsmöjligheter. Det kan gäUa in­tensifierad skogsskötsel, skogsbränslesatsningar, lokal vidareförädling av råvaror och utnyttjande av småskalig teknik. Skogsbmkel är också en viktig bas för kombinationssysselsättning i glesbygd, t. ex. i kombinalion med Jordbmk, turism eller småföretagsamhet.

Glesbygdsdelegationen har föreslagit att ett försöksprojekt startas i någ­ra glesbygdskommuner, där storskogsbmket skulle utarbeta åtgärdspro­gram för skogsskötsel m. m. med preciserade sysselsätlningsmål. Några länsstyrelser och domänverket har ställt sig bakom förslaget. För egen del vUl jag först konstatera atl det är skogsvårdsstyrelsema som ute i länen svarar för att samhällets skogspolitik verkställs. Givetvis är det då viktigt att skogsvårdsstyrelser och länsstyrelser samverkar i det regionala pro­gramarbetet så atl skogsbmksintressena kan samordnas med de regional­politiska. Enligt vad jag erfarit har glesbygdsdelegationen prioriterat skogsfrågoma i sitt arbete och inlett ett samarbete med skogshögskolan i Garpenberg om skogen som utvecklingsresurs för glesbygden. Delegatio­nen har bl. a. avsatt medel för ett projekt i Älvdalens kommun. Vidare har skogsvårdsstyrelser tUlsammans med länsstyrelser och kommuner på flera håll i landet medverkai i projekl för bättre skogsvård samlidigt som ökad sysselsällning i skogen erhåUits. Även delegationens förslag till skogspro­jekt bör kunna genomföras genom sådana lokala och regionala initiativ.

Glesbygdsdelegalionen har också föreslagit all arbetsmarknadsmyn­digheterna skall anmodas atl bäitre utnyttja de möjligheter som finns alt ge arbelsmarknadspolitiskt stöd tUl samlade skogsvårdsåtgärder m. m. Denna verksamhel är redan prioriterad i regleringsbrev till arbetsmarknadsstyrel­sen. Vid knapphei på medel måste emellertid olika arbelsmarknadspolitis­ka insatser vägas mot varandra. Det bör ankomma på länsstyrelserna och länsarbetsnämndema all utifrån olika behov i de enskilda länen söka lösningar på dessa avvägningsproblem.

Jordbruket har slor betydelse för sysselsättningen i glesbygden. Föränd­ringar i jordbrukspolitiken får därför slor belydelse för glesbygdens ut­vecklingsmöjligheter. Enligt vad Jag erfarit avser chefen för jordbruksde­partemenlel att föreslå regeringen atl under våren 1985 lägga fram proposi-

Prop. 1984/85:115

103

tion om Uvsmedelspohliken. I detla sammanhang kommer bl. a. slödel liU jordbmkel i norra Sverige atl behandlas.

Även s. k. inte utveckhngsbara jordbruk i glesbygden har visat sig kunna fortleva som kombinationsföretag lillsammans med skogsbmk, turism, hantverk, småföretagsverksamhel m. m. Glesbygdsstödet har vid sådan breddning av verksamheten varit tUl stor hjälp. Men del är inte enbart ekonomisk hjälp som behövs vid sådana satsningar på ny verksamhet, ulan det är också viktigt att erbjuda sakkunnig rådgivning. Länsstyrelsen, ut­vecklingsfonden och lantbmksnämnden bör i samverkan erbjuda rådgiv­ning till sådana kombinationsförelagare.

Viktigt för möjligheten att bedriva kombinationsföretag är också att det vid prövningen av ärenden enligt jordförvärvslagen utnyttjas de möjlighe­ter som lagen ger utrymme för vad gäUer regionalpolitiska hänsynstagan­den. Del bör ankomma på lantbmksnämnden all i samråd med länsstyrel­sen verka för en tiUämpning som underlättar bedrivandet av kombinations-jordbmk i de av länsstyrelsen prioriterade glesbygdsstödsområdena.

Kust- och skärgårdsfisket är en viktig del av försöijningsunderlaget för många glesbygdsinvånare. I insjöarna finns betydande outnyttjade re­surser som kan ge fångster och utkomstmöjligheter. Samtidigt måste möj­ligheten till transporter, mottagning och vidareförädling beaktas när insat­ser görs för ökal fiske. Detsamma gäller vid satsningar på fisk- och skal­djursodlingar som blivit allt vanligare under senare år, inte minsl i gles­bygdsområdena. Flera av dessa har erhåUit glesbygdsstöd. Jag har tidigare (avsnitt 3.4.3) föreslagit alt fiskodlingsverksamhet även skaU bU berättigad atl erhåUa regionalpolitiskt slöd.

På uppdrag av regeringen har fiskeristyrelsen, sedan denna fåll det övergripande ansvaret även för konsumtionsodling av fisk och skaldjur, redovisat hur verksamheten i fortsättningen bör bedrivas hos styrelsen. Bl. a. tas frågan om samordning m. m. med regionalpolitiska åtgärder upp. Enligt vad jag har erfarit kommer bl. a. dessa frågor att tas upp av chefen för jordbmksdepartementet inom kort, när han anmäler sina förslag på fiskets område.

Glesbygdsdelegationen har framfört vissa förslag rörande förenklad till­ståndsprövning m. m. vad gäUer vatlenbmk. Dessa önskemål har i slora delar redan lillgodosetts. I syfte att åstadkomma en bättre samordning och undvika dubbelprövning har ändringar genomförts i miljöskydds- och vat­tenlagstiflningen när det gäller förprövningspliklen för vatlenbmk. Änd­ringama, som trädde i krafl den 1 januari 1985, innebär alt tillstånd enligt vattenlagen inle längre krävs för odling av fisk, musslor eller kräftdjur. Ändringar i förprövningspliklen enligt miljöskyddslagen gjordes också vid årsskiftet. Dessa ändringar innebär alt förprövning av fiskodling behöver ske först om möjlighet finns all hålla minsl 10 ton fisk i odlingen. För­prövning av musselodling skall ske om odlingens areal, inbegripet förtöj­ningar, uppgår till minst 20000 m.

Prop. 1984/85:115

104

Anmälningsplikt gäller för fiskodling med möjlighet atl håUa mer än 500 kg men mindre än 10 ton fisk i odlingen samt för musselodling med en areal, inbegripel förtöjningar, av mer än 5 000 m men mindre än 20000 m. Dessutom gäller anmälningsskyldighet för anläggning för övervintring av mer än 500 kg fisk samt för kräftdjursodling med möjlighet alt hålla mer än 500 kg kräftdjur i odlingen.

Regeringen har vidare, vid införandet av avgifier för prövning och tUlsyn enligt miljöskyddslagen, maximeral de belopp som myndigheiema får ta ul beträffande mindre odlingar.

Enligt vad jag har erfarit har chefen för jordbmksdepartementet för avsikl att föreslå ytterligare förenklingar i prövningsförfarandel, i första hand när del gäUer frågor om samordning mellan prövning enligt fiskeriför­ordningen och mUjöskyddslagen.

Ett ökat utnyttjande av inhemska energikällor har inte bara energipoli­tiska fördelar utan skogs- och torvenergi kan också få stor betydelse för sysselsättningen i glesbygden. Regeringen har på olika sätt sökl stimulera en sådan utveckling. Regeringen har nyligen i en särskild proposition (1984/85:120) lagt fram förslag till rikthnjer för energipolitiken, varvid bl. a. dessa frågor har behandlats.

Glesbygdsdelegationen föreslår ytterligare stimulansåtgärder på områ­del, bl. a. för utveckling av småskaliga energisystem. Delegationen anser också att prisrelationen mellan elström och inhemska fastbränslen måste förändras för att inte den fastbränslemarknad som börjat byggas upp skaU slås sönder. Förslagen far inget direkt stöd av remissinstansema.

Utredningen om el och inhemska bränslen arbetar med dessa frågor och föreslog i ett delbetänkande i november 1984 atl det utan dröjsmål borde komma tiU stånd ett samråd på lokal nivå mellan kraftleverantörer, kom­muner och fastbränsleintressenter för att åstadkomma en bättre organisa­tion av oljeersättningen. Frågan om el och fastbränsle har behandlats i nyss nämnda proposition med förslag till riktlinjer för energipoliliken.

Turismen har under senare år utvecklats till en betydelsefull näring i många glesbygder.

Glesbygdsstöd har lämnats till mindre turistsatsningar. Under föregåen­de budgetår lämnades avskrivningslån med 6 milj. kr. och kreditgarantier på 2 milj. kr. tiU turistinvesteringar, bl. a. till uthyrningsstugor. Turismen i glesbygden bedrivs ofta i kombination med annan verksamhet, t. ex. Jord­och skogsbmk.

Jag har tidigare (avsnitt 3.5.2) föreslagit att del högsta beloppet för avskrivningslån tUl uthymingsstugor räknas upp från 30000 kr. till 39000 kr. per stuga.

Sveriges turistråd har i uppdrag atl upprätta en slmklurplan för turism och rekreation. Rådet och statens industriverk bör kunna fömtsättas upp­märksamma glesbygdens resurser och möjligheter på turistområdet i sitt arbele.

Prop. 1984/85:115

105

Många servicefunkiioner fordrar ell visst minimum av befolkningsunder­lag för all kunna upprällhållas. Därför har många mindre serviceinrättning­ar eller filialkontor dragits in i glesbygden. Sektorsmyndigheterna har därvid inte alltid beaktat de regionalpoliliska aspeklerna och inle heUer grundligt undersökt möjligheterna alt i samverkan med andra seklorer genom personal- eller lokalsambmk upprällhålla en servicefunktion. Del finns dock några exempel på framgångsrika försök att samordna service­funktioner i lokalkontor. Inle minst för det lokala utveckhngsarbetet har en del av dessa glesbygdskonlor eller servicekontor fått stor betydelse. Lo­kalkontorsiden bör kunna utvecklas ytterligare, t.ex. inom ramen för försöket med seklorssamordning i Norrbotiens län. I några andra län har länsstyrelsema redan med hjälp av sina medel för regionall utvecklingsar­bete medverkat till uppbyggnaden av lokalkontor.

I 1985 års budgetproposition framhåller chefen för utbildningsdeparte­mentet atl del är av avgörande betydelse för små kommuner i glesbygd atl leorelisk gymnasieutbildning kan behållas och föreslår etl nytt resurssy-slem för att möjliggöra della (prop. 1984/85:100 bil. 10 s. 173).

Indragning av slatliga myndigheters funklioner har vållat problem inte minst i skärgårdsområdena. Del har därför införts en av särskilda föreskrif­ter reglerad handläggning av frågor om indragning av slallig verksamhel utmed rikets kuster. Enligt förordningen (1982:136) om handläggning av vissa personalfrågor i statlig verksamhel utmed rikets kuster skall en myndighet som planerar en inskränkning av personal som har direkt bety­delse för tUlsyn och övervakning av kustema inhämta länsstyrelsens yll­rande över den planerade ålgärden. Länsstyrelsen skall om den finner del befogal skyndsamt uireda följderna av åtgärden och om del bedöms ange­läget med en fortsall bemanning föreslå organisation, huvudmannaskap saml finansiering och kostnadsfördelning i fråga om denna. Om myndighe­len trots länsstyrelsens invändning vill genomföra inskränkningen av verk­samheten skall myndighelen överlämna frågan till regeringens prövning.

En näraliggande fråga gäller de ombudskap för offentliga organ som glesbygdsbutikema ofta har. Del gäller t.ex. förmedling av posl- och apolekstjänsler och de statliga spelbolagens verksamhet. Sådana ombud­skap är många gånger viktiga för glesbygdsbutikernas möjligheter all leva vidare, inle bara genom de direkta inläkler som de ger ulan också, och kanske framför allt, genom att de förbättrar glesbygdsbulikernas konkur­renskraft i förhållande till tätorternas butiker. Avveckling av ombudskap kan sålunda stundtals få verkningar som går långt utöver del direkla inkomstbortfallet. Del är enligt min mening angeläget alt också sådana verkningar kan lyftas fram och beaktas när beslut om t. ex. indragningar av ombudskap övervägs. Konsumentverket har här gjort värdefulla insatser, senast vid överläggningar med AB Tipsljänst. Jag förutsälter atl sådana överläggningar i lämplig omfattning kommer till stånd även med andra berörda affärsverk och bolag.

Prop. 1984/85:115

106

Glesbygdsdelegationen har föreslagil all kommunala glesbygdsramar, innefattande medel från olika samhällssektorer, skall prövas i några för­sökskommuner. Syftet med förslagel är i försia hand all skapa uirymme för etl stärkt kommunalt engagemang i det regionalpolitiska utvecklingsar­betet, där näringslivs- och sysselsättningsfrågorna skulle få en framträdan­de roU.

Jag anser atl en ökad sektorssamordning behövs inom regionalpoliliken och atl länsstyrelserna ytterligare bör utnyttja de möjligheter som finns att samordna de olika sektorsorganens insalser så att de regionalpolitiska målen beaktas. Vad gäller kommunernas engagemang i sammanhanget, vill jag hänvisa tUl de projekl som bedrivs för alt pröva nya arbetsformer och då särskilt tiU det s. k. frikommunprojeklet. Berörda nio kommuner får där komma med förslag inom vilka områden som de vill ha större frihet från bl. a. statliga regler för att kunna pröva nya arbetssätt.

En del av de lokala utvecklingsprojekten har sketl i kooperativa former. Det kan gälla arbetskooperativ för jord- och skogsbmk, hantverk m. m. Det relativt nyligen bildade kooperativa rådet, som är knulel till industri-departmentet, har tiU uppgifl alt i samarbete med kooperationen främja utvecklingen av såväl befinllig som ny kooperativ verksamhel. Del bör därmed falla sig naturligt för rådel alt även verka för ett genomförande av de åtgärder som glesbygdsdelegationen föreslagit beträffande ulbUdnings-insatser på det kooperativa områdel. Huvudansvarei för kooperationens utveckling ligger dock hos de kooperativa organisationerna själva och deras medlemmar.

Jag har redan nämnl alt små utvecklingsbara verksamheter ofta knutna till de areella näringama - såsom fiskodling, trädgårdsodling, biodling, pälsdjursuppfödning, slugulhyming m.fl. är belydelsefuUa för utvecklingen i glesbygden. Behovet av lokala anpassningar av dessa verk­samheter har gjort det nalurligl all utvecklingsarbetet i huvudsak bedrivits på lokal och regional nivå. Stöd i arbetet har man bl. a. haft från hushåll­ningssällskapen, nämnden för hemslöjdsfrågor och glesbygdsdelegationen. Enligt vad Jag erfarii bedriver hushållningssällskapen i flera län - särskilt i skogslänen ett intressant utvecklingsarbete som avser marknadsföring och försäljning av lokall tillverkade Uvsmedelsprodukler. Verksamhelen går under benämningen GÅRDEN-projeklet. Vidare har jag erfarii att glesbygdsdelegationen har angell de små och utvecklingsbara näringarna som ett av sina viktigaste arbeisområden och avsatt medel för att siödja och driva på utvecklingsarbetet. Länsslyrelserna har medverkai i flera projekl, bl. a. finansielll med medel för regionalt utvecklingsarbete. Enligt min mening är det arbele som pågår framgångsrikt, och bör även fortsätt­ningsvis kunna stödjas med sådana medel. Jag bedömer i övrigl atl några ytterligare inilialiv från regeringens sida f n. inte erfordras. Glesbygdsde­legalionen bör fortsätta all följa utvecklingsarbetet och medverka i projekl av pilotkaraktär.

Prop. 1984/85:115

107

4   Särskilda insatser i vissa regioner

4.1 Inledning

Lokala och regionala sysselsättningskriser förorsakade av strukturför­ändringar inom näringslivet utgör, som jag tidigare konstaterat (avsnitt 2.3), en väsentlig del av den regionalpolitiska problembilden i landel. Norrbolten, Bergslagen och nu senasl Uddevallaregionen är exempel på regioner som drabbats av stora strukturproblem under senare år och där staten gått in med omfattande åtgärder. Jag skall här översiktligt redogöra för de särskilda insalser som gjorts och görs i dessa regioner. Arbetet befinner sig i olika skeden i de tre regionerna vilkel gör att omfattningen och detaljeringsgraden skiljer sig i redovisningen av insatserna regionema emellan. När det gäUer Norrbotten skall jag särskilt la upp siluationen i Malmfälten och de fortsatta insatserna där.

Problemens omfattning och karaktär skiljer sig en del mellan de tre regionema. För Norrbollens del var arbetsmarknadssituationen mycket allvarlig redan innan stmklurproblemen blev akula inom gruv- och slålin­duslrin i slutet av 1970-talet och början av 1980-taiel, bl.a. beroende på stora sysselsätlningsminskningar inom jord- och skogsbrukel. Den lidigare omfattande neltoutflytlningen från länel hade visserligen stoppats men arbetslösheten och undersysselsätlningen låg kvar på en hög nivå. Länel tillhörde därför stödområdet redan före stmklurkriserna inom gmv- och stålindustrin.

Även i Bergslagen var huvuddelen av kommunerna sedan tidigare inpla­cerade i slödområdet när stmklurproblemen blev akula inom slålinduslrin i slutet av 1970-talet - beroende på stora sysselsätlningsminskningar inom bl. a. skogs- och gruvnäringarna under 1960- och 1970-lalen.

Kommunerna i Uddevallaregionen ingick inle i stödområdet när beslutet om all uppta förhandlingar om en nedläggning av UddevaUavarvel kom i slutet av år 1984. Regeringen har nyligen beslulal alt utpeka UddevaUa, Munkedals och Lysekils kommuner som tillfälligt stödområde.

Situationen skiljer sig på viktiga punkter mellan de tre regionerna, vilket påverkar såväl förutsättningarna för som inriktningen av arbetet på att hjälpa dem som förlorar sina arbeten atl få ny sysselsällning. Del gäller del geografiska lägel i förhållande lill andra arbeismarknader av belydelse och till vilka pendling skulle vara möjlig. Del gäller också lägel i landet i förhållande tUl avsättningsmarknader och övrigl näringsliv. Härtill kom­mer betydande skiUnader i den aUmänna näringslivsmiljön och i induslriell tradition.

Som jag lidigare framhållit måste insatserna anpassas efter förhållan­dena i varje enskild region. Skilda lösningar har också använls i de tre akluella områdena både vad gäller organisalion och medel.

Prop. 1984/85:115

108

4.2 Norrbotten/Malmfälten

4.2.1 Insatser i Norrbotten under senare år

Riksdagen har vid tre tUtfäUen under senare år - 1979, 1982 och 1983 -beslulal om särskilda program med ålgärder för atl stärka näringslivel och sysselsätlningen i Norrbotten. Del år 1979 beslutade åtgärdsprogrammei (prop. 1978/79:127, AU 33, NU 45, rskr 320 och 322) omfattade stöd tiU länel på totalt ca 1 miljard kr. Riksdagsbeslutel år 1982 (prop. 1981/82:113, AU 23, rskr 388) omfattade dels 355 mUj. kr. tiU särskilda sysselsättnings­främjande insatser, dels en sänkning av socialavgifterna i länels fyra nord­ligaste kommuner. Beslutet år 1983 (prop. 1982/83:120, AU 24, rskr 305) omfattade åtgärder till en beräknad koslnad av ca 4 miljarder kr. under en Ireårsperiod för atl långsiktigt främja utvecklingen och sysselsättningen i länel och för alt möla den akuta sysselsättningskris som uppstått i Malm­fälten. I della belopp ingick 390 milj. kr. i bidrag till SJ för alt ge LKAB en samhällsekonomiskt motiverad fraktnedsättning för malmtransporterna under år 1983 saml kostnaderna för nedsättning av företagens socialav­gifter i hela Norrbottens län med tio procentenheter beräknade lill ca 350 milj. kr. per år under 1984-1986. TiU de särskilda insatser jag här nämnt kommer ordinarie salsningar inom bl. a. arbetsmarknads- och regionalpoli­tiken.

Genom de omfattande ålgärder som därmed saltes in i Norrbotlen lades en ny gmnd för länets utveckling. Situationen för de slora basindustriema i länel har stabiliserats. AB Slatens Skogsindustrier (ASSI), Luossavaara-Kiimnavaara AB (LKAB) och Svenskl Stål AB (SSAB) beräknas samtliga redovisa vinst för år 1984.

Vid sidan av den gamla industristrukturen baserad på skogen, stålet och malmen har nya verksamheier börjal växa fram, många med sin grund i ny teknik och nya produkter. Tekniska högskolan i Luleå utgör tillsammans med institutioner som Kiruna geofysiska institut (KGI), Institutet för verk­sladsleknisk forsknings (IVF) filial i Luleå m.fl. en viktig bas för denna utveckling.

Jag vill i delta sammanhang också peka på den vikliga resurs som investmentbolagen Bothnia Invest AB (nybildat) och MalmfäUens Finans AB (under bildande) bör kunna utgöra för att få fram riskvilligt kapital och företagsledningskompetens för en expansion av länels näringsliv.

Jag nolerar med tillfredsställelse att utvecklingen nu håller på atl vända efter några mycket besvärliga år för länet. Samtidigt vill Jag betona all problemen alltjämt är stora. Fortfarande har Norrbotlen, trots de omfal­lande insatserna, den högsta arbetslösheten i landel, den högsta andelen personer i arbetsmarknadsutbildning och beredskapsarbeten samt den lägsta relativa sysselsättningsgraden av alla län.

Det åigärdsprogram riksdagen beslutade om våren 1983 avsåg insatser i länet under en treårsperiod. Drygl halva den tiden har nu gåll ochjag skall

Prop. 1984/85:115

109

här kortfattat redogöra för vad som hittills gjorts inom skilda områden.

Vad gäller kommunikationsdepariemenlels ansvarsområde anslog riks­dagen 25 milj. kr. i särskilda medel till väginvesteringar i länet. Investe­ringarna har bl. a. inriktats på ålgärder för alt öka bärigheten på vissa för skogslransporter viktiga vägar. Medlen har vidare använts för byggandet av en ny vägstalion i Abisko, vilken skall beijäna den nya mellanriksvägen Kimna-Narvik.

Riksdagen anslog 40 milj. kr. tiU SJ för uppmslning av malmbanan meUan GäUivare och Kimna. Arbelet beräknas bli klart under 1986. SJ erhöU också 2 milj. kr. för projektering av en ny tunnel vid Nuolja på sträckan KimnaRiksgränsen. Denna projektering har nu slutförts och SJ har beredskap för en eventuell byggstart under senare delen av 1985. Riksdagen ställde vidare 2 milj. kr. lill regeringens förfogande för att täcka evenluella merkoslnader för SJ i samband med beställningar av jämvägs­maleriel i Norrbotten. Dessa medel beräknas vara förbrukade vid ulgången av budgeiårei 1984/85. SJ erhöll slutligen 390 milj. kr. för att under 1983 kunna ge LKAB en samhällsekonomiskt moliverad rabatt på frakterna på malmbanan. Genom de ralionaliseringar som nu gjorts i malmbanelrafiken och de nya avtal som SJ iräffal med LKAB har någol fortsatt behov av statliga stödinsatser inle uppstått.

Riksdagsbeslutel våren 1983 innefattade också 11 milj. kr. till vissa byggnads- och anläggningsarbeten på Kiruna flygplats. Medlen har bl.a. använls för ombyggnad av verkstad och för lokaler för flygfrakt.

Vad gäller utbildningsdepartementets ansvarsområde innefattade riks­dagsbeslulet våren 1983 om utveckUng i Norrbotlen bl.a. vissa insatser inom gymnasieskolan, vuxenulbUdningen och vid högskolan i Luleå. Spe­cialkurser genomförs i gymnaiseskolan för att ge ökade möjligheter till utbildning som är anpassad lill den regionala arbelsmarknadens behov. Försöket har slagit väl ut och riksdagen har nu beslulat all utvidga försöks­verksamheten till atl omfalla alla län. Vuxenutbildningen fick ulökade resurser i länet. HitliUs har ca 5000 extra undervisningstimmar liU en kostnad av 1 milj. kr. genomförts.

Högskolan i Luleå anvisades 9 milj. kr. i extra anslag för ytterligare kompetensuppbyggnad främst inom områdena elektronik, datateknik och verkstadsteknik. Medlen utnyttjas för utvecklingsprojekt inom de angivna områdena och för forskarutbildning. Tre extra professurer har inrättats. Vissa resurser disponeras även för ulveckhngsprojekl inom områdena industriell ekonomi och samhällsbyggnadsteknik. För all klara av den ökade externfinansierade verksamheten vid högskolan i Luleå anvisades 20 milj. kr. för invesleringar i lokaler. En försia elapp av utbyggnaderna har färdigställts och ytterligare lokalliUskott planeras. Vidare gavs möjlig­heter atl genom ombyggnad av befintliga lokaler skapa utrymme för utbild­ning, för bibliotek m. m. Härigenom möjliggjordes inrättandet av en linje för industriell arbetsmiljö.

Prop. 1984/85:115

110

Riksdagen anvisade vidare 3 milj. kr. till Kimna geofysiska institut (KGI) för tillämpad forskning och för utveckhngsarbete vid institutet. Medlen syftar till alt skapa förutsättningar för all omsätta de unika kunska­per som framkommit genom gmndforskning vid institutet, främst inom områdel almosfäriska vågor, för en utveckling av produkter som på sikl kan ge produklion och sysselsättning i regionen. Efler 18 månaders verk­samhel långtidsprovas f. n. som första produkl elt heldatoriserat övervak­ningssystem på mekaniska maskiner av sex olika slag. Den kommersiella tillämpningen bedöms kunna starta från millen av år 1985. Tre ytterligare produkler befinner sig i ett tidigt utvecklingsskede och utvecklingen av dessa fortsätter.

Riksdagen anvisade också 4 milj. kr. tiU centmm för regionalpolitisk forskning vid universitetet i Umeå (CERUM) för forskning om Norrbol­len. Etl 20-lal forskare arbetar nu inom de fyra huvudområdena basnäring­arnas förnyelse, alternativnäringar för Norrbotlen, offenllig politik för näringslivsfömyelse samt arbetsliv och arbelskrafl. Forskningen skall be­handla ulvecklingen i regionen fram tUl år 2000. Forskningsarbetet kom­mer alt sluiföras under år 1985.

Vad gäller jordbruksdepartementets ansvarsområde har skogsstyrelsen ärligen disponerat extra bidragsbelopp av 10 milj. kr. för särskUda skogs­vårdsåtgärder och 5 milj. kr. för skogsvägar i Norrbotten. Det extra siödet kommer att avvecklas fr.o.m. budgeiårei 1986/87. Denna särskilda sals­ning har inneburil ökad omfattning av ålerväxlåigärder och byggande av skogsvägar i Norrbotten i förhållande lill vad som annars hade varit möj­ligt. Ålerväxlåigärder och röjning har sålunda under budgetåret 1983/84 kunnal ulföras på ytterligare drygt 14600 ha. Under samma tid har slöd kunnal lämnas till byggande av ytterligare 125 km skogsbilvägar. Samman­lagt har dessa extra insatser under budgelåret 1983/84 resulterat i drygt 35 000 dagsverken.

Utsättning av laxfisk i länets älvar lill en årlig koslnad av 250000 kr. ingår som en del i ett större laxprojekt i samarbele med Västerbottens län och Finland. Projektet ulvecklas enligt planerna. Del är dock ännu för tidigt alt redovisa konkreta resullal. Utvecklingsprojektet för fisket i Pa­jala kommun liU en koslnad av totalt 1,2 milj. kr. är i ell planeringsskede. Bl. a. främjas bildandet av fiskevårdsområdesföreningar. Föreningarna ul­gör i slor ulslräckning fömlsätlning för fiskevårdsåtgärdema i projektet.

Lantbmksnämnden i Norrbotiens län arbelar f. n. med utvecklingspla­nering för de fem nordligaste samebyarna. Det är i dessa byar i den extrema glesbygden som de största sysselsällnings- och boendeproblemen finns. Utvecklingsplanerna syftar till all i samråd med resp. sameby kom­ma fram lill en viljeförklaring beiräffande högsta renantalel, betesmarker­nas användning, antal renskötselförelag, vilka anläggningar som behövs samt förutsättningarna för fortsall sysselsättning och möjlighelema lill kombinationssysselsättning. De anvisade medlen torde räcka tiU utveck­lingsplaner för ytterligare ett par samebyar.

Prop. 1984/85:115

111

Vad gäller arbetsmarknadsdepartementets ansvarsområde beslöts, dels att vidga och möjliggöra en snabb lokal anpassning av arbetsmarknadsut­bildningen, dels alt underlätta för dem som söker arbele på annan ort samt dels att förstärka de sysselsättningsskapande åtgärderna. Vidare anslogs särskilda medel för de övertaliga vid LKAB i Malmfallen, vilkel jag strax återkommer tiU. Särskilda resurser tillfördes också arbetsmarknadsinstitu­ten i Kalix och Piteå.

Utvärdering av verksamheten pågår men redan nu kan vissa preliminära resultat redovisas. Traktamenten vid dubbel bosättning och förlängd lid under vilken månadsresor vid dubbel bosättning kan lämnas har visal sig vara ett bra medel för atl hjälpa arbelslösa till arbete pä annan ort. Inom arbetsmarknadsutbildningen har kursslyrelserna i länet bemyndigals all fastställa lokala läroplaner, vilkel lett till en större anpassning av ulbild­ningen till de lokala behov av arbetskraft som föreligger. Möjlighet öpp­nades också att aktualisera vissa projekt som beredskapsarbelen som annars svårligen skulle ha kommit lill stånd. Inom Karlsviksområdel i Luleå pågår vissa turistinvesteringar liksom vissa energibesparande åtgär­der i kommunala eller landstingskommunala byggnader i Gällivare. De 10 milj. kr. som avsatts för projekteringsbidrag i länel har nu förbrukats och därmed stärkt objektreserven.

I Malmfälten inrättades en särskild delegation för särskilda insalser bland de övertaliga vid LKAB. Jag återkommer till den senare.

Vad gäller bostadsdepartementet innebar riksdagsbeslulet våren 1983 särskilda satsningar inom lantmäteriområdet. Det gäller produktion i Norr­bottens län av ekonomiska kartan och av vegetationskartor. Vidare beslöts att en modemisering av faslighetsregisterkartoma skulle ske genom upp­byggnad av en särskild kartcentral för delta i Norrbotlen. Verksamheten är numera tryggad för en 1 O-årsperiod genom del beslul som fattades våren 1984 om kartpolitiken (prop. 1983/84:100 bil. 13, BoU 18, rskr 192).

Framställning av ekonomisk karta för Norrbotlen pågår för närvarande i Luleå. Verksamhelen följer i slort uppslällda planer. I mars 1985 kommer drygt 20 personer atl vara sysselsatta med kartframställningen. Härulöver innebär verksamhelen sysselsättning för personal vid överlanimälarmyn­digheten och riksaniikvarieämbetet. De tekniska resurser som tiUförts lantmäteriet i Luleå genom att ekonomiska kartans produktion förlagts dil har också inneburit betydande sekundäreffekter. Resurserna har medfört atl lantmäteriorganisationen i Luleå fåll nya uppdrag inom områdena avan­cerad mätningsteknik och kartläggning. Detta har inneburit flera nya ar­betstillfällen och allt tyder på en fortsatt utveckling i denna riktning. Vegetationskarteringen sysselsätter f. n. elva personer vid lantmäleriet i Luleå. Efterfrågan på vegetationskartorna är stor och ökar successivi, bl. a. från försvaret, skogsbruket, rennäringen, naturvården och allmänhe­ten. Vegetationskarteringen har också visat sig värdefull när det gäller atl utarbeta metoder för att utnyttja salellitinformation för översikllig kart­läggning.

Prop. 1984/85:115

112

Produktion av nya faslighelsregislerkartor startade i Kimna i augusli 1983. F.n. arbetar totah 15 personer i den kartcentral som inrättats i Kimna. Erfarenheterna från försia verksamhetsåret är goda och visar all del är rationellt att koncentrera framställningen av registerkartor för landet och att det går mycket bra att förlägga sådan produktion tiU Kimna. De resurser som tUlkommil genom centralen har medfört atl del blivit ratio­neUt alt förlägga även annan produktion med anknytning tUl registerkartor tUl Kimna. Resurserna har också möjliggjort ett utvecklingsarbete i Kimna inriktat mot en digital registerkarteuppbyggnad.

De salsningar som kunnat göras genom beslutet våren 1983 och som följls upp genom beslutet om den tio-åriga kartplanen har redan överträffat det mål på ca 50 årsarbetstUlfällen som ställdes upp (prop. 1982/83:120). Hittills har 40 nya helårsarbetslillfällen tillskapats, tio tidigare helårsar­betstillfällen tryggats, tio säsongsarbetstillfäUen tillkommit. Som sekun-däreffekl har ytterligare 5-10 helårsarbetstillfäUen kunnat tillskapas.

Vad i övrigl gäller bostadsdepartementets ansvarsområde kan nämnas atl den genom riksdagsbeslutet om utveckling i Norrbotten våren 1983 för länel förlängda möjlighelen till statsbidrag lill hyresrabatter vid ombygg­nad av hyres- och bostadsrättshus utnyttjas i betydande omfattning. Där­emot utnyttjas den samlidigt förlängda möjligheten att få s. k. reparations­lån i förhållandevis Uten utsträckning. Delsamma gäUer stödel till energi­sparande ålgärder i bosläder. Försöksverksamhet med inventering och besiktning av bostadsbeståndet pågår med statligt stöd i länets kommuner för att belysa behovet av ombyggnads-, underhålls- och energisparåt­gärder.

Vad slutligen gäller industridepartementets ansvarsområde har LKAB beviljals ell kapitaltillskott på 1000 milj. kr. för att genomföra en finansiell rekonstmktion genom nedskrivning av sina tillgångar. Företaget har vidare erhållit 381 milj. kr. för alt täcka merkoslnader för förlängd uppsägningslid och för sysselsättningsålgärder m. m. för övertalig personal under åren 1983 och 1984.

Vidare har LKAB erhållil 50 milj. kr. för inköp av malm från forsknings­gruvan i Luossavaara. Verksamhelen vid forskningsgruvan har efler sär­skild utredning däruiöver beviljals yllerligare medel så att den kan fortsät­ta fram till mitten av år 1985.

Utvecklingen inom LKAB har varit posiliv under åren 1983 och 1984. Genom marknadsföringsinsatser, fortsall produktutvecklingsarbete och en förbättrad konjunktur har försäljningen av järnmalm ökat.

Enligt den plan som LKAB redovisade i samband med propositionen om utveckling i Norrbotlen räknade man med atl anpassa de personella och maskinella resurserna tiU en nivå på 15 milj.lon järnmalm per år. År 1983 bröts 11 milj.lon Jämmalm och år 1984 kunde produktionen ökas till 15 milj. lon. Försäljningen uppgick de båda åren till 15 resp. 18 milj.ton.

Antalet anställda i järnmalmsrörelsen uppgick vid ulgången av år 1984

Prop. 1984/85:115

113

lill ca 4000. Delta är ell någol högre anlal än som planerades beroende på högre liUverkningsvolymer. Bl. a. har driften vid kulsinlerverkel i Svappa-vaara ålempptagils.

År 1983 kuride LKAB för första gången på sju år redovisa ett positivi resullal av rörelsen. Resultatet före dispositioner och skatt uppgick till 65 milj. kr. För år 1984 beräknas molsvarande resullal bli ca 300 milj. kr.

I della sammanhang vill jag också nämna att LKAB-ägda Viscaria AB beviljats närmare 50 milj. kr. i lokaliseringsstöd i samband med investe­ringar i sin kopparmalmsgmva i Kimna.

Vid riksdagsbeslutet våren 1983 om utveckling i Norrbotten ställdes 200 milj. kr. till SSAB:s förfogande för investeringar vid anläggningarna i Luleå. SSAB har påbörjai ett antal invesleringar som finansieras med dessa medel. Vid ulgången av år 1984 hade drygl 50 milj. kr. tagits i anspråk.

I proposilionen om utveckUng i Norrbotlen nämndes alt ASSI hade planer på all investera vid massa- och pappersbruket i Karlsborg. Det var fråga om dels en investering som skulle möjliggöra en ökad användning av gallrings- och röjningsvirke, dels etl projekt som avsåg viss kapacitetsut­byggnad. Regeringen beviljade höslen 1983 lokaliseringsbidrag och lokali­seringslån om sammanlagi 45 milj. kr. till nämnda invesleringar. Invesle­ringama, som beräknades ge sysselsällning för 50 till 60 personer, kommer att färdigställas under första halvåret 1985.

Ijanuari 1984 anslog riksdagen 230 milj. kr. för all finansiellt rekonslme-ra Regioninvestgmppen. Under del senasle året har Regioninvesl sålt ett flertal dotterbolag, rensal i produktprogrammet och gjort vissa personför­ändringar. Vid ingången av år 1985 består Regioninvestkoncemen av åtta helägda dollerbolag. Under år 1985 beräknas verksamhelen konsolideras ytterligare och nå nollresultat. Anlalel anslällda i gmppen uppgår till ca 450.

Jag har tidigare (avsnitt 3.4.4) redovisal min syn på systemet med nedsällning av förelagens socialavgifter och därvid förordal alt del bör begränsas till Norrboltens län också i fortsättningen. Nedsättningen som sedan den 1 januari 1984 omfattar hela länet innebär för innevarande år en reduktion av förelagens kostnader på i storleksordningen 350 milj. kr. Som hillills gäller fullsländig befrielse från socialavgifter i Svappavaara samhäl­le. De minskade inkomslema lill socialförsäkringssystemet täcks med regionalpoUtiska medel.

Den särskilda förhandlingsgmpp som på regeringens uppdrag haft över­läggningar med ett antal större förelag om all få lill stånd ny verksamhet och ny sysselsällning i Norrbolten har avslutat sitl arbele under hösten 1984. Även den mindre grupp som på regeringens uppdrag försökt förmå förelag alt göra elableringar i Svappavaara har nu avslutat sitt arbete. Också inom ramen för upphandlingen av det nya JAS-flygplanet har bedri­vits ett aktivt arbete med att söka förlägga produktion till Norrbolten. 

8   Riksdagen 1984185. 1 saml. Nr 115

Prop. 1984/85:115

114

Förhandlingsarbetet har bl.a. letl fram till en elablering av elt förelag i Svappavaara som skall lillverka bilglasrulor. Del har också resulterat i all produklion i övrigt lagts på befintliga förelag i länet.

I propositionen våren 1983 om utveckling i Norrbollen betonade jag vikten av atl del privata näringslivel gör satsningar också i Norrbotten. Jag nämnde där några elableringsprojekt som aktualiserats från industrihåll. Ett var Gränges Aluminium AB:s planer på atl etablera ell aluminium­smältverk i Piteå. Statens vattenfallsverk har under hösten 1984 överiäm­nat en utredning till regeringen beiräffande fömtsättningarna för en sådan etablering. Verket har nu erhållil regeringens medgivande atl närmare undersöka fömtsättningama för alt uppföra ett aluminiumsmällverk i Pi­teå.

Ett annal projekl gällde byggandet av etl järnsvampverk i Malmfälten vilket hade aktualiserats av SKF-Steel AB. Jag återkommer till denna fråga när jag kommer in på del fortsatta arbelel i Malmfälten (avsnill 4.2.2). Jag skaU därvid också beröra frågan om konslgödsellUlverkning och utvinning av s. k. sällsynta jordartsmetaller baserad på apatilen i järnmal­men.

Stora salsningar görs i länel på prospektering för att finna nya malm- och mineralfyndigheter. Utöver insatser inom den ordinarie prospeklerings­verksamheten satsas dels 28 milj. kr. för basprospeklering från de medel som riksdagen anslog våren 1982 för särskilda regionalpoUtiska insatser i länet, dels medel från del femåriga prospekterings- och projekleringspro-gram, som riksdagen beslutade om våren 1983. Från de sistnämnda medlen har fram till årsskiftel 1984/1985 beviljats sammanlagi 52 milj. kr. lill projekt i Norrboltens län.

Åtgärdsprogrammet våren 1983 innefatiade också ell ramanslag på 200 milj. kr. lill regeringens förfogande för särskilda regionalpolitiska insatser i länet under de närmaste tre budgetåren. I proposilionen redogjorde jag för åtgärder som enligt min mening borde komma ifråga för slöd från denna medelsram. Slalsrådel[REDACTED_EFTERNAMN] redogjorde i anslulning därtill för vissa energi­satsningar som också borde finansieras från detta anslag. Hämtöver föml­satles en viss reserv för ytterligare ändamål. En del av energisatsningarna befinner sig fortfarande på inventerings- och utredningsstadiel. Regeringen har fram lill årsskiftel 1984/85 beviljat slöd från delta anslag till ell sam­manlagt belopp av drygt 134 milj. kr.

Prop. 1984/85:115

115

Beviljade medel från anslaget för särskilda regionalpolitiska insatser i Norr­bottens län fram till årsskiftet 1984/1985

Milj. kr.

Medel tiU Gällivare, Kiruna och Pajala kommuner och till

ulveckUngsfonden för särskilda näringslivsfrämjande in­

satser i Malmfälten

11

Medel till högskolan i Luleå för fortsall verksamhel med

alt låta nyexaminerade civilingenjörer och ekonomer un­

der viss tid arbeta i små och medelstora företag i Norrbot­

ten

6

Medel tiU länsstyrelsen för särskilda glesbygdsinsatser i

norra delen av länet                                                                     15

Medel tUl länsstyrelsen för förstärkt utrednings- och pro­

jektarbete i länet

3

Medel tiU länsstyrelsen för särskilda insatser vad avser

produktsökning, produktförmedling och produktutveck­

ling samt annat utvecklingsarbete för det norrbottniska

näringslivet                                                                                   10

Medel liU SalellitbUd AB för elablering av fjärranalysverk­

samhet i Kimna                                                                       30

Medel till Stiftelsen Administrativ Produktion i Malmfäl­

ten (APM) för konsolidering och vidareulveckUng inom

SIGA AB                                                                                 20

Medel till utvecklingsfonden för att den skall kunna bibe­

hålla sin ullåningskapacilei och även i fortsättningen satsa

på riskfyllda projekt                                                                 15

Medel till högskolan i Luleå för inköp av kompletterande

datomtmstning

1,25

Medel tUl Kimna kommun för anordnande av högskoleut­

bildning för programmerare                                                          2

Medel liU experimentanläggning för avisning av flygplan

vid Luleå flygplats                                                                     3,109

Medel till utvecklingsfonden för särskilda insatser för att

främja ell ökat  nyföretagande  bland de anslällda vid

SCA:s fabrik i Munksund i Pileå

1

Medel till särskilda förhandlingsgmpper för Norrbotten

och Svappavaara                                                                           0,5

Medel tUl Nordkalottens handelskonsull                                   0,210

Medel  till  experimentverksamhet  avseende  enerighus-

hållning i näringshvets byggnader i länel                                     0,5

Bidrag lill investeringar i fastbränsleeldade hetvallencen­

lraler i skilda kommuner                                                             10,533

Medel tUl fortsatt verksamhel vid forskningsgruvan i Kim­

na                                                                                              5

Summa

134,102

Uiöver del i sammanstäUningen redovisade siödet på 10,5 milj. kr. lill faslbränsleanläggningar har 55,8 milj. kr. anslagils till sådana anläggningar från arbetsmarknadsdepartementets anslag för särskilda sysselsättnings­skapande åtgärder i Norrbotiens län som riksdagen beslutade om våren

Prop. 1984/85:115

116

1982 och 2 milj. kr. från elt anslag från del åtgärdsprogram riksdagen beslutade om 1979. Sammantaget har sålunda närmare 70 milj. kr. hittills salsals av särskilda arbetsmarknads- och regionalpoliliska medel på upp­byggandel av sådana anläggningar i länet.

I propositionen om utveckling i Norrbotten angav statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] atl delegalionen för frågor rörande upphandling inom energiområdet bör ägna särskild uppmärksamhel ål förelagen i Norrbottens län. Delegationen har lämnal stöd om närmare 50 mUj. kr. till olika företag och projekt i länet. De största insatserna har inriktats på atl i länet lägga grunden för en utvecklad induslri vad gäller projektering, installation och tillverkning av värmepum­par.

I nämnda proposiiion aviserade statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] ett uppdrag till länssty­relsen i Norrbollens län och statens vallenfallsverk att utreda frågan om bildandel av etl regionalt fastbränslebolag med uppgifl att skapa en säker bränsletillförsel till de fastbränsleeldade anläggningar som byggs i länet. Utredningen är genomförd och överlämnad tiU regeringen. Frågan bereds f n. inom regeringskansliet.

En invenlering har också gjorts i länet av möjliga energisparåtgärder i näringslivels byggnader. Inventeringen skall bUda underlag för en försöks­verksamhet med stafligt slöd i form av räntebidrag till sådana åtgärder.

Som framgår av min redovisning har omfattande insatser gjorts i Norr­botten under senare år för att möta akuta sysselsättningsproblem och för atl långsiktigt vända utvecklingen i mer positiv riklning. Det gäller åtgärder inom många olika seklorer och med många parter inblandade lokalt, regio­nalt och centralt.

En belydande del av satsningama i länet har gått till de båda malmfälts-kommunerna Gällivare och Kimna, som drabbats mycket hårt av stmktur-förändringama inom LKAB.

LKAB har sedan de stora problemen för företaget började i mitten av 1970-lalel i olika omgångar fått statligt stöd för förlusttäckning, kapitaltill­skott och sysselsättningsbidrag.. Riksdagen har sedan år 1978 anvisat sam­manlagt 5,6 miljarder kr. till företagel, varav som lidigare nämnls 1,4 miljarder kr.våren 1983. TiU della kommer stödet till SJ för att ge LKAB en nedsältning av fraktkoslnadema för malmtransporterna på malmbanan och de särskilda medel som liltförts SJ för en uppmslning av malmbanan.

Även i övrigl har en belydande del av de särskUda insatserna gått till malmfällsregionen. Malmfältsulredningen har beräknat att drygt 200 milj. kr. gått till direkta särskUda regional- och sysselsättningspolitiska insatser i de båda malmfältskommunema i de norrbottensatsningar som riksdagen beslulat om åren 1979, 1982 och 1983. Till detta kommer malmfältsdelega-lionens 308 mUJ. kr. för särskilda insatser för övertalig personal från LKAB. Härtill kommer vidare del särskilda stöd som kommit regionen tillgodo genom sänkta socialavgifter, via kapitaltillskott till Regioninvesl m.m.

Prop. 1984/85:115

117

Även om en viss stabilisering och ålerhämlning nu skelt också i Malm­fallen är problemen fortfarande mycket slora. Jag skall i del följande redogöra för min syn på det fortsatla arbetet i regionen och då med utgångspunki från malmfållsulredningens överväganden och förslag.

4.2.2 Fortsatta insatser i Malmfälten Sammanfattning av mina bedömningar:

O Det långsikliga arbelel med alt stärka näringslivel och sysselsättningen i regionen bygger på två fömtsättningar en fortsall stabil situation för LKAB och en utveckling av näringslivet vid sidan om järnmalmsbryt­ningen. Insatser bör härvid göras för atl på olika sätl stärka och bredda näringslivel i regionen. Malmfältsåtgärdema bör också omfatta vissa insatser i Pajala kommun.

o Det är väsentligt att arbetet får en lokal förankring. Malmfältsdelega­tionen bör spela en akliv roll för atl initiera, utveckla och samordna olika insalser under de närmasle åren.

Utredningsförslag: Malmfältsulredningen menar all det inte räcker med alt LKAB stabiliserar sin produklion och sysselsättning på nuvarande nivå för att långsiktigt trygga malmfällskommunernas framlid. Vid sidan om LKAB måste etl nytt näringsliv byggas upp.

Utredningen föreslår ell omfattande åtgärdsprogram för alt stärka och utveckla näringslivel i de båda malmfältskommunema. Den föreslår också ålgärder för all motverka de sociala problemen som följer av situationen och utvecklingen i Malmfallen. Ulredningen föreslår vidare all särskilda insatser görs i Pajala kommun med lanke på den återflyttning som nu sker dit från Malmfälten.

Utredningen redovisar tre olika finansieringsvägar för insalser i Malm­fälten

utnyttjande av ordinarie medel så långl som möjligt

ramanslag för särskilda insatser i form av elt samlal malmfaltsanslag, saml

särskilda medelsbeslut för slörre projekt som blir aktuella. Utredningen bedömer behovel av medel för särskilda insalser utöver

ordinarie medel och eventuella särskilda medel till större projekt - till i storleksordningen 300-350 milj. kr. för tiden fram till år 1990. De särskilda insatserna bör enligt utredningen finansieras genom de medel malmfälisde-legationen redan förfogar över och vissa tillskolt lill dessa.

Utredningen föreslår atl genomförandearbelel får en lokal förankring och atl malmfältsdelegationen ges förlängt och vidgat mandal för sitl arbete.

Remissinstanserna: Del slora flertalel remissinstanser delar- malmfalls-utredningens uppfallning alt slora insalser måsle göras från samhällets

Prop. 1984/85:115

118

sida för att förhindra ökad arbetslöshet och fortsall krafiig ulflytining från malmfältskommunerna. Några remissinslanser - RRV, SAFoch Sveriges Industriförbund anser dock all utredningen inte tillräckligt analyserat och diskuterat önskvärdheten och konsekvenserna av olika framtida be­folkningsutvecklingar för området. SAF och Industriförbundet anser alt regionalpolitikens uppgifl måsle vara atl skapa möjlighel lill utveckling i alla delar av landel, men den skall inte vara en garanti mol befolkningsför­ändringar i områden med otillräcklig näringsverksamhet. Organisalionerna menar att malmfähskommunema kanske är mer betjänta av en väl genom­arbetad strategi för en befolkningsmässig minskning. Remissinstansernas synpunkter på olika delfrågor och åtgärdsförslag redovisas i del följande.

Mina bedömningar: Problemen för den svenska järnmalmsbrytningen har ställt malmfältskommunema Gällivare och Kimna i en mycket svår situa­tion. LKAB har sedan mitten av 1970-talet i slort sett halverat sin perso­nalstyrka i Malmfälten, från drygt 7000 lill i dag ca 4000 personer.

Gällivare och Kimna är i dag modemt utbyggda kommuner med 24000 resp. 28000 invånare. Arbetsmarknadssituationen har varit och är trols vissa förbättringar ytterst besväriig med en stor andel personer ulan arbe­te. En omfattande utflyttning har skett från regionen under de senaste åren, främsl från Kimna. Prognoser baserade på nu kända och överblick­bara förhållanden pekar mot en kraftig befolkningsminskning framöver. Det som gör följdverkningama särskilt svåra i Malmfälten är dels arbels­marknadens ensidiga beroende av en enda näring - gmvbrylningen, dels det isolerade lägel i förhållande lill andra orter av belydelse. Problemen i Malmfälten far negativa återverkningar också i intilliggande kommuner, främst Pajala.

Den analys som malmfähsulredningen gjort av etl anlal allernaliva ut­vecklingar för Malmfälten och effeklerna av dessa visar alt malmfältskom­munerna kommer alt få svårt alt hävda sysselsättningen och befolkningsta­len framöver, även om en stabilisering uppnås inom LKAB vad gäller produktion och sysselsättning. Ulredningen drar slutsatsen all ell nylt näringsliv måste byggas upp vid sidan av LKAB för alt trygga kommuner­nas långsiktiga fortlevnad.

Omfattande arbelsmarknadspolitiska insalser har, som jag lidigare re­dovisat, gjorts i Malmfälten under de senaste åren i form av beredskapsar­beten, arbetsmarknadsutbildning, särskilda projekl m.m. Särskilda insal­ser har därvid gjorts för de övertaliga vid LKAB inom ramen för den s. k. malmfaltsdelegationens arbete.

Delegationen inrättades som en följd av riksdagsbeslutet våren 1983 om utveckling i Norrbolten och fick ansvar för genomförandet av särskUda insatser för övertalig personal från LKAB. Till delegationen anslogs för budgetåren 1983/84 och 1984/85 46 milj. kr. för extra förmedlings- och utbildningsinsatser och för yllerligare s.k. ami-lag saml 262 milj. kr. för

Prop. 1984/85:115

,

119

beredskapsarbeten och särskilda projekl. Fram lill årsskiftet 1984-1985 har beslul faltals om drygt 180 milj. kr. av de senare medlen. Delegatio­nens arbete omfattade från böan ca 1800 personer. Fram lill årsskiftet 1984/85 har ca 600 fåll nytt arbete, varav ca 150 utanför Norrbotten. Elt 60-tal har flyttat tillbaka till Finland och drygl 300 har fått eller är aktuella för pension. Av de ca 700 personer som vid årsskiftel var i utbildning och tillfäUiga arbelen i olika projekt, dellog i ami m. m. räknar delegationen med all huvuddelen bör kunna få arbete under det närmaste årel.

Även om arbetslösheten fortfarande är myckel hög i Malmfälten har en påbörjad omstmkturering av näringslivel lell liU all situationen för de arbetssökande nu har förbättrats.

Delegaiionens verksamhet skall enligt det urspmngliga riksdagsbeslutet från våren 1983 upphöra den 30 juni 1985. Malmfältsulredningen föreslår atl malmfältsddegationen skall ges förlängd tid och ett vidgat arbetsom­råde för sitl arbete. Regeringen har i budgetpropositionen 1985 (prop. 1984/85:100 bU. 12 s. 115) anslutit sig liU malmfähsutredningens förslag och föreslagit riksdagen alt delegalionen ombildas och ges förlängt förord­nande fram till den 30 juni 1987. Delegationen föreslås därvid få en bredare inrikining mot insalser för all allmänl stärka och bredda näringslivet i malmfällsregionen. En viktig del i arbelel blir dock atl även i fortsättning­en skapa varaktiga arbetstillfällen för de personer som tidigare arbetat inom LKAB. Delegationens arbele inomförmedlingsområdel, arbetsmark­nadsutbildningen och ami-verksamheten föreslås bli inordnat i den ordina­rie arbetsmarknadsverksamheten i regionen. Den extra förmedlingsper­sonal som finns inom arbelsförmedlingsverksamhelen i Gällivare och Ki­mna föreslås bli kvar under ytterligare två budgelår, dvs. fram till den 30 Juni 1987.

Jag delar malmfalisutredningens uppfattning alt stora ansträngningar måste göras för atl få fram elt näringsliv vid sidan om LKAB och järn­malmsbrytningen. Järnmalmsbrytningen kommer knappast all sysselsätta mer än ca 4000 personer även om produktionen på nyll skulle ökas till de 20-25 milj. lon per år som förelagel lidigare producerade. I elt längre tidsperspektiv, framemot år 2020-2030, krävs för fortsatt gmvbrytning ny teknik för brytning på stora djup.

Jag skall i del följande redovisa min syn på hur arbetet med atl långsik­tigl trygga och stärka sysselsältningen i Malmfälten bör bedrivas. Jag börjar med frågan om LKAB:s framtid och andra frågor med anknytning till jämmalmsbrylningen. Jag har i frågor som rör LKAB samrått med statsrådet R.[REDACTED_EFTERNAMN].

Utredningen analyserar ett antal altemativ för LKAB:s framtida utveck­ling och belyser därvid både förulsällningarna för och effeklerna av olika alternativ. Utredningen belyser också den osäkerhet - vad gäller priser, marknad, konkurrens m. m. - som LKAB arbetar under.

Med tanke på den centrala roll förelagel också i fortsättningen kommer

Prop. 1984/85:115

120

att spela i Malmfälten anser ulredningen det angeläget all statsmakterna klargör hur man långsiktigt ser på LKAB:s framtid. Många remissinslan­ser instämmer i detta.

Utredningen framhåller också viklen av atl LKAB.s roU och ansvar i det allmänna utvecklingsarbetet för att stärka och förnya näringslivet i Malm­fälten klaras ul. Utredningen säger sig vara medvelen om de problem företagel befinner sig i och nödvändigheten av atl koncentrera arbelet på att få Jämmalmsrörelsen att fungera och gå ekonomiskl ihop, men anser det samtidigt viktigt atl företagel aktivt deltar i arbetet på atl få fram ny verksamhet och sysselsättning i regionen. Utredningen ser del l.ex. som angeläget och också nalurligl atl LKAB går in på ägarsidan i eventueUa framtida projekl i Malmfälten med nära anknytning tiU järnmalmsrörelsen t.ex. apatit-ZfosforsyratiUverkning och jämsvampsproduktion. Delta syn­sätt delas av remissinstanser som TCO, gmvindustriarbelarförbundet m.fl. Enligt min mening bör utgångspunkten när del gäller LKAB vara all bolaget fortsättningsvis skall kunna bedriva sin verksamhet ulan yllerliga­re statliga slöd. Enligt LKAB:s nuvarande planering kommer jämmalms-brytningen atl fortsätta och nya huvudnivåer (eUer molsvarande) alt anläg­gas i Kimna och Malmberget.

Vad beträffar LKAB:s engagemang i framtida projekt med nära anknyt­ning tUl Järnmalmsrörelsen måste utgångspunkten enhgt min uppfattning vara att projekt av detta slag skall bedömas ulifrån kommersiella gmnder. LKAB har mol bakgmnd av kommande slora invesleringar inom bolagel, begränsat utrymme för atl gå in med riskkapital uiöver vad som krävs för Jämmalmsrörelsen. Del ankommer på LKAB alt bedöma om företagel skall gå in eller inte i skilda projekt.

Jag avser nu att behandla de organisatoriska och finansiella grunderna för det fortsatta arbetet i Malmfälten.

Flertalel av de åtgärdsförslag som malmfåltsutredningen redovisat i sitt betänkande måste analyseras och ulvecklas ytterligare innan slullig ställ­ning kan tas. Flera av förslagen gäUer åtgärder med många olika parter inblandade liksom åtgärder som måste samordnas sinsemellan eller med andra åtgärder. Utredningen och många remissinstanser framhåller viklen av att åtgärderna får en lokal anpassning och förankring i regionen.

Malmfältsdelegationen - som i årets budgetproposition föreslagils få ell förlängt och vidgal mandal för sill arbete - bör, enligt min mening, kunna spela en viktig roll i det fortsalla arbetet med atl stärka och bredda näringslivel i Malmfälten.

Den förändrade inriktningen av delegationens arbete gör det angeläget att delegationen och andra organ kommer överens om en lämplig arbetsför­delning liksom om lämpliga mtiner för beredningen av olika frågor om stöd, former för samråd m.m. Vidare kan del vara lämpligl atl komplettera delegationens sammansättning när arbeisområdei nu vidgas och förändras. Det är också viktigt att markera atl delegalionen har ett tidsbegränsat

Prop. 1984/85:115

121

uppdrag och all delegationens arbetsuppgifier därefter skall inlemmas i de ordinarie organens arbete. Det bör, som chefen för arbelsmarknadsdepar­tementet redan föreslagil i årets budgelproposition, ankomma på regering­en att besluta om den närmare utformningen av delegationen och inrikt­ningen av verksamheten.

Vad Jag här anfört om malmfältsdelegationens ansvar i det fortsatta arbelel innebär att det blir delegationen som får vidareiitveckla, bedöma och besluta om många av malmfältsutredningens olika förslag lUl åtgärder. En del av förslagen gäller dock frågor som bör bedömas och beslutas av annan instans. Några av malmfältsutredningens förslag har redan förverk­ligats. Det finns också en del förslag som enligt min mening bör avvisas eller blivit inaktuella med hänsyn tiU vad som framkommit i remissbehand­Ungen eller andra omständigheter.

När det gäller finansieringen av de fortsatta insatserna i Malmfälten anser jag i likhet med malmfältsulredningen all ordinarie medel skaU användas så långt som möjligt. Jag länker här på regionalpolitiskt stöd, arbetsmarknadspoliliska medel m. m. Vissa lyper av insatser släller emel­lertid krav på särskilda medel. Dessa krav bör, enligt min mening, kunna tillgodoses inom ramen för redan anvisade medel. Del åigärdsprogram som riksdagen beslutade om våren 1983 för Norrbotlen och Malmfallen innefat­tade dels ett anslag på 200 milj. kr. för särskilda regionalpolitiska insalser i länel, dels ett anslag på 262 milj. kr. för beredskapsarbeten och särskilda projekt för övertalig personal från LKAB. Somjag tidigare redovisal finns f. n. drygt 65 milj. kr. kvar alt disponera för nya ändamål och projekt från det förstnämnda anslaget och ca 80 milj. kr. från del senare anslaget. Även om del förra är avsett för hela länet anser jag det rimligt att huvuddelen av de medel som nu återstår och som inte åtgår för vissa ytterligare salsningar på energiområdet, används tUl projekt i Malmfållen. Det senare anslaget bör som chefen för arbetsmarknadsdepartementet redan föreslagit i årels budgetproposition i fortsättningen allmänl få inriklas på insalser för att stärka och bredda näringslivet inom malmfällsregionen.

Dessutom bör enligt min mening siluationen i Malmfallen särskilt beak­tas vid fördelningen av medel för regionalpolitiska utvecklingsinsatser lill Norrbottens län.

För slörre projekt som kan bli aktuella får frågan om eventuellt statligt stöd i form av lokaliseringsstöd m. m. prövas enligt gängse regler.

Jag skall nu med utgångspunkt från vad Jag anfört beträffande de organi­satoriska och finansiella gmndema för del fortsatta arbetet i MalmfäUen redovisa min syn på den vidare hanteringen av de olika förslag som malmfältsutredningen lar upp i sitt belänkande.

Ulredningen föreslår all regeringen skall uppta förhandlingar med länk­bara intressenter om byggande av Järnsvampverk liksom om produktion av apatU och fosforsyra i Malmfälten. I anslulning härtill bör enligt utredning­en också siuderas möjligheten att knyla an ytterligare industriell produk-

Prop. 1984/85:115

122

tion t. ex. framslällning av ammoniak ur den bränngas som bildas vid järnsvamplillverkning. Ulredningen föreslår vidare all regeringen skall uppdra ål STU att närmare undersöka fömtsättningarna för utvinning av sällsynta Jordartsmetaller ur den apatit som finns i järnmalmen.

Många remissinstanser lillslyrker ulredningens förslag. Flera pekar sam­lidigt på de osäkerheter som finns i projekien liksom alt de måste bedömas på kommersiella grunder. Flera remissinslanser framhåller vikten av alt ytterligare analyser och utvärderingar görs av de föreslagna projekten bl. a. vad gäUer lönsamhel, avsättningsmöjligheter och lillgång på råvara. Några pekar också på de problem som uppslår om järnmalmsbrytningen tvingas upphöra i Malmbergs- och Kimnagmvorna en bil in på 2000-talet. Jag delar den av många remissinstanser framförda uppfattningen att yllerligare uiredningar är nödvändiga för atl del skall vara möjligt all bedöma bärkraften i dessa projekt. Jag inslämmer också i att projekten måste prövas på kommersiella gmnder. Enligt vad jag erfarii pågår f.n. ell aklivt arbele som urspmngligen initierats av malmfällsdelegalionen för att få fram ytteriigare bedömningsunderlag och huvudmän/intressenter när del gäller en ev. framtida järnsvampproduktion i Malmfälten. I anslutning härtill studeras också möjlighelema att producera ammoniak ur den bränn­gas som erhålls i processen. Jag anser det värdefullt att fömtsättningama för dessa projekts genomförande och för all få fram huvudmän för projek­ten på della säll klargörs. I den mån del visar sig möjligt atl få projekten lönsamma och huvudmän som är beredda atl salsa erforderiigl eget kapital i dem bör reguljärt statligt slöd t. ex. i form av regionalpoliliskl stöd kunna komma ifråga.

Enligt vad jag vidare erfarit avser malmfållsdelegationen på motsvaran­de sätt ta inilialiv till en studie av fömtsättningama för produktion av apatit och fosforsyra liksom för utvinning av sällsynta jordartsmetaller i Malmfålten. Även här får frågan om ev. statligt stöd prövas när det finns underlag som visar alt projekten är ekonomiskl sunda och intressenter som är beredda alt satsa erforderligt kapital i dem.

Utredningen föreslår atl en ulvärdering görs av de förhandlingar som på regeringens uppdrag sker med storföretagen om möjligheterna att förlägga verksamhet tiU Norrbotten och då specielll Malmfälten och att beslut därefler las om formerna för ell fortsalt arbete på della område.

Jag har lidigare (avsnill 4.2.1) redogjort för det förhandlingsarbete som bedriviis. Erfarenhelerna av detta arbele visar hur svårt del är att genom förhandlingar av detta slag få till slånd elableringar från storföretagens sida ulanför de orter där de redan bedriver verksamhel. Erfarenheterna visar också på viklen av att förhandlingsarbetet bedrivs i direkt anslutning till övrigt arbele för att stärka näringslivel i regionen. Jag ser det mot denna bakgmnd som naturligt att de fortsatta kontakterna med storföretagen i dessa frågor sker inom ramen för malmfaltsdelegationens arbete och del lokaliseringssamråd somjag tidigare behandlat (avsnitt 3.4.6). Det under

Prop. 1984/85:115

123

bildande Malmfältens Finans AB, som jag återkommer till, bör vidare kunna bh en viklig resurs i sammanhanget.

Utredningen föreslår en fortsatt utbyggnad av verksamheten vid Ser­vicecentralen i GäUivare AB:s (SIGA) enheter i Gällivare och Kiruna. Utredningen föreslår vidare att Norrbotlen och Malmfälten ges särskild prioritet i arbetet på att decenlralisera statlig förvallning från Slockholms­regionen.

Etl aktivi arbete pågår inom SIGA AB och SIGA Företagsutveckling AB att inrikla SIGA-verksamheten på utvecklingsbara och lönsamma ad­ministrativa serviceprojekl. Arbelel är till stor del inriklal på all bygga upp SIGA:s kompetens och produklion vad gäller olika ijänsler till datoranvän­dare på såväl den offenlliga som den privata marknaden. SIGA har därvid också engagerat sig i etableringen av nya serviceförelag i Malmfälten.

Riksdagen anslog hösten 1983 (prop. 1983/84:26, bil. 1) 5 milj. kr. till slalliga myndighelers beställningar av viss administrativ service. Medlen har använls för all molverka sysselsättningsproblem som skulle ha upp­stått om större statliga beställningsprojekt i SIGA AB under kort tid hade avslutats eUer trappats av.

Min uppfattning är all projekl som långsiktigt kan tillföra verksamheten intäkter och möjliggöra trygg sysselsättning måste prioriteras framför snabbt sysselsättningsökande projekl som fortlöpande kräver särskild slal­lig stödfinansiering.

När det gäller decentralisering av statlig verksamhet från Stockholms­området kan nämnas alt Norrbotten och Malmfälten hör till de högst prioriterade områdena. Lokaliseringsfrågan måste prövas från fall lill fall. Arbelet med dessa frågor måsle som hittills ligga på central nivå.

Jag vUl i detta sammanhang nämna all statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] inom kort kommer att ge Sveriges Radio i uppdrag att inför en ny avtalsperiod mellan staten och Sveriges Radio se över frågan om inkassering av TV-avgifler. Därvid skall ulgångspunkten vara atl TV-avgiftscenlralen skall förläggas till malmfältsområdel.

Utredningen föreslär att en enhet för vård och konservering av museifö­remål inrätlas i Kimna. En fömlsätlning måsle, enligt ulredningen, vara atl verksamheten på sikl kan finansieras med ordinarie medel inom kullur-sektom. Driftskoslnadema i inledningsskedet Uksom investeringskostna­derna bör dock, anser ulredningen, kunna finansieras med beredskapsme­del och särskUda medel.

Samtliga remissinslanser som kommenterat förslagel lillstyrker alt en sådan enhet inrättas i Kimna men anser inte alt den långsikliga finansie­ringen kan ske inom befintliga anslagsramar för kullurseklom.

Jag har efler samråd med chefen för arbetsmarknadsdepartementet och statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] kommii fram till atl förslagel bör siuderas vidare. Grundfömtsättningen är dock alt den långsiktiga finansieringen kan ordnas inom ordinarie anslag för kultursektorn. Enligt malmfältsulredningen kan

Prop. 1984/85:115

124

den föreslagna konserveringsenhelen lill en del förläggas i lomma bostads­lägenheter. Riksdagsbeslutet våren 1983 om utveckUng i Norrbotlen inne­bär att regionalpolitiskt slöd kan lämnas i Malmfälten vid ombyggnad av bostadslägenheter tUl annan användning. I likhet med utredningen anser jag att arbetsmarknadspolitiska medel liksom särskilda medel från malm-fällsdelegationen från anslaget för särskilda regionalpoliliska insatser i Norrboltens län bör kunna användas i etl inledningsskede vid uppbyggna­den och igångkömingen av verksamheten. En arbelsgmpp med represen­tanter från berörda departement, malmfältsdelegationen m.fl. studerar f. n. de ekonomiska och prakliska fömtsättningarna för etl genomförande av förslaget.

Utredningen föreslår att regeringen ger kriminalvårdsstyrelsen i uppdrag att utreda förutsättningarna för lokalisering av en kriminalvårdsanstalt till Kimna. Kriminalvårdsstyrelsen anser i sitt remissvar att del inte föreligger något behov av ytterligare platser på s. k. riksanslalter inom de närmasle åren och avstyrker därför förslagel. Chefen för justitiedepartmentet delar denna uppfattning och jag anser därför inle att det finns skäl att studera frågan vidare.

Utredningen föreslår alt Sveriges turistråd och de båda malmfåltskom-munema gemensamt utreder fömtsättningarna för atl bygga om och an­vända tomma lägenheter för turiständamål. De kostnader för erforderiiga kompletteringar ocb anpassningar som inte kan täckas av beredskapsme­del och bostadsombyggnadsstöd bör enligt utredningen finansieras med särskilda medel.

Nortbotlens läns landsling avstyrker förslaget med hänsyn till all del skulle kunna leda tiU en snedvridning av konkurrensen i branschen.

Efter samråd med cheferna för jordbmks-, arbelsmarknads- och bo­stadsdepartementen anser jag att förslaget bör utvecklas och prövas vidare inom ramen för ett samordnat arbete för all främja turistnäringen i områ­det. En utgångspunkt bör vara atl finna organisatoriska former m. m. som förhindrar en osund konkurrenspåverkan gentemot andra inkvarterings­former. Jag ser det naturligt att malmfållsdelegationen ulvecklar förslaget vidare tillsammans med berörda parter. Som jag nyss nämnt kan regional­politiskt slöd användas för ombyggnad av bostadslägenheter i Malmfälten.

Utredningen föreslår att ytterligare statligt stöd skall anslås lill kommu­nernas och den regionala utvecklingsfondens näringslivsfrämjande arbete i regionen. Remissinstansema betonar vikten av ett sådanl aklivt arbele. Jag delar denna uppfattning. Samlidigt anser jag det angelägel all kommu­nema utvecklar arbetet på della område med egna medel inom ramen för den ordinarie kommunala verksamheten. Några ytterligare slalliga medel utöver de som redan lämnats via länsstyrelsen bör sålunda inle lämnas liU kommunemas allmänna näringslivsarbele. Slöd för speciella projekl från kommunemas sida för att främja näringslivsulvecklingen bör dock kunna lämnas från anslaget för regionala utvecklingsinsatser liksom från malm-

Prop. 1984/85:115

125

fältsdelegalionen. Även utvecklingsfondens särskilda insalser i regionen bör i fortsättningen kunna stödjas med medel från nämnda anslag. Jag har tidigare (avsnitt 3.4) föreslagit en försiärkning och vidgad användning av anslaget ifråga.

Utredningen betonar vikten av att det i Malmfälten skapas särskUda möjligheter all få fram såväl ägar- och riskkapital som företagslednings­kompetens för näringshvet i Malmfälten, l.ex. genom ell förstärkt Both-niainvest eller ett särskilt investment-/finansbolag för Malmfälten. En bred remissopinion stödjer denna uppfattning. Staten medverkar med medel från malmfältsdelegationen till att etl Malmfältens Finans AB nu är under bildande.

Utredningen föreslår att länsstyrelsen lar inilialiv till förhandlingar med LKAB och Boliden AB om att personella resurser avdelas inom resp. förelag för att ta till vara och utveckla produkt- och affärsidéer som kommer fram bland de anställda. Utredningen föreslår vidare all länssty­relsen och utvecklingsfonden tillsammans med dessa företag och de båda malmfåltskommunema utformar ett program för elt samordnat utnyttjande av verkstäder och utrustning i det lokala näringslivsarbetel.

Enligt vad Jag erfarit har midmfältsdelegationen stött utvecklandet av ett anlal produkt- och affårsidéer som presenterats av förelag och enskilda personer i regionen. Jag anser att delgationen bör fortsätta delta arbete. Vad gäller utredningens förslag om samutnyttjande av verkstäder och utmslning anser Jag all malmfållsdelegationen bör initiera en ulredning om möjlighelema tUl ett sådant.

Utredningen föreslår att regeringen skall uppdra åt SIND att tUlsam­mans med utvecklingsfonden i Norrboltens län låta göra systematiska sektorsgenomgångar för att få fram affärs- och produktidéer som kan placeras i Norrbotten och Malmfälten. SIND är i sitt remissyttrande posi­tiv liU förslaget men anser att huvudansvarei för verksamhelen bör ligga på ulvecklingsfonden med hänsyn till dess nära konlakl och kunskap om förelagen i länel.

Visst arbete av della slag pågår enligt vad jag erfarii redan inom såväl SIND som UlveckUngsfonden i länet. I den mån verksamhelen vid fonden behöver särskild finansiering anser jag att medel för detla bör kunna lämnas via länsstyrelsens anslag för regionala utvecklingsinsatser.

Ulredningen föreslår att länsstyrelsen och ulvecklingsfonden skall ta initiativ till ålgärder för att främja en ökad upphandling i Nortbotten och Malmfälten av varor och tjänster för u-landsbistånd. Enligt vad jag erfarit förbereder länsstyrelsen ett sådanl iniliativ.

Ulredningen föreslår att länsstyrelsen tillsammans med högskolan i Lu­leå skall utarbeta en plan för särskilda insatser från högskolans sida vad avser anordnande av särskUda högskolekurser och högskolelinjer saml viss yrkesteknisk högskoleutbildning i Malmfälten. Utredningen föreslår vidare all länsstyrelsen och högskolan utreder intresset och-formerna för

Prop. 1984/85:115

126

en högskoleulbildning inom jämvägsområdet i Luleå. Ulredningen redovi­sar också förslag om rymdleknisk forskning och utbildning, vilket jag ålerkommer lill när jag behandlar rymd- och dalasatsningama i Malmfäl­ten.

Högskolan i Luleå, STU och Norrlandsfonden är positiva till utredning­ens förslag. Kimna kommun föreslår att en gmvteknisk högskoleulbUd-ning lokaliseras till Kimna. SIDA lillslyrker förslagel om en utredning om högre utbildning inom jämvägsseklom med inriktning på drift och under­håll, då en sådan utbildning skulle kunna bli värdefull för många mottagar­länder för svenskt utvecklingsbistånd. SJ anser atl en eventuell sådan utbildning bör föriäggas lill lekniska högskolan i Stockholm med hänsyn tiU närheten lill SJ:s centrala maskin- och bantekniska avdelningar samt laboratorier.

Jag avser senare alt lillsammans med chefen för utbildningsdepartemen­tet föreslå regeringen att uppdra ål regionstyrelsen för Umeå högskolere­gion att utreda frågan om möjlighelema atl förlägga viss högskoleutbild­ning l.ex. i form av enslaka kurser - liU Malmfälten för atl siödja utvecklingen där. Sådan utbildning bör under en begränsad tid framöver, enligt min mening kunna finansieras med medel från anslaget för särskilda regionalpolitiska insatser i Norrbollens län. Vad gäller förslaget om att förlägga jämvägsutbildning till högskolan i Luleå kan nämnas atl SJ kom­mer att undersöka de närmare fömlsällningama för inrättandet av en intemationeU jämvägsutbildning i Sverige.

Utredningen anser också alt ulbildningsseklorn i övrigt kan spela en viktig roll i en långsiktig förändring och utveckling av Malmfållens närings­liv. Utredningen föreslår att en samordningsgrupp inrättas inom utbild­ningsområdet i resp. kommun avseende gmndskola, gymnasieskola, kom­munal vuxenutbUdning och arbetsmarknadsulbUdning. Ulredningen menar att skolans möjligheter all slälla utmslning, lokaler, handledare m. m. liU förfogande för det lokala näringslivet bör stärkas. Den anser vidare att prakliska och teoretiska moment om atl starta, driva och utveckla förelag bör läggas in i kursplanerna i såväl grundskola som gymnasieskola. Ulred­ningen pekar också på behovet av ulbUdningar med specielll inlresse för Malmfållen.

Skolöverslyrelsen (SÖ) ansluter sig lill ulredningens förslag och påpekar att de står i samklang med utvecklingen inom skolväsendel under senare år. Evenluella särskilda medel bör enligt SÖ användas liU bl. a. lärarfort­bildning i ny leknik och andra områden med särskilt inlresse för regionen, utmslning inom teknikområdet saml inköp av dalaprogram för utbildnings­ändamål. SÖ pekar på den resurs som folkbildningen och folkhögskolan utgör i sammanhanget.

Min bedömning är - efter all ha samrått med chefen för utbildningsde­partementet och med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] - atl de ålgärder som ulred­ningen föreslår bör kunna klaras inom ordinarie ramar inom utbildnings-

Prop. 1984/85:115

127

sektorn. Behovel av och formema för en ytterligare samordning inom utbildningsområdet i Malmfälten bör enligt min mening kunna prövas inom ramen för den regionala ulbildningsplanering som jag tidigare redogjort för (avsnitt 3.2.1).

Ulredningen föreslår ett anlal åtgärder för all siödja utvecklingen inom data- och rymdområdet i Malmfälten.

Utredningen föreslår atl regeringen skall uppdra ål televerkel all uireda ett system med nolltaxa för datakommunikation tiU och från Malmfallen. Kunder som utnyttjar datatjänster hos företag i regionen skulle debiteras för lokalsamtal och malmfåltsföretagen för koslnadema i övrigt. De senare skuUe, enligt utredningen, kunna täckas med regionalpolitiska medel. Jag har samråti med chefen för kommunikalionsdepartementel i denna fråga. Han kommer senare (bilaga 2) all föreslå försök med ett sådanl system i Malmfälten.

Utredningen föreslår atl Rymdbolaget och dess dotterbolag Satellitbild AB ges ekonomiska möjligheter lill fortsalla invesleringar i byggnader och maskiner och ges resurser för alt i ökad utsträckning kunna la tillvara och utveckla produkt- och affärsidéer som kommer fram i verksamhelen. De remissinstanser som kommenterar förslaget - UHÄ, Rymdbolaget och delegationen för rymdverksamhel (DFR) - tillslyrker. Jag ser positivt på den utveckling som nu sker på rymdområdel i Kimna. Denna har i stor utsträckning stötts med regionalpolitiska medel i form av lokaliseringsstöd m. m. Även för en fortsatt expansion bör sådanl stöd komma ifråga. Jag anser vidare att medel från anslaget för särskilda regionalpolitiska insatser i Norrbotten bör kunna komma ifråga för stöd till företagen för ökade insatser på att utveckla nya projektidéer som kommer fram i verksamhe­ten. Även malmfållsdelegationen bör kunna stödja utvecklandet av sådana projekt.

Utredningen föreslår alt ökade resurser ges lill Kiruna geofysiska insti­tut (KGI) för produktulveckling och tillämpad forskning så alt fler avance­rade produkter och system kan utvecklas och skapa ny verksamhet i Kimna. Utredningen föreslår också atl gmndforskningen vid KGI för­stärks. Såväl KGI som DFR lillslyrker förslagen. Jag har samrått med statsrådet I.[REDACTED_EFTERNAMN] och med chefen för utbildningsdepartementet i dessa frågor. KGI har tidigare erhållil särskilda regionalpolitiska medel för atl la tillvara och vidareutveckla produkl- och affärsidéer som kommer fram i verksamheten. Jag anser atl ytterligare sådanl slöd bör kunna komma ifråga från anslaget för särskilda regionalpoliliska insatser i Norrbottens län liksom från malmfaltsdelegationens sida.

Utredningen föreslår alt länsstyrelsen, tillsammans med Rymdbolaget, SaleUitbild AB, KGI och högskolan i Luleå, arbelar fram ell förslag lill en stiftelse med syfte all etablera och bedriva högre inbildning och forskning inom rymdområdet i Kiruna. Verksamhelen bör enligt utredningen inled­ningsvis byggas upp kring forskarutbildning i rymdteknik, fjärranalys och

Prop. 1984/85:115

128

bildbehandling, specialkurser i nämnda ämnen samt sommamniversitel och s. k. nobelsymposier inom det rymdlekniska området. Alla remissin­stanser som kommenterar frågan - Rymdbolaget, lantmäteriverket, KGI, DFR, SMHI, UHÄ och Kimna kommun - tiUstyrker förslaget.

Jag delar utredningens och remissorganens uppfattning alt en verksam­het av detta slag skulle kunna utgöra ett värdefullt stöd för den fortsatta utvecklingen på rymdområdet i Kimna liksom i hela landel. Jag har här också samrått med statsrådet I.[REDACTED_EFTERNAMN] och chefen för utbildningsdepar­tementet. Inledningsvis bör satsningar göras på två områden, dels på en breddning av forskningen vid KGI mot sådana områden som är av betydel­se för verksamheten inom rymdområdel, främsl fjärranalys och kommuni­kationsteknik (satellitkommunikation), dels på påbyggnadsutbildning inom det rymdteknologiska området för civUingenJörer. Enligt samma modell som jag tidigare redovisat för satsningama inom det biotekniska området i Umeå och inom dataområdet i Luleå bör regionalpoliliska medel kunna användas i ett inledningsskede av fyra år för här nämnda satsningar inom rymdområdet i Kimna.

Jag anser att medlen i detta faU bör kunna tas från anslaget för särskilda regionalpoUtiska insatser i Norrbottens län. Jag avser atl i samråd med statsrådet I.[REDACTED_EFTERNAMN] och chefen för utbildningsdepartementet föreslå regeringen att dels uppdra tUl KGI alt uiarbeta en plan för utvidgning av forskningsverksamheten vid institutet mot rymdteknologiskt intressanta tillämpningsområden, dels uppdra till regionslyrelsen för Umeå högskole­region att utreda fömtsättningarna och formerna för en högskoleutbildning inom det rymdteknologiska området i Kimna samt att genomföra en sådan utbildning, till alt börja med i form av enstaka kurser.

Det finns enligt malmfåltsutredningen f n. planer inom lantmäteriverket, centralnämnden för fastighetsdata (CFD) och Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHI) på atl etablera utvecklingsenheter i Kiru­na med anknytning till rymd- och dalaverksamheten. Ulredningen ser dessa planer som mycket intressanta och föreslår att regeringen skaU verka för att de skall fullföljas. Planema bekräftas i remissvaren från respeklive verk och myndighet som också förklarar sig beredda atl förlägga utveck­lingsverksamhet tUl Kimna om de kan få hjälp med finansieringen. Rymd­bolaget uttalar stort intresse för att verksamhet av detta slag förläggs lUl Kimna.

Jag har samrått med cheferna för kommunikations- och bostadsdeparte­menten i dessa frågor. Jag har tidigare redogjort för de lyckade satsningar som redan gjorts inom lantmäteriområdet i Kiruna och Luleå. En fortsall satsning i Kirana genom etablering av nämnda utvecklingsenheter skulle ytterligare förslärka utvecklingen inom rymd- och dataområdet i Kimna. Jag anser även här atl medel från anslaget för särskilda regionalpoliliska insalser i Norrboltens län bör kunna komma ifråga under ett inledningsske­de om finansieringen därefter kan ordnas genom omprioriieringar inom

Prop. 1984/85:115

129

ramen för myndighelernas ordinarie anslag. Jag avser all lillsammans med cheferna för nämnda departement föreslå regeringen alt uppdra ål SMHI, lantmäteriverket och CFD att inkomma med förslag om förläggande av utvecklingsenheter till Kimna med anknytning till rymd- och dataområdet.

Utredningen föreslår att en särskild samarbetsgrupp - etl Nortbotten Mineral - skapas i länet med uppgift och resurser att följa upp och utvärdera malmlmineraljyndigheter som kommer fram genom prospekte­ringen. Flertalet remissinstanser som berör frågan släller sig posiliva till samordnade insatser för att följa upp prospekteringsuppslag. Flera av dessa, bl.a. nämnden för statens gmvegendom (NSG), Sveriges geolo­giska undersökning (SGU), Boliden AB och Svenska Gmvindustriarbelar­förbundet, avvisar dock elt "Norrbotten Mineral" av del slag som ulred­ningen föreslår. NSG föreslår i stället atl ett regionall prospekleringsfomm skapas i länet där olika uppslag och andra frågor kan aklualiseras och eventuellt kanaliseras lill nya intressenter. Nämnden är beredd atl aklivt medverka i en sådan gmpp. Jag ansluter mig till den modell som NSG här skisserar och avser att föreslå regeringen att uppdra åt NSG att la initiati­vet tiU all en sådan gmpp organiseras i länet.

Utredningen föreslår atl regeringen upptar förhandlingar med Boliden AB om tidigareläggning av en djupundersökning av bolagels dagbrotts-gmva för kopparmalmbrytning i Aitik utanför Gällivare för all få fram ett underlag beträffande en framtida underjordsbrytning. Utredningen föreslår vidare all medel ställs lill förfogande för ytterhgare salsningar på försöken med utvinning av induslrimineral ur avfallssanden vid Aitikgmvan. Vidare föreslår ulredningen atl regeringen tar initiativ till en utredning av prissält­ningen påjämvägslransporterna av malmen från Aitik.

Gällivare kommun och svenska gmvindustriarbelarförbundet lillslyrker ulredningens förslag som rör Boliden AB:s Aitikgmva. SGU påpekar all beslut om yllerligare salsningar vad avser ytvinning av induslrimineral kan tas tidigast under 1986 när nu pågående försök är klara. Boliden AB anser - mol bakgmnd av ulvecklingen på kopparmarknaden - alt en under-jordsbrylning inle är akluell i Aitik under överskådlig tid och all någon djupundersökning därför inte bör ske under 1980-talel, inle ens om siaten skuUe bidra till finansieringen av en sådan. SGU anser all elt beslut om djupundersökning i första hand bör avgöras på kommersiella gmnder. SJ anser alt gängse principer bör tillämpas när det gäller fraklprisema för Ailikmalmen, dvs. all transportavtal tecknas på förelagsekonomiska gmn­der.

Bohdens försök att utvinna industrimineral i Aitik har delvis finansierais med medel från de av riksdagen 1979 och 1982 anslagna särskilda regional­politiska medlen för insatser i länet. Frågan om eventuellt ytterligare statligt slöd lill verksamheten får, enligt min mening, prövas när de nu pågående försöken har avslutats. Med hänsyn tUl företagets avstyrkan av en lidigareläggning av en djupundersökning av Ailik-malmen anser jag atl 

9   Riksdagen 1984185. I saml. Nr 115

Prop. 1984/85:115

130

del saknas fömtsättningar för en sådan tidigareläggning. När del gäller Jämvägstransporterna anser jag - ochjag har här samråti med chefen för kommunikationsdepartementet - all fraktpriserna bör bestämmas på kommersiella gmnder genom förhandUng mellan företagel och SJ.

Utredningen föreslår att översyn och underhåll av SJ:s malmvagnar på malmbanan bör ske i Kimna och all lokverkstaden där byggs ut så den kan rymma också denna verksamhel. Jag kan - efter samråd med chefen för kommunikationsdepartementet - konstalera att beslul nu tagits om en sådan utbyggnad i Kimna.

Utredningen föreslår alt ett allmänt utvecklingsstöd för produktutveck­ling, marknadsföring o. dyl. införs för malmfältsförelag med upp till 200 anställda och inom de branscher som omfattas av systemet med sänkta socialavgifter. Utredningen föreslår vidare att kompletterande stöd skall kunna lämnas utöver reguljärt lokaliseringsstöd tiU vissa projekt i Malm­fälten på samma sätt som skett från lidigare särskilda regionalpoliliska anslag för länet.

Remissinstansema tiUstyrker i allmänhet förstärkt stöd till produktut­veckling, marknadsföring m. m. En del av dem har dock invändningar mot den föreslagna utformningen av stödel.

Jag delar utredningens syn beträffande behovel av ell ökat stöd till företagen när det gäller denna lyp av insatser. Jag har lidigare (avsnitt 3.4) föreslagit att de regionala utvecklingsfonderna skall kunna få ökade medel för denna typ av stöd via anslaget för regionala utvecklingsinsatser. Vidare kommer chefen för kommunikationsdepartementet (bilaga 2) att föreslå att ett persontransportstöd inrättas för företagen i norra Sverige för affärsre­sor med flyg och tåg. Jag anser därmed att intentionerna bakom utredning­ens förslag om ett allmänt utvecklingsstöd är förverkligade. Vad gäller frågan om eventuella kompletterande stöd utöver gängse lokaliseringsstöd viU jag erinra om alt regeringen har möjlighet att i undantagsfall lämna högre stöd än normalt. Ifall lokaliseringsstöd inle är tillämpligt kan i stället offertslöd lämnas.

Utredningen föreslår all regeringen skall uppdra ål Projekt Gastransiie-ring atl tillsammans med länsstyrelsen i Norrbotiens län utreda fömtsätt­ningama för att till Malmfallen förlägga dels ett underhållscenlmm, dels driftledningscenlralen för en eventuell framtida gasledning genom Sverige för naturgas från Nord-Norge lill kontinenten.

Såväl statens vallenfallsverk som statens energiverk konstaierar att effektema för Sveriges del av en evenluell exploatering av nordnorsk olja och gas ligger i en avlägsen och osäker framtid. De anser därför att det inte finns motiv för att nu göra de av utredningen föreslagna detaljstudiema. Vattenfallsverket fortsäller dock sin förprojektering för en gasledning så att en transitering genom Sverige skall bestå som ell reelll alternativ i en framtida beslutssituation. Efter samråd med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] kommer jag fram tiU samma ståndpunkt som vattenfallsverket och energiverket - dvs. att de av utredningen föreslagna sludierna saknar aktualitet i nuläget.

Prop. 1984/85:115

131

Ulredningen föreslår ett antal åtgärder för atl främja turismen i Malmfål­ten - försök med flygcharter, ökade marknadsföringsinsatser, anordnande av ohka kringaktiviteler, utbUdning av personal inom turistbranschen saml komplelterande investeringar i befintliga turistanläggningar. Dessulom fö­reslår ulredningen, som tidigare redovisats, atl lomma lägenheter skall utnylljas för uthyrning till turister.

Remissinstansema är allmänt sell posiliva lill utredningarnas förslag beträffande turismen. Luftfartsverket, SJ och Sveriges turistråd betonar särskilt betydelsen av goda transportmöjligheter lill regionen, både från södra och mellersta Sverige och från kontinenten. Turistrådet bedömer det dock inle möjligt atl starta en flygchartertrafik ulan en föregående krafiig marknadsföringskampanj och en successiv uppbyggnad av resandei till regionen genom erbjudanden om paketresor med reguljärt flyg. SJ är berell att aklivi della i en turistsatsning i Malmfälten med paketresor, bUtåg m. m. Enligt SÖ kan utbildningar inom turistområdet startas omedelbart bl. a. inom kommunala vuxenulbUdningen. SIND pekar på de ökade möj­ligheter som den nya vägen mellan Kimna och Narvik innebär för en ökad turism i regionen. Glesbygdsdelegationen påpekar atl inlandsbanan kan fungera som en resurs när det gäller all få turister till Malmfälten.

Turistnäringen bör, enligt min mening - och jag har här samråti med chefen för jordbmksdepartementet - ha goda utvecklingsmöjligheter i Malmfälten. En betydande utbyggnad av hotell- och stugkapaciteten har också sketl under de senaste åren med slöd av regional- och arbetsmark­nadspoliliska medel. Staten har finansielll också medverkat tiU uppbygg­naden av en gemensam bokningsorganisalion för turismen i länet. Det är viktigt atl dessa satsningar nu följs upp med ålgärder för atl göra malm-fåltsturismen känd och lillgänglig för en slörre marknad. Jag ser sålunda positivt på malmfållsulredningens förslag om ökade insalser på marknads­förings- och transportområdena.

Enligt vad Jag erfarii har överläggningar inlells mellan Sveriges turist­råd, Norrbottens läns turistråd, länsstyrelsen i Norrbotiens län, malmfäUs-delegalionen, malmfältskommunema, transportföretagen saml förelrädare för turistnäringen i regionen i syfle alt på ell samordnai sätl öka marknads-föringsinsatsema i Sverige och på konlinenien för atl främja turismen i Malmfälten enligt de utvecklingslinjer som malmfältsulredningen föreslår. På malmfaltsdelegationens initiativ har vidare under höslen 1984 gjorts en utredning om hur de båda malmfältskommunerna bättre skall kunna sam­ordna sitt arbele på turistområdet. Jag ser det nalurligl all delegationen lar en aktiv del - finansiellt och på annal sätl - i del fortsatta arbetet på alt marknadsföra och samordna malmfältslurismen. Medel lill satsningar på detta område bör också kunna komma ifråga från anslaget för särskUda regionalpoliliska insalser i Nortbotlens län. Utbildningsfrågorna inom tu­rislsektorn harjag berört tidigare.

Utredningen föreslår att resurser slälls lill förfogande för särskilda insat-

Prop. 1984/85:115

132

ser i GäUivare och Kimna glesbygder inom områden som småinduslri, hanlverk, pälsdjursuppfödning, småjordbruk, bärodling, fiske samt ren­näringen. Den sisinämnda är av stor omfattning i de båda kommunema och utredningen pekar på långsiktiga problem som måste lösas inom näringen. Det gäller bl.a. förelagsstmkluren inom näringen, vidareförädlingen av renprodukler och kompletterande sysselsättning för samerna vid sidan om renskölseln.

Glesbygdsdelegationen betonar i sitl remissyttrande vikten av all akliva insatser görs i kommunemas glesbygdsområden. Delegalionen redovisar också förslag om inrättande av gemensamma lokalkontor i kommunernas glesbygdsområden där l.ex. länsstyrelse, lantbruksnämnd, utveckhngs-fond och hushållningssällskap bör finnas represenlerade, liksom om inten­sifierad lokal rådgivningsverksamhet och om s.k. kommunala glesbygds­ramar. Lantbruksstyrelsen och Svenska samernas riksförbund framhåller behovel av insatser inom rennäringen och för atl skapa komplelterande sysselsällning för samerna. Båda framhåller också att rennäringens intres­sen måste beaklas i planeringen bl.a. vad gäUer turism och torvutvinning för all minska intrångseffekterna mot näringen. SÖ erinrar i silt yttrande om den ulredning som styrelsen gjort på regeringens uppdrag angående yrkesinrikiad utbildning i glesbygd. En del av de samordningsfrågor som malmfältsulredningen lar upp på utbildningsområdet har behandlats i sty­relsens ulredning.

Jag delar malmfältsutredningens uppfattning att insalser också bör göras för all stärka sysselsättningen i malmfältskommunernas glesbygdsområ­den. De förslag somjag tidigare redovisat (avsnitt 3) om en förstärkning av anslagen liU regionala utvecklingsinsatser i länen och om elt ulökat gles­bygdsstöd innebär sammantaget förbätlrade möjligheter lill sådana insat­ser. Malmfåltens situation bör som Jag tidigare nämnl särskilt beaklas vid fördelningen av dessa medel till länet. Vidare bör det vara möjligt för malmfältsdelegationen att stödja denna typ av insatser. För angelägna projekl där andra finansieringsformer inle är tillämpliga bör medel från anslaget för särskilda regionalpolitiska insatser i Norrboltens län kunna komma ifråga. Utbildningsfrågorna harjag behandlat tidigare.

Utredningen föreslår all insatser skall göras också i Pajala kommun med hänsyn tiU de problem som uppstått även där som en följd av sysselsätt­ningsminskningarna inom LKAB. Etl särskUl utvecklingsprogram har ut­arbetats för kommunen i anslutning lill malmfållsulredningens arbete. Remissinstanserna ansluter sig till utredningens förslag alt även Pajala kommun skall omfattas av de särskilda insatser som nu görs för Malmfål­ten.

Jag delar ulredningens uppfattning alt malmfältsinsalserna bör omfatta också vissa insatser i Pajala kommun. Det utvecklingsprogram som tagits fram bör enligt min mening bilda utgångspunki för arbelel. Den förstärk­ning och vidgade användning som jag tidigare (avsnitt 3) föreslagit beträf­fande anslaget för regionala utvecklingsinsatser innebär ökade möjligheter

Prop. 1984/85:115

133

liU stöd för den typ av insatser som redovisas i utvecklingsprogrammet för kommunen. Som jag tidigare anfört bör siluationen i Malmfålten - och däri inräknat Pajala - särskilt beaklas vid fördelningen av medel lill Norrbottens län från detta anslag. Vad jag vidare anfört om medel lill salsningar i Malmfälten från anslaget för särskilda regionalpolitiska insat­ser i Norrbottens län bör i tillämpliga delar gälla även Pajala kommun. Vidare bör malmfällsdelegalionen liksom hittills på olika sätt siödja sats­ningar även i Pajala.

Ulredningen framhåller avslutningsvis att åtgärder måste vidtas för atl motverka negativa sociala följdverkningar av problemen i regionen och för all trygga malmfältskommunernas service och ekonomi. Särskilda insalser bör, enligt ulredningen, göras bl.a. inom skolan, den sociala omsorgen, sjukvården och bostadssektorn och kommunerna måste tillförsäkras medel härför. Utredningen betonar vikten av att länsstyrelsen och andra länsor­gan på olika sätl stödjer kommunerna i detla arbele. Utredningen föreslår atl särskilda resurser avsätts för all allmänl dokumentera och utvärdera erfarenheterna från insalsema i Malmfälten.

SÖ inslämmer i ulredningens uppfallning all särskilda insalser bör göras inom skolan för all informera om problemen och om möjligheterna att göra något ål situationen på arbetsmarknaden och om behovel av en väl ul­byggd och fungerande skolsocial verksamhet. Socialstyrelsen anser all det gäller all utveckla ell lokall engagemang hos befolkningen och förhindra all den besvärliga situationen leder tiU uppgivenhel och passivitet.

Jag delar utredningens syn vad gäUer behovet av insatser av detla slag. Gmnden för hela della arbete ligger naturligtvis i att omfattande ålgärder nu vidlas för att stärka näringslivel och sysselsättningen i regionen på del säll som Jag här redogjort för. Ansvaret för insatser inom skolan, den sociala omsorgen och bostadssektorn ligger primärt på kommunerna, me­dan sjukvården primärt tillhör landstingets ansvarsområde. Ulredningen förordar att medel bör tillföras kommunema och landstinget - i form av förstärkta extra skatteutjämningsbidrag eller på annat sätt - för de särskil­da insalser som krävs med hänsyn lill den siluaiion som nu uppstått i Malmfälten. Malmfältskommunerna får redan idag etl omfattande stöd via skalleutjämningssystemet. De allmänna skatteutjämningsbidragen har för de båda kommunema tiUsammans uppgåll tiU ca 100 milj. kr. per år under de senaste åren. Dämiöver har de erhålhl 3-4 milj. kr. per år i extra skatteutjämningsbidrag. Statligt stöd har vidare lämnats för atl läcka hyresföriuster i lomma lägenheter. Slödel liU kommunerna och landslingel för insatser inom här nämnda områden bör - enligt min mening ochjag har här samrått med cheferna för finans- och bostadsdepartementen - även i fortsättningen ske via dessa stödformer. En dokumentation och ulvärde­ring av insatserna i Malmfälten bör enligt min mening göras inom ramen för den forskning om Norrbollen som nu sker vid centret för regionalpolilisk forskning vid Umeå universitet (CERUM) och för vilken riksdagen ansla­git särskilda medel.

Prop. 1984/85:115

134

Avslulningsvis vill jag peka på betydelsen av det nordiska regionalpoli­tiska samarbete som sker på Nordkalotten och där Malmfälten genom sitt geografiska läge spelar en akliv roll. Många av de frågor och förslag som jag här har berört diskuteras inom ramen för gränssamarbelel mellan kommunema liksom inom nordkalollsamarbelel i övrigt. Nordkaloltkom-miltén, som är ett samarbetsorgan under Nordiska ministerrådet (de för regionalpolitiken ansvariga ministrarna) driver och stödjer samarbelspro­jekt på en rad områden. Stor vikl har från kommilléns sida de senasle åren bl. a. lagts på en förstärkning av induslri- och handelssamarbetel, samord­nade insatser för att främja turismen liksom på all få tUl stånd bättre utnyttjande och samordning av de resurser som finns i regionen för forsk­ning och högre utbildning.

4.3 Bergslagen

Under år 1984 intensifierades arbetet med atl bryla den negativa utveck­lingen i Bergslagen. Utvecklingen i regionen hade under en följd av år varit mycket besvärhg med en rad driftsinskränkningar och företagsnedlägg­ningar inom främst gmv- och stålindustrin. Samtidigt förelåg elt slort behov av en effektivare förelagsstmktur inom specialstålindustrins rostfria seklor.

Regeringen tog ett samlat grepp över regionens problem och lämnade förslag till riksdagen vilka innebar

o staflig medverkan i rekonstmktionen av AB Bofors-Kilsta och i om­slmklureringen av en viktig svensk industribransch, sektorn för rostfritt stål inom specialstålindustrin. Dessa finansiella rekonstmktioner inne­bar statliga eftergifter av utestående fordringar på sammanlagt 570 milj. kr. och åtaganden från ägare och övriga privala intressenter på samman­lagt drygl 900 milj. kr. Genom uppgörelserna tryggades långsiktigt lu­sentals arbetstillfällen i Bergslagen som annars riskerade att gå förlora­de. o väsentliga utfästelser från de privata ägarna all medverka till induslriell förnyelse i regionen. Uppgörelsema innebar ekonomiska åtaganden från företagens sida på sammanlagi 125 milj. kr. o särskilda insatser för industriell fömyelse inom en ram av 25 milj. kr. och uppdrag till SIND och STU all medverka i utvecklingsarbetet. Det bör nämnas att regeringen redan lidigare hade givit ökal uirymme för regionala insatser genom kraftiga uppräkningar av berörda länsstyrel­sers anslag för regionala utvecklingsinsatser. Innevarande budgetår dispo­nerar länsstyrelserna i bergslagslänen sammanlagt 110 milj. kr. för sådana insatser.

I maj 1984 godkände riksdagen regeringens förslag (prop. 1983/84:157, AU 23, rskr 352). De insalser som då beslulades befinner sig f n. i olika stadier av genomförande. Jag vill för riksdagens information lämna en översikllig redogörelse av del aktuella läget.

Prop. 1984/85:115

135

Omslmklureringen inom specialstålindustrin har påbörjals. Efler den ägarmässigä koncentration inom den rostfria sektorn från fyra till två företagsgmpperingar som skedde med statlig medverkan uiider år 1984, genomförs nu förändringar för att öka konkurrensförmågan. Omslmklure­ringen syftar till atl minska överkapaciteten och koncentrera tillverkningen av vissa produkter lUl vissa produktionsenheter. Beslul har under hösten 1984 fattats om nedläggning av metaUurgin i Fagersta, ett kallbandvalsverk i Avesta samt stålrörverket Lampertheim i Västtyskland.

De insatser som de privata ägama utfäste sig att göra har också inletts. I samband med alt staten medverkade i omstmktureringen av specialstålin­dustrin åtog sig de fyra urspmngliga ägarna inom den rostfria sektorn, Avesta AB, Fagersta AB, Sandvik AB och Uddeholms AB all lillskjuta 100 mUj. kr. tUl etl särskUt investmentbolag, Bmksinvest AB, som på kommersieUa gmnder skaU bidra till att nya verksamheter och därmed arbetsställen skapas på bmksorter och i regioner som kan beröras av omstmktureringen inom specialstålindustrin. Bmksinvest AB har bildats och inlett sin verksamhel. Vidare har ägarna i olika sammanhang förklarat att de skall göra ytterligare insatser utöver sin andel i Bmksinvest AB. Ett exempel på sådana insatser är atl Fagersta AB bildat ett helägt dotterbo­lag, Fagersta Induslri AB, som kan stödja nyetableringar i Fagersta genom bl. a. förmånliga lån och riskkapital.

Vidare förband sig AB Bofors i samband med statens medverkan i en finansiell rekonstmktion och stmkturell omvandhng av AB Bofors-Kilstas verksamhet all skjuta tUl 25 mUJ. kr. till en särskild stiftelse med uppgift att bl. a. stödja tillkomsten av nya företag i Karlskogaregionen. Regeringen godkände stadgama för denna stiftelse, Bofors Stiftelse för Näringslivsut­veckling, i juni 1984. I styrelsen är länsstyrelsema och utvecklingsfon­dema i Värmlands och Örebro län företrädda liksom Karlskoga kommun, AB Bofors och de fackliga organisationerna vid detta företag. Verksamhe­ten har inletts.

Som jag nämnl var en av regeringens första åtgärder för all främja utvecklingen i Bergslagen att kraftigt öka de ekonomiska resurserna för berörda länsstyrelser. Riksdagen biföll vidare regeringens förslag atl avsät­ta 25 mUj. kr. för särskilda utvecklingsinsatser i regionen.

Det arbele som nu pågår syftar till alt

-

ta till vara och utveckla lokala inilialiv

-

utveckla befinfliga och skapa nya företag

-

ge företagen tUlgång tUl ny kunskap och teknik.

Tyngdpunkten i arbelet ligger på länsslyrelser och ulvecklingsfonder i samarbete med kommunema i berörda län. Enligt vad jag har erfarit pågår ell intensivt utvecklingsarbete i bergslagslänen, både i form av företagsut­vecklande åtgärder och särskUda utvecklingsprojekt bl. a. med inriktning på teknikfrågor. Jag viU också nämna att det, inom ramen för ett OECD-projekl, pågår elt utveckhngsarbete kring lokala sysselsättningsinitiativ i Fagerstaregionen.

Prop. 1984/85:115

136

På gmnd av de speciella förhållandena, med många län och kommuner och likartade problem, har SIND och STU fått regeringens uppdrag att medverka i utvecklingsarbetet i Bergslagen. SIND har samordningsansva­ret och har tUlkallat en Bergslagsdelegalion med bred representation från regionen.

Enligt regeringens uppdrag skaU SIND bl. a. initera och samordna läns­övergripande projekl, företagsulvecklande aktiviteter saml särskilda branschinsatser. Regeringen har fördelat 10 milj. kr. tUl SIND av de särskilda s.k. bergslagsmedlen. STU skall bl.a. samordna och initiera åtgärder för teknikutveckling och teknikspridning i regionen i form av regionalt inriktade utvecklingsenheter samt ett teknikspridningsprogram för regionen. Även STU har genom beslul av regeringen erhållit 10 milj. kr. från bergslagsmedlen. Ett större utveckhngsprojekt är redan i ett genomfö­randeskede, nämligen Utvecklingscentmm i Sandviken, som inordnats i Institutets för verksladsleknisk forskning (IVF) organisation.

Enligt vad Jag har erfarii är SIND:s och STU:s verksamhel, efter inle­dande samråd med berörda länsslyrelser och utvecklingsfonder, nu inne i ett aktivt skede. Efter rekommendalion av Bergslagsdelegationen har ver­ken sammantagna fattal beslul om medel tiU olika projekt om ca 12 milj. kr. Konkreta projekt som inileras i della samarbete meUan SIND, STU, länsstyrelser och utvecklingsfonder bör också kunna prövas av Bmksin­vest AB och Bofors Stiftelse för Näringslivsutveckling för medverkan med riskkapitalförsörjning.

Jag viU understryka att ålgärdema i detta sammanhållna utvecklingspro­gram för Bergslagen är långsikliga. SIND och STU redovisade i sitt förslag att det tar mellan tre och fyra år innan åtgärderna är fuUt genomförda.

Fömtsättningarna för alt genomföra olika åtgärder är enligt min mening goda. I och med att Bergslagen är etl regionalpolitiskt prioriterat område tas vid bl.a. olika beslul om resursfördelning hänsyn till regionens pro­blem. Jag viU också erinra om atl 14 av de 21 kommuner som riksdagen angivit som prioriterade för särskilda insatser är placerade i stödområdet. Fem kommuner har vidare angivits av regeringen som tillfälligl stödom­råde. Härigenom har företag som viU etablera sig i eller bygga ut sin verksamhet i regionen möjlighet atl söka regionalpolitiskt stöd.

4.4 Uddevallaregionen

För riksdagens informalion kommer jag att redogöra för regeringens planerade insatser i Uddevallaregionen.

Bakgmnden till Uddevallaregionens problem är beroendet av ett enda stort företag, Uddevallavarvel, och den utdragna krisen inom sjöfarts- och varvsnäringama. Riksdagsbeslutet år 1983 om varvsnäringen räddade Ud­devallavarvet från nedläggning och Svenska Varvskoncemen från kon­kurs. Svenska Varv AB gjorde emellertid vid slutet av år 1984 bedömning-

Prop. 1984/85:115

137

en all fortsall drifl vid UddevaUavarvel inte längre var möjlig och beslöl alt inleda MBL-förhandlingar om en nedläggning.

Vid den planerade nedläggningen av varvet försvinner ca 2 500 arbelslill-fållen. Elt antal underleverantörer påverkas också av varvsnedläggningen, men den sysselsältningsminskning detla kan leda liU är svår all bedöma. Samhällets åtgärder måsle utformas mot bakgrund av Uddevallas viktiga roll som arbetsplals även för invånarna i angränsande kommuner. Den region som mera direkt berörs av nedläggningen kan avgränsas till Udde­valla, Munkedals och LysekUs kommuner.

Varvels nedläggning innebär att nästan en tredjedel av regionens arbets­platser försvinner inom industrisektorn. Vid en så snabb och omfattande reduklion måsle samordnade insatser vidlas inom flera politikområden. För atl uppnå den nödvändiga bredden görs dessa insalser inom främsl de induslri-, regional-, arbetsmarknads-, transport- och turislpolitiska områ­dena.

Vad gäller industri- och regionalpolitiken skall de föreslagna ålgärdema dels bidra till atl befinfliga företag i Uddevallaregionen utvecklar nya produkler och söker nya marknader, dels slimulera förelag all förlägga ny produklion till Uddevallaregionen, dels skapa en förbättrad industriell miljö genom atl regionen tillförs resurser för forskning och utveckling, dels ge en särskild slimulans åt nystarlandel av företag. För all nå dessa resultat kommer regeringen atl förelägga riksdagen förslag om bl. a. medel

-

för atl bilda ett regionall investmentbolag,

-

tUl styrelsen för teknisk utveckling (STU) för atl tillsammans med Chalmers tekniska högskola utarbeta ell program som syftar lill all tekniskl utvecklingsarbete förs över i induslriell produklion,

-

till den regionala utvecklingsfonden i Göleborgs och Bohus län för särskilda insatser

-

lill länsstyrelsen för regionala utveckUngsinsatser inom bl.a. områdena utbildning, turism, transporter och marin leknik.

Regeringen har den 14 febmari 1985 beslulal alt regionalpoliliskt slöd skaU kunna lämnas i UddevaUa, Lysekils och Munkedals kommuner.

Regeringen har dessulom tagit konlakl med ell slort anlal större företag med sikte på all etablera ny produktion i Uddevallaregionen. En av dessa kontakter har resulterat i atl AB Volvo nu undersöker möjlighelema att bygga ut sin personbilsproduktion i Uddevalla. Totall beräknas en ny anläggning kunna sysselsätta drygt 1000 personer.

Inom del arbetsmarknadspolitiska området försiärks insalsema för ar­betsförmedling, arbetsmarknadsutbildning och beredskapsarbeten. Vidare förbättras möjligheterna till arbetsresor.

Vägprojekt på E 6 norr om Uddevalla påbörjas och en arbetsplan för en motorväg mellan Stenungsund och Uddevalla skall utarbetas.

En gmndtanke i programmet för Uddevallaregionen är att ordinarie

Prop. 1984/85:115

138

samhällsorgans verksamhel skall tillfälligt intensifieras och förslärkas. Re­geringen har bedömt atl samordningen mellan de olika verksamheterna sköts bäst på den regionala nivån och en samordningsgmpp i länet har därför tillkallats.

Jag avser att återkomma lill frågan om hur dessa ålgärder skall finansi­eras vid min anmälan till propositionen med förslag lill medel på tilläggs­budget III lill statsbudgeten för budgetåret 1984/85.

5    Nordiskt regionalpolitiskt samarbete

För riksdagens information avser jag nu att redogöra för det samarbete som bedrivs i Norden på det regionalpolitiska områdel.

Ett konkret och praktiskt samarbele bedrivs inom etl anlal gränssamar-betsområden. De samarbelsområden som genom beslul av Nordiska mi­nisterrådet (de för regionalpolitiken ansvariga ministrarna) erhåUer nordisk finansiering är Nordkalotten, Västnorden (Island, Färöama och Grön­land), Öresund, Kvarken, Mittnorden, Skärgårdsområdet (Stockholms skärgård, Åland och Åbolands skärgård), Arvika/Kongsvingerregionen (ARKO), 0slfold-Norra Bohuslän, Bomholm-Sydöstra Skåne samt det s. k. Norra försöksområdet (gränskommunema i Sverige, Norge och Fin­land på Nordkalotten) och Södra försöksområdet (gränskommuner i Jäml­lands län saml Nord- och S0r-Tr0ndelags fylken i Norge) för gränskom-munall samarbele i glesbygden. Högst prioritet har insatser på Nordkalot­ten och i Västnorden. Sammantaget har de elva samarbetsområdena ge­nom beslul av ministerrådet under de senaste tre åren fåll nordiskt regio­nalpoUtiskt stöd med ca 8,5 mUJoner NOK för administrativa kosinader, utvecklingsinsatser m.m.

För atl bedriva ett konkret samarbele i gränssamarbetsområdena finns utöver tidigare nämnda medel särskilda regionalpolitiska projektmedel. Under den gångna femårsperioden t.o.m. 1984 har ministerrådet anvisat drygt 21 miljoner NOK för att genomföra nordiska regionalpolitiska pro­jekt. I den nordiska handhngsplanen för ekonomisk utveckling och fuU sysselsällning föreslår Nordiska ministerrådet (finansminislrama) en ök­ning av dessa projektmedel med 3,6 milj. NOK. Delta innebär atl budgeten för perioden 1986-1988 ökar tiU 10 milj. NOK per år. Vidare planerar minislerrådel (de för regionalpolitiken ansvariga ministrarna) att under 1985 lägga fram ett förslag om att upprätta en särskild utvecklingsfond för Västnorden. Fondens grundkapital skall byggas upp successivt för att fuUt utbyggd uppgå tiU ca 120 milj. NOK.

De projekl som har erhållit projektmedel är i första hand sådana som förbällrar sysselsätlningsmöjlighetema, inkomstförhållandena saml till­gången lill service för förelag och människor. Stöd kan också ges till

Prop. 1984/85:115

139

försöks- och pilotprojekt. Den nordiska finansieringen skall gälla för initi­erande och nyskapande verksamhel. Invesierings- och driftskoslnader får inle subventioneras i enskUda företag på så sätt all konkurrenssnedvri­dande effekler kan uppslå.

De projektmedel som finns att liUgå i del nordiska regionalpoliliska samarbetet används i huvudsak på samma sätl som länsstyrelsernas medel för regionalt utvecklingsarbete. Genom ett samnordiskt agerande bör del i vissa sammanhang vara lättare all åstadkomma ett bättre resursutnytt­jande och nå positiva resultat. Vikliga erfarenheter från den praktiska politiken i grannländema bör också kunna erhållas. Jag avser därför senare föreslå regeringen all de medel länsstyrelsema disponerar för regionalt utvecklingsarbete också ska kunna användas i t. ex. nordiska gränssamar-belsprojekt.

Inom ramen för gränssamarbetet har också utredningar gjorts för all klarlägga vilka hinder och möjligheter som finns för en vidgad gränshan­del. I den nordiska handlingsplanen har ministerrådet uppdragit åt en nordisk expertgmpp atl till slutet av 1986 utarbeta ett konkret förslag till harmonisering och liberalisering av reglerna för gränshandeln på Nordka­lotten. Gmppen skall vidare lämna förslag lill förenklingar för och har­monisering av resandetrafiken i Norden.

För riksdagens informalion vill Jag också kort redovisa inrikiningen på del nordiska regionalpoliliska samarbetet utöver det gränsregionala och gränskommunala samarbetet, som bedrivs av Nordiska ministerrådet (de för regionalpoUtiken ansvariga ministrama).

Den nuvarande verksamheten gmndas på ett handlingsprogram från 1979. Arbete pågår f.n. med att utvärdera detla med sikte på en presenta­tion för Nordiska ministerrådet av etl förslag tiU nytt handlingsprogram under hösten 1985 och behandling av detta vid Nordiska rådets session 1986.

Ell arbete bedrivs fortlöpande med att sammanställa och analysera gmndläggande information om regionala problem och utvecklingsten­denser saml akluella regionalpoUtiska frågor, åtgärder och utredningar. En årsrapport om den regionalpolitiska siluationen utarbetas. Vidare genom­förs utredningar av gemensamt nordiskl intresse. Exempel på utredningar som genomförts är Indusirins regionala fördelning i Norden, Tynande gruvsamhällen i Norden, Ensidiga industriorter i Norden och en studie om dataleknologins regionala spridning i Norden.

Ett annal utredningsprojekt som bedrivs av en särskild gmpp är del s. k. storstadsprojektet. I den slulrapporlering som planeras under 1985 kom­mer bl.a. den demografiska utvecklingen, teknologiutvecklingen, arbels-krafllillgången och arbetskraftsefterfrågan samt levnadsvillkoren i stor­stadsområdena i Norden atl belysas.

Elt tredje utredningsprojekt bedrivs av den glesbygdspolitiska arbets­gruppen. En av arbelsgmppens huvuduppgifler är atl främja kunskaps-

Prop. 1984/85:115

140

och erfarenhetsutbyte mellan de nordiska länderna om åtgärder som gynn­samt påverkar ulvecklingen av glesbygderna i Norden. Etl aktuellt pro­jektområde är informationsbehandlingens möjligheter för glesbygden.

Under 1984 har en särskild kommungrupp bUdals där N0rre-Rangslmp kommun i Danmark, kommunförbundei i Vesllandel i Island, 01en kom­mun i Norge, Bräcke kommun i Sverige saml Kauhajoki kommun i Finland ingår.

Kommungruppen har inriktat silt arbele på frågor om utbildning, lokala utvecklingsmodeUer, projektarbete, ADB i utvecklingsarbetet och insatser vad gäUer bl.a. industrilokalfrågor.

Jag vill i det här sammanhanget nämna all del glesbygdsstöd som finns i Sverige också kan lämnas till glesbygdsprojekl av intresse för annal nor­diskt land.

Ett regionalpolitiskt forskningssamarbete sker inom Nordiska institutet för regionalpolitisk forskning (NordREFO). Under de senasle åren har frågan om den ekonomiska välfärdsmässiga förankringen av regionalpolifi­ken, industrins utvecklingsbetingelser i små orter, administrativa betingel­ser för regional planering i Norden, utvärdering av traditionella regionalpo­litiska medel och av den offentliga seklorns roll i regionalpolitiken saml regionala konsekvenser av teknisk och ekonomisk utveckling behandlals av NordREFO. I mitten av 1985 flyitar NordREFO från Norge tiU Finland.

Det finns många Ukheler i det regionalpolitiska arbelet och problemen i de nordiska ländema. Informations- och erfarenhetsutbyte om akluell regionalpoUtik och regionalpoliliska beslul i de olika nordiska ländema är därför ell vUctigt inslag i samarbetet. Etl infonnalionssystem för del gräns­regionala och gränskommunala samarbetet har också etablerats.

Slutligen vill Jag informera om atl del inom Nordiska Invesleringsban-kens verksamhet finns en s. k. regionallåneordning. Syftet med denna är att öppna möjligheter all finansiera investeringsprojekt av nordiskt regio­nalpoUtiskt intresse i utvecklingsområden i hela Norden. Medlen kan utnyttjas dels i de områden som i respeklive land har högst regionalpolitisk prioritet, dels i de gränsregionala samarbetsområdena. För perioden 1985-1986 har låneramen faststäUls lill ca 400 miljoner NOK. Av lånera­men har Nordiska ministerrådet fördelal 40% lill Västnorden-området (Färöarna, Grönland och Island med en iredjedel varder) saml till Fin­land, Norge och Sverige med 20% tUl resp. land.

Regionallånen innebär att nationella utvecklingsorgan kan uppta lån hos Nordiska Invesleringsbanken, och därigenom öka sin egen ullåningskapa­cilei för berörda projekl. I Sverige har Norrlandsfonden utnyttjat regional-låneordningen.

Prop. 1984/85:115

141

6   Den regionalpolitiska forskningen

Jag kommer atl i della avsnitt, för riksdagens information, redovisa vissa överväganden om den regionalpoliliska forskningens organisalion och inriktning. Jag ålerkommer lill anslagsfrågan i avsnitt 8.

Sammanfattning av mina bedömningar: Expertgmppens för forskning om

regional utveckling (ERU) huvuduppgift bör vara att initiera och samordna

forskning som bidrar lill att förbättra regionalpolitikens kunskapsunderlag

samt att medverka till att synsätt och resultat från forskningen ges en bred

spridning. ERU:s forskningsprogram bör ha följande inrikining:

o nya metoder för all beskriva pågående samhällsförändringar.

o drivkrafter och anpassningsmöjligheter i fråga om näringslivets slmklur­förändringar,

o konsekvensanalyser av olika utvecklingsalternativ nationellt och inter­nationellt,

o politikanalys och ulvärdering. Inom programmet bör även sådan forskning som avser glesbygdsinrik-

tade frågor behandlas.

Utredningsförslag: Den regionalpoliliska ulredningen framhåller viklen av samhällsvetenskaplig forskning för all utveckla kunskapsunderlaget för regionalpolitiken. Ulredningen anser att ERU bör kunna spela en viktig roll dels i fråga om atl slimulera sådan forskning vid universitet och högskolor, dels i fråga om spridningen av forskningsresullal lill olika användargmpper. Glesbygdsdelegalionen föreslår bl. a. atl regeringen ge­nom ompriorilering av forskningsmedel specialdestinerar medel för gles-bygdsinriktad forskning vid ell anlal forskningsinstitutioner.

Remissinstanserna: De remissinstanser som berört dessa frågor delar i allt väsentligt utredningarnas syn på forskningens roU och belydelse. Vad gäller glesbygdsdelegalionens förslag om hur man bäsl kan lillgodose be­hovet av glesbygdsinriktad forskning är dock uppfattningarna delade. So­cialstyrelsen, slatskonlorel, länsstyrelsema i Västemorrlands och Väster­bottens län m.fl. delar delegationens syn i fråga om ompriorilering av forskningsresurser. Bl.a. länsstyrelsen i Örebro län motsätter sig atl gles­bygdsinriktad forskning skall finansieras genom indragning av andra forsk­ningsresurser. ERU anser alt det i det pågående forskningsprogrammet finns utrymme för forskning kring glesbygdernas problem och möjUgheter.

Mina bedömningar: Som den regionalpoliliska utredningen framhåller finns det anledning tro alt stmklurförändringarna i samhällel kommer all bli omfattande även i framtiden. Som grund för regionalpolitikens inrikt-

Prop. 1984/85:115

142

ning och ulformning är det därför vikligl atl kontinuerligt följa och analyse­ra utvecklingen inom olika samhäUssektorer. Det är också viktigt atl kunna genomföra analyser av skilda utvecklingsalternativ, deras fömtsättningar och konsekvenser regionalt och i andra avseenden. Forskningen har här viktiga uppgifter såväl i fråga om metodutveckling som i fråga om att genomföra olika analyser etc.

Regeringen har tidigare (prop. 1983/84:107) angivit riktlinjer för alt utveckla seklorsforskningen, så atl långsiklig kunskaps- och kompelens­uppbyggnad sker i tiUräcklig omfattning samt att den vetenskapliga kvalite­ten i forskningen stärks. I propositionen framhölls det angelägna i att sektorsorganen i tillräcklig utsträckning beaktar sitt ansvar för den långsik­tiga kunskapsuppbyggnad som sker inom högskolan.

Det är emellertid också viktigt alt forskare inom universitet och högsko­lor får kännedom om de forskningsbehov som finns inom skilda samhälls­sektorer. Det är också viktigt alt synsätt och resultat från forskningen får en bred spridning till olika användargmpper och kan utgöra underlag såväl i en bred samhäUsdebatt som för politiska överväganden och beslul. Ex­pertgmppen för forskning om regional utveckling (ERU) har i dessa av­seenden centrala uppgifler på det regionalpolitiska området som länk mel­lan forskningen och användare av forskningens resultat. I ERU, vars huvuduppgifter är atl initiera och samordna forskning på regionalpolilikens område och om stmkturomvandlingsfi-ågor samt alt se till atl forskningsre­sultat blir kända och lillgängliga för olika intressenter, ingår förelrädare för forskningen, berörda centrala och regionala myndigheter samt intresseor­ganisationer.

ERU har redovisal förslag till forskningsprogram med följande inrikt­ning:

o nya metoder för atl beskriva pågående samhällsförändringar, o drivkrafter och anpassningsmöjligheter i fråga om näringslivets slmklur­förändringar, o konsekvensanalyser av olika utvecklingsalternativ nationeUt och inter­nationellt, o politikanalys och utvärdering.

Jag anser atl den uppläggning av forskningsprogrammet som ERU re­dovisar väl ansluter till vad jag inledningsvis framhåUit om behovel och inrikiningen av forskning på del regionalpolitiska området. Inom ramen för programmei bör även sådan forskning som avser glesbygdsinriktade frågor behandlas.

Genomförandel av ERU:s forskningsprogram sker huvudsakligen av forskare vid universitet och högskolor inom landet, men också i samver­kan med internationella forskningsinstitutioner. En forskningsmiljö inom landel, av betydelse för en långsiktig kunskapsuppbyggnad på del regional­poliliska områdel, är Centmm för regionalvelenskaplig forskning i Umeå högskoleregion (CERUM). CERUM som inrättades genom beslul av rege-

Prop. 1984/85:115

143

ringen våren 1983 är en enhel inom Umeå universitet. Centmmet har en egen styrelse som består av represenlanler för forskningen vid samtliga högskolor inom regionen saml ERU, SIND, STU och svenska kommun­förbundet.

F.n. genomförs vid CERUM ell forskningsprogram om Norrbottens utvecklingsproblem. Särskilda medel anvisades för programmet genom beslul av riksdagen (prop. 1982/83:120, UbU 32, rskr 380). TiU CERUM har också knutils etl slörre forskningsprogram om Kommunerna och fram­liden. Detta program finansieras av sekretariatet för framtidsstudier inom forskningsrådsnämnden.

I prop. 1984/85:100 bU. 10 sid. 35 framhåller chefen för utbildningsde­partementet alt även i fråga om forskning och utvecklingsarbete har de mindre högskoloma visat sig spela en viklig roll för den regionala utveck­lingen. De har inga fasta forskningsresurser men ändå förekommer där en icke obetydlig forskningsverksamhel. Inriktningen av denna verksamhel har ofta anpassats til! lokala och regionala fömtsättningar och behov. Den glesbygdsforskning som bedrivs vid högskolan i Östersund utgör ett exem­pel på della.

7   Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu anfört hemställer jag att regeringen dels föreslår riksdagen att godkänna vad Jag förordat om

1.

slöd liU teknik- och kunskapsspridning i regionalpoliliskt priori­terade regioner (avsnitt 3.3.2),

2.

insalser för utveckling av bioteknisk forskning och utbildning vid universitetet i Umeå, för dataleknisk forskning och utbUdning vid högskolan i Luleå samt för rymdleknisk forskning och hög­skoleutbildning i Kiruna (avsnill 3.3.3 och 4.2.2),

3.

regionalpoliliska insalser för nyföreiagande, förelagsförnyelse, förelagsservice, utbildning saml produklulveckling och mark­nadsföring (avsnitt 3.4.2),

4.

verksamheier som bör vara berättigade till regionalpolitiskt slöd (avsnitt 3.4.3),

5.

den högsia andelen lokaliserings- och investeringsbidrag som skall kunna lämnas i samband med en investering (avsnitt 3.4.3),

6.

beloppsgräns för beslut om lokaliseringsstöd och investeringsbi­drag som bör kunna fallas av länsstyrelse (avsnitt 3.4.3),

7.

länsstyrelses möjligheter att lämna lokaliseringsstöd i orter eUer kommuner ulanför stödområdet vilka regeringen anger skall till­fäUigl komma ifråga för regionalpoliliskl stöd (avsnitt 3.4.3),

8.

lån tiU regionala investmentbolag med huvudsaklig verksamhel i Orter eller kommuner utanför stödområdet vilka  regeringen

Prop. 1984/85:115

144

anger skall lillfälligt komma ifråga för regionalpoliliskl stöd (av­snitt 3.4.3), 9. sysselsältningsstödets slorlek i stödområdena A, B och C (av­snitt 3.4.3),

10.    siödberätligad verksamhet och högsia beloppsgräns för stöd tUl

förelag i glesbygd (avsnitt 3.5.2),

11.    högsta beloppsgräns för slöd tiU intensifierade kommunala sys­

selsätlningsinsatser (avsnitt 3.5.2),

12.    möjligheten atl lämna stöd tUl företag eller ekonomisk förening

för vissa godstransporter i glesbygd (avsnill 3.5.2),

dels bereder riksdagen tillfålle att ta del av vad jag anfört om

13.

målen för och inriktningen av regionalpoliliken (avsnitt 2.1 och 2.2),

14.

den geografiska inriktningen av del regionalpoliliska arbetet (av­snitt 2.3),

15.

ansvarsfördelningen och samverkan mellan olika myndigheter i genomförandel av regionalpolitiken saml inriktningen av den regionala projektverksamheten (avsnill 3.2.1 och 3.2.2),

16.

inrikiningen av åtgärder för kunskaps- och teknikspridning (av­snitt 3.3.1),

17.

inriktningen av regionalpoliliska åtgärder för företagsutveckling, slöd i samband med nyetablering och expansion samt lokalise­ringssamråd (avsnitt 3.4.1, 3.4.3 och 3.4.6),

18.

nedsättningen av företagens socialavgifter (avsnitt 3.4.4),

19.

verksamheten vid Stiftelsen Industricentra (avsnitt 3.4.5),

20.

inrikiningen av glesbygdsstödet och övriga insalser i glesbygd (avsnitt 3.5.1, 3.5.2 och 3.5.3),

21.

insatser för atl stärka och bredda näringslivel i Malmfälten (av­snitt 4.2.2),

22.

inriktningen av det nordiska regionalpoliliska samarbetet (av­snitt 5).

Prop. 1984/85:115

145

8   Anslagsfrågor för budgetåret 1985/86

TOLFTE HUVUDTITELN

C. Regional utveckling

Innevarande budgetår anslås medel för regional utveckling över följande anslag och lill följande huvudändamål.

Anslag

Huvudändamål

C 1. Regionalpolitiskt stöd: Bidragsverksamhet

C 2. Regionalpolitiskt stöd: Vissa lokaliserings­bidrag m. m.

C 3. Regionalpolitiskt stöd: Lokaliseringslån

C 4. Regionalpolitiskt stöd: Regionala utvecklingsinsatser

C 5. Täckande av förluster på gmnd av kredil­garantier till företag i glesbygder m. m.

C 6. Ersäuning för

nedsättning av social­avgifter

C 7. Särskilda utvecklings­insatser i Bergslagen

C 8. Särskilda glesbygds­insatser i skogslänen

Äldre avskrivningslån/lokaliseringsbidrag Sysselsättningsstöd Offertslöd

Cenirala konsult- och utredningsinsatser

Lokaliseringsbidrag (centrala

beslut) Lån till regionala

investmentbolag

Lokaliseringslån

Lokaliseringsbidrag

(länsstyrelsebeslut) Investeringsbidrag Glesbygdsstöd Regionall utvecklingsarbete

Infriande av garanlier

Täckande av bortfall av socialavgifter i Norrbottens län

Näringsllvsfrämjande åtgärder, teknikspridning m. m.

Stöd till företag och lokala utvecklingsprojekt i glesbygd

Jag har tidigare (avsnitt 3.3.2 och 3.4.2) förordat att medel skaU kunna anvisas för vissa nya ändamål under det anslag som nu disponeras av länsstyrelsema. Jag har också lämnal förslag lill utformning av de olika stödformerna.

Jag kommer vidare atl föreslå atl medel för beslut om offertslöd m. m. som fattas efter den 1 juli 1985 bör sammanföras med anslaget för Vissa lokaliseringsbidrag m. m. och atl kostnaderna för sysselsätiningssiödei bör bestridas från ett särskilt anslag. Jag har slutUgen föreslagil att kostna­dema för ERU:s verksamhel fortsättningsvis bör bestridas från ell reser­vationsanslag.

Som en följd av bl. a. dessa förslag förordar jag att för budgetårel 1985/86 10   Riksdagen 1984185. 1 saml. Nr 115

Prop. 1984/85:115

146

medel för regional utveckling slälls lill regeringens förfogande över föl­jande anslag. Liksom i uppställningen av innevarande budgetårs anslag anger jag även huvudändamålen.

Anslag

Huvudändamål

C 1. Visst regionalpolitiskt stöd

C 2. Lokaliseringsbidrag m. m.

C 3. Lokaliseringslån

C 4. Regionala utvecklings­insatser m. m.

C 5. Täckande av förluster p. g. a. kreditgarantier lill företag i gles­bygder ill. m.

C 6. Ersättning för nedsätt­ning av socialavgifter

C 7. Sysselsättningsstöd

C 8. Expertgruppen för forskning om regional utveckling (ERU)

Äldre lokaliseringsbidrag/av­skrivningslån Äldre offertslöd

Lokaliseringsbidrag (centrala beslut)

Offertslöd

Lån till regionala investment­bolag

Lokaliseringslån

LokaUseringsbidrag (läns-

styrelsebeslul) Investeringsbidrag Företagsutveckling Glesbygdsstöd Regional projektverksamhet

Teknikspridning m. m.

Centrala konsult- och

utredningsinsatser

Infriande av garantier

Täckande av bortfall av socialavgifter i Norrbottens län

Sysselsältningsstöd

Initiering och genotnförande av regionalpolitisk forskning

Riksdagen beslutade år 1979 atl regionalpolitiskt stöd i form av avskriv­ningslån (numera lokaliseringsbidrag), utbildningsslöd, sysselsättnings­stöd, offertslöd och lokaliseringslån under budgetåren 1979/80-1983/84 fick beviljas - utöver outnytijal utrymme av den ram för beslut om regionalpolitiskt stöd som fastställts för perioden 1973/74-1978/79 - inom en ram av 7400 milj. kr. (prop. 1978/79:112 s. 140, AU 23, rskr 435). Denna ram har riksdagen senare beslutat atl ulöka med sammanlagt 821 milj. kr.

Vid behandlingen av regionalpolitiken våren 1984 beslöt riksdagen (prop. 1983/84:100 bil. 14, AU 23, rskr 452) att i avvaktan på den regional­politiska utredningens förslag föriänga denna ramperiod med ett år, dvs. t. o. m. budgetåret 1984/85. Eftersom dehamen för lokaliseringsbidrag be­räknades komma att tas i anspråk i sin helhet under budgetårel 1983/84 beslöls samtidigt atl anvisa medel för centrala beslut om lokaliseringsbi-

Prop. 1984/85:115

147

drag, som beviljas efler den 1 juli 1984, över etl särskilt reservationsanslag benämnl C 2. Regionalpolitiskt stöd: Vissa lokaliseringsbidrag m. m.

Efter ramperiodens uigång kan konstateras atl endasl ungefär hälften av den av riksdagen fastställda flerårsramen på sammanlagi 8221 milj. kr. har utnyttjats. Av de olika delramarna är del endasl den för lokaliseringsbi­drag/avskrivningslån som överskridils.

Den viktigaste anledningen till att de för regionalpoliliskt slöd disponibla beslutsramarna inle har ulnyttjats är all industriinvesteringarna varit små under perioden och därmed även eflerfrågan på stöd. En annan anledning är den skärpning av stödreglema som skelt under perioden.

Meloden atl fastställa en flerårig besluisram för vissa slödformer har tillämpats i flera omgångar. Skälen härför har framför alll varit dels alt ge de stödgivande myndigheiema möjUghet att långsiktigt planera stödverk­samheten, dels all sätta en övre gräns för dess omfallning eftersom medel för dessa stödformer lill slor del anvisades över förslagsanslag.

Jag kommer i del följande all föreslå att slödformer som inte är hell regelstyrda liksom innevarande budgetår anvisas över reservalionsanslag. För att stödverksamheten även i fortsättningen skall kunna planeras lång­siktigt viU jag anmäla att jag räknar med atl den skall bedrivas med samma inriktning och i samma omfallning under fyraårsperioden 1985/86-1988/ 89. Jag räknar således med följande belopp och ramar i milj. kr. för anslagen:

1985/86

1985/86-

1988/89

86

-

362

1448

300

1200

488

1952

0,001

_

360

1440

120

480

4,3

17

Cl.

Visst regionalpolitiskt stöd

C 2.

Lok£diseringsbidrag m. m.

C 3.

Lokaliseringslån

C 4.

Regionala utvecklingsinsatser m. m.

C 5.

Täckande av förluster p.g.a. kreditgarantier till

företag i glesbygder m. m.

C 6.

Ersättning för nedsättning av socialavgifter

C 7.

Sysselsättningsstöd

C 8.

Expertgruppen för forskning om regional utveckling

Summa

1720,4

6537

Därtill kommer de insatser jag redovisal på utbildningsdepartementets område samt de insalser på kommunikationsdepartementets område som statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] senare skall redovisa.

Prop. 1984/85:115

148

C 1. Visst regionalpolitiskt stöd

1983/84 Utgift

320745049'

1984/85 Anslag

350000000'

1985/86 Förslag

86000000

' Avser anslaget C 1. Regionalpolitiskt stöd: Bidrags verksamhet

Från anslaget bestrids huvudsakligen utgifter inom statens industriverks (SIND) huvudprogram Regional utveckling. De viktigaste ändamålen är regionalpoUtiskt stöd i form av lokaUseringsbidrag, sysselsättningsstöd och offertslöd. Utgifterna för lokaliseringsbidrag som beviljas av länssty­relse belastar dock anslaget C 4. Regionalpoliliskt stöd: Regionala utveck­lingsinsatser öfr prop. 1981/82:113, AU 23, rskr 388). Fr.o.m. budgetåret 1984/85 belastar vidare utgiftema för lokaliseringsbidrag som beviljas av statens industriverk eller regeringen från den 1 juli 1984 anslaget C 2. Regionalpolitiskt slöd: Vissa lokaliseringsbidrag m.m. (jfr prop. 1983/84:100 bU. 14, AU 23, rskr 352). Verksamheten regleras av förord­ningen (1982:677) om regionalpolitiskt stöd (omtryckt 1983:702, ändrad 1984:608). Anslaget belastas även med utgifter för stöd som beviljals enligt tidigare förordningar som reglerat den regionalpoliliska stödverksamhe­ten.

Anslagsposten Lokaliseringsbidrag/avskrivningslån belastas även med ulgifter för kapitaltillskott m. m. tUl Stiftelsen Industricentra, för lån till privata regionala inveslmentbolag som beviljats före den 1 juli 1984 (jfr prop. 1981/82:113 s. 125-126, AU 23, rskr 388), för ombyggnad av out­nyttjade bostadslägenheter i Kimna (jfr AU 1981/82: 24 s. 33, rskr 305), för eventuell flyttning av Svenska Träimpregnering AB:s verksamhel i Lud­vika till ett närliggande industriområde (jfr prop. 1978/79:126 s. 24, AU 32, rskr 370) samt för ersällning till banker för deras adminislralion av beviljal regionalpolitiskt stöd.

Från anslaget beslrids dessutom utgifter för utbetalning av lidigare bevU-Jade utbildningsslöd samt för infriande av statliga garantier för lån i lokali­seringssyfte till rörelsekapital och marknadsföringsåtgärder som beviljats enligt förordningen (1970:180) om stafligt regionalpolitiskt stöd.

Över anslaget anvisas också medel för centrala konsult- och utrednings­insatser för projekt som avses leda lill utbyggnad eller elablering inom slödområdet eUer i vissa orter eller kommuner som regeringen ulser skall tiltfälligt komma i fråga för regionalpolitiskt slöd i vissa fall (jfr prop. 1983/84:100 bU. 14 s.46, AU 23, rskr 352).

Prop. 1984/85:115

149

1983/84

1984/85

1985/86

Utgift

Anslag

Beräknad ändring

Stödform

SIND

Föredraganden

Lokaliseringsbidrag/

avskrivningslån

212995000

218000000

-138000000'

-133000000'

Utbildningsslöd

5774000

2000000

-    1000000

-    1000000

Sysselsättningsstöd

76573000

79000000

-i-  16000000

- 79000000'

Offertslöd

8910000

40000000

-

- 40000000"

Infriande av statliga

garantier för lån i

192000

1000000

-    1000000

-    1000000

lokaliseringssyfte till

rörelsekapilal m. m.

Regionala utvecklings-

bolag

lOOOOOOO

-

-

-

Centrala konsult- och

utredningsinsatser

6301000

lOOOOOOO

-1-    5000000

-  lOOOOOOO*

Summa

320745000

350000000

-119000000

-264000000

' Utgifter för lokaliseringsbidrag som beviljas av statens industriverk och regeringen efter den 1 juli 1984 belastar innevarande budgetår anslaget C 2. Regionalpolitiskt stöd: Vissa lokaliseringsbidrag m. m. (fr. o. m. budgetåret 1985/86 anslaget C 2. Lokaliseringsbidrag m. m.)  Under fömtsättning att nuvarande regler inte ändras

' Utgifterna för sysselsättningsstöd föreslås fr. o. m. budgetåret 1985/86 belasta anslaget C 7. Sysselsättnings­stöd

" Utgiftema för offertslöd som beviljas efter den 1 juli 1985 föreslås fr. o. m. budgetåret 1985/86 belasta anslaget C 2. Lokaliseringsbidrag m. m.

' Utgiftema för centrala konsult- och utredningsinsatser föreslås fr. o. m. budgetåret 1985/86 belasta anslaget C 4. Regionala utvecklingsinsatser m. m.

Jag har tidigare (avsnitt 3.4.3) redogjort för ulfallel av stödverksamheten under de senaste budgetåren.

Beslut om lokaliseringsbidrag/avskrivningslån har under budgetåret 1983/84 fattats för 394 milj. kr. I denna summa ingår 33 milj. kr. i lån lUl privala regionala inveslmentbolag. Dessutom har beslul fallals om 10,4 milj. kr. i kapitaltillskott m. m. tiU Stiftelsen Industricentra. Ersättningarna lill banker för deras administration av beviljat regionalpoUtiskt stöd upp­gick tiU 4,3 milj. kr.

Utbildningsstöd har numera avskaffats som särskild stödform.

Fyra företag har under budgetåret 1983/84 beviljats ofiertstöd med sam­manlagt 5,8 milj. kr.

Utestående garanterad kapitalskuld på lån i lokaliseringssyfie till rörel­sekapital och marknadsföringsåtgärder som beviljals enligt den numera upphävda förordningen (1970:180) om statligt regionalpolitiskt stöd uppgår tiU 0,4 milj. kr.

Av medel för centrala konsult- och utredningsinsatser har slalens indu­striverk utnyttjat 4,2 milj. kr. och regeringen 2,2 milj. kr. under budgetårel 1983/84.

Statens industriverk

Lokaliseringsbidrag.  SIND  har beräknai atl beslul under budgeiårei

1985/86, under fömtsättning att utrymme härför finns inom anslagen, kan

Prop. 1984/85:115

150

komma atl fattas för lolalt ca 375 milj. kr. Härav beräknas ca 100-125 milj. kr. avse lokaliserings- och investeringsbidrag varom beslul fattas av läns­styrelserna och som belastar anslaget C 4. Regionala utvecklingsinsatser. Utbetalningama beräknar SIND skall uppgå lill 280 milj. kr., varav 200 milj. kr. för beslul som fattas efter den 1 juli 1984.

Utbildningsstöd. Utbildningsslöd upphörde som särskild stödform den 1 juli 1982. För budgetåret 1985/86 beräknar SIND ett medelsbehov av 1 milj. kr. för utbetalningar av stöd som lidigare beviljats.

Föredraganden

Medel för beslut om nya lokaliseringsbidrag som fattas av statens indu­slriverk och regeringen anvisas fr. o. m. budgetårel 1984/85 över ett reser­valionsanslag benämnl C 2. Regionalpoliliskl stöd: Vissa lokaliseringsbi­drag m. m.

För all renodla anslagskonstmktionen föreslår jag, med anledning av de förändringar som skelt under de senaste åren, all över förslagsanslaget C 1. Visst regionalpoUtiskt stöd för budgeiårei 1985/86 endast anvisas medel för beslul som fattats före detla budgetår. Jag beräknar medelsbeho­vei liU 80 milj. kr. för lokaliseringsbidrag/avskrivningslån som beviljats av länsstyrelse före den 1 juli 1982 samt av regeringen eller cenlral myndighet före den 1 Juli 1984. Häri ingår även medel för offertslöd som beviljas före den 1 juli 1985. I övrigt beräknarjag 5 milj. kr. för beslutade ännu inte utbetalade lån till privata regionala investmentbolag samt 1 milj. kr. för utbildningsstöd. Därtill kan komma ell mindre belopp för infriande av garanlier för lån i lokaliseringssyfie lill rörelsekapital och marknadsfö­ringsinsatser. Detla garanlisystem är avskaffat sedan den Ijuli 1979.

Med hänvisning lUl vad Jag har anfört hemstäUer Jag alt regeringen föreslår riksdagen

all till Visst regionalpolitiskt stöd för budgetåret 1985/86 anvisa ett förslagsanslag av 86000000 kr.

C 2. Lokaliseringsbidrag m. m.

1984/85 Anslag 264000000' 1985/86 Förslag 362000000 ' Avser anslaget C 2. Regionalpolitiskt stöd: Vissa lokaliseringsbidrag m. m.

F.n. anvisas medel för två ändamål, lokaliseringsbidrag som beviljas genom beslut av slalens induslriverk eller regeringen saml lån till privata regionala investmentbolag, över della anslag.

Statens industriverk

SIND uppskattar atl summan av regeringens och SIND:s beslut om

Prop. 1984/85:115

151

lokaliseringsbidrag under budgetårel 1985/86 kommer atl uppgå lill ca 250275 milj. kr. Verket föreslår atl nuvarande begränsning av offertsiö­det till en ram av 40 mUJ. kr. slopas.

Föredraganden

Jag har i det föregående under punklen C 1. Visst regionalpolitiskt stöd närmare redogjort för bakgranden lill all medel för vissa nya ändamål fortsättningsvis bör anvisas över detta reservationsanslag.

De ändamål vartill medel under budgetåret 1985/86 bör anvisas över anslaget är

-

lokaliseringsbidrag beslutade av slatens industriverk eller regeringen efter den 1 juli 1984,

-

offertslöd beslutade efter den 1 juh 1985,

-

lån tUl privata regionala investmentbolag,

-

kapitaltiUskott m. m. tUl Stiftelsen Industricentra,

-

ersättning tUl banker för adminislralion av regionalpolitiskt stöd,

-

eventuella medel för ombyggnad av outnyttjade bostadslägenheter i Kimna.

Jag har tidigare föreslagit all offertsiödet i ökad utsträckning bör kunna utnyttjas för att lämna stöd med villkor om ålerbetalningsskyldighel eller andel i värdetillväxt. Jag beräknar att offertslöd under budgelåret 1985/86 kommer att lämnas till ett belopp av 40 milj. kr.

Erfarenhetema av de medel för lån tiU privata regionala investmentbolag som riksdagen ställt till regeringens förfogande är hittills goda. Jag föreslår därför att ytterUgare lån med denna inriktning får lämnas inom ramen för detta anslag.

Eftersom Jag tidigare föreslagit att Stiftelsen Industricentras verksamhet skall utvecklas på nuvarande verksamhelsorter och att inga nya industri­centra skall byggas fömtser jag inle några stora kapitaltillskott till stiftelsen under budgetåret 1985/86.

För ersättning till banker för deras administration av regionalpoliliskt stöd beräknarjag 4 milj. kr. under budgetåret 1985/86.

För nämnda ändamål beräknarjag för budgetåret 1985/86 etl medelsbe­hov av sammanlagt 362 milj. kr.

Med hänvisning till vad jag har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen

att tiU Lokaliseringsbidrag m.m. för budgetåret 1985/86 anvisa ell reservationsanslag av 362000000 kr.

C 3. Lokaliseringslån

1983/84 Ulgift

171128215'

Reservation

[REDACTED_PERSONNUMMER]'

1984/85 Anslag        500000000'

1985/86 Förslag       300000000

' Avser anslaget Regionalpolitiskt stöd: Lokaliseringslån

Prop. 1984/85:115

152

Från anslaget bestrids utgifterna inom statens industriverks (SIND) huvudprogram Regional utveckling avseende lokaliseringslån. Verksam­heten regleras av förordningen (1982:677) om regionalpoliliskt stöd (om­tryckt 1983:702 ändrad 1984:608). Utbetalning förekommer även av lån som beviljats enligt tidigare förordningar som reglerat den regionalpolitis­ka stödverksamheten. Till skUlnad mol lokaliseringsstöd i form av lokahse-ringsbidrag belastas detta anslag även med utgifter för lokaliseringslån som beviljas av länsstyrelse.

Jag har lidigare (avsnitt 3.4.3) redogjort för utfjdlet av stödverksamheten under de senasle budgetåren.

Under budgetåret 1983/84 har beslul om lokaliseringslån fattats för 300,7 milj. kr. Lånetiden för lokaliseringslån fastslälldes till i genomsnitt 10,8 år. Avbetalningsanstånd har medgivits med genomsnittligt 1,2 år. Ett fåtal företag har bevUjats ränteanstånd. Någon direkt statlig subvention i sam­band med långivningen förekommer inte längre.

Under budgetåret 1983/84 har vidare utbetalats 171 milj. kr. i lokalise­ringslån. I ränlor och avbetalningar har under budgetårel inbetalats 297 milj. kr. resp 415 milj. kr. 87,5 milj. kr. har avskrivits på gmnd av låntaga­rens konkurs och 39,3 mUJ. kr. har eflergivils. Utestående fordringar på lokaliseringslån uppgick den 30 juni 1984 tUl 3282 mUj. kr. varav 92 milj. kr. beviljals enligt förordningen (1979:59) om särskilt regionalpolitiskt stöd inom vissa varvsregioner.

Statens industriverk

Under budgetåret 1985/86 räknar SIND med att beslut om lokaliserings­lån kommer all fattas för 200 mUj. kr. Verket räknar med alt även utbetal­ningama kommer att uppgå till 200 milj. kr. under detta budgetår.

Föredraganden

För lokaliseringslån under budgeiårei 1985/86 beräknarjag medelsbeho­vet liU 300 milj. kr. Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

alt lill Lokaliseringslån för budgetåret 1985/86 anvisa ett reserva­tionsanslag av 300000000 kr.

C 4. Regionala utvecklingsinsatser m. m.

1983/84 Utgift

184597268'

Reservation

264534017''

1984/85 Anslag        398250000'

1985/86 Förslag       488000000

' Avser anslaget Regionalpolitiskt stöd: Regionala utvecklingsinsatser

 De medel som vid budgelårsskiftet inte var ianspråklagna genom beslut uppgick

till ca 33 milj. kr.

Prop. 1984/85:115

153

Från anslaget bestrids kostnaderna för av länsstyrelsema beslutade lo­kaliserings- och investeringsbidrag enligt förordningen (1982:677) om re­gionalpoUtiskt slöd (omlryckl 1983:702, ändrad 1984:608). Vidare beslrids från anslaget kosinaderna för stöd i glesbygder till investeringar vid före­tag, kommersiell service, inlensifierade kommunala sysselsätlningsin­satser (IKS), samhällelig service saml hemarbele enligt förordningen (1979:638) om statligt stöd liU glesbygd (omlryckt 1982:678, ändrad 1983:678 och 1984:609). Koslnadema för regionaU ulveckUngsarbete, t. ex. projeklverksamhel och åtgärder för regionall nyföretagande, bestrids också från detta anslag.

Medlen disponeras av länsstyrelsema som fördelar medlen mellan de olika ändamålen. Samtliga länsslyrelser har tilldelals medel från anslaget.

Från anslaget har vidare avsalls 5 milj. kr. lill regeringens förfogande för fördjupad samverkan meUan småföretag och högskolor (prop. 1983/84:135, NU 42, rskr 379).

Över anslaget C 1. Regionalpolitiskt stöd: Bidragsverksamhel har inne­varande budgetår anvisats medel för cenirala konsult- och utredningsin­satser. Jag kommer att föreslå atl även medel för detla ändamål och centrala medel för teknikspridning anvisas över anslaget C 4.

Länsstyrelserna

Samtliga länsstyrelser har inkommii med anslagsframställningar för bud­gelåret 1985/86. Sammanlagi beräknar länsstyrelsema medelsbehovet till 506655000 kr.

Statens industriverk

Verket beräknar medelsbehovet för centrala konsult- och utredningsin­satser tiU 15 milj. kr.

Föredraganden

Inom ramen för del s. k. länsanslaget har länsstyrelsema möjlighel att inom en given medelsram göra avvägningar mellan olika insatser genom all lämna lokaliseringsbidrag/invesleringsbidrag eller glesbygdsstöd eller att bedriva olika former av projeklverksamhel.

Jag har tidigare (avsniu 3.4.2) förordat alt ell nyll ändamål - förelagsut­veckling - förs in i länsanslagel. Förelagsutveckling omfattar förelagssti­mulerande ålgärder, företagsserviceåtgärder och stöd tUl bl. a. produklul-veckhngs- och marknadsföringsprojekt i form av regionalpoliliskl utveck­lingskapital. Den senare stödformen kan lämnas till företag i slödområdena och i områden där, enligt regeringens beslul, regionalpolitiskt stöd lillfäl­ligt skall kunna lämnas. Jag har också redovisat vilka principer och villkor som bör gälla för den fortsatta verksamhelen.

Prop. 1984/85:115

154

Medel under detta anslag bör således disponeras av länsslyrelserna för följande ändamål.

-

Lokaliseringsbidrag i stödområde A-C och i områden där, enligt rege­ringens beslul, regionalpolitiskt slöd tillfälligt skaU kunna lämnas.

-

Investeringsbidrag utanför nämnda områden.

-

Företagsutveckling.

-

Slatligt stöd till glesbygd.

-

Regional projektverksamhet.

Det ankommer på regeringen att fördela anslaget mellan länen och alt ulfårda de föreskrifter som krävs. Det ankommer på resp. länsstyrelse att med utgångspunkt häri fördela anvisade medel mellan angivna ändamål och lämna föreskrifter och rikllinjer tiU de organ i länen som skall fatta beslut i de enskilda fallen.

Vidare bör regeringen disponera medel från anslaget för följande ända­mål.

-

Teknik- och kunskapsspridning i regionalpoliliskt prioriterade regioner.

-

Centrala konsult- och utredningsinsatser.

Jag har i avsnitt 3.3.2 redovisat vilka principer och viUkor som bör gäUa för medlen liU teknik- och kunskapsspridning. För medlen till cenirala konsult- och utredningsinsatser bör nuvarande principer gälla.

Medelsbehovet för samtliga ändamål under anslaget harjag beräknat till 488 mUJ. kr.

Jag avser att föreslå regeringen att länsstyrelserna bör disponera 457 milj. kr. och beräknar atl högsl 80 milj. kr. därav skall användas lill regional projektverksamhet.

Med hänvisning till vad jag har anfört hemsläller jag alt regeringen föreslår riksdagen

att till Regionala utvecklingsinsatser m.m. för budgeiårei 1985/86 anvisa ett reservationsanslag av 488000000 kr.

C 5. Täckande av förluster på grund av kreditgarantier till företag i glesbyg­der m. m.

1983/84 Utgift

4442185

1984/85 Anslag

1000

1985/86 Förslag

1000

Från anslaget bestrids kostnadema för atl infria statliga garantier för lån till företag i glesbygder och för lån till kommersiell service enligt förord­ningen (1979:638) om statligt slöd liU glesbygd (omtryckt 1982:678, ändrad 1983:678 och 1984:609). Vidare beslrids från detta anslag kostnaderna för att infria garantier för lån som har lämnals enligt förordningen (1973:608) om statligt stöd tiU kommersieU service i glesbygd (omtryckt 1978:186,

Prop. 1984/85:115

155

upphävd 1980:877), förordningen (1976:208, upphävd 1979:638) om stat­ligt slöd tiU skärgårdsföretag och förordningen (1978:465, upphävd 1979:638) om särskilt slöd till lantbruksföretag i vissa glesbygder.

Länsstyrelserna

Samtliga länsstyrelser har inkommit med anslagsframstäUningar för bud­getåret 1985/86. Sammanlagt föreslår länsslyrelserna en ram för slallig garanii på 78,7 milj. kr.

Föredraganden

Riksdagen har hittills årligen fastställt storleken på den ram som anger ulrymmel för att teckna nya kreditgarantier. För innevarande budgetår uppgår den s.k. garantiramen till 52 milj. kr.

I prop. 1983/84:150 med förslag till slutUg reglering av statsbudgeten för budgetåret 1984/85, m.m. togs frågan upp om utformningen av statens kreditgarantigivning i framtiden. Förslaget innebar atl man fr. o. m. nästa budgetår skall gå över till ett system med s. k. engagemangsramar. Detta blev också riksdagens beslut. Engagemangsram innebär att den kreditgi-vande myndigheten beviljas en flerårig ram för garantigivningen med möj­lighel till ny kreditgarantigivning inom denna totalram i mån av utrymme. Sysiemel medför atl myndigheterna får incitament all förkorta garantier­nas löptider och även i övrigt hålla nere belaslningen på garantiramarna. Delta är långsiktigl av statsfinansieU betydelse eftersom långa löptider på kredilgarantiema försvårar omprioriteringar och binder staten för poten-tieUa utgiftsålaganden under lång tid.

I enlighet med det principbeslut somjag nu har redovisal viU jag föreslå alt länsstyrelserna fr. o. m. den 1 juli 1985 i stället för årliga kreditgarantira­mar tiUdelas en s. k. engagemangsram. Efter samråd med chefen för fi­nansdepartementet föreslår jag all denna byggs upp successivt tills den uppgår till 290 milj. kr. För budgetåret 1985/86 bör ramen fastställas till 52 milj. kr. Utrymme för ny kredilgivning skapas i fortsättningen dels genom amorteringar av lån med statliga kredilgarantier som lecknats efter den 1 juli 1985, dels genom det utrymme som skapas genom den successiva uppbyggnad av engagemangsramen somjag förordal. Förluster lill följd av infriade garantier skall inte utgöra uirymme för ny garanligivning.

Anslaget bör för nästa budgetår tas upp med oförändrat belopp, 1000 kr.

Jag hemställer atl regeringen föreslår riksdagen att

1.      medge atl statlig kreditgaranti för lån tiU förelag i glesbygder och

för lån tiil kommersieU service får beviljas i sådan omfattning alt

det sammanlagda beloppet för utestående garanlier räknal från

den 1 JuU 1985 uppgår tUl högsl 52000000 kr.,

2.      till Täckande av förluster på grund av kreditgarantier tiU företag

i glesbygder m.m. för budgetårel 1985/86 anvisa ett förslagsan­

slag av 1000 kr.

Prop. 1984/85:115

156

C 6. Ersättning för nedsättning av socialavgifter

1983/84 Ulgift

205289278

1984/85 Anslag

330000000

1985/86 Förslag        360000000

Från anslaget, som disponeras av riksförsäkringsverket, läcks bortfall av avgiftsinkomster till följd av lillämpningen av lagen (1983:1055) om nedsättning av socialavgifter och allmän löneavgift i Norrbollens län.

Enligt denna lag skall den procentsals efler vilken arbetsgivaravgifter resp. egenavgifter sammanlagi ulgår enligt lagen (1984:668) om uppbörd av socialavgifter från arbetsgivare sältas ned med tio procentenheter för verksamheier inom vissa näringsgrenar som bedrivs i Norrbotiens län. För nedsätlning av egenavgifter gäller beslämmelsema i uppbördslagen (1953:272). Berörda näringsgrenar är gmvverksamhet, tiUverkning, pro-duktionsvaminriktad partihandel, uppdragsverksamhet och hoteU-, pen­sionats- och campingverksamhel. Ell särskUl bidrag tUl koslnaden för socialavgifter lämnas vid ökning av sysselsätlningen. Utgifter för detta bidrag belastar anslaget C7. Sysselsättningsstöd.

Verksamheier inom nämnda näringsgrenar som bedrivs i Svappavaara samhälle är befriade från socialavgifter och allmän löneavgift under tiden den Ijanuari 1984-den31 december 1993.

Riksförsäkringsverket

Verket beräknar medelsbehovet för ersällning för nedsältning av social­avgifter liU 350000000 kr. Hänsyn har härvid inle tagits till de löneökning­ar som kan komma atl inträffa under åren 1985 och 1986.

Föredraganden

Jag har lidigare (avsnill 3.4.4) föreslagit atl del nuvarande systemet med nedsätlning av förelagens socialavgifter i Norrbotiens län bör bibehållas oförändrai både vad gäller geografisk och branschmässig omfattning. Med hänvisning härtill hemsläller Jag all regeringen föreslår riksdagen all till Ersättning för nedsättning av socialavgifter för budgelåret 1985/86 anvisa ett förslagsanslag om 360000000 kr.

C 7. Sysselsättningsstöd

Nytt anslag (förslag) 120000000

Medel för utgifler för sysselsättningsslöd anvisas innevarande budgetår över anslaget C 1. Regionalpolitiskt stöd: Bidragsverksamhel. Jag har

Prop. 1984/85:115

157

tidigare föreslagit atl över sistnämna anslag fortsättningsvis endasl skall anvisas medel för beslut som fattas före den 1 juh 1985. Jag föreslär därför alt medel för sysselsättningsslöd fr. o. m. budgeiårei 1985/86 anvisas över ett nytl förslagsanslag, benämnl C 7. Sysselsättningsslöd.

I avsnitt 3.4.3 harjag närmare redogjort för ulfallet av verksamheten med sysselsättningsstöd under de senaste åren. Jag har där även föreslagil att sysselsältningsstödet skall höjas i samtliga stödområden. Del bidrag till kostnaden för arbetsgivaravgifterna som under vissa förulsältningar läm­nas vid verksamheter i Norrbollens län bör även fortsättningsvis belasla anslaget för sysselsättningsslöd.

Jag beräknar mot bakgmnd härav det lotala medelsbehovet för syssel­sättningsslöd under budgeiårei 1985/86 till 120 milj. kr.

Med hänvisning till vad jag har anfört hemställer jag all regeringen föreslår riksdagen

alt tiU Sysselsättningsstöd för budgetårel 1985/86 anvisa ett för­slagsanslag av 120000000 kr.

C 8. Expertgruppen för forskning om regional utveckling

Nytl anslag (förslag)       4 300 000

F. n. bestrids kostnaderna för expertgmppens för forskning om regional UtveckUng (ERU) verksamhel över anslaget A 3. Kommittéer m. m. Dessa kostnader redovisas under en särskild anslagspost, som behandlas som ett särskilt reservationsanslag. För budgetåret 1984/85 har 4,12 milj. kr. anvi­sats för ERU.

Expertgruppen

ERU har inkommit med anslagsframstäUning för budgetåret 1985/86. Medelsbehovet beräknas till 5,29 milj. kr.

Föredraganden

Jag har lidigare (avsnill 6) redovisal min syn beiräffande behovet av forskning som kan bidra lill alt förbättra kunskapsunderiaget för regional­politiken och del angelägna i all synsält och resultat från forskningen får en bred spridning tUl olika användargmpper. Jag har också redovisal den roll som ERU bör ha i dessa avseenden som länk mellan forskningen och användare av forskningens resullal. Med hänsyn till inrikiningen av ERU:s verksamhel anser jag atl medel fortsättningsvis bör anvisas över etl sär­skilt reservationsanslag.

Med hänsyn lill vad jag har anfört hemsläller jag all regeringen föreslår riksdagen

alt lill Expertgruppen för forskning om regional utveckling för bud­gelåret 1985/86 anvisa etl reservalionsanslag av 4300000 kr.

Prop. 1984/85:115

158

ÅTTONDE HUVUDTITELN

D. Högskola och forskning

Jag har tidigare redovisat och motiverat följande förslag som avser särskilda åtgärder för att främja forskning och utveckling inom Umeå högskoleregion.

Efler samråd med chefen för utbildningsdepartementet föreslår jag att universitetet i Umeå för budgetårel 1985/86 tillförs 20 milj. kr. att under en fyraårsperiod disponeras för en intensifiering av den påbörjade satsningen inom del biotekniska området.

Vidare bör högskolan i Luleå för budgetårel 1985/86 tillföras 8 milj. kr. att under en fyraårsperiod disponeras för en förstärkning av datateknisk forskning och utbildning.

Regionsstyrelsen i Umeå högskoleregion bör för budgetåret 1985/86 tillföras 1 milj. kr. för att utreda fömtsättningama och formerna för en högskoleutbildning inom det rymdtekniska området i Kimna samt för att genomföra en sådan utbildning. Medlen är avsedda atl utnyttjas under en fyraårsperiod.

Vidare föreslår Jag, efter samråd med statsrådet I.[REDACTED_EFTERNAMN], att Kiruna geofysiska inslitut tillförs 4 milj. kr. atl under en fyraårsperiod disponeras för en uividgning av forskningsverksamhelen vid institutet mot rymdtek­nologiskt intressanta tillämpningsområden.

Kosinaderna för den verksamhet som efter fyraårsperioden kommer atl bedrivas inom de berörda områdena bör, somjag lidigare anfört, bestridas inom ordinarie forsknings- och utbildningsanslag.

Med hänvisning till vad Jag har anfört hemställer Jag att regeringen föreslår riksdagen att

1.     till Matematisk-naturvetenskapliga fakulteterna för budgetårel

1985/86 anvisa ett i förhållande lill prop. 1984/85:100 bil. 10

punkt D 23 med 20000000 kr. förhöjt reservationsanslag av

431273000 kr.,

2.

till Tekniska fakulteterna för budgeiårei 1985/86 anvisa ell i förhållande tiU prop. 1984/85:100 bU. 10 punkt D 24 med 8000000 kr. förhöjl reservationsanslag av 406974000 kr.,

3.

till Lokala och individuella linjer och enstaka kurser anvisa etl i förhållande tUl prop. 1984/85:100 bU. 10 punkt D 13 med 1000000 kr. förhöjl reservalionsanslag av 379005000 kr.,

4.

till Kiruna geofysiska instUut för budgeiårei 1985/86 anvisa etl i förhållande till prop. 1984/85:100 bil. 10 punkt D 38 med 4000000 kr. förhöjt reservalionsanslag av 19678000 kr.

Prop. 1984/85:115

159

Bilaga 1.1

Den regionala problembilden

Innehållsförteckning

1.1

Inledning   ................................................... 

160

1.2

Befolkningsutvecklingen under perioden 1950-2000     

160

1.3

Sysselsättningsutveckhngen under perioden 1950-2000      

168

1.4

Pendlingen ................................................. 

. 

177

1.5

Sysselsättningsgrader och arbetskraftsutbud under perioden 1975-2000         

177

1.6................................................................. Arbelskraftsulbudet under perioden 1980-2000          

181

Bilaga 1.1.1      Regional utveckling och mellanregional uljämning ..

183

1

Befolkningsutvecklingen  .................... 

. 

183

2

ArbetsmarknadsförhåUanden m. m........ 

. 

200

3

Näringsstmkluren .............................. 

. 

213

Bilaga 1.1.2      Befolknings-   och   sysselsättningsutveckling   m.m.

inom de regionalpolitiska stödområdena.... 

. 

226

BUaga 1.1.3      Prognoser över befolknings- och sysselsättningsut­

vecklingen under perioden 1980-2000  .... 

. 

232

Bilaga 1.1.4      Regional avgränsning av regionalpolitiska utredning­

ens landsdelar/kommungrupper  ............. 

238

Prop. 1984/85:115

160

1.1 Inledning

Den regionalpolitiska utredningen (RUT) har redovisal ett omfattande maierial avseende befolknings- och sysselsättningsutvecklingen, syssel­sättningsgrader, arbetslöshetssituation m.m. (SOU 1984:74 och Ds I 1984:25). I denna bilaga redovisas därför endasl översiktligt den regionala problembilden. Den regionalpolitiska utredningen redovisar geografiska avgränsningar omfattande lolv landsdelar/kommungmpper. Denna indel­ning används även i denna översiki av den regionala problembilden (geo­grafiska avgränsningar se bilaga 1.1.4). Dämiöver redovisas några dala över utvecklingen inom de nuvarande stödområdena A-C och i områdel ulanför dessa. Genomgången gmndas på en analys av ulvecklingen i samt­liga kommuner. Bakgmndsuppgifler lill bl.a. denna analys återfinns i bilagorna 1.1.1-1.1.3.

1.2 Befolkningsutvecklingen under perioden 19502000

Under perioden 1950-1983 ökade befolkningen i hela landet med närma­re 1,3 mUJoner invånare eller med 18%. Samtidigt ökade befolkningen i skogslänen med drygt 30000 personer eller med omkring 2%. En väsenl­ligl större befolkningsökning skedde i storstadslänen med drygt 760000 och inom gmppen övriga län med närmare 530000 personer, vilkel molsva­rade en ökning med 34 resp. 17%. En avsevärd koncenlration av landels befolkning till storstadslänen har således sketl under denna period. År 1983 fanns drygl en iredjedel av landets invånare i dessa län. Koncentra­tionen av befolkningen liU storstadslänen skedde dock främst under 1950-och 1960-talen medan dessa läns befolkningsandel inle förändrats nämn­värt efter år 1970. Länsstyrelsernas senasle prognoser innebär för peri­oden 1984-2000 återigen en koncenlration av befolkningen till storstads­länen och då huvudsakligen liU Stockholms län. Skogslänens andel beräk­nas samtidigt minska med omkring en halv procentenhet, medan ingen nämnvärd förändring väntas ske av andelen för gmppen övriga län (se figur 1.1).

Prop. 1984/85:115

161

Figur 1.1 Befolkningsutvecklingen inom vissa länsgrupper och i hela riket mellan åren 1950, 1960, 1970, 1980 och 1984 samt åren 1990 och 2000 enligt 1984 års länsstyrelseprognoser (index där år 1950 = 100). För år 1984 endast preli­minära uppgifler.

Index

Ar 1950=100

140 

X

... Storstadsl

ä

n

130-

120-

Riket totalt

Ö

vriga  l

ä

n

110-

100

1970

Skogsl

ä

n

1980   1984     1990  2000

' Avser Värmlands, Kopparbergs, Gävleborgs, Västemorrlands, Jämtlands, Väs­terbottens samt Norrbottens län.

För atl bättre förstå den befolkningsutveckling som sketl bör förändring­arna delas upp i födelseöverskott/underskott resp. nettoflyllning. I vissa fall kan del också vara motiverat all dela upp nelloflyttningseffektema efter hur dessa beror på inrikes- resp. ulrikes omflyttning. 

11    Riksdagen 1984185. 1 saml. Nr 115

Prop. 1984/85:115

162

Som framgår av tabeU 2.1.1 har befolkningsutveckUngen inom skogs­länen* kännetecknats av en förhållandevis kraftig befolkningsminskning under såväl 1960-talets senare hälft som under 1980-talets början medan 1970-talel innebar en något lägre befolkningstillväxt. En omfallande nel-toutflytlning från skogslänen under perioden 1966-1970 övergick under 1970-lalel i en klar nettoinflyltning medan början av 1980-talel åter innebar flyttningsförluster men i en väsentligt lägre takt än tidigare. Ända fram till slutet av 1970-talet balanserades flyttningsförlusterna i skogslänen av etl årligi födelseöverskott i storleksordningen 5000 personer. Under 1970-talet upphörde födelseöverskotten och under perioden 1981-1983 förbyttes des­sa i underskott med drygt 2000 personer årligen.

Befolkningsutvecklingen inom storstadslänen karaktäriseras av atl såväl födelseöverskott som totala flyttningsvinster bidrog till en klart positiv befolkningsutveckling under hela perioden 1966-1983. Invånarantalet i storstadslänen påverkades dock negativt genom flyttningsrörelsema under 1970-lalel genom att en årlig nettoutflyttning till landets övriga län på ca 6800 personer översteg ett positivt flyttningsnetlo gentemot utlandet på omkring 5 000 personer per år. Under perioden 1981-1983 skedde dock åter en nettoinflytlning tUl storstadslänen från landels övriga län samtidigt som neitot gentemot utlandet fortsatte att vara positivt. Tilläggas bör dock atl befolkningsutvecklingen varierar väsentligt mellan storstadslänen. Stock­holms län har genomgående haft den gynnsammaste utvecklingen, medan Göteborgs och Bohus län noterat betydande flyttningsförlusler. Delvis beror dock dessa förluster på en betydande utflyitning lill vissa kommuner i angränsande län, som tillhör Göteborgsregionens arbetsmarknad.

Inom gmppen övriga län bidrog ungefär lika stora födelseöverskott och flyttningsvinster till en klart positiv befolkningsutveckling fram till början av 1980-talel. Under perioden 1981-1983 stagnerade dock invånarantalet inom denna länsgmpp genom att de tidigare födelseöverskotten och flytt-ningsvinslerna i stort sett upphörde.

Länsstyrelsemas senaste prognoser från våren 1984 innebär för skogs­länens del att födelseunderskotten för hela 1980-talet kommer att bli om­kring 3 400 personer per år. Detta är en klart högre nivå än under perioden 1981-1983, För storstadslänens del visar prognoserna på etl årligt födelse­överskott med 2000 personer under perioden 1981-1990, vilkel nästan betyder en halvering av de födelseöverskott som dessa län noterade under 1980-lalets försia år. Samtidigt bör dock noteras att det endast är Stock­holms län som väntas svara för dessa överskott medan prognoserna för Malmöhus- och Göteborgs och Bohus län innebär atl anlalel döda i slort sell vänlas balansera antalet födda. Prognosema för gmppen övriga län betyder i sin tur ett födelseunderskott med 2 400 personer årligen under 1980-lalet. Jämfört med utveckhngen under perioden 1966-1983 betyder

Avser Värmlands, Kopparbergs, Gävleborgs, Västemorrlands, Jämtlands, Väs­terbottens och Norrbottens län.

Prop. 1984/85:115

163

a u 

iS

 o

oo CTv

00 oo

 o 

r~ 00

cOs

\o o

-> o

00 CTv

' o

1 00

oo\

so (

 o oo o\

' o 

I 00

so o o os

OOO            o

OOO            o

Ov 00 -       

«

mm           *N

I    1

OOO            o

O o               o

ov t            tr,

r m            VO

a oo      o

OOO     o

\0 r*s       VO

VO f* rj    M

OOO OOO 00 00 00

Ov m r

S8S

VO ov -

»

r m  I cs

OOO OOO

.

 r rj

v 

I    I

OOO          e

OOO          o

00 VO 00 \o

 f.., \0      00

I

o o o

OOO 00 

  ov  Tf

CN    I   -

OOO          o

OOO          o

O >)

 f t~

CN f. CN   m

I I   I

OOO OOO

oo 

 .-.

O        CN     cs Ov        VO     Wi

8

 o O           o

o o       o

VO o vo   cs

2 " 2  S

rr      c   "S

(fl 

"2

:

§

jCO

BJ

Ci

CA

fe

1

cm

C 

>

M t/3

O

s-s

o

.ra   (y .   C

Ej:

.   CJ

o  O 

= 1

Si;

is *>

M   U

 r- t3 

t/span>

|

£

C   O o«I   >

E

§

 S 

o, o

VJ   c

opä

.cd   k.

cm ex

3   >

= E 

c E

u

c» 5 o " c o» 

OOt; 

o.E

Ul

u

«

l 

oo:ca

.S S 

c 

o u 

T3  >

:feS

ca s

>

   (O

4>

!

ocd >

c   o

0)     .-v

M  CQ

c       ("I

o   2.

I   fe

12   g"

«

u 

- " i 2 

" E

"i

00 C "

!

«

J

£

 o

S, 

°

.i*

»

 cd

t   OQ  U

!3

5 = c:

(O          *

«

c oa

«

o t

»

o  o

U   M

s .a

c.go

= o u u E-a

>.  IJ  c

r,ir E

Prop. 1984/85:115

164

detla all de siadigt minskande överskollen kommer atl övergå i födelseun­derskott.

Länsstyrelsernas prognoser över nettoflyttningen visar för hela 1980-ta­lel på en nettoinflyltning lill storstadslänen och gruppen övriga län med omkring 3 600 resp. 2 400 personer (tabeU 1.1). Jämfört med den faktiska nettoflytlningen under perioden 1981-1983 betyder della en viss minskning för storstadslänens del, medan det för gruppen övriga län innebär en väsentligt gynnsammare utveckling. Beiräffande storstadslänen bör samli­digt påpekas atl det främst är Stockholms län som vänlas svara för merpar­len av netloinflyttningen, medan Göteborgs och Bohus län får en nelloul-flyttning av ungefär samma omfattning som Malmöhus väniade nettoin­flytlning, dvs. ca 900 personer per år. Prognoserna för skogslänen betyder en årlig netloulflyttning med 900 personer under 1980-lalel, vilkel är en halvering av den faktiska nettoulflyllningen under 1980-lalels första år.

Den stabilitet i befolkningshänseende som utmärker skogslänen som helhet under perioden 1950-1983 gäller emellertid inte när man studerar den inomregionala utvecklingen. Således har flertalel kommuner i del s. k. norra inlandet haft en betydande folkminskning medan slörre kommuner främst stödjepunkter inom delta område och längs Norrlands kustland hafl en betydande ökning av sin folkmängd. Under perioden har invånarantalet i norra inlandet minskat i ungefar samma takt som del har ökat i dessa stödjepunkter (tabeU 1.2).

Även i Syd- och Mellansverige varierade befolkningsutvecklingen pålag­ligl mellan de slörre och de mindre kommunema. Detta gällde emellertid främst fram till början av 1970-lalet med en dubbelt så slor befolkningsök­ning relativt sett i de s. k. stödjepunkterna som i de medelstora och mindre regionema i samma områden. Under 1970-talet var tillväxten lika stor i dessa båda kommungrupper medan utvecklingen under de senaste åren åter varit något gynnsammare i stödjepunkterna.

I de tre slorsladsregionema var del under perioden 1971-1982 främsl födelseöverskotten som bidrog tiU befolkningstiUväxten, medan flyttnings-rörelserna verkade i motsatt riktning med undantag för Slockholmsre­gionen som hade en liten nettoinflytlning. För stödjepunkter i Syd- och Mellansverige och i norr förstärkte belydande födelseöverskott en förhål­landevis stor nettoinflyltning, vilkel resulterade i en gynnsam befolknings-uiveckUng. Delta gällde särskilt stödjepunkterna i norr. Även de medel­stora/mindre regionerna i Syd- och Mellansverige hade en omfattande nettoinflytlning, men samtidigt var födelseöverskotten obelydliga.

Bland RUT:s övriga områden var del under samma period endast medel­stora/mindre regioner i norr som hade nelloflyttningsvinster, medan de övriga områden förlorade invånare genom omflyllningen. Detta gällde särskilt för Bergslagen och del norta inlandet där nettoulflyllningen var förhållandevis stor. Mer nämnvärda födelseunderskoll relativt sell hade endast medelstora/mindre regioner i norr, norra inlandet samt öslra Små­land (tabeU 1.3).

Prop. 1984/85:115

165

Tabell 1.2 Befolkningsutvecklingen i av RUT definierade landsdelar/kommungrupper mellan åren 1950, 1960, 1970, 1983, 1990 och 2000 (avrundade värden)

Landsdel/

1 OOO-tal

Förändring

(%)

kommungrupp

Antal invånare

(index

1950 =

100)

Andel

mvanare

1950

1983

1960

1970

1983

1990

2000

1950

1983

Stockholmsregionen

1055

1509

116

136

143

146

150

15

18

Göteborgsregionen

495

696

114

136

141

139

137

7

8

Sydvästra Skåne

328

404

113

135

138

139

140

5

5

Stödjepunkter i Syd-

och Mellansverige

1394

1760

107

121

126

127

127

20

21

Stödjepunkter i

skogslänen

715

898

113

117

126

125

125

10

11

Medelstora/mindre

regioner i Syd-

och Mellansverige

1431

1614

99

109

113

113

113

21

19

Sjuhäradsbygden

160

177

105

112

III

110

108

2

2

Öslra Småland

130

113

96

92

87

85

83

2

1

Gotland

59

56

92

92

95

95

97

1

1

Bergslagen'

305

311

112

109

102

98

96

4

4

Medelstora/mindre

regioner i norr

424

379

95

89

89

88

85

6

5

Norra inlandet

475

363

99

81

76

73

71

7

4

' Den geografiska avgränsning som regionalpolitiska utredningen gör avviker från den avgränsning riksdagen gjort (prop. 1983/84: 157, AU 23, rskr 352) genom att Sandvikens kommun tagits bort och Surahammars kommun lagts till. Källor: Ds I 1984:25, länsplaneringens databas (UMDAC) samt 1984 års länsstyrelseprognoser.

Tabell 1.3 Total folkmängdsförändring uppdelad på nettoflyttning resp. födelseöverskott/underskott i landsde­lar/kommungrupper under perioden 19711982

Landsdel/

Förändring antal inv.

därav

kommungrupp

nettoflyttning

födelseöverskott

1971-1982

%

%

%

Stockholmsregionen

64 550

4,5

1470

0,1

63080

4,4

Göteborgsregionen

18820

2,8

-11770

-1,7

30590

4,5

Sydvästra Skåne

11460

2,6

- 4950

-1,1

16410

3,7

Stödejpunkter i Syd-

och Mellansverige

77 650

4,6

23140

1,4

54510

3,2

Stödjepunkter i skogslänen

60100

7,2

33 200

4,0

26900

3,2

Medelstora/mindre

regioner i Syd-

och Mellansverige

59540

3,8

56760

3,7

2780

0,1

Sjuhäradsbygden

-  1220

-0,7

- 3100

-1.7

1870

1,0

Östra Småland

- 5690

-4,8

- 2270

-1,9

- 3420

-2,9

Gotland

2120

3,9

Bergslagen

-19010

-5,7

-14500

-4,4

- 4510

-1,3

Medelstora/mindre

regioner i norr

3160

0,8

18810

5,0

-15650

-4,2

Norra inlandet

-20520

-5,3

- 9410

-2,4

-11110

-2,9

' Inklusive utrikes omflyttning.

Källor: Länsplaneringens databas (UMDAC).

Prop. 1984/85:115

166

Tabell 1.4 Befolkningsutvecklingen inom olika stödområden och övriga delar av landet under perioden 1970-1990

Område

Antal 1970

invånare (lOOO-tal) 1983          1990

Årlig relativ förändring (%) 1971-1975      1976-1980

1981-1983

1984-1990

Stödområde A B C

187 218

772

175 188 769

166 185 756

-0,6

-0,8

0,2

-0,4 -1,9 -0,1

-0,7 -0,4 -0,3

-0,7 -0,2 -0,2

Summa        A-

-C  1177

1132

1107

-0,1

-0,5

-0,4

-0,3

Övriga landet

6767

7019

7049

0,4

0,3

0,1

0,1

Riket totalt

8077

8337

8334

0,3

0,3

0,1

0,0

Källa: Länsplaneringens databas (UMDAC).

Befolkningsutvecklingen inom de regionalpolitiska stödområdena och i övrigl delar av landet redovisas i tabell 1.4. Som framgår av denna tabell hade stödområde B den klart ogynnsammaste befolkningsutvecklingen under perioden 1971-1983 med en minskning av invånarantalet med 30000 personer eller sammanlagi omkring 14%. Samtidigt förlorade stödområde A 12000 invånare vUket molsvarade en minskning med 6%. Invånarantalet i stödområde C var i stort sell oförändrat, medan folkmängden ökade med omkring 4% utanför stödområdena. Under peroden 1981-1983 hade dock stödområde A en procentuellt setl störte befolkningsminskning än stödom­råde B och C vilka hade en likartad utveckling. Sammanfattningsvis kan konstateras all stödområdena tillsammas och var för sig haft en klart ogynnsammare befolkningsutveckling än resten av landet under perioder­na 1971-1975, 1976-1980 och 1981-1983. Vidare har stödområde A och B hafl en sämre utveckling än stödområde C.

Länsstyrelsemas senaste prognoser (från år 1984) fram t.o.m. år 1990 innebär beträffande stödområdena att i stort selt samma lendens som under de senaste åren beräknas bestå med en klart större befolknings­minskning i stödområde A än i stödområde B resp. C, vilka väntas få en något mindre negativ men likartad utveckling. Invånarantalet utanför stöd­områdena väntas inte förändras nämnvärt under 1980-lalel.

De områden som enligt folk- och bostadsräkningamas definition ulgör glesbygd har under perioden 1965-1980 haft en starki avlagande befolk­ningsminskning. Under 1960-talets senare hälft minskade invånarantalet i dessa områden med omkring 250000 eUer med ca 14% medan minskningen under perioden 1975-1980 endast var 12000 personer eller omkring en procent. Även enligt en snävare avgränsning av glesbygdsområden som industridepartementet redovisat (prop. 1981/82:113, bilagedel sid. 489-490) har befolkningsminskningen planat ut under perioden 1965-1980. I detta faU från ca -12 % under perioden 1965-1970 till ca -2% under 1970-talets senare häht.

En faktor som successivt ökat i betydelse för befolkningsutvecklingen i olika regioner är den naturliga folkmängdsförändringen som är beroende

Prop. 1984/85:115

167

av åldersstrukturen. Som delvis framgålt lidigare har ell ökande födelseun­derskott en alllmer negaliv betydelse för befolkningsutvecklingen i många kommuner och regioner. Dessa kommuner och regioner har dessutom ofta redan en betydande nellouiflytlning, vilken medför alt andelen personer i arbetsför ålder minskar yllerligare och an skevhelen i åldersstmkturen förstärks. Delta betyder emellertid i sin tur att del lokala/regionala arbels­kraftsulbudet krymper, vilket i viss utsträckning minskar behovel av nya arbetstillfällen för att upprätthålla sysselsättningsgraden. Andelen för­värvsarbetande är dock redan i nuläget förhållandevis låg i många av de kommuner/regioner som främsl berörls eller kommer alt beröras av pro­blem av denna typ.

För all i någon mån belysa var och av vUken omfallning problem med ökande födelseunderskott, neltoutflyttning och förändringar i arbetskrafts-utbudet kan vänlas redovisas i labell 1.5 länsslyrelsernas senasle progno­ser för dessa variabler under 1980-lalet fördelade på landsdelar/kommun­grupper. Som lidigare påpekats ulgår man i länsslyrelsernas prognosmo­dell från basårel 1980, vilket bl.a. medför att netloflyttning m.m. måsle redovisas för hela prognosperioden.

Tabell 1.5 Länsstyrelsernas prognoser 1984 för summerade födelseöverskott/under­skott och nettoflyttning under perioden 1981 1990 samt förändringar av arbetskraftsutbudet (1564 år) under perioden 19801990 i landsdelar/ kommungrupper och i hela riket (avrundade värden)

Landsdel/

Födelse-

Nettoflyttning

Förändring

kommungrupp

överskott

arbets­kraftsutbud'

Stockholmsregionen

24000

32000

51100

Göteborgsregionen

6500

-12100

800

Sydvästra Skåne

1200

1900

6900

Stödjepunkter i Syd-

0. Mellansverige

3 900

16600

16500

Stödjepunkter 1 skogs-

länen

4800

- 7400

6400

Medelstora/mindre

regioner i Syd/Mellan-

sverige

-24000

20600

17000

Sjuhäradsbygden

- 3 200

1000

700

Östra Småland

- 4400

-    200

-  800

Gotland

-    300

1 100

700

Bergslagen

-11 300

- 6900

-7900

Medelstora/mindre

regioner i norr

-19000

9000

1200

Norra inlandet

-15400

- 3400

-3 300

Riket totalt

-37300

52100

89500

' Beroende på dels förändrade sysselsättningsgrader dels på förändringar av ålders­strukturen. Källa: Länsplaneringens databas (UMDAC).

Rättelse: S. 168, Tabell 1.6. siffemibrik 2-4 och 8-9 ändrade Tabellens nedre ramlinje halvfet stil.

Prop. 1984/85:115

168

1.3 Sysselsättningsutvecklingen under perioden 19502000

Grovt räknal ökade lolala antalet sysselsatta i hela landet under peri­oden 1950-1982 med närmare 860000 personer eller med ca 30%. Samti­digt minskade sysselsättningen med 425000 personer inom jord- och skogsbmkel, vilket motsvarande en nedgång med hela 70%. Inom indu­slrin förändrades inle sysselsättningen nämnvärt, medan en liten ökning skett inom byggnadsverksamheten. Den absolut största förändringen ägde mm inom offentlig förvallning och tjänster, där antalet sysselsatta ökade fyra och en halv gånger eller med närmare 1 miljon. En belydande expan­sion hade också privata tjänster med omkring 200000 eller ca 60% fler sysselsatta år 1982 jämfört med år 1950. Dessa strukturförändringar inom näringslivel utgör den främsla förklaringsfaktom bakom de befolknings­rörelser inom och mellan olika regioner som skell sedan början av 1950-ta-let och de obalanser i befolknings- och sysselsällningshänseende som uppkommil.

I tabeU 1.6 sammanfallas sysselsättningsutvecklingen inom olika nä­ringsgrenar under perioden efter år 1970 och jämfört med länsslyrelsemas senasle prognoser (LPL) och med bedömningar i 1984 års långtidsutred­ning (LU84).

Tabell 1.6 Sysselsättningsutveckling inom olika näringsgrenar i hela riket under perioden 19701990

Näringsgren

Andel

Antal sysselsatta

Årlig relativ förändring (%)

syssel-

(1 OOO-tal)

LPL

LU84

satta (%)

LPL

LU84

1970-

1980-

1980-

1980-

1980

1970

1980

1990

1990

1980

1982

1990

1990

Jord-0 skogsbruk

6

278

222

203

182

-2,2

-3,7

-0,9

-2,0

Tillverkningsind. m. m.

26

1062

1016

917

986

-0,4

-3,5

-1,0

-0,3

Byggnadsverksamhet

7

329

268

234

268

-2,0

-1,9

-1,3

0,0

Vamhandel

12

455

487

481

467

0,7

-1,7

-0,1

-0,4

Samfärdsel m.m.

7

238

273

283

318

1,4

1,5

0,4

1,4

Privata tjänster

14

441

551

647

661

2,3

0,4

1,6

1,8

Offentl.förv. otj.

29

711

1 136

1243

1346

4,8

4.6

0,9

1,7

Totalt

100

3517

3956

4012

4223

1,2

0,0

0,1

0,7

' Avser såväl hel- som deltidsarbetande.

Källor: FoB 1970 resp. 1980, en specialbearbetning av 1982 ärs inkomststatistik samt framtids-bedömningar

enligt länsstyrelsema våren 1984 resp. LU 84 (alt.l).

Som framgår av tabell 1.6 väntas sysselsättningen fortsätta all minska inom basnäringarna och alt, med undantag för varuhandeln, öka inom servicenäringarna. Långtidsutredningens bedömningar, som dock inle är prognoser i egentUg bemärkelse, är med undantag för vamhandeln genom­gående mer optimistiska än länsstyrelsernas prognoser. Största skillnaden redovisas beträffande byggnadsverksamheten, samfärdsel m.m. samt of­fentlig förvahning och Ijänsler där skillnaden i förändringslalel av syssel­sättningen uppgår till omkring en procenlenhel per år. Jämfört med den sysselsättningsutveckling som tycks ha skelt inom de olika sektorerna

Prop. 1984/85:115

169

under perioden 19801982 innebär båda dessa framlidsbedömningar i de flesla faU en väsenlligl lugnare utveckling.

Ser man lill den totala sysselsättningsutvecklingen inom storstadslänen, skogslänen resp. gruppen övriga län under 1970-talet kan konstateras atl skogslänen med en sammanlagd tillväxt på sexton procent hafl en någol gynnsammare utveckling än storstadslänen och övriga län. Della medförde bl.a. att skogslänens andel av rikels sysselsättning ökade med en halv procenlenhel till 20,3%, vilket kan jämföras med en befolkningsandel på 21,4% år 1980. Storstadslänens motsvarande andelar var samma år 38,6% resp. 35,9%och gruppen övriga läns andelar41,0% resp 42,8%. En sådan jämförelse visar främsl storstadslänens mer gynnade läge i förhållande tUl de båda övriga länsgmpperna när del gäller relalionen mellan befolkning och arbetstillfällen. Sammanlagt tillkom omkring 440000 nya arbetstillfäl­len i landet under 1970-talel. Av dessa hamnade omkring 25 % i skogslänen och ca 38% i storstadslänen.

Beräkningar av uppgtfter i vissa administrativa register vid statistiska cenlralbyrån (SCB) lyder på all sysselsältningen ökal med ytterligare 3 000 arbetstillfällen under perioden 1980-1982. Därvid beräknas ökningen i storstadslänen ha varil drygl 25000 arbetstillfällen, medan gmppen övriga län och skogslänen antas ha förlorat 19000 resp. 3000 arbetstillfällen. Även de s. k. arbetskraftsundersökningama från SCB visar på en syssel­sältningsminskning inom skogslänen och gmppen övriga län, medan till­växten i storstadslänen är väsentligt mindre än enligt den förstnämnda käUan.

De inomregionala skillnadema i fråga om sysselsältningsulveckling är liksom beträffande befolkningsutvecklingen väsentligt större än de mellan-regionala skillnaderna. Della förhållande framkommer bl. a. om man stu­derar sysselsättningsutvecklingen under 1970-lalet inom landsddarlkom-mungrupper. Den klart gynnsammaste ulvecklingen hade stödjepunkterna i norr där anlalet arbetstillfällen ökade med ca 73000 eller hela 20%. Goflands kommun hade relativt sett en näslan lika gynnsam utveckling som dessa stödjepunkter, medan tillväxten i Stockholms- och Göteborgs­regionen, stödjepunkter i Syd- och Mellansverige samt i medelstora/ mindre regioner i norr låg nära den riksgenomsnillliga ökningen på närma­re 13%. Den ogynnsammaste sysselsättningsutvecklingen hade samtidigt Sjuhäradsbygden med en i det närmaste oförändrad sysselsättningsnivå. Även Bergslagen och östra Småland hade en förhållandevis svag utveck­ling med en obelydlig ökning av antalet arbetstiUfäUen (tabell 1.7).

Prop. 1984/85:115

170

Tabell 1.7 Totalt antal sysselsatta i landsdelar/kommungrupper samt förändringar under perioderna 1970-1980, 1980-1982 samt 1980-1990

Landsdel/

Antal

Andel

Förändring antal

Förändring % per år

kommungrupp

sysselsatta (1 OOO-tal)

%

sysselsatta (1 OOO-tal)

1980

1970-        1980-

1980-

1970-

1980-

1980-

1980          1982

1990

1980

1982

1990

Stockholmsregionen

787,6

20

97,1            18,7

56,2

1,3

1,2

0,7

Göteborgsregionen

339,3

9

38,3             4,1

3,1

1,2

0,6

0,1

Sydvästra Skåne

227,8

6

19,3             6,6

7,2

0,9

1.4

0.3

Stödjepunkter i Syd-

och Mellansverige

850,4

21

104,8            11,5

7,7

1,3

0,7

0,1

Stödjepunkter i

skogslänen

431,3

11

73,0            16,5

3,8

1,9

1,9

1,0

Medelstora/mindre

regioner i söder

703,1

18

62,0         -25,8

- 4,4

0,9

-1,8

-0,1

Sjuhäradsbygden

83,3

2

-0,5         - 0,1

- 0,4

-0,1

0,0

-0,1

Östra Småland

50,3

1

1,6         - 2,6

-  1,8

0,3

-2,6

-0,4

Gotland

26,9

1

3,9         - 0,7

0,5

1,6

-1,3

0,2

Bergslagen

142,4

4

5,1         - 6,4

-11.1

0,4

-2,3

-0,8

Medelstora/mindre

regioner i norr

160,9

4

17,0         - 7,9

- 0,6

1,1

-2,5

0,0

Norra inlandet

152,9

4

10,5         -11,0

- 4,7

0,7

-3,7

-0,3

Riket totalt

3956,3

100

439,0             3,1

55,5

1,2

0,0

0,1

Källor: FoB för år 1970 resp. 1980, en specialbearbetning av inkomststatistiken för år 1982 (SCB) samt 1984 års länsstyrelseprognoser (avser såväl hel- som deltidssysselsalta).

Länsstyrelsernas senaste prognoser innebär atl Stockholmsregionen be­räknas få den gynnsammaste sysselsättningsutvecklingen under perioden 1980-1990 med en årlig lillväxl på närmare I %. Då år 1980 utgör basår för prognosen och då den förhållandevis slora lillväxl som tycks ha skell i regionen under 1980-lalets försia år beakiats vid upprättandet av progno­serna, blir tillväxten sannolikl väsentligt lägre under den resterande delen av 1980-lalet. Sammanlagt för hela decenniet betyder prognosen en ökning med ca 56000 arbetstillfällen. Under 1990-talet beräknar länsstyrelsen all ytterligare 59000 personer skaU sysselsättas inom regionen. Dessa 115000 arbetstillfällen moisvarar f.ö. antalsmässigt hela den sysselsällningslUl-växl som länsslyrelserna prognoseral för landel som helhel under perioden 1980-2000.

I övriga landsdelar/kommungrupper är del endasl sydvästra Skåne och Gotland som beräknas få någon mer nämnvärd sysselsättningstillväxt un­der perioden 1980-2000. För sydvästra Skånes del är det fråga om en ökning med sammanlagt ca 13 000 arbetstillfällen. Under 1980-talet beräk­nas flertalel av de övriga landsdelarna/kommungmppema fä en stagneran­de sysselsättning. Detta med undanlag för del norra inlandet, östra Små­land och Bergslagen där sysselsätlningen vänlas minska med mellan 0,5-1% åriigen. Under 1990-lalet är del dock endasl Sjuhäradsbygden som enligt dessa prognoser kommer all fä en mer nämnvärd minskning av sysselsättningen. En viss nedgång kan dock även Bergslagen fä men vä­senlligl mindre än under 1980-lalel. Sammantaget för hela perioden 1980-

Prop. 1984/85:115

171

2000 betyder detta en minskning av antalet arbelsliltfällen i Bergslagen, östra Småland, norra inlandet samt Sjuhäradsbygden med ca 14000, 2000, 4000 resp. 5000.

Sysselsättningsutvecklingen inom de regionalpoUtiska stödområdena och i området utanför dessa var förhållandevis likartad under 1970-talel och innebar en ökning av antalet arbetstiUfäUen med sammanlagi omkring 13%. Enda undantaget utgjorde stödområde B med en tiUväxt på endast 2 %. Under 1970-talets försia hälft var f.ö. detta område det enda som hade en liten minskning av den toiala sysselsältningsnivån. Länsstyrelsemas senaste sysselsätlningsprognoser innebär för såväl 1980- som 1990-lalen en klart ogynnsammare utveckling inom samtliga tre stödområden liksom i området utanför dessa. Den sämsta utvecklingen väntas inom stödområde A med en årlig minskning kring 0,5 % medan slödområdena B och C väntas få en stagnation av sysselsätlningen. Utanför stödområdena beräknas en mycket svag tiUväxt ske.

Sysselsättningsutvecklingen inom gruv- och tillverkningsindustrin m.m.

Under perioden 1975-1980 minskade sysselsätlningen inom flertalel branscher inom industrin och det var endast inom kemisk induslri m.m. som en större ökning skedde. Såväl absolut som relativt setl minskade sysselsättningen mest inom tekoindustrin. I tabeU 1.8 redovisas länsstyrel­sernas senasle sysselsättningsprognoser för vissa induslribranscher under hela 1980-talet. Återigen erinras om att en belydande del av den prognose­rade sysselsättningsminskningen redan sketl under 1980-lalels början och atl följaktligen en väsenfligt gynnsammare utveckling kan väntas under resten av 1980-lalel.

Tabell 1.8 Sysselsättningsförändring inom vissa industribranscher ocb inom hela industrisektorn under perio­derna 1975-1980, 1980-1983 och enligt 1984 års länsstyrelseprognoser under perioden 1980-1990

Bransch

Förändring antal sysselsatta'

% per år

1975-

1980-

1980-

1975-1980

1980-1990

1980

1983

1990

Teko

-19700

-13000

-6,4

-6,4

-2,9

Jäm, stål- och metallverk

-11300

-13000

-3,2

-6,0

-2,2

Trävaruindustri

- 4600

-11700

-1,0

-6,2

-1,5

Transportmedelsindustri

-10800

-10200

-1,9

-3,1

-1,0

Maskinindustri

-14500

-10000

-2,1

-4,0

-0,8

Massa-, pappers- och pappvaruind.

- 3400

- 8900

-1,1

-3,3

-1,6

Jord- och slenvarvsinduslri

- 6000

- 5800

-3,5

-6,6

-2,0

Skyddad livsmedelsindustri

- 5600

- 5400

-1,8

-2,4

-1,0

Grafisk industri

-  1000

- 5100

-0,3

-1,4

-0,8

Gruv- och tillverkningsindustrin totalt

-84 100

-99200

-1,6

-3,7

-1,0

' Avrundade värden (endast branscher med en prognoserad minskning på minst femtusen arbetstillfällen har

tagits med). Avser såväl hel- som deltidssysselsalta. Källor: FoB 1975 resp. 1980, industristalistik för år 1980 resp. 1983 (SCB) samt 1984 års länsstyrelseprog­noser.

Prop. 1984/85:115

172

Som framgår av labell 1.8 innebär länsslyrelsernas prognoser samman­lagna en fortsatt belydande sysselsältningsminskning i flertalel av de bran­scher som minskade avsevärt redan under perioden 1975-1980. Bland de branscher som väntas få den största minskningen av arbetstillfällen är det dock relativt setl fråga om en något lugnare utveckling än tidigare. Delta med undanlag för Irävam-, massa- och pappers- samt grafisk induslri där sysselsättningen beräknas minska någol mer. F.ö. kan nämnas alt den enda industribransch som vänlas få en sysselsättningstillväxl är eleklroin-dustrin med omkring 1 100 fler sysselsalla under 1980-talet.

Prognosema för byggnadsverksamheten visar för landet som helhel en minskning med ca 35000 arbetstiUfäUen under 1980-talet. Under den sena­re hälflen av 1970-lalel minskade sysselsältningen inom denna seklor med ca 16000 personer. Relativt setl innebär prognosema en minskning i unge­far samma takt som under perioden 1975-1980.

Beträffande sysselsättningsutvecklingen inom gmv- och lUlverkningsin-duslrin m.m. i de tre länsgrupperna under 1970-talel kan, som indirekl framgår av labell 1.9, konstateras att endast skogslänen hade en svag tillväxt med sammanlagt 8000 arbetstillfällen eUer omkring 4%. Särskilt gynnsam var ulvecklingen i skogslänen under 1970-talels försia hälft då induslrisysselsättningen ökade med 10% medan perioden 1975-1980 inne­bar en minskning med närmare 5%. Inom gmppen övriga län respeklive storstadslän ökade sysselsättningen med endast 2 % under perioden 1970-1975 varefter den minskade fram t.o.m. år 1980 med 7 resp. 10%. Sam­mantaget betydde detla en minskning med ca 26000 arbetstiUfäUen inom induslrin inom gruppen övriga län medan motsvarande minskning i stor­stadslänen var ca 28000.

Enligt induslrislatistiken (SCB) har industrisysselsätlningen minskal inom samtliga tre länsgmpper under slutet av 1970- och början av 1980-talet. Minskningen har under perioden 19801983 varit förhållandevis likartad inom de tre länsgmppema. Länsstyrelsernas prognoser innebär med den utveckling som varit de första åren av 1980-talet en väsentligl måttUgare minskning av industrisysselsättningen i samthga tre länsgmpper under senare delen av 1980-talet.

TabeU 1.9 Sysselsättningsutvecklingen inom gruv- och tillverkningsindustrin m. m. inom vissa läns grupper och i riket under perioden 1970-1990

Länsgrupp

Antal sysselsalla (lOOO-lal)

Årlig relativ förändring (%)

1970-       1975-       1980-        1980-

1970

1980

1990

1975

1980

1983'

1990

332

304

269

0,4

-2,1

-3,5

-1,2

205

213

191

1,9

-1,1

-3,9

-1,1

526

500

458

0,4

-1,4

-3,7

-0,9

Storstadslän Skogslän Övriga län

Riket totalt

1062

1016

917

0,7

-1,6

-3,7

-1,0

' Endast arbetsställen med minsl fem sysselsatta ingår.

Källor: FoB 1970, 1975 resp. 1980, industristatistik för år 1980 resp. 1983 (SCB) samt 1984 års länsstyrelse-prognoser.

Prop. 1984/85:115

173

Liksom tidigare beträffande den totala sysselsättningsutvecklingen kan det finnas skäl att belysa den inomregionala utvecklingen av industrisys­selsätlningen i landsdelarlkommungrupper. Därvid bör särskilt noleras att del var del s.k. norra inlandet, som relativt setl hade den klarl gynnsam­maste ulvecklingen av industrisysselsätlningen under 1970-talel med en tiUväxt på sammanlagi 13%. I absoluta tal betydde detta en ökning med närmare 4000 arbetstillfällen. Ytterligare etl intressant faktum är att det under detla decennium endast var medelstora/mindre regioner i norr och stödjepunkterna i nort som fömtom norra inlandet hade en mer nämnvärd ökning av industrisysselsättningen. Den klart ogynnsammaste förändring­en hade samiidigi Sjuhäradsbygden där omkring vart Qärde arbetstillfälle inom induslrin försvann. Därefler följde Bergslagen, sydöstra Skåne, Gö­leborgs- och Slockholmsregionen med uppemot 10% färte sysselsatta inom sektorn. Den förhållandevis posiliva förändringen av induslrisyssel­sällningen i landels norra delar skedde dock främst under 1970-talets första hälft. Under perioden 19751980 minskade anlalel sysselsatta inom denna seklor i samfliga här studerade landsdelar/kommungmpper.

Länsslyrelsernas senaste prognoser över induslrisysselsättningen bety­der för olika landsdelar/kommungmpper bl. a. all Slockholmsregionen be­räknas få den slörsia minskningen relativt setl med omkring 2% årligen, vilkel sammanlagt motsvarar ett bortfall av ca 24500 arbetstillfällen under 1980-lalel. Som lidigare påpekals har dock redan en betydande del av denna minskning redan skett. Andra områden med en förhållandevis pessi­mistisk prognos är Sjuhäradsbygden och Bergslagen med en nästan lika slor relativ minskning som Slockholmsregionen. Även norra inlandet och öslra Småland beräknas få belydande minskningar. Den minst ogynn­samma förändringen väntas samtidigt sydvästra Skåne få med knappt 0,5 % minskning årligen.

Mot bakgmnd av att del regionalpolitiska stödet sedan siarten främst var inriktat mol induslriföretag är del av särskilt inlresse atl belysa syssel­sättningsutvecklingen inom induslrin inom och ulanför de regionalpolitis­ka stödområdena. Som framgår av tabell 1.10 ökade industrisysselsätt­ningen mesl inom stödområde A under 1970-lalel. Det rörde sig här om en sammanlagd tillväxt med närmare en Qärdedel, vUket motsvarades av drygl 3000 nya arbetstillfällen. Inom stödområde B och C var ökningen väsenlligl svagare, medan induslrisysselsällningen utanför slödområdena minskade med sammanlagi omkring 6%. Ser man enbari lill utvecklingen under 1970-lalels senare hälft, så var industrisysselsättningen i stort sell oförändrad i stödområde A, minskade någol i stödområde B, medan stöd­område C och övriga delar av landet hade en likartad och väsentligt större minskning av anlalet industriarbelsplalser.

Länsslyrelsernas senaste prognoser betyder all etl trendbrott kan vän­las beiräffande induslrisysselsällningen inom stödområde A, som beräk­nas få en omkring dubbell så slor minskning som de övriga områdena där

Prop. 1984/85:115

174

utvecklingen väntas bli förhåUandevis lika. Detta gäller med undantag för stödområde B, som enligt dessa prognoser kommer atl få en något mindre nedgång och i ungefär samma takt som under perioden 1975-1980.

Ärlig relativ förändring (%)

 1970-

1975-

1980-

1975

1980

1990

Tabell 1.10 Sysselsättningsutvecklingen inom gruv- och tillverkningsindustri m.m. inom och utanför stödom­råde A-C under perioden 1970-1990

Område

Antal sysselsatta (IOOO-tal)

1970

1980

1990

Stödområde A B C

14,1

14,9

103,1

17,7

15,6

104,7

14,3 14,6 94,2

4,3 3,5 1,9

-0,1 -0,5 -1,6

-1.9 -0,6 -1,1

Summa     " A-C

132,1

137,6

123,1

2,4

-1,3

-1,1

Övriga områden

899,4

847,2

764,7

0,5

-1,6

-1,0

Riket totall

1062

1016

917

0,7

-1,6

-1,0

Källor: FoB 1970, 1975 resp. 1980 samt 1984 års länsstyrelseprognoser.

Sysselsättningsutvecklingen inom privata tjänster

Antalet sysselsatta inom privata ijänsler i hela landel ökade under 1970-talel med en Qärdedel eller med ca 110000 personer. Relativt sett var det endasl den offentliga sektorn bland de övriga sektorerna som hade en något större relativ tillväxt med en ökning av anlalel sysselsatta med sammanlagt närmare 30%. Som tidigare framgått väntas anlalet sysselsat­ta inom privata tjänster fortsätta att öka under 1980-talel, men endast hälften så fort som under perioden 1975-1980. Trots den lägre tillväxttak­ten beräknas ökningen ändå blir klart större relativt sell än inom den offentliga sektom.

Privata Ijänster innefattar en mängd förhållandevis heterogena verksam­heter vilka i slor utsträckning är lokaliserade till de tre storstadslänen. För att i någon mån belysa sektorns geografiska koncentralion kan nämnas att drygt hälften av sektoms lotala sysselsättning fanns i de tre storstadslänen år 1980 samtidigt som dessa läns andel av landels lotala sysselsättning var ca 39%. Dessulom fanns detta år vart tredje arbetstUlfäUe inom sektom i Stockholms län. Som kontrast lill dessa förhållanden kan framhållas atl skogslänens andel av sysselsältningen inom privata ijänster endast var 16% vUket kan jämföras med en total sysselsättningsandel på ca 20%.

Elt annat säll att belysa sektorns specieUa lokaliseringsmönsler är atl studera hur sysselsättningstillväxten inom denna på sammanlagi IIOOOO arbetstillfällen under 1970-talet fördelade sig på landsdelarl kommungrup­per. Stockholms- och Göteborgsregionen svarar tillsammans med sydväst­ra Skåne för ca 56000 eUer omkring hälflen av detta sysselsältningstill-skott. De slörre kommunema i norr och söder svarade i sin tur för ca 36000 eller omkring en tredjedel av tiUskottel. Resterande 17% av syssel­sättningslillväxlen inom privata tjänsler skedde i övriga sju landsdelar/ kommungmpper.

Prop. 1984/85:115

175

Länsstyrelsemas senaste prognoser för seklorn visar som tidigare nämnts på ett sysselsällningslillskoll i storieksordningen 96000 under 1980-talet. Av denna tillväxt beräknas ca 60000 ske i storstadsregionerna, vilkel utgör en andel på hela 63 %. Ytterligare ca 20000 arbetstillfällen eller ca 21 % av hela ökningen väntas ske i slödjepunklema i norr resp. söder. Ungefar som under 1970-talet beräknar således länslyrelsema att endast ca 16% av tillväxten kommer att ske inom övriga landsdelar/kommungmp­per.

Sysselsättningsutvecklingen inom offentlig sektor

SysselsättningstUlväxten inom den offenlliga sektom efler år 1950 har jämfört med övriga sektorer av näringslivel varil ovanligt slor. År 1950 svarade sektorn för omkring 10% av landets sysselsättning och år 1980 hade denna andel ökal till hela 29%. Grovt räknal fanns omkring en miljon fler sysselsatta inom denna sektor år 1982 än det gjorde år 1950.

Till skillnad mol privala ijänsler har ökningen av sysselsättningen inom den offentliga sektorn varit väsentiigt mer jämnt fördelad över landet. Detta förhållande har bidragit lill atl ulbyggnaden av den offenlliga sek­lorn, samtidigt som den tillgodosett en mängd olika servicebehov, varit den främsta balanserande faktorn ur sysselsättningssynpunkt i många or­ter/regioner när sysselsättningen minskat kraftigt inom jord- och skogsbm­kel och när industrisysselsätlningen också börjal minska. De senasle länsslyrelseprognoserna visar dock på en väsentligt lägre ökningstakt av sysselsättningen inom den offentliga sektorn, vilket tyder på atl sekloms roll som balanserade faktor kommer att minska i framliden.

För att ge en viss uppfattning om vad sysselsättningslillväxlen inom den offenlliga sektom betytt regionalt redovisas i tabell 1.11 utvecklingen under 1970-talet och enligt prognoserna i olika landsddarikommungrup­per. Därvid sätts tillväxten inom sektom i relation tiU den lolala sysselsäll-ningsförändringen inom resp. område.

Prop. 1984/85:115

176

Tabell 1.11 De offentliga sektorns betydelse för sysselsättningsutvecklingen i landsdelar/kommungrupper under perioden 1970-1990

Landsdel/kommungrupp

Sekloms syssels år 1980

Sysselsättningsförändringar

som andel

1 av:

(1 OOO-tal)

sektom

totalt

antalet

av tol

1970-1980

1980-1990

i riket

invånare

syssels

sektom

totalt

sektom

totalt

Stockholmsregionen

20,8

15,9

30,0

74,4

97,1

23,1

56,2

Göteborgsregionen

8,4

13,7

28,0

36,2

38,3

8,2

3,1

Sydvästra Skåne

6,2

15,5

30,9

25,2

19,3

7,3

7,2

Stödjepunkter i Syd- och

Mellansverige

23,2

15,1

31,2

100,9

104,5

20,1

7,7

Stödjepunkter i skogslänen

11,8

15,0

31,0

54,3

73,

14,5

3,8

Medelstora/mindre regioner

i Syd- 0. Mellansverige

15,1

10,6

24,4

71,2

62,0

18,1

- 4,4

Sjuhäradsbygden

1,7

11,1

23,8

7,8

-0,5

2,6

- 0,4

Östra Småland

1,1

10,6

24,4

4,4

1,6

1,1

- 1,8

Gotland

0,7

14,9

30,5

2,8

3,9

0,6

0,5

Bergslagen

2,9

10,5

23,4

11,9

5,1

1,4

-11,1

Medelstora/mindre regioner:

i norr    3,9

11,8

27,9

17,6

17,0

5,3

- 0,6

Norra inlandet

3,9

11,9

29,1

16,3

10,5

4,2

- 4,7

Riket toUlt

100,0

13,7

28,7

424,9

439,0

107,3

55,5

Källor: FoB år 1970 resp. 1980 saml 1984 års länsstyrelseprognoser (avser såväl hel- som deltidsarbetande).

Som framgår av tabeU 1.11 har slorsladsregionema och de s. k. slödje­punklema en något högre andel sysselsatta inom sekiom per invånare än flertalet av övriga landsdelar/kommungrupper. Detta beror mycket på all i dessa områden finns servicefunktioner som riktar sig mot hela län resp. landel som helhet. Skillnadema måsle trots detla beiraktas som små, vilkel belyses av atl andelen offentiigl sysselsatta i medelstora/mindre regioner i norr resp. det norra inlandet endast var tre lill fyra procentenhe­ter lägre än i storstadsregionerna. En viklig förklaring till detta är transfe­reringarna i form av kommunala skatteutjämningsbidrag, vilka för flertalet av dessa kommuner möjliggör en högre kommunal servicenivå än det egna skatteunderlaget skuUe medge.

Av labell 1.11 framgår också den myckel stora belydelse som tillväxten inom den offentliga sektom hafl för den toiala sysselsättningsutvecklingen inom resp. landsdel/kommungmpp under 1970-lalet.

Länsstyrelsernas senasle sysselsåttningsprognoser för den offenlliga sektom visar som framgått lidigare på en beräknad tillväxt under 1980-ta-let, som endast är omkring en Qärdedel så stor som ökningen under 1970-lalel. Likafullt kommer den prognoserade tillväxten att ha en avgö­rande betydelse för den totala sysselsättningsutvecklingen i samtliga lands­delar/kommungmpper. I tre fall kommer den (allt övrigt lika) att upprätt­håUa en viss tiUväxt och förhindra att en slörre minskning sker totall sell, nämligen i Göteborgsregionen saml i stödjepunkter i norr resp. söder. I flertalel av de övriga landsdelarna/kommungmppema kommer sysselsält-ningslillväxten inom den offenfliga sekiom all bidra till att sysselsällnings­minskningen totalt blir något eller väsentiigt mindre än den annars skulle ha bUvit.

Prop. 1984/85:115

177

1.4 Pendlingen

Anlalel förvärvsarbetande som pendlade ökade starkt under 1970-talet, vUkel bl. a. berodde på etl ökat småhusboende. Som framgår av tabell 1.12 var ökningen av pendlingen mellan enskilda kommuner omkring tre gånger så stor under perioden 1970-1975 som under 1970-talels senare hälft. Läns­slyrelsernas senaste prognoser innebär beräknad en ökning av pendlingen mellan kommunerna med ca 8% under 1980-lalet. I detla sammanhang har Stockholms storstadsregion behandlats som en enda kommun.

Tabell 1.12 Pendlingens utveckling under perioden 19701980

Typ av pendling

Antal pendlare (1 OOO-tal) 1970       1975       1980

Relativ förändring (%) 1970-    1975-1975       1980

Till annan kommun

487

664

747

-H36        -H3

Från tätort till tätort Från tätort till glesbygd Från glesbygd till tätort

Totalt

463 97

235

795

761 115 280

1157

884 136 326

1346

H-64        -1-16 -1-18        -H8 -1-20        -1-16

-1-46        -1-16

Källor: FoB år 1970, 1975 resp. 1980 (avser förvärvsarbetande 20-W tim.)

Resultatet av in- och utpendlingsströmmama över kommungränserna blir den s. k. nellopendlingen, vilken fördelad på landsdelar/kommungmp­per år 1980 visar all det endasl är de tre slorsladsregionema samt större kommuner i norr och söder som har posiliva värden, dvs. atl fler förvärvs­arbetande pendlar in än ul. I förhållande till antalet arbetstiUfäUen inom resp. område var denna netloinpendling någol slörre i storstadsregionerna än i störte kommuner. Denna skillnad kommer enligt prognosema att bli ännu mer markerad år 1990. Prognosema visar nämligen på en ökad netlo­inpendling till storstadsregionerna, medan nelloinpendlingen lill slödje­punklema i slort sett vänlas upphöra.

Om man för de landsdelar/kommungmpper som år 1980 hade en nettout-pendling relaterar detta till arbelskraftsutbudel inom resp. område finner man alt medelstora/mindre regioner i söder hade den klart största netlout-pendlingen. För övriga områden var netloulpendlingen jämförd på molsva­rande vis förhållandevis lika med undanlag för Bergslagen, som hade en klart lägre nettoutpendling.

1.5 Sysselsättningsgrader och arbetskraftsutbud under perioden 19752000

Andelen förvärvsarbetande av befolkningen inom en viss åldersgmpp den s. k. sysselsältningsgraden - har sedan länge utgjort en av de viktigas­te mätarna på långsikliga regionala arbetsmarknadsproblem. Trots en för­bättrad mellanregional balans i befolkningshänseende visar sysselsätl-12   Riksdagen 1984185. 1 saml. Nr 115

Prop. 1984/85:115

178

ningsgraderna betydande skUlnader mellan olika län främsl beroende på atl variationen i den kvinnliga sysselsättningsgraden är mycket slörre än för männen. Olikheterna beträffande sysselsältningsgraden är ännu slörre om man jämför kommuner av olika storlek. Den förbättring av den mellanre-gionala balansen som ändå skett i sysselsättningshänseende har inte åt­följts av motsvarande förbättring av den inomregionala balansen, utan i flertalet län har det skett en inte oväsentlig koncentralion av arbetslillfäl­lena tiU de större kommunerna.

Av tabell 1.13 framgår en del av den meUanregionala utjämning av sysselsättningsgradema som skett under perioden 1975-1982 och den förändring som länsstyrelsema väntar skall ske fram t.o.m. år 2000. Som framgår av denna tabell tycks, enligt vissa beräkningar som gjorts av SCB, sysselsättningsgraden ha minskat någol inom samtliga tre länsgmpper under perioden 1980-1982. Om detta stämmer skulle det innebära ett trendbrott, då sysselsättningsgraden för båda könen sammanlagna sedan flera decennier ökat stadigt. Prognosema lyder dock på en allmän ökning av sysselsättningsgradema inom de tre länsgmppema under perioden 1982-1990 varvid skogslänen, hksom under 1970-lalels senare hälft, be­räknas få en något gynnsammare utveckling än storstadslänen och en klart bättre utveckling än gmppen övriga län. Under 1990-talel väntas syssel­sättningsgraden i stort sett stagnera inom de tre länsgmppema.

Tabell 1.13 Sysselsättningsgradema bland män och kvinnor inom åldersgruppen 1664 år i vissa länsgrupper och i riket under perioden 1975-2000

Sysselsättningsgrad, M-l-K, 16-64 år

Förändring (procentenheter)

1975-       1980-       1982-        1990-

1975

1980

1982

1990

1980

1982

1990

2000

Storstadslän Skogslän Övriga län

74,4 69,6

73,3

76,4 72,9 76,1

75,7 71,8 74,8

77,3 74,0

75,5

2,0 3,3 2,8

-0,7 -1,8 -1,3

1,6

2,1 0,8

1,1

0,5

-0,5

Riket toult

72,9

75,7

74,5

75,8

2,6

-1,0

1,4

0,3

Källor: FoB 1970, 1975 resp. 1980, en specialbearbetning av 1982 ärs inkomststati­stik (SCB) samt 1984 års länsstyrelseprognoser.

Ser man på utvecklingen av sysselsättningsgraden inom olika ålders­grupper kan bl.a. konstateras att den nedgång som lycks ha skell under perioden 19801982 beror på en betydande minskning av sysselsättnings­graden inom åldersgmppen 16-24 år. En viss minsKning inom denna åldersgmpp inträffade redan under 1970-lalets senare hälft. Prognoserna tyder däremot på att denna gmpp kommer atl få den gynnsammaste utvecklingen fram t.o.m. år 1990. Under perioden 1975-1982 ökade sys­selsättningsgraden inom åldersgmppema 25-44 år och 45-64 år med omkring fyra procentenheter. Prognosema för dessa båda åldersgmpper innebär för perioden 1982-1990 en stagnation för gmppen 25-44 år och drygt en procentenhets ökning inom gmppen 45-år.

Prop. 1984/85:115

179

Sysselsättningsgraden i enskilda län ökade allmänt under 1970-talets senare hälft. Höjningen var förhållandevis likartad och låg i allmänhel inom inlervallel två lUl tre procentenheter. Beräkningarna för perioden 1980-1982 visar däremot för flertalel län på en minskning med en till två procentenheter. Länsstyrelsernas prognoser visar i sin tur på en svag ökning av sysselsättningsgraden i flertalet län under perioden 1982-1990. Därvid väntas Kristianstads, Värmlands och Västerbottens län få den gynnsammaste utvecklingen med närmare fyra procentenheters ökning. Den ogynnsammaste förändringen beräknas ske i Uppsala och Örebro län med drygt en procentenhets minskning. Prognosema för 1990-talet visar en mer splittrad bild med en mindre ökning av sysselsättningsgraden än under 1980-talet i flertalel län samtidigt som fler län vänlas få en svag minskning.

Sysselsättningsgradens utveckling med hänsyn till kön utmärks sedan lång tid av en förhållandevis krafiig ökning för kvinnomas del och en stagnation eller svag minskning för männens del. När del gäUer männens sysselsättningsgrad visar SCB:s beräkningar all den minskat i samtliga län under perioden 19801982. Minskningen tycks ha varit förhållandevis likartad och i storleksordningen två till fyra procentenheter. Prognosema för perioden 1982-1990 innebär däremot en ökning av männens sysselsätt­ningsgrad i flertalet län. I en tredjedel av länen beräknas sysselsättnings­graden i stort sett stagnera. Den slörsia ökningen beräknas ske i Jämt­lands, Värmlands och Kristianstads län med mellan plus fyra tUl fem procentenheter. Under 1990-talel vänlas dock en mer nämnvärd ökning endasl ske i Stockholms, Uppsala och Jämtlands län, medan flertalel övriga län liksom under 1970-talel beräknas få en svag minskning av männens sysselsättningsgrad.

När det gäller kvinnornas sysselsättningsgrad inom åldersgruppen 16 64 år så ökade denna förhållandevis kraftigl under 1970-talet, vilket lill största delen kan förklaras av den mycket kraftiga ulbyggnaden av den offentliga sekiom. Höjningen av kvinnomas sysselsättningsgrad var för­hållandevis likartad mellan länen och uppgick under 1970-talets senare hälft till mellan fem till nio procentenheter. Utvecklingen under perioden 1980-1982 tycks ha inneburit en väsenlligl lägre ökning än tidigare i samtliga län. Prognoserna för perioden 1982-1990 innebär i sin tur en fortsatt ökning i de flesta län, men av väsentligt mindre omfattning än under 1970-talel. Noleras bör atl några län l.o.m. vänlas få en mer nämn­värd minskning, nämligen Uppsala, Östergöflands, Kalmar och Örebro län. Under 1990-lalet väntas endasl omkring hälflen av länen få en mer belydande, ökning vilken dock i samtliga fall är långl mindre än under 1970-talel. Östergötlands och Kalmar län kommer all få en fortsalt svag minskning, medan den kvinnliga sysselsällningsgraden i övriga län i stort sell kommer alt stagnera kring 1990 års nivå.

Av tabell 1.14 framgår att sysselsättningsgraden bland män och kvinnor inom åldersgmppen 1664 år i olika landsddarlkommungrupper var om-

Prop. 1984/85:115

180

kring lio procentenheter lägre i norra inlandet än i Stockholmsregionen år 1982. Som jämförelse kan noteras all molsvarande skillnad mellan sämsta och bäsla län samma år var omkring åtta procentenheter. Av tabeUen framgår också atl förulom Stockholmsregionen, Golland och det norra inlandet och i viss mån också medelstora/mindre regioner i norr var syssel­sättningsgraden förhållandevis likartad i de olika landsdelarna/kommun­grupperna.

Tabell 1.14 Sysselsättningsgraden bland män och kvinnor inom åldergruppen 1664 år i olika landsdelar/kom­mungrupper och i riket under perioden 19752000

Landsdel/kommungrupp

Sysseh

iättningsgrad

Förändring (procentenheter)

Män -1- Kvinnor

,16-64

år

1975-

1980-

1982-

1990-

1975

1980

1982

1990

2000

1980

1982

1990

2000

Stockholmsregionen

75,7

77,9

77,4

79,5

81,3

2,2

-0,5

2,1

1,8

Göteborgsregionen

72,2

73,9

73,6

73,4

72,9

1,7

-0,3

-0,2

-0,5

Sydvästra Skåne

73,9

75,6

74,0

75,8

75,9

1,7

-1,6

1,8

0,1

Stödjep. i Syd- och

mellansverige

73,5

75,8

74,6

75,1

74,9

2,3

-1,3

0,6

-0,2

Stödjep. i skogslänen

71,2

74,4

73,8

75,0

75,1

3,3

-0,6

1,1

0,1

Medelstora/mindre

regioner i söder

73.,0

76,2

74,8

76,2

75,8

3,2

-1,4

1,4

-0,4

Sjuhäradsbygden

77,3

78,3

76,5

77,4

75,8

1,0

-1,8

0,9

-1,6

Östra Småland

71,2

75,7

73,6

75,4

75,2

4,5

-2,1

1,8

-0,2

Gotland

73,8

77,6

77,4

77,2

77,0

3,8

-0,2

-0,3

-0,2

Bergslagen

71,1

73,4

72,8

73,2

73,6

2,3

-0,6

0,5

0,4

Medelstora/mindre

regioner i norr

69,7

73,1

71,5

74,3

74.9

3,4

-1,6

2,8

0,6

Norra inlandet

65,0

69,0

67,3

71,1

72,3

4,0

-1,7

3,8

1,2

Hiket totalt

72,9

75,5

74,5

75,8

76,1

2,6

-1,0

1,4

0,3

Källor: FoB 1970, 1975 resp. 1980, en specialbearbetning av 1982 års inkomststatistik (SCB) samt 1984 års länsstyrelseprognoser.

Ser man lill utveckUngen av sysselsältningsgraden under perioden 1975-1980 kan noteras att flera av områdena haft en gynnsammare utveck­ling än slorsladsregionema och stödjepunkterna i söder. Delta gäUer sär­skilt för östra Småland, norta inlandet och Gotland. Efler år 1980 tycks detla mönsier ha bmtits med en allmän minskning av sysselsättningsgra­den, vilken med undantag för sydvästra Skåne varil någol mindre inom storstadsregionerna än bland flertalel av de övriga landsdelarna/kommun­gmppema.

Prognoserna innebär för perioden 1982-1990 en ökad sysselsättnings­grad i flertalel landsdelar/kommungmpper. Ökningama av sysselsättnings­gradema är dock, med visst undanlag för det norra inlandet resp. medel­stora/mindre regioner i norr, förhållandevis små. Prognoserna för 1990-ta-let betyder i sin tur atl hälften av landsdelama/kommungrupperna väntas få en viss minskning av sysselsällningsgraden. Den klart ogynnsammaste förändringen beräknas ske i Sjuhäradsbygden med omkring en och en halv procentenhets minskning. Slockholmsregionen vänlas i sin tur få den mest positiva förändringen med närmare två procentenheters ökning av syssel-

Prop. 1984/85:115

181

sättningsgraden, men även del norra inlandet beräknas få en förhållandevis positiv utveckling.

Ser man på sysselsällningsgraden bland män och kvinnor inom ålders­gruppen 1664 år i de olika stödområdena och i övriga delar av landel kan bl.a. konstateras alt denna var hela elva procentenheter lägre i stödom­råde A än i området utanför stödområdena år 1982. Molsvarande skiUnad var år 1975 tio procentenheter, vUkel innebär atl del inle sketl någon nämnvärd utjämning. Slödområdena B resp. C hade år 1982 en sysselsätt­ningsgrad som var omkring nio respeklive fyra procentenheter lägre än i området utanför slödområdena. Motsvarande skillnad år 1975 var ca åtla respektive fyra procentenheter. Inle heller beträffande stödområdena B och C har således någon utjämning skett.

Det finns en belydande skillnad beiräffande sysselsällningsmöjlighe-lema inom främst slödområdena A och B och området utanför stödområ­dena. För atl yllerligare belysa denna skUlnad kan konstateras atl det år 1982 skuUe ha behövts alt omkring 22000 eller ca 15% fler av de som bodde inom stödområdena A och B hade varil sysselsatta för all sysselsält­ningsgraden skulle ha legat på samma nivå som i områdel ulanför stödom­rådena.

Prognosema för sysselsättningsgraderna innebär för hela 1980-talel för­delade över stödområden en svag ökning i stödområdena A och C och en tre gånger så slor ökning i stödområde B, medan sysselsältningsgraden i övriga delar av landet väntas stagnera. Om man i stället utgår från de beräkningar som SCB gjort över ulvecklingen 1980-1982 visar progno­sema för perioden 1982-1990 på en ungefär dubbell så slor ökning i stödområde B som i A resp. C. För övriga delar av landel väntas även under denna något kortare period en stagnation av sysselsättningsgraden.

1.6 Arbetskraftsutbudet under perioden 1980-2000

En viktig faktor alt la hänsyn tiU när man söker beräkna mer långsiktiga betingelser inom skilda lokala arbeismarknader är arbelskraftsutbudel och dess förändringar. I den mån detta arbetskraftsutbud minskar inom yrkes­verksamma åldrar inom en region minskar också, åtminstone teoretiskt, behovet av arbetstUlfåUen och vice versa. Utbudets nuvarande stmktur är en följd av nettoflyttningseffekler som kan sträcka sig långl bakåt i liden och dess framtida siruklur påverkas i sin tur av de flyttningseffekter som uppstår.

För att översiktligt belysa något av sådana förändringar redovisas i tabell 1.15 de förändringar som länsstyrelsema förväntar skall ske av arbetskraftsulbud under 1980- resp. 1990-talen i olika landsdelar/kommun­grupper.

Prop. 1984/85:115

182

Tabell 1.15 Prognfiserad förändring av arbetskraftsutbud bland män och kvinnor, 1564 år under 1980- och 1990-talet i olika landsdelar/kommungrupper

Landsdel/kommungmpp

Förändring arbetskraftsutbud (1 OOO-tal)

1980-1990

%

1990-2000

%

Stockholmsregionen

51,1

6,7

54,7

6,7

Göteborgsregionen

0,8

0,2

- 2,1

-0,6

Sydvästra Skåne

6,9

3,1

6,3

2,8

Stödjepunkter i Syd- och

Mellansverige

16,5

2,0

1,3

0,2

Stödjepunkter i skogslänen

6,4

1,5

2,5

0,6

Medelstora/mindre

regioner i söder

17,0

2,3

12,8

1,7

Sjuhäradsbygden

0,7

0,9

- 4,4

-5,0

Östra Småland

- 0,8

-1,6

0,6

1,2

Gotland

0,7

2,8

1,0

3,5

Bergslagen

- 7,9

-5,5

-  1,4

-1,0

Medelstora/mindre

regioner i norr

1,2

0,7

1,2

0,7

Norra inlandet

- 3,3

-2,1

1,0

0,6

Riket totalt

-1-89,5

-1-2,3

-1-73,4

-1-1,8

Källor: FoB 1980 samt 1984 års länsstyrelseprognoser.

Som fiamgår av tabell 1.15 väntas arbetskraftsutbudet bland män och kvinnor inom åldersgmppen 15-64 år öka förhållandevis kraftigl inom Slockholmsregionen under såväl 1980- som 1990-talen. Även sydvästra Skåne, Gotland samt stödjepunkterna och de medelstora/mindre regioner­na i söder får enligt dessa prognoser en klar ökning. En nästan lika kraftig förändring av utbudet som i Slockholmsregionen beräknas ske i Bergsla­gen, men i detta fall är det fråga om en minskning. Även under 1990-talel kommer denna landsdel att få en viss minskning. Vid sidan om Bergslagen tyder prognosema på att arbelskraftsulbudet kommer att minska mer påtagligt i östra Småland och det norra inlandet. Under 1990-talel vänlas dock ulbudel öka något i dessa båda landsdelar. Den största och enda mer betydande minskningen av arbelskraftsulbudet under 1990-talet beräknas ske i Sjuhäradsbygden.

Prop. 1984/85:115

183

Bilaga 1.1.1

Regional utveckling och mellanregional utjämning

Uidrag ur bilagedel V till regionalpoliliska utredningens betänkande (Ds I 1984:25). Viss redigering gjord inom industridepartementet.

Inledning

Redovisningen avser vissa regionalpolitiska basdala om befolkningen och dess förändringar, arbetsmarknadsfrågor, näringsgrensslmktur och syssel-sättningsutveckUng för län, landsdelar och kommungmpper (geografiska avgränsningar se bilaga 1.1.4). Det statistiska underlaget utgörs i huvudsak av officiell statistik från statistiska centralbyrån (SCB). I vissa fall har specialbearbetal maierial använts. Kartoma är dalaritade vid Umeå hög­skoleregions datorcentral.

1    Befolkningsutvecklingen

Folkmängdens slorlek och regionala fördelning har förändrats slarki under efterkrigstiden.

Den starkaste befolkningsökningen har ägl mm i Stockholms, Uppsala och Hallands län. Även Södermanlands, Malmöhus, Göteborgs och Bo­hus, Älvsborgs och Väslmanlands län har ökat siarkt. För Göteborgs och Bohus län saml Väslmanlands län har skett en stagnation under 1970-talet. I dessa län väntar man också en stagnation under 1980-talel. Expansionen väntas fortsätta i Stockholms, Uppsala och Hallands län.

Jämtlands, Gollands och Västernorrlands län har minskal sin folkmängd efter 1950. För Jämtland och Gotland skedde en ålerhämlning med början omkring år 1970. Västemorrlands län fömtser i olikhet med Norrbottens, Gävleborgs, Kopparbergs och Värmlands län en minskning av befolkning­en fram tUl år 1990. Även för flera av länen i södra Sverige väntas en tillbakagång fram liU 1990. TabeU I och karta 1 visar befolkningsutveck­lingen per län 1950-1980.

Prop. 1984/85:115

184

Tabell 1.    Folkmängd i länen perioden 19501980. Nuvarande indelning.

Län

Folkmängd år

Förändring

Index 1950

= 100

1950

1960

1970

1980

1950-80

1980

1990

Stockholms

1092373

1260718

1477234

1528200

435827

139.9

145

Uppsala

174679

185 384

218635

243 585

68 906

139.4

142

Södermanlands

210293

224329

248657

252536

42243

120.1

119

Östergötlands

352934

361419

383 319

392789

40255

111.4

110

Jönköpings

263608

277927

299591

301036

37428

114.2

113

Kronobergs

150275

152447

166950

173691

23416

115.6

117

Kalmar

239583

238471

241119

241581

1998

100.8

97

Gotlands

59054

54196

53835

55346

- 3708

93.7

95

Blekinge

145909

144466

153784

153542

7633

105.2

98

Kristianstads

253837

252 154

264713

280193

26356

110.4

112

Malmöhus

589190

631468

721 821

743286

1540%

126.2

127

Hallands

170076

175538

200485

236319

60243

135.4

139

Göteborgs och

Bohus

562783

631943

717243

711195

148412

126.4

124

Älvsborgs

352247

367599

402773

425452

73205

120.8

115

Skaraborgs

247799

249484

258794

269730

21931

108.9

111

Värmlands

280559

290323

285031

284070

3511

101.3

98

Örebro

247 316

263 211

275697

274 356

27040

110.9

109

Västmanlands

201 294

230703

261765

259538

58244

128.9

123

Kopparbergs

267019

286047

278 192

286968

19949

107.5

105

Gävleborgs

284993

293246

293906

294020

9942

103.5

102

Västemorrlands

275050

277503

267997

267935

- 7115

97.4

94

Jämtlands

152707

147972

131413

134934

-17773

88.4

87

Västerbottens

231740

239626

233 134

243856

12386

105.3

106

Norrbottens

241602

261802

255694

267054

25452

110.5

104

Riket

7046920

7497976

8091782

8317937

1271017

118.0

118

Storstadslänen

2244346

2524129

2916298

2982681

738335

132.9

135

Skogslänen

1733670

17%519

1745 367

1778837

45167

102.6

100

Övriga län

3068904

3177278

3430117

3556419

487515

115.9

115

Länen har sammanfattningsvis haft en stark spridning ifråga om befolk­ningsutvecklingen efter 1950. Samma tendens kan spåras också för de landsdelar och grupper av kommuner som beskrivs i tabeU 2.

Tabell 2.    Befolkningsutveckling i kommungrupper 1950-1980

Landsdel/

Folkmängd (avrundat) år (1 OOO-tal)

Förändring

Index 1950

= 100

kommungrapp

1950

1960

1970

1980

1950-80

1980

1990

Stockholmsregionen

1055

1225

1439

1487

432

141

146

Göteborgsregionen

495

565

675

693

197

140

138

Sydvästra Skåne

328

369

442

453

125

138

139

Stödjepunkter i Syd-

och MeUansverige

1394

1497

1680

1752

358

126

126

Stödjepunkter i

skogslänen

715

808

838

898

183

126

123

Medelstora/mindre

regioner i Syd- och

Mellansverige

1431

1421

1555

1616

185

113

113

Sjuhäradsbygden

160

168

179

179

19

112

110

Östra Småland

130

125

119

115

-15

88

85

Gotland

59

54

54

55

-4

94

95

Bergslagen

305

343

333

318

13

104

98

Medelstora/mindre

regioner i norr

424

404

377

381

-43

90

88

Norra inlandet

475

472

386

369

-106

78

74

Prop. 1984/85:115

185 KARTA 1

Befolkningsutveckling i länen 19501980 Index 1980 (1950=100). Riket = 118.0

MINSKN I NO   MINST     lOt MINSKNING     

Ö

KNING   20-29> OKNINO   30-Sai

UMDAC

OneA    HOaSKOUEREa I OMS    OATOnCCNTRAU

Prop. 1984/85:115

186

De tendenser som kan spåras i materialet på länsnivå framträder bär klarare. TUlväxlen har i stor utsträckning sketl i storstadsområdena och i slödjepunklema. Där väntas - frånsell Göleborg också tillväxten fort­sätta. Därefter har vi en fallande skala där Norra inlandet har hafl den svagasle ulvecklingen med en minskning med 22% efler 1950. Även fram­gent väntas Norra inlandet få en svag befolkningsminskning. Den starkaste minskningen förulses för Bergslagen. Ulvecklingen för enskilda kom­muner visar på karta 2 och 3.

Redan för en så kort period som åtta år framkommer stora skillnader i befolkningsutvecklingen. TabeU 3 visar de kommuner som hade den star­kaste lUlbakagången resp. ökningen av folkmängden mellan 1975 och 1983.

Tabell 3.   De 20 kommuner som hade den starkaste minskningen resp. ökningen av folkmängden perloden 1975-1983

Kommun

Folkmängd

Kommun

Folkmängd

index mot 1975

index mot 1975
[REDACTED_EFTERNAMN]

86,3

Håbo

137,5

ölofström

88,5

Mullsjö

134,9

Kimna

89,0

Upplands-Bro

131,3

Hällefors

90,0

Habo

128,7

Munkfors

90,2

Vallentuna

127,5

Hagfors

90,6

Svedala

124,4

Överkalix

90,9

Täby

123,0

Fagersla

90,9

Kungsbacka

121,2

Filipstad

91,0

Orust

120,3

Solna

91,1

Haninge

119,0

Åsele

92,0

Härryda

117,7

Jokkmokk

92,5

Söderköping

117,0

Kramfors

92,6

Hammarö

116,5

Ludvika

92,7

Hjo

116,2

Landskrona

92,8

Tjörn

115,3

Pajala

93,0

Värmdö

115,3

Uppvidinge

93,1

Kil

115,2

Hallstahammar

93,2

Vaxholm

114,2

Karlskoga

93,3

Höör

113,4

Säffle

93,5

Stenungsund

113,2

Hultsfred

93,9

Vårgårda

113,0

Avesta

94,0

Upplands-Väsby

112,6

Malmö

94,2

Vellinge

112,5

Gällivare

94,4

Mörbylånga

112,0

Arieplog

94,5

Åstorp

111,3

De kommuner som har hafl den starkaste befolkningsminskningen efter 1975 är i stor utsträckning sådana som drabbats av svår industriell omställ­ning i samband med nedläggningar eUer ralionaliseringar. Hämtöver finns vissa glesbygdskommuner bland de som hafl den snabbaste minskningen.

Den snabbaste tUlväxten har skett i kommuner inom pendlingsavstånd till större arbetsmarknader, både i storstadsområdena och i andra områ­den.

Prop. 1984/85:115

187

Befolkningsutveckling 1975-1983 Index 1983 (1975 = 100). Riket = 101,5

KARTA 2

td     MINSKNING

I_ I   SVAQ   

Ö

KNING    (1-5ti

CD   STARKARE    

Ö

KNING    ( .-TI  i

BS    mkt    stark   OKN i ng    (Si    

> )

UMDAC

uneA  MOusKouenea I C3IMS   DAToMceiMTAi.

Prop. 1984/85:115

188

KARTA 3

Befolkningsutveckling 1983-1990 Index mot 1983 års befolkning

STARK    TILLBAKAG

Å

NG I      I       VISS    T H_l_BAKAGNG( 2-*OJ

sm

ä

rre f

ö

r

ä

ndringar! +-5

«

 . Cj viss okningi4-t>j

9       KRAFTIG    

Ö

KNING    ITJ    -i-i

UMDAC

LIMEA     MOC>9Kai_enea I ONS     OATOnCENTRAU

Prop. 1984/85:115

189

En väsentiig skillnad mellan kommuner i södra och mellersta Sverige och kommunema i norr är del befolkningsunderlag som kan nås inom ett visst avstånd från t.ex. kommunemas centralorter. Karta 4 visar det befolkningsunderlag som nås inom en radie, fågelvägsavslånd, på 50 km från varje kommuns centralort. Här har den förenklingen gjorts att hela befolkningen i en ort antas bo i centralorten. Det fel som uppstår med denna förenkUng är dock inte så stort att del kullkastar bilden av väsentliga regionala skiUnader i befolkningsunderlagens storlek. I inre Norrland ned till väsira Dalarna är underlaget genomgående, frånsell Östersund med omnejd, lägre än 40000 invånare inom 50 km. Sexton kommuner har ett underlag på mindre än 20000 invånare, vilket grovt räknat motsvarar ca 250 personer i en ålderskull vid relativt jämn åldersfördelning. Detta antal är olillräckligt för att t. ex. ha fullständig gymnasieundervisning i en kom­mun. Ingen kommun i södra eller meUersta Sverige har så låga befolknings­underlag inom en 50 km radie. För stora områden mnt Mälaren, Östgöta­slätten, västra Skåne saml mnt Göteborg är underlaget 320000 invånare eller mer inom 50 km, vilket tordet vara tillräckligt för all upprätthåUa merparten av del serviceutbud som kan efterfrågas.

Befolkningen förändras dels genom den s. k. nalurliga befolkningsför­ändringen, dvs genom födslar, åldrande och dödsfall, dels genom flyttning­ar. Den nalurliga befolkningsförändringen har genom successivi mins­kande födelsetal och en åldrande befolkning medfört atl vi totalt i landel nu har ungefarlig balans mellan antalet årligen födda och antalet avlidna. TabeU 4 visar relationstalen för landsdelama åren 1970,1975 och 1980 saml enligt akluella prognoser för år 1990. Prognosema är myckel ogynnsamma för Norra inlandet, de mindre orterna i norr. Bergslagen saml för Östra Småland. Slockholmsregionen har den mest gynnsamma bilden.

Tabell 4.   Antal födda, relativt antal avlidna 1970-1990

Landsdel/kommungrupp

1970

1975

1980

1990

Stockholmsregionen

159,2

133,6

129,7

111,1

Göteborgsregionen

174,6

142,5

119,0

109,9

Sydvästra Skåne

160,7

137,4

112,2

95,7

Stödjepunkter i Syd-

och Mellansverige

152,5

129,2

111,9

102,4

Stödjepunkter i

skogslänen

144,2

131,5

114,5

99,1

Medelstora/mindre

regioner i Syd- och

Mellansverige

120,8

104,5

95,3

90,6

Sjuhäradsbygden

133,6

114,0

99,3

90,2

Öslra Småland

99,8

88,0

79,0

75,9

Gotland

114,4

109,8

104,3

96,9

Bergslagen

112,8

91,7

80,3

75,3

Medelstora/mindre

regioner i norr

86,0

74,8

75,7

68,6

Norra inlandet

97,8

80,1

77,5

68,4

Riket

137,6

117,5

105,7

95,4

Prop. 1984/85:115

190 KARTA 4

Befolkningsunderlag per kommun inom en radie på 50 km. 1982 års befolkning.

unDAC

UrteA    MOQSKOi_EF.e3 I Orvis    o>To

«

CC.-w

Prop. 1984/85:115

191

Karta 5 visar kommunvis relationstalet födda/avlidna. De successivi minskade födelseöverskotten beror delvis på etl allmänl selt minskal fö­dande, en trend som kan iakltas i hela västvärlden. De beror emellertid också på atl antalet kvinnor i de fmktsamma åldrarna blir en minskande andel av befolkningen. Genom det successiva åldrandet i befolkningen ökar andelen personer över 65 år. TabeU 5 visar andelen personer 65 år och äldre i kommungmppema. Uppgifterna avser åren 1970, 1975, 1983 och 1990. Karta 6 visar kommunuppgifter.

TabeU 5.   Andel 65-åringar och äldre i kommungrupper år 19701990

Landsdel/kommungrupp

1970

1975

1983

1990

Stockholmsregionen

11,6

13,1

14,7

15,5

Göteborgsregionen

12,1

13,5

15,5

16,4

Sydvästra Skåne

12,7

14,2

16,3

17,5

Stödjepunkter i Syd-

och Mellansverige

13,5

14,8

16,6

17,1

Stödjepunkter i

skogslänen

12,7

13,9

15,4

16,3

Medelstora/mindre

regioner i Syd- och

Mellansverige

16,2

17,2

18,4

18,2

Sjuhäradsbygden

14,6

16,4

18,5

18,4

Östra Småland

17,4

19,2

20,9

20,1

Gotland

15,2

16,2

17,5

16,6

Bergslagen

14,8

16,8

19,5

19,6

Medel stora/mindre

regioner i norr

18,3

19,6

20,7

20,3

Norra inlandet

15,6

17,5

19,7

20,3

Riket

13,9

15,2

16,9

17,4

Andelen äldre är särskilt hög i Östra Småland, mindre kommuner i norr, inlandet samt i Bergslagen. Andelama är relativt låga i Stockholmsre­gionen saml i stödjepunkterna i norr.

Den relativt ogynnsamma åldersstmkturen i bl. a. Norra inlandet har sin grund i en snabb utflyttning av personer i de arbetsföra åldrama från dessa kommuner. Flytlningsströmmama gick i slor utsträckning mol storstads­länen saml stödjepunkterna i skogslänen. TabeU 6 visar nettoeffekterna av flyttningsströmmarna per län för perioden efter 1950, uppdelad på del­perioderna 1951-1960, 1961-1965, 1966-1970, 1971-1975, 1976-1980 samt 1981 -1983. Uppgifterna avser enbart den inrikes omflyttningen.

Prop. 1984/85:115

192 

KARTA 5

Relationen nyfödda/avlidna per år 19771982

STORT UNDERSKOTT

V 1SST UNDERSKOTT

SAGANS

VISST    

Ö

VERSKOTT

STORT    

Ö

VERSKOTT

-.lYCKET    STORT    

Ö

./ERSKOTT

UnOAC

UME

Å

     MOG>SKU'_e

£

REG : OOJS     UA T CjnCErJTR/\:_

Prop. 1984/85:115

193 KARTA 6

Andel 65-W år av befolkningen år 1983

13   Riksdagen 1984185.1 saml. Nr 115

MKT LAG ANDEL (MAX G .t. 1 . LAG ANDEL   (a.S-1.i.bli ANDEL UNG RIKET   ( M.b-IS.S HOG ANDEL (13.b TILL 2*.t.

« 

MYCKET HOG ANDEL (D/ER Z-I.b

UMDAC

UMCA     HOCSSKOLenEO I ONS     OA TOWCeNTM Al_

Prop. 1984/85:115

194

Tabell 6.    Nettoflyttning länsvis 1951-1983. Uppdelning på delperioder

Län

Nettoflyttning perioden

1951-60

1961-65

1966-70

1971-75

1976-80

1981-83

1951-83

Stockholms

8241

47264

32912

-19503

-21 272

8477

130288

Uppsala

2460

8235

11730

5218

5268

1282

34193

Södermanlands

820

2802

- 2421

1

- 2239

- 2046

-    3083

Östergötlands

- 6360

- 1471

617

275

1360

-      5

-    5 584

Jönköpings

- 2100

-      84

- 2383

- 3412

- 2302

-2 355

-  12636

Kronobergs

- 4770

688

344

- 3178

-    818

-  915

-    8659

Kalmar

-10050

- 5793

- 4028

-  1287

1700

68

-  19390

Gotlands

- 7500

- 1565

-    760

205

674

293

-    8653

Blekinge

- 6840

-    271

- 2195

-     199

-  1947

-1418

-  12870

Kristianstads

13440

-    177

-    633

4439

6019

-   315

13440

Malmöhus

12710

18266

193%

4963

- 2688

843

53490

Hallands

-    2330

4299

11954

14758

8634

3427

40742

Göteborgs och

Bohus

28110

10414

3413

-15227

-13782

-2142

10786

Älvsborgs

- 5050

53

293

9672

4187

1323

14498

Skaraborgs

- 8760

- 1572

- 2214

2052

4856

-  282

- 5920

yärmlands

- 4480

- 9248

- 5301

293

3 363

-   766

-  16134

Örebro

2430

- 2078

- 2822

- 3566

-    241

-  960

-    7237

Västmanlands

4260

1997

- 2013

- 5623

- 4709

-2 804

-   8892

Kopparbergs

340

-10945

-10052

4404

7471

120

-   8662

Gävleborgs

- 5990

- 6643

- 5669

1984

2253

-   154

-  14219

Västemorrlands

-13440

-13151

- 8078

460

917

-1307

- 34599

Jämtlands

-12180

-11294

- 6519

3241

2988

905

- 22859

Västerbottens

-10730

-13209

- 7243

-    784

3732

363

- 27871

Norrbottens

-11120

-16445

-15897

1319

- 2905

-2699

- 47747

Skogslänen

-59440*

-80935

-58759

10917

19819

-3 538

-171936

Storstadslänen

123230*

75944

55721

-29767

-37742

7178

194564

Övriga län

-30350*

4993

3038

18850

17933

-3640

10824

* P. g. a. brister i statistiken 1951 -1960 avviker summan från noll.

Anm. Tabellens första och sista kolumner har korrigerats inom industridepartementet p. g. a. vissa felaktig­heter.

Den regionala omfördelning som framträder i tabeUen ovan visar sig än mer när man ser tUl flyttningama för kommungmppema. TabeU 7 samman­fattar nettoflyttningaraa 1971-1982 med uppdelning på periodema 1971-1976 resp. 1977-1982. Skälet lill denna updelning är den kraftiga nedgång i flyttningama som skedde från mitten av 1970-talel. Denna tabell omfattar hela flyttningen, dvs. både inrikes och utrikes flyttningar.

Prop. 1984/85:115

195 KARTA 7

Nettoflyttningar 1971-1982 andel av befolkningen

STARK TILLBAKAG

Å

NG VISS TILLBAKAONGf MAXI I 1 3MAHRE F

Ö

R

Ä

NDRINGAR I MAX H) 

m      

VISS OKNING( 1-3 > >

KRAFT I G OKN I NO t S I ... 1

UnDAC

UMKA     HOSSKOUSRSO ONS    OATOnCelTR/U

Prop. 1984/85:115

196 KARTA 8

Pendling år 1980

i_ I  MELLANGRUPP

bd   LAG PENDLING HOG PENDLING

unOAC

UMCA     MOS

»

K01_eReO I OTMS     OATORCCNTRAl-

Prop, 1984/85:115

197

Tabell 7.   Nettoflyttning per kommungrupp 1971-1982

Landsdel/kommungrupp

Nettoflyttning

;per år

Totalt

1971-76

1977-82

1971-82

Stockholmsregionen

-3115

3 354

1468

Göteborgsregionen

-  789

-1187

-11 769

Sydvästra Skåne

-   198

-  632

- 4954

Stödjepunkter i Syd-

och Mellansverige

2064

1783

23 138

Stödjepunkter i norr,

4191

1463

33198

Sjuhäradsbygden

-  489

-    30

- 3096

Östra Småland

-  302

-    73

- 2267

Bergslagen

-1316

-1092

-14498

Mindre komm syd-mellsv.

4304

5133

56764

Mindre komm i norr

1278

1844

18809

Norra inlandet

-1572

7

- 9412

Vissa förskjutningar i mönslrel kan iakttas. Stödjepunkterna har hafl nettoinflytlning båda periodema. En tendens tUl tyngdpunktsförskjutning tiU de mindre ortemas förmån kan iakttas för den senare perioden. Samma tendens kan också spåras i den uppbromsning som skett för Norra inlan­det. Den senare tendensen är särskilt anmärkningsvärd, eftersom Malmfäl­ten - Kimna och GäUivare kommuner - haft nettoutflyttning efter mitten av 1970-lalet. För övriga delar av Norra inlandet måste vi således ha hafl en belydande nettoinflytlning under periodens andra hälft. En krafiig expansion har inletts för Slockholmsregionen under periodens senare del. Den tenderar att förstärkas under början av 1980-talet. Övriga storstadsre­gioner har haft netloulflyttning under båda penodema och tendensen är snarasl att denna trend förstärks mellan periodema.

Flyttningama på kommunnivå för hela perioden 1971-82 illustreras av karta 7. Inflyttning har skett främsl till storstadsregionemas förortskom­muner samt lill andra mindre kommuner inom pendlingsavstånd från större arbetsmarknadsområden. Intressant är all notera en viss inflyttning netto, också till delar av inlandet. En jämförelse med karta 2 visar emellertid atl denna inflyttning har varit otiUräcklig för att kompensera dessa områden den befolkningsminskning man får till följd av en ogynnsam åldersstmklur, vilkel i sin lur är en effekt av utflyttningarna tiden före 1970.

Den mesl påtagliga förändringen ifråga om flyttningarna är ändå det totalt minskade antalet flyllare. Jö/jW/ Ä sammanfattar utvecklingen under en lioårsperiod.

Prop. 1984/85:115

198

Tabell 8.   Flyttningar 19731983. Uppdelning på olika typer av flyttningar

År

Antal flyttningar

Totall

över

över kommun-

 överförsami

mellan fast

alla

länsgräns

gräns i län

inom kommun

inom försami

kategorier

1973

193

197

333

_

_

1974

199

195

328

605

1327

1975

196

185

311

578

1270

1976

183

172

294

592

1241

1977

164

159

276

498

1097

1978

154

153

276

480

1063

1979

162

155

284

490

1091

1980

167

160

297

519

1143

1981

145

146

290

506

1088

1982

139

148

304

538

1129

1983

139

147

299

520

1105

Index

1983

72

75

74

86*

81*

(1973 =

100)

*   1974 :

= 100.

Olika hypoteser har förts fram om orsakema tUl flyttningamas minsk­ning. En faktor som sannolikt har stor betydelse är det ökade småhusbyg­gandet och den dänned sammanhängande ökade stabiliteten i boendet. Kartan över nettoflyttningama under 1970-lalel bestyrker denna hypotes. TUlflödet har i stor utsträckning gåll liU kommuner i utkanterna tiU de större arbetsmarknadsregionerna. Samtidigt har den dagliga arbetspend-lingen ökal dramatiskt. Denna ökning är många gånger slörre än den minskning som skell av antalet förvärvsarbelande flyttare. TabeU 9 visar ulvecklingen under 1970-talet för kommungmppema.

Tabell 9.   Pendlingens utveckling 19701980 i kommungrupper

Landsdel/kommgmnpp

Antal pendlare över

kommungräns

Index 1980

1970

%

1975

%

1980

%

(1970=100)

Stockholmsregionen

232732

40,4

291776

38,6

320368

38,5

138

Göteborgsregionen

64527

11,2

83288

11,0

90655

10,9

140

Sydvästra Skåne

37492

6,5

56390

7,5

60770

7,3

162

Stödjepunkter i Syd-

och Mellansverige

72090

12,5

95765

12,7

104042

12,5

144

Stödjepunkter i

skogslänen

33 375

5,8

43 776

5,8

45767

5,5

137

Medelstora/mindre

regioner i Syd- och

Mellansverige

79094

13,7

112418

14,9

134048

16,1

169

Norra inlandet

15137

2,6

18135

2,4

16310

2,0

108

Övriga områden

40146

7,0

53846

7,1

59995

7,2

149

Totalt

575593

755394

831955

145

Den minskning som skett i flyttningarna måsle slällas i relation till den kraftiga ökningen av pendlingen. Mol minskningen i anlalel förvärvsarbe­tande flyttare från ca 200000 omkring år 1970 lill ca 150000 i dag skall slällas ökningen av pendlingen över kommungräns med ca 45 %, totalt mer än 250000 personer.

Prop. 1984/85:115

199

Pendlingen är, som framgår av tabeUen ovan och av karta 8, i hög grad koncentrerad tUl slorsladsregionema och stödjepunkterna. I Norra inlan­det är ökningen obelydlig. Den största relativa ökningen har skelt bland mindre orter i Syd- och Mellansverige. En bearbetning av pendlingssta­tistiken där kilometeravslåndet räknats fram för samtliga större pendlings-strömmar - materialet läcker ca 80% av populaiionen visar, att pend­lingen tUl övervägnade del äger mm inom avstånden på högsl 50 km. Tyngdpunkten i ökningen mellan 1970 och 1980 ligger också i denna kategori. Det är en relativt liten ökning i antalet pendlare över de längsta avstånden. Förändringama sammanfattas i tabeU 10.

Tabell 10.   Pendling i olika avståndsklasser åren 1970 och 1980

År

Antal pendlare i olika avståndsklasser

Andel

50-90 km Andel

100 km-

Andel

1970 1980

Förändring Index

429600

674900

245700

157

89% 91%

33600        7% 49200        7% 15600 146

19100

19800

700

104

4% 3%

En sambearbetning av folk- och bostadsräkningama för 1975 och 1980 visar all av de personer som pendlade år 1975 var det bara 25% som pendlade år 1980. Av de 75% som slutat pendla hade 15% lämnat arbets­marknaden. Av de 60% som fortfarande värn arbete och som hade slutat pendla hade 55% slutat pendla genom att man bytt arbetsplatskommun. Endast 5% hade bytl bostadskommun.

Den slutsats som kan dras av de minskade flyttningama och den ökande pendlingen - ca 650000 nya pendlare tillkom meUan 1975 och 1980 -pekar närmast på all vi för en slor del av arbetskraften, mer än 20% i dagsläget, har en beredskap all söka sig arbete, uttryckt i den fakiiska pendlingen inom relativt långa avstånd från bostadsorten. Denna lendens tycks snarast öka. Det fortsatta småhusbyggnadet tyder på att vi får förstärkta lendenser lill skiUnader mellan boende ocb arbete. Det kan vidare ses en tendens all boendet får större betydelse än lidigare för valet av arbetsplatsort.

En faktor som tiUsammans med en ogynnsam åldersstmklur bidrar till en försvagad befolkningsutveckling i glesbygdsområden är den skeva könsfördelningen. Norra inlandet har i många kommuner bara ca 90 kvin­nor per 100 män. Omvänl finns i storstadsområdena ett kvinnoöverskolt. Om man jämför andelama för kvinnomas barnafödande åldrar blir obalan­sen ännu större. TabeU II visar de kommuner som har de största obalan­serna.

Prop. 1984/85:115

200

Tabell 11.    Kommuner med skev könsfördelning för åldrama 2044 år

Kommun

Andel kvinnor

Kommun

Andel kvinnor

på 100 män

på 100 män

Pajala

75,2

Danderyd

107,3

Övertorneå

77,2

Lomma

104,5

Överkalix

77,9

Tyresö

103,6

Älvdalen

79,4

Ekerö

103,5

Dorotea

80,4

Staffanstorp

103,0

Ockelbo

81,1

Vellinge

103,0

Ragunda

81,2

Sollentuna

102,9

Storuman

81,3

Botkyrka

102,6

Arieplog

81,7

Upplands-Väsby

102,5
[REDACTED_EFTERNAMN]

82,8

Täby

102,3

Norsjö

83,1

Nacka

102,3

Vännäs

83,4

Lidingö

102,1

Sorsele

83,4

Örebro

101,6

Torsås

83,4

Umeå

101,1

Heby

83,7
[REDACTED_EFTERNAMN]

100,8

Robertfors

85,0

Uppsala

100,6

Strömsund

85,3

Mölndal

99,9

Gullspång

85,4

Håbo

99,9

Vilhelmina

85,6

Partilie

99,9

Bräcke

85,6

Karistad

99,9

Relationema är mycket skeva för flera av inlandskommunema. Som en följd av att arbetsmarknaden i glesbygdskommunema inte kunnal erbjuda arbete åt kvinnor i tilhäckhg omfattning har det skett en kraftig utflyttning särskilt bland yngre kvinnor. Omvänt har de regioner som haft en ökad efterfrågan på arbetskraft för yrkesområden med stor andel kvinnor fått en kraftig inflyttning av kvinnlig arbetskraft.

2   Arbetsmarknadsförhållanden m. m.

TUlgången lill arbete över hela landet är den kanske mest cenirala regionalpolitiska målvariabeln. Fortfarande företer sysselsättningsgraden, dvs. andelen förvärvsarbetande i de arbetsföra åldrarna (16-64 år), slora regionala skillnader. Tabell 12 visar sysselsättningsgraden åren 1975-1990 för kvinnor resp. män för länen.

Prop. 1984/85:115

201

Tabell 12.   Sysselsättningsgraden 1975, 1982 och 1990 för båda könen

Län

Kvinnor 16-64 år

Män 16-

-64 år

1975

1982

1990

1975

1982

1990

Stockholms

69,4

75,5

79,0

82,0

79,3

80,5

Uppsala

61,6

69,6

66,5

81,6

79,0

77,9

Södermanlands

61,2

67,3

66,9

83,8

78,9

78,8

Östergötlands

62,0

70,1

68,7

84,8

80,4

80,7

Jönköpings

62,1

69,9

70,3

85,3

81,7

83,4

Kronobergs

61,6

70,0

70,4

84,2

80,2

82,6

Kalmar

59,2

68,5

65,0

84,1

79,7

82,6

Godands

63,1

72,9

75,4

84,1

81,7

79,9

Blekinge

58,7

66,6

68,7

84,1

78,5

80,5

Kristianstads

61,0

67,5

70,9

84,4

79,9

83,4

Malmöhus

65,3

70,2

72,6

82,8

78,4

80,2

Hallands

61,4

69,2

70,9

86,2

81,0

79,7

Göteborgs och

Bohus

62,4

68,9

71,3

81,5

77,5

76,7

Ålvsborgs

64,2

70,4

77,4

85,3

80,6

82,9

Skaraborgs

60,7

69,5

71,5

86,7

82,3

85,3

Värmlands

58,6

66,8

69,5

83,0

76,8

80,3

Örebro

61,9

70,8

68,5

83,6

79,1

76,9

Västmanlands

60,8

67,6

67,8

85,0

78,9

77,4

Kopparbergs

57,4

65,4

66,6

83,4

78,1

79,4

Gävleborgs

58,4

66,5

67,1

82,3

78,0

79,0

Västemorrlands

57,7

67,9

66,9

79,9

77,3

78,2

Jämtlands

59,1

70,3

70,2

76,9

75,6

80,1

Västerbottens

58,7

68,5

74,0

79,3

77,0

78,9

Norrboltens

54,4

64,2

67,3

79,0

73,3

73,1

Riket

62,7

70,0

71,9

82,9

78,9

79,9

En viss utjämning har skett mellan "bästa" och "sämsta" län. Fortfa­rande är dock skillnadema regionalt mycket stora. TabeU 13 understryker denna slutsats.

Tabell 13.   Sysselsättningsgrad 19751990 i kommungrupper

Landsdel/

Kvinnor 16-64 år

Män 16-

-64 år

kommungrupp

1975

1982

1990

1975

1982

1990

Stockholmsregionen

69,7

75,7

79,2

81,9

79,2

80,5

Göteborgsregionen

62,3

69,1

71,7

81,9

77,9

77,3

Sydvästra Skåne

66,3

70,7

72,9

81,6

77,3

79,1

Stödjepunkter i Syd-

och Mellansverige

63,3

70,1

70,n

83,6

79,0

79,5

Stödjepunkter i

skogslänen

60,1

69,0

70,6

82,0

78,1

78,8

Medelstora/mindre regio-

ner i Syd- och Mellan-

svenge

59,8

68,1

69,1

85,5

81,1

82,6

Sjuhäradsbygden

69,3

72,7

76,5

85,3

80,2

82,9

Osira Småland

56,9

66,3

66,1

84,7

80,6

83,5

Gotiand

63,1

72,9

75,4

84,1

81,7

79,9

Bergslagen

56,8

65,7

65,6

84,6

79,4

79,5

Medelstora/mindre

regioner i norr

57,1

65,7

66,9

81,7

77,1

79,2

Norra inlandet

52,4

62,8

65,7

76,4

72,5

75,8

Riket

62,7

70,0

71,9

82,9

78,9

79,9

Prop. 1984/85:115

202

En tydlig utjämningstendens kan spåras. Man har haft en viss syssel­sättningstillväxt i Norra inlandet, men denna har inte på långt när varil tillräcklig för all suga upp tryckel på arbeismarknaden till följd av etl ökal arbetskraftsdeltagande bland kvinnoma. Som resultat härav har man fått dels en kraftig utflyttning vUkel medfört bl. a. en skev ålders- och könsför­delning vUket på sikt i sin lur förvärrar befolkningsutvecklingen i dessa områden - dels en hög arbetslöshet. Sysselsättningsgradema har ökat men de är fortfarande väsentligl lägre i Norra inlandet än i landel i övrigt.

För slödjepunklema i norr är bilden den omvända. Där har en kraftig sysselsättningsexpansion ägt mm, som har skapat en stark efterfrågan på arbetskraft, dels genom lokal rekrytering, vilket har höjt sysselsättnings­graderna särskUl bland kvinnoma i dessa regioner, dels genom en inflytt­ning under hela 1970-talet, vilket har föryngrat befolkningen och skapat en bättre åldersstmklur. Dessutom har dessa områden fått en kraftigt ökad inpendling. Följande tabeUer visar vilka kommuner som 1982 har de högsta resp. lägsta sysselsättningsgraderna för kvinnor resp. totalt. Delta framgår även av kartorna 9 och 10. De högsta värdena för kvinnorna har slorstads-kommunema saml några smålandskommuner. Östersund har del högsia värdet i Norrland. 26 av de 30 kommuner som har de lägsta värdena ligger i skogslänen. SkiUnaden mellan högsta och lägsta värdet uppgår lill 29 procentenheter. För männen har ett anlal kommuner i Syd- och MeUan­sverige de högsia värdena. Ingen av kommunerna i Norrland finns med bland de 30 bäsla. 27 av de 30 kommuner som har de lägsta värdena finns i skogslänen. Starki oroande är att Göteborg och Malmö ingår i denna gmpp. Även bland männen är spännvidden mellan högsta och lägsta värde 29 procentenheter.

Karta

II 

visar var förändringen i sysselsättningsgraden varit starkast. Som framgår av kartan har ökningama visserligen varit störst i de områden som har de lägsla sysselsättningsgradema år 1975. I denna mening kan regionalpolitiken sägas ha hafl viss framgång också i det skede när närings­livet totalt setl har haft en slagnation.

Prop. 1984/85:115

203

Tabell 14.   Vv-grader, kvinnor 16-64 år, sorterat efter värdet år 1982

Kommun

Högsta värden

Kommun

Lägsta

värden

1975

1982

1990

1975

1982

1990

Gnosjö

70,3

81,2

77,9

Pajala

40,0

52,1

51,4

Upplands-Väsby

71,4

78,5

80,3

Haparanda

47,5

53,9

58,6

Sollentuna

68,9

78,4

78,8

Övertorneå

45,6

55,1

57,5

Huddinge

70,8

77,7

79,6

Vansbro

49,7

55,4

62,7

Ekerö

66,6

77,5

76,8

Kimna

49,2

57,1

60,5

Sundbyberg

74,8

77,4

80,3

Gagnef

49,4

57,8

58,9

Järfälla

70,6

77,3

79,0

Överkalix

47,0

58,1

60,0

Tyresö

69,6

77,0

77,7

Älvsbyn

48,0

58,6

61,0

Solna

73,4

76,6

80,3

Smedjebacken

52,5

59,9

61,5

Haninge

66,6

76,5

77,5

Ockelbo

54,0

60,1

63,8

Vadstena

61,4

76,1

76,8

Dorotea

48,2

60,2

65,6

Lidingö

69,8

76,1

79,9

Norsjö

50,1

60,5

66,9

Hörby

68,7

76,1

75,3

Eda

54,0

60,5

65,2

Täby

67,0

76,0

77,3

Töreboda

51,6

60,5

61,9

Nacka

70,8

75,9

80,8

Årjäng

56,7

60,7

68,7

Ulricehamn

69,9

75,9

75,2

Storuman

51,3

60,8

67,3

Stockholm

70,9

75,8

80,7

Ragunda

51,5

61,3

63,3

Värmdö

69,8

75,8

79,3

Grums

55,1

61,3

63,4

Upplands-Bro

64,4

75,4

75,5

Vilhelmina

55,2

61,3

68,2

Värnamo

66,1

75,3

75,5
[REDACTED_EFTERNAMN]

52,6

61,4

65,4

Gislaved

64,6

75,1

75,3

yimmerby

53,9

61,5

61,6

Tranemo

71,2

75,0

78,3

Ödeshög

49,8

61,6

62,4

Vallentuna

61,9

74,9

76,2

Kalix

50,8

61,7

64,7

Sigtuna

65,2

74,6

75,0

Åmål

55,1

61,8

67,7

Vaxholm

62,5

74,5

75,3

Arvidsjaur

49,4

61,9

64,4

Staffanstorp

66,1

74,4

76,1

Orsa

53,6

62,0

65,3

Härryda

61,8

74,4

71,9

Sorsele

50,2

62,1

65,6

Östersund

65,2

74,3

74,1

Torsby

52,1

62,1

67,2

Skara

64,1

74,1

75,2

Älvdalen

50,6

62,3

64,8

Nynäshamn

64,4

74,1

77,6

Lilla Edet

57,9

62,4

67,6

Prop. 1984/85:115

204

Tabell 15.    Yv-grader, män 16-64 år, sorterat efler värdet år 1982

Kommun

Högsta värden 1975          1982

1990

Kommun

Lägsta värden

1975

1982

1990

Gnosjö

88,2

89,3

88,0

Övertomeå

67,1

60,3

62,4

Hörby

86,6

87,3

85,0

Haparanda

70,1

60,3

63,3

Tranemo

89,5

86,7

83,6

Pajala

65,7

62,8

61,9

Kävlinge

89,3

86,3

86,1

Överkalix

72,1

66,4

69,6

Svedala

90,1

86,2

87,4

Sorsele

70,9

67,9

73,5

Söderköping

85,8

86,0

85,0

Torsby

77,0

70,0

76,1

Habo

87,7

85,8

84,8

Strömsund

73,0

70,7

76,0

Aneby

85,6

86,8

88,1

Kalix

78,4

71,0

72,2

Tidaholm

87,3

85,7

86,6

Arvidsjaur

78,6

71,2

72,3

Mölndal

85,0

85,4

79,8

Gällivare

76,4

71,7

71,4

MuUsjö

87,6

85,4

85,6

Sollefteå

76,4

71,8

79,9

Vara

85,9

85,3

85,6

Kiruna

81,1

72,1

71,7

Ekerö

88,9

85,3

83,8
[REDACTED_EFTERNAMN]

73,5

72,5

78,3

Ockero

87,9

85,2

85,2

Häriedalen

77,2

72,6

79,1

Skara

86,8

85,0

84,7
[REDACTED_EFTERNAMN]

76,1

72,6

78,2

Lessebo

87,7

85,0

83,5

Älvsbyn

78,7

72,8

73,7

Götene

87,8

84,9

86,8

Årjäng

84,0

72,9

81,1

Håbo

88,7

84,8

86,3

Kramfors

78,6

72,9

77,1

Sävsjö

85,8

84,8

86,6

Storuman

75,5

73,3

79,1

Gislaved

87,4

84,8

86,0

Bräcke

74,3

73,5

78,7

Finspång

87,7

84,8

82,1

Ragunda

75,5

73,9

80,1

Varberg

87,8

84,2

80,9

Malmö

79,4

73,9

76,3

Vadstena

85,5

84,2

84,1

Vilhelmina

75,6

74,2

77,3

Härryda

86,9

84,1

78,7

Göteborg

79,4

74,7

75,0

Askersund

84,5

83,9

80,5

Lycksele

77,7

74,8

78,6

Kungsör

86,2

83,8

77,7

Nordanstig

79,0

74,8

77,3

Upplands-Väsby

88,2

83,7

85,0

Åre

74,5

74,8

79,8

Ulricehamn

87,0

83,7

83,5

Hallstahammar

86,5

74,9

73,2

Värmdö

88,3

83,5

85,5

Vansbro

81,5

75,0

78,4

Vårgårda

86,6

83,5

83,3

Åsele

76,1

75,0

76,0

Prop. 1984/85:115

205

Tabell 16.    Yv-grader, män och kvinnor 1664 år, sorterat efter värdet år 1982

Kommun

Högsta värden

Kommun

Lägsta värden

1975

1982

1990

1975

1982

1990

Gnosjö

79,8

85,4

83,0

Haparanda

59,2

57,2

61,0

Hörby

78,1

81,9

80,3

Övertorneå

57,1

57,9

60,1

Ekerö

77,9

81,4

80,5

Pajala

54,1

58,0

57,2

Upplands-Väsby

79,8

81,1

82,6

Överkalix

60,3

62,6

65,1

Tranemo

80,6

81,0

81,1

Kiruna

66,3

65,1

66,4

Sollentuna

76,7

80,4

80,4

Sorsele

61,3

65,3

69,8

Gislaved

76,5

80,2

80,9

Vans bro

66,0

65,7

70,9

Vadslena

73,6

80,1

80,5

Älvsbyn

63,8

65,9

67,5

Kävlinge

77,7

80,0

80,9

Torsby

65,4

66,2

71,9

Ulricehamn

78,6

79,9

79,5

Kalix

65,0

66,5

68,6

Värmdö

79,5

79,8

82,5

Arvidsjaur

64,7

66,8

68,6

Söderköping

73,1

79,7

78,4

Åriäng

70,8

66,9

75,1

Järfälla

78,9

79,6

81,1

Strömsund

62,9

67,1

70,7

Skara

75,5

79,6

79,9

Storuman

64,2

67,4

73,5

Upplands-Bro

76,3

79,5

79,7

Gällivare

66,1

67,8

69,6

Huddinge

77,6

79,5

80,9
[REDACTED_EFTERNAMN]

65,1

67,9

72,5

Mölndal

74,8

79,4

76,0

Ragunda

64,3

68,0

72,2

Härryda

74,6

79,4

75,4

Vilhelmina

66,1

68,2

73,0

Vallentuna

74,9

79,2

80,0

Dorotea

61,7

68,3

72,8

Värnamo

76,1

79,2

79,7

Eda

68,2

68,6

74,2

Svedala-t-Bara

76,7

79,1

80,3

Ockelbo

69,0

68,8

72,7

Tyresö

77,5

79,0

80,0

Sollefteå

67,2

68,9

73,7

Täby

76,3

79,0

80,1

Åmål

69,0

69,0

76,0

Staffanstorp

78,1

78,9

80,6

Nordanstig

65,7

69,0

69,9

Haninge

75,7

78,8

79,7

Smedjebacken

70,2

69,1

70,9

Habo

73,0

78,5

73,7

Gagnef

68,2

69,2

70,5

Nynäshamn

76,0

78,5

80,8

Norsjö

64,6

69,2

72,7

Sundbyberg

78,8

78,5

80,8

Älvdalen

66,2

69,3

72,9

Nacka

77,6

78,5

81,5

Härjedalen

65,9

69,4

72,8

Lidingö

76,2

78,4

80,7

Kramfors

67,6

69,4

71,7

Prop. 1984/85:115

206 KARTA 9

Sysselsättningsgrad år 1982 för kvinnor 1664 år

Aga  vxro   igo-bx',

MEDELM .    V

Ä

RD    Ce5--ia: , H

Ö

GA   VACia    (-IO--14ti EXTREMV

Ä

RDEN    (TSl     l

LIMDAC

UME

Å

MOaBKOLEnEaIONS  OATOnCENTnU

Prop. 1984/85:115

207 KARTA 10

Syssels

ä

ttningsgrad 

å

r 1982 kvinnor+m

ä

n 16

64 

å

r

MKT   lAca   v

ä

rd   

(Sf-el td    LAtjA V

Ä

RD   (ss-eat ,

I_ I      MEOELH .    V

Ä

RD    ("lO-IBi;

tu       HDCiA    

Ä

RO    C "IS    4     

»

. J

UMDAC

UneA     .0(a9K(3LEREa I ONS     OATORCENTnAl_

Prop. 1984/85:115

208 KARTA 11

Förändring av sysselsättningsgraden 1975-1982 Absoluta tal. (Riket = 1,26 %)

T I llbakagang  mer  an   1 I

1_ I       T I LLBAKAGANG    MA.X 1 1

I_ I       F

Ö

R

Ä

NDRING    MAX   5 I

ttj       VISS   OKNING(S-GIi

KRAFTIG   

Ö

KNING    (SI     i-i

UnOAC

UME

Å

     MOSSKOt-EREG I UNS     OA rOACENTR AL.

Prop. 1984/85:115

209

Uppgifter om arbetslösheten och personer i olika arbetsmarknadspoli­tiska åtgärder kan användas som komplemenl lill data om sysselsättnings­graden. Här visas på karta 12 summan av anlalel arbelslösa, personer i utbildning (AMU) och i beredskapsarbete. Uppgiftema avser månadsge-nomsnill perioden 1981 1983 och antalet sett i relation tiU antalet invånare i åldem 16-64 år. Därmed är siffrorna direkt jämförbara med uppgifter om sysselsältningsgraden.

I stor utsträckning utgör sysselsällningsgraden och arbetslösheten var­andras spegelbilder. Hög sysselsättningsgrad innebär i regel en relativt låg arbetslöshet. Detta framgår också av kartoma. Samtidigt finns vissa un­danlag. Hög arbetslöshet förekommer l.ex. tiUsammans med hög syssel­sättningsgrad i regioner med strukturproblem, t.ex. vid en industriell omstmkturering. Exemplet visas i t. ex. Bergslagen och Sjuhäradsbygden. Också det omvända förhållandet förekommer i vissa fall. Där kan orsa­kema vara t. ex. en mycket hög förtidspensionering, vilkel drar ner både arbetslöshetstalen och sysselsättningsgraden. Detta fenomen har iakttagits bl. a. för glesbygdskommunema i Jämtlands län.

TabeU 17 visar för länen arbetslöshetstalen för nämnda period, saml förändringen i arbetslöshet m. m. mellan 1979, som var elt år av relativt goll arbetsmarknadsläge och 1983 då vi började få en tillbakagång av den höga arbetslösheten. Krafiiga ökningar kan ses för Blekinge, Värmlands och Kopparbergs län. Förändringarna är relativt små för Gotlands, Stock­holms och Uppsala län. Också för Norrbollen är ökningarna relativt mått­liga; della är dock från en nivå 1979 som var den högsta i landet.

14   Riksdagen 1984185. 1 saml. Nr 115

2\0 

KARTA 12

2,    O''-

O      MAX

«

.K

B

2.*"

OJ

w 1

Q

.»,-6-

OJ

«

ffi

e>

ov .

1J. '

H 1 r

r    OJ  '

Era-f'

unO'

_eEO

lUrS

:,Aro'

Prop. 1984/85:115

211

Tabell 17.    Arbetslöshetstalen för länen 1981-1983 samt ökning 1979-1983

Anlalet arbets-

Län

lösa, personer i

Befolkning

Ökning

AMU, bered-

16-64

1979-83

skapsarbete

år

%

%

Stockholms

21749

1019045

2,13

0,54

Uppsala

5030

157168

3,20

0,64

Södermanlands

8000

157345

5,08

1,20

Östergötlands

9787

244759

3,99

1,02

Jönköpings

6719

184773

3,63

1,16

Kronobergs

4262

105889

4,02

1,27

Kalmar

6204

146247

4,24

2,25

Gotlands

1159

34492

3,36

0,01

Blekinge

5285

93219

5,66

2,91

Kristianstads

7409

169961

4,35

2,38

Malmöhus

22114

470978

4,69

2,19

Hallands

5199

144670

3,59

1,29

Göteborgs och Bohus 19699

457497

4,30

1,10

Älvsborgs

12120

262 161

4,62

1,61

Skaraborgs

7744

164867

4,69

1,68

Värmlands

11738

175064

6,70

2,59

Örebro

8802

168584

5,22

2,09

Västmanlands

8670

164985

5,25

1,80

Kopparbergs

9061

176074

5,14

2,27

Gävleborgs

10883

182489

5,96

2,50

Västemorrlands

8954

165208

5,41

1,69

Jämtlands

4260

82760

5,14

1,55

Västerbottens

9056

155005

5,84

1,71

Norrbottens

17217

171070

10,06

0,97

Riket

231 123

5254310

4,39

1,46

Förändringama på kommunnivå 1979-1983 visas på karta 13. Ökningen av arbetslösheten, räknal i procentenheter, har varit särskilt stor i bl.a. Bergslagens krisområden. Det bör observeras att delar av Norra inlandet har fått en minskning av arbetslöshetstalen 1979 till 1983. Della överens­stämmer delvis med bUden av kraftigl ökade sysselsättningsgrader för flera inlandskommuner.

Prop. 1984/85:115

212 KARTA 13

arbetsliisheten 1979 tiH 1983

Absoluta

Förändringar »v »rne»»--» Ahsolutatal. (Riket =+!,«*'«)

Ur-lDAC

§

M1NSKN;NO

Q

ÖKNING   MAX   O.i.'

Q

QVCN.NS    O.-'  .3'

[B

OKN.NG 2.U-2.3'

ffi ÖKNING 3.O-S.9.

      ÖKNING    1.    ti--   -"

Prop. 1984/85:115

213

TabeU 18 visar de kommuner som har den högsia resp. lägsla arbetslös­heten för perioden 1981-1983. Av de 25 kommuner som har den högsta arbetslösheten ligger 23 i skogslänen och därav 18 i norra inlandet. Av de kommuner som har de bästa siffroma finns ingen i skogslänen.

Tabell 18.   Kommuner med högsta resp. lägsta arbetslöshet

Kommuner med höga tal

Kommuner med låga tal

Pajala

18,48

Ekerö

0,64

Övertorneå

15,81

Danderyd

0,79

Överkalix

15,01

Lidingö

0,82

Kiruna

14,44

Täby

1,25

Haparanda

14,44

Vaxholm

1,27

Älvsbyn

11,87

Vallentuna

1,33

Dorotea

11,35

Värmdö

1,42

Gällivare

11,17

JärfäUa

1,55

Kalix

10,75

Sollentuna

1,60

Arjeplog

10,46

Lomma

1,63

Torsby

9,98

Upplands-Bro

1,64

Arvidsjaur

9,71

Gnosjö

1,66

Sorsele

9,44

Båstad

1,68

Vilhelmina

9,32

Upplands-Väsby

1,74

Jokkmokk

9,04

Nacka

1,81

Ljusnarsberg

8,76

Huddinge

1,92
[REDACTED_EFTERNAMN]

8,50

Storstockholm

1,99

Strömsund

8,46

Söderköping

1,99

Åsele

8,45

Härryda

2,12

Åmål

8,24

Stockholm

2,18

Munkfors

8,20

Staffanstorp

2,20

Hagfors

8,14

Sigtuna

2,23

Årjäng

8,06

Mölndal

2,24

Sunne

8,01

Kungsbacka

2,25

Hallstahammar

7,91

Öckerö

2,25

Häijedalen

7,89

Solna

2,25
[REDACTED_EFTERNAMN]

7,81

Nynäshamn

2,28

Piteå

7,80

Sundbyberg

2,31

Luleå

7,57

Vellinge

2,36

Tyresö

2,38

3   Näringsstrukturen

Den spontana ulvecklingen i skilda näringsgrenar bildar en av fömtsätt­ningama för regionalpolitikens handlingsmöjligheter. Den befintliga nä­ringsstrukturen ulgör härvid en bas på vilken det regionala utvecklingsar­betet kan arbela.

TabeU 19 visar näringsstmkluren år 1982 i länen. Som underlag har använls en specialbearbetning av administrativa regisler som ulförts inom SCB. Uppgifterna för areella näringarna kan vara någol underskattade, beroende på effekter av ohka kombinalionsaklivileter m. m., vilka är sär­skilt vanliga inom jordbruket. I molsvarande grad kan finnas en viss överskallning för andra näringsgrenar.

Prop. 1984/85:115

Tabell 19.   Sysselsättning i näringsaggregat för år 1982

214

Län

Jord,

Indu-

By ggn.

Varu-

Samf.,

Privata

Offent.

Totalt

skog

stri

verks.

handel

post, tele

tjänster

tjänster

Stockholms

8169

128284

51606

121694

77934

180277

255 033

822997

Uppsala

6591

18955

6232

11153

5725

11849

43 817

104322

Södermanlands

6196

31674

6223

11678

5 107

13 364

35 727

109969

Östergötlands

10628

52371

12164

18952

10993

22727

58 868

186703

Jönköpings

10031

48274

7449

15396

8 304

14 528

42081

146063

Kronobergs

6992

24253

4832

10800

4157

8734

23 723

83491

Kalmar

10302

32877

6920

10604

5 279

10828

31762

108572

Gotlands

3895

4140

1269

2831

1437

3 578

9089

26239

Blekinge

4 558

20575

3 523

5959

3249

6086

22234

66184

Kristianstads

12779

31261

7011

14069

6588

12295

36555

120558

Malmöhus

17636

85247

26861

46745

27141

49517

108670

361817

HaUands

10213

25 538

5924

11688

5309

10970

29204

98846

Göteborgs och

Bohus

7044

72196

28018

52183

38555

61126

109946

369068

Älvsborgs

11708

56062

10693

20004

8654

18734

54 066

179921

Skaraborgs

12353

34746

5 706

12650

5274

12179

38849

121757

Värmlands

9430

33919

8878

12895

7491

13734

41768

128115

Örebro

6450

37717

10127

12519

7 379

14813

41 164

130 169

Västmanlands

5 281

42332

5984

11513

5687

14880

35 669

121346

Kopparbergs

9102

36992

8033

13218

7149

14721

38021

127236

Gävleborgs

8131

41416

7757

13 286

8707

13296

40512

133 105

Västemorrlands

7315

29455

10975

13 279

9547

14178

38432

123 181

Jämtlands

5749

9250

3770

6088

4195

7046

22886

58984

Västerbottens

8554

24803

9284

10890

7852

12323

40197

113903

Norrbottens

6804

23 %5

8678

11043

9595

13016

43 726

116827

Riket

205911

946302

257917

471137

281308

554799

1241999

3959373

Näringsgrenamas procenluella fördelning framgår av tabeU 20. Tabell 20.   Sysselsättningsstruktur i länen år 1982. Procent

Län

Jord,

Indu-

Byggn.

Varu-

Samf.,

Privata

Offent.

Totalt

skog

stri

verks.

handel

post, tele

tjänster

tjänster

Stockholms

1

16

6

15

9

22

31

100

Uppsala

6

18

6

11

5

11

42

100

Söciermanlands

6

29

6

11

5

12

32

100

Östergötlands

6

28

7

10

6

12

32

100

Jönköpings

7

33

5

11

6

10

29

100

Kronobergs

8

29

6

13

5

10

28

100

Kalmar

9

30

6

10

5

10

29

100

Gotlands

15

16

5

11

5

14

35

100

Blekinge

7

31

5

9

5

9

34

100

Kristianstads

11

26

6

12

5

10

30

100

Malmöhus

5

24

7

13

8

14

30

100

Hallands

10

26

6

12

5

11

30

100

Göteborgs och

Bohus

2

20

8

14

10

17

30

100

Älvsborgs

7

31

6

11

5

10

30

100

Skaraborgs

10

29

5

10

4

10

32

100

Värmlands

7

26

7

10

6

11

33

100

Örebro

5

29

8

10

6

11

32

100

Västmanlands

4

35

5

9

5

12

29

100

Kopparbergs

7

29

6

10

6

12

30

100

Gävleborgs

6

31

6

10

7

10

30

100

Västemorrlands

6

24

9

11

8

12

31

100

Jämtlands

10

16

6

10

7

12

39

100

Västerbottens

8

22

8

10

7

11

35

100

Norrbottens

6

21

7

9

8

11

37

100

Riket

5

24

7

12

7

14

31

100

Prop. 1984/85:115

215

TabeU 21 visar näringsstmkluren i kommungmppema. Här framstår de regionala skillnaderna i strukturen ännu tydligare än i tabellema 19 och 20.

TabeU 21.   Sysselsättningsstmktur i kommungrupperna år 1982

Landsdel/

Jord,

Indu-

Byggn.

Varu-

Samf.,

Privata

Offent.

Totalt

kommungrupp

skog

stri

verks.

handel

post, tele

tjänster

tjänster

Stockholmsregioner

1   6887

124901

50104

120069

76880

178226

249261

806328

Göteborgsregionen

5099

65630

26653

49748

36304

57683

102302

343419

Sydvästra Skåne

6162

51 103

19243

30789

17529

34678

74957

234461

Stödjepunkter i Syd-och Mellansverige

44423

209734

54056

94827

54034

109651

295 152

861877

Stödjepunkter i skogslänen

20375

103 891

35 805

48435

33094

53438

152768

447806

Medelstora/mindre

regioner i Syd- och Mellansverige

68331

216406

36706

71191

31211

62948

190511

677304

Sjuhäradsbygden

5 133

24776

5582

10911

4218

9423

23187

83230

Östra Småland

5 992

15870

2374

4256

1925

3765

13606

47788

Godand

3 895

4140

1269

2831

1437

3 578

9089

26239

Bergslagen

7861

57779

7201

10240

6063

11839

35017

136000

Medelstora/mindre

regioner i norr

14319

43071

9079

15269

8120

14897

48233

152988

Norra inlandet

17434

29001

9845

12571

10493

14673

47916

141933

Riket

205911

946302

257917

471137

281308

554799

1241999

3959373

Den procenluella fördelningen på näringsaggregat framgår av tabeU 22.

Tabell 22.    Sysselsättningsstruktur i kommungrupperna år 1982. Procent

Landsdel/ kommungrupp

Jord, skog

Indu­stri

Byggn.     Varu-verks.       handel

Samf.,

post,

tele

Privata      Offent, tjänster     tjänster

Totalt

Stockholmsregionen

1 1

15

6

Göteborgsregionen

1

19

8

Sydvästra Skåne

3

22

8

Stödjepunkter i Syd-

och Mellansverige

5

24

6

Stödjepunkter i

skogslänen

5

23

8

Medelstora/mindre

regioner i Syd- och

Mellansverige

10

32

5

Sjuhäradsbygden

6

30

7

OsO-a Småland

13

33

5

Gotland

15

16

5

Bergslagen

6

42

5

Medelstora/mindre

regioner i norr

9

28

6

Norra inlandet

12

20

7

15

10

22

31

100

14

11

17

30

100

13

7

15

32

100

II

6

13

34

100

11

7

12

34

100

11

5

9

28

100

13

5

II

28

100

9

4

8

28

100

11

5

14

35

100

8

4

9

26

100

10

5

10

32

100

9

7

10

34

100

Riket

24

12

14

31

100

De areella näringarna är särskilt stora i Norra inlandet. Östra Småland, på Golland saml i mindre kommuner i södra Sverige. Industrin har särskilt stora andelar i Bergslagen, Östra Småland, Sjuhäradsbygden samt i de mindre ortema både i söder och i norr. Den är påfallande liten i Stock-

Prop. 1984/85:115

216

holmsregionen och på Golland. Varuhandeln är överrepresenterad i stor­stadsområdena saml i Sjuhäradsbygden. Samfärdselsektorn avviker mar­kant i"storlek i Stockholms- och Göteborgsregionerna. Tjänstesektorn är starkt företrädd på den privata sidan i Slockholmsregionen. Östra Småland har den lägsta andelen. Det kan noleras atl Gotland har nästan lika hög andel som sydvästra Skåne. Delta har sin gmnd i turismens roll som en basnäring i länet. Den offentliga tjänstesektorn har en relativt jämn sprid­ning. Slödjepunklema, Gotland och Norra inlandet har de högsta ande­lama av sysselsättningen i sådan verksamhet. Bergslagen har den lägsta andelen.

På karta 14 visas jordbmkets och skogsbmkets regionala fördelning år 1982. Karta 15 visar indusirins regionala betydelse. I båda fallen mäts antalet arbetstillfällen relativt befolkningen i åldrarna 16-64 år. Detta mått ger en mer neutral beskrivning än t. ex. andel av den totala sysselsättning­en, eftersom sysselsättningen totall i hög grad varierar regionalt.

För jord- och skogsbmkel (karta 14) kan konstaleras att vissa kommuner fortfarande har en sysselsättningsnivå som ligger på 10-15% av befolk­ningen 16-64 år, vilket grovt innebär mellan 15 och 20% av den totala sysselsättningen. Den fortsatta minskningen inom jordbmket kan i stor utsträckning väntas ske i dessa regioner.

Industrins länsvisa utveckling under en lioårsperiod sammanfattas i tabell 23, som visar lotalsysselsältningen enligt industristatistiken varje år 19721982, samt i tabeU24, som visar sysselsättningen inom verkstadsin­dustrin för samma period. Det bör observeras atl industristatistiken av­gränsas atl omfatta arbetsställen med minst fem anställda.

Ytterligare etl par kartor visar någol av industrins regionala obalanser. Karta 16 visar således andelen sysselsatta av industrisysselsättningen i basindustrierna, dvs. gmvor, skogsindustri, jord- och sten-, jäm- och stål-samt varven. Som framgår av kartan är basindustrin av myckel slor bety­delse i flera kommuner i skogslänen.

Karta 17 visar verkstadsindustrin exkl. varven samt inkl. den kemiska industrin. Här ligger tyngdpunkten längre södemt i landel.

Ett fenomen som uppmärksammals alllmer på senare tid är de problem som är förenade med ensidighet på lokala arbeismarknader. Karta 18 belyser situationen år 1982 avseende industriell ensidighet.

Kommuner betecknas här som ensidiga i de fall de har

-

en induslrisysselsällning på minsl 40% av befolkningen 16-64 år;

-

den största branschen inom induslrin svarar för minst 40% av industri­sysselsätlningen totalt.

Kartan visar all del i dagslägel finns etl 50-lal kommuner som enligt denna avgränsning kan betecknas som ensidiga. I många fall utgör ett enda förelag den hell dominerande arbelsgivaren i sådana orter. Bälten av sådana branschensidiga områden kan urskiljas bl. a. i Bergslagen, Sjuhä­radsbygden och i Småland.

Prop. 1984/85:115

217

Tabell 23.    Industrins utveckling länsvis 1972-1982

Län

1972

1973

1974

1975

1976

1977

1978

1979

1980

1981

1982

Stockholms

109539 107735

109319 110822

109030 106052 102226

102100

101 119

98626

92757

Uppsala

17514

17593

17847

17757

17359

17231

16664

17239

16308

16148

16008

Söciermanlands

35411

35609

36573

36993

37063

35404

33 760

33091

32417

31378

29039

ÖstergöUands

52264

52960

53 834

53782

52696

50701

49213

48492

48354

47694

46013

Jönköpings

44949

46768

48279

48030

47381

46397

44669

44852

45 288

43 593

41409

Kronobergs

21575

22026

22813

23118

22912

22121

21576

22506

22569

21825

20677

Kalmar

31101

31861

33029

33 588

33927

32754

32206

32478

32208

30573

28847

Gollands

2785

2839

3105

3 279

3298

3170

3101

3132

3194

3185

3186

Blekinge

21174

22573

23318

23578

22930

22354

21353

21416

21334

20148

18594

Kristianstads

29332

30271

31390

31810

31826

31058

30361

30251

30371

29046

26739

Malmöhus

78992

79304

79925

80278

80558

77269

75135

74206

73084

70102

67315

Hallands

20537

21252

21675

21959

22127

21478

20502

20524

20919

20109

I932I

Göleborgs och

Bohus

79404

79649

80591

83 388

83984

77283

75634

74119

74652

74059

74129

Älvsborgs

63014

65011

65144

63 799

62642

59710

57021

56690

55764

52858

50176

Skaraborgs

31307

33 365

34503

35133

35272

34090

33137

33563

33690

32592

30693

yärmlands

34012

34 656

35 715

36391

36816

35687

34015

34173

33194

31745

29788

Örebro

36515

37218

37995

38514

37647

36835

35834

35932

34823

33060

32140

Västmanlands

42751

42072

43093

43918

43 707

42348

40079

40298

40406

39453

37683

Kopparbergs

349II

35770

36974

37171

37979

36020

33 857

34335

34054

32912

31137

Gävleborgs

36753

37195

39170

39314

39612

38703

37897

37627

37224

36334

34755

Västemorrlands

24010

24591

25 330

26017

26838

26720

25727

25604

25 512

24765

23872

Jämtlands

5637

6373

6915

7288

7367

7457

7289

7380

7063

6611

6407

Västerbottens

17809

18841

20645

21761

21937

21810

21351

21372

21373

20675

19981

Norrbottens

19178

20491

22024

22634

23656

22770

21623

21787

21560

21081

20216

Riket

890434 906023 929206 940322 938564 905422 874230 873167 866480 838572 800882

Tabell 24.    Verkstadsindustrin i länen perioden 1972-

-1982

Län

1972

1973

1974

1975

1976

1977

1978

1979

1980

I98I

1982

Stockholms

63241

62367

64974

66517

64434

62887

59784

60255

59565

58522

55286

Uppsala

6715

6733

7049

7154

6971

6989

6745

6966

6514

6356

6378

Södermanlands

17733

17755

18535

18695

18 831

18067

17009

16659

16344

15998

14753

Östergötlands

29829

30698

31883

32308

31853

30379

29651

28800

28655

29193

28067

Jönköpings

17552

18289

19532

19938

20159

19632

18631

18220

18289

18060

17132

Kronobergs

7527

8052

8600

9252

9237

9262

9308

10293

10696

10446

10740

Kalmar

12660

12923

13713

14662

14902

14381

14333

14971

14899

14 197

13778

Gotlands

1148

1173

1306

1472

1449

1324

1275

1229

1077

I 115

1070

Blekinge

14158

15314

16198

15495

14708

14264

13764

13816

13642

12764

11674

Kristianstads

7316

7466

8597

8901

9609

9206

8346

7918

7956

7862

6711

Malmöhus

27984

28638

29257

30115

30637

29614

28567

28 308

28348

26620

25 574

Hallands

6840

7435

7545

7757

7477

7003

6470

6614

6973

6646

6500

Göteborgs och

Bohus

52693

53 389

54600

57140

57816

52731

51650

50653

51367

51539

52089

Älvsborgs

21522

22930

23679

24717

24554

24277

23 668

24050

24477

23 807

22831

Skaraborgs

12982

13983

15049

15630

15239

15351

14751

15136

15151

14924

14379

yärmlands

11848

12181

12497

13413

13203

12861

11997

12202

12276

11647

10943

Örebro

16887

17341

17674

18016

17824

17318

17183

16750

9613

9343

8883

Väslmanlands

25620

25053

26670

28001

28023

27229

25646

25719

25 871

25975

25474

Kopparbergs

12322

9466

10031

10426

10896

10277

9488

9487

10196

10478

10324

Gävleborgs

9561

9842

11088

11389

11630

11291

11028

10846

10907

10801

10304

Västemorrlands

8519

8790

9644

10397

10680

10631

10133

10115

10218

10416

10216

Jämtlands

1922

2552

2941

3400

3424

3 339

3193

3135

3161

3008

2874

Västerbottens

5671

6105

7023

7642

7784

8017

8008

8143

8307

8019

7759

Norrbottens

3 367

3643

4014

4150

4236

4243

4438

3463

3618

3 631

3 508

Riket

392507 402118 422099 436587 435576 420557 405066 403748 398610 391367 377247

Prop. 1984/85:115

218

Tjänstesektorns regionala fördelning framgår av karta 19. Där har anta­let sysselsatta inom varuhandel, samfärdsel, privata och offentliga tjänsler summerats och relaterats till befolkningen 16-64 år. Tjänstesektorn över­tog omkring 1965 rollen som den sysselsältningsmässigt dominerande på arbeismarknaden. Sektorns bundenhet till befolkningsunderlag m. m. gör att den är starkare företrädd i större kommuner än i mindre. Skillnadema märks än mer på ortsnivå. På karta 19 syns också tydligt dessa lendenser. Seklorn har en stark represenlalion i slorsladsregionema, särskilt i kärn­området i Stockholmsregionen, saml i stödjepunkterna. Solna kommun utgör här att extremfaU med väsenlligl fler arbetstiUfällen i denna seklor än antalet invånare 1664 år. Ingen annan kommun har en på långt när så stor sysselsättning i tjänstesektorn.

TUlväxten i tjänstesektorn under 1970 har varit mycket stor. På karta 20 visas tillväxtens regionala fördelning, mätt i absoluta tal. Även om del skett en icke obetydlig ökning också i mindre kommuner så är del i de större kommunema som huvuddelen av tillväxten ägl mm.

Prop. 1984/85:115

219

KARTA 14

Jord-skog 1982

Antal sysselsatta i procent av bef. 1664 år. (Riket = 3,92 %)

Uf-IDAC

UME

Å

     .-laasKOLEREC] I aiM5     DATORCENTRAL

Prop. 1984/85:115

220 KARTA 15

Industriandel år 1982 Andel av bef. 1664 år

MAX St LJ  MELLAN 5 OCH 

«

Ol

I I  RIKET +-SI((0-20I1

tu MELLAN 20 O 2SI 

ES 

mellan 

25 O BO t H  MER XN SOI

UMDAC

UME

Å

 MOaVKOLKRKO I OMS OATOnCKNTMAL

Prop. 1984/85:115

221

Dominans av basindustrier år 1982 Andel av industrin totalt

KARTA 16

UMDAC

UMCA    HOsaHCOLKRSa I ONS    OATCSnCENTRAL

Prop. 1984/85:115

222 KARTA 17

Dominans av verkstadsindustri år 1982 Andel av industrin totalt

UNOER    10I

MELLAN     Io   OCH   20S

MELLAN   20   O    BO>

ni KET   T-lO«(SO-SOl )

MELLAN   CO  O   o«

TIEFt    Ä-V   -lOt

UMDAC

(jnEA    ..lOSSKOLensa \ ONB    OATOnCCNTRAL

Prop. 1984/85:115

223 

KARTA 18

Industriell ensidighet 1982

Största bransch minst 40 % av antalet invånare 1664 år

IND   UNOEB   

SS    ENSIOLGHET HDCs    ENSIDIGHET MYCKET    not.    ENSIDIGHET EXTREMT    HDC    ENS(IGHET

UMOAC

UME

Å

     MOL

»

SKCr_e

«

EtS ; oms     da r(J

«

c;ENTnA-_

Prop. 1984/85:115

224

KARTA 19

Tjänsteandel 1982

Antal sysselsatta relativt befolkningen 1664 år. (Riket = 47,3'

UPP TILL 2/5 AV RIKET UPP TILL RIKETS ANDEL UPP TILL 4/SIKET MYCKET HDtjA NDeLAR

UMDAC

UME

Å

     -H03SKUEREC] : UNS     DA rURCENTW a_

Prop. 1984/85:115

225 KARTA 20

Tjänstesektorns ökning 1970-1982 Absoluta tal. (Riket = 704165)

15   Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 115

I- 1       

Ö

KNING        MAX     lOOO    SVSS

I- 1       DKNI NO      fOOO-2S99    SY5S

3       

Ö

KNING            SOOO-.1999    SYSS

Ö

KNING            5000-9999   SVSS

Hl       UKNINO          tOOOO-SSOOO    SYSS

UMDAC

UME

Å

    MOCSSKOLEREG i CJrJS     DATORCENTRAL

Prop. 1984/85:115

226

BUaga 1.1.2

Befolknings- och sysselsättningsutveckling m. m. inom de regionalpo­litiska stödområdena*.

Tabell 1.   Befolkningsutvecklingen under perioden 19701990

Stödområde

Antal

Årlig relativ förändring (%)

Kommun

invånare 1983

I97I-1975

1976-1980

1981-1983

1984-1990

A: Ragunda

7493

-1.6

-.7

-.3

-.0

Strömsund

16924

-.8

-.5

-.8

-.3
[REDACTED_EFTERNAMN]

8789

-1.2

.2

-.8

-.0

Stomman

8275

-.8

-.3

-.2

-.5

Sorsele

3842

-1.2

-.7

-.7

-.5

Dorotea

3 882

-.7

.0

-.8

-.7

VUhelmina

8649

-.1

.0

-.1

-.3

Asele

4503

-1.7

-.7

-1.5

-.2

Aijeplog

3960

-.8

-.7

-.7

-.4

Jokkmokk

7027

-1.1

-1.4

-.3

-2.7

Överkalix

4964

-2.0

-1.4

-.8

-.5

Kalix

19528

.6

1.0

-.1

-.7

Övertoneå

6347

-2.4

-.7

.3

-.5

Pajala

8763

-2.7

-1.4

.0

-1.2

Gällivare

23993

-.0

-.6

-1.0

-.8

Haparanda

9944

.3

1.3

.9

-.6

Kiruna

27754

.4

-1.0

-2.2

-1.4

Summa A

174637

-.6

-.4

-.7

-.7

B:

Torsby

15437

-1.0

-.6

-.4

-.1

Vansbro

8285

-.7

-.4

-.9

-.2

Malung

11822

-.4

.0

-.4

-.1

Älvdalen

8324

-1.4

-.2

-.1

-.4
[REDACTED_EFTERNAMN]

21426

-.6

-.3

-.3

-.3

Ange

13 182

-1.5

-.8

-.4

-.1

Sollefteå

25 566

-1.0

-.1

-.6

-.2

Bräcke

9021

-.9

-.6

-.7

-.6

Åre

9535

-.9

.6

.2

.4

Härjedalen

12925

.4

.1

-.4

-.2

Bjurholm

3319

-

-

-.3

-.9

Vindeln

6863

-1.3

-.1

-I.I

-.0

Norsjö

5641

-

-

-.5

-.3

Mala

4283

-.2

-.2

Lycksele

14309

-.2

-.3

-.4

.0

Arvidsjaur

8331

-.7

.8

-.2

-.5

Ålvsbyn

9616

1.0

1.0

-.0

-.0

Summa B

187885

-.8

-1.9

-.4

-.2

' I de fall där endasl vissa delar av en kommun tillhör elt visst stödområde har hela kommunen i tabellerna 1-5 räknats till det område där merparten av invånarna i kommunen finns.

Prop. 1984/85:115

227

Stödområde

Antal

Åriig relativ förändring (%)

Kommun

m\rrmo¥'

invaiiarc 1983

1971-1975

t976-1980

1981-1983

1984-1990

C: Gotland

55987

.2

.3

.4

-.2

Dals-Ed

5300

1.1

.1

.1

.8
[REDACTED_EFTERNAMN]

12058

-.2

-.2

-.4

-.4

Åmål

I33I3

-.1

.3

-.6

-.0

Eda

9404

-.7

-.3

-.4

-.5

Storfors

5 507

-1.2

.9

-.0

-.5

Munkfors

4945

-.8

-1.3

-1.2

-.9

Åijäng

9759

-.3

-.0

-.2

-.5

Sunne

13185

-.6

-.4

-.4

-.2

Filipstad

14123

-.9

-1.2

-I.I

-.6

Hagfors

16843

-1.0

-1.2

-1.3

-.7

Arvika

26654

.1

-.4

-.3

-.2

Säfile

18456

-.5

-.8

-.9

-.3

Hällefors

10093

-1.2

-1.2

-1.5

-.6

Ljusnarsberg

6869

-.6

-.6

-.7

-1.1

Skinnskatleberg

5 287

-.3

-.1

-.4

-.3
[REDACTED_EFTERNAMN]

6618

-.4

.7

-1.1

-.7

Fagersla

14466

-1.2

-1.0

-1.5

-.3

Orsa

7357

.2

1.0

.0

-.2

Smedjebacken

13 390

.3

-.0

.0

-1.3

Avesta

25527

-.7

-.6

-I.I

-.8

Ludvika

30664

-.1

-.8

-1.1

.1
[REDACTED_EFTERNAMN]

12476

-1.6

-1.8

-1.8

-1.2

Nordanstig

11 721

.2

.7

-.7

-.3

Söderhamn

30736

.3

-.7

-.5

-.5

Kramfors

25828

-.8

-.9

-1.0

-.5

Örnsköldsvik

60105

.0

.1

-.2

-.2

Krokom

13954

.2

.5

1.3

-.2

Östersund

56305

1.8

.6

.3

-.2

Nordmaling

8001

-1.1

1.0

-.5

-.6

Robertsfors

7791

-.3

.7

.2

-.8

Vännäs'

8179

-

-

.4

-.1

Skellefteå

74247

.3

.5

.0

-.2

Luleå

66512

2.5

.2

-.2

.3

Piteå

38700

1.6

1.6

.3

-.0

Boden

29018

.5

.7

.2

.3

Summa C

769378

.2

-.1

-.3

-.2

Summa A-C

1 131900

-.1

-.5-

.4

-.3

T Olofström

15214

-.4

-1.9

-.9

.1

Tierp

20078

-.4

-.2

-.9

-.5

Östhammar

21348

.7

1.8

.5

-.5

Kristinehamn

26565

.0

-.6

-.5

-.3

Degerfors

12143

.4

.2

-.3

-.6

Karlskoga

35539

-.8

-.7

-1.2

-.5

Utanför A-C

7018994

.4

.3

.1

.1

Riket totalt

8336930

.3

.3

.1

.0

' Kommunen har delats under de senaste åren, vilket medför att statistiska uppgifter saknas för vissa år och perioder (gäller även tabellerna 2-5).  Avser kommuner som endast temporärt inplacerats i stödområde (Delsbo försam­ling i Hudiksvalls kommun och Hömefors församling i Umeå kommun har dock utelämnats).

Källa: Länsplaneringens databas (UMDAC), 1984 års länsstyrelseprognoser.

Prop. 1984/85:115

228

Tabell 2.   Sysselsättningsutvecklingen totalt åren 1970-1990

Stödområde

Antal sysselsatta'

Åriig relativ förändring (%)

Kommuii

1980

1982

1990

1970-1975

1975-1980

1980-1982

1982-1990

A: Ragunda

2763

2445

2800

-.3

1.9

-5.9

1.7

Strömsund

6812

6182

6690

1.6

.4

-4.7

1.0
[REDACTED_EFTERNAMN]

3185

2849

3200

2.1

.6

-5.4

1.5

Stomman

3473

3114

3450

3.5

-.6

-5.3

1.3

Sorsele

1512

1396

1445

5.4

-2.5

-3.9

.4

Dorotea

1482

1141

1440

-

1.5

-12.3

3.0

Vilhelmina

3798

3492

3970

3.2

1.1

-4.1

1.6

Åsele

2380

1852

1950

-

4.5

-11.8

.6

Arieplog

1714

1646

1700

.9

-.2

-2.0

.4

Jokkmokk

3555

3066

2650

4.7

.1

-7.1

-1.8

Överkalix

1823

1804

1750

1.4

-.2

-.5

-.4

Kalix

8109

7654

8000

1.8

2.3

-2.8

.6

Övertomeå

2099

2032

2025

.2

.5

-1.6

-.0

Pajala

2780

2429

2625

-1.1

.2

-6.5

1.0

Gällivare

11 121

10465

10300

2.4

.2

-3.0

-.2

Haparanda

3296

2968

3 275

.7

3.0

-5.1

1.2

Kiruna

13 734

12826

11400

2.3

-.0

-3.4

-1.5

Summa A

73636

67361

68670

1.9

.7

-4.4

.2

B: Torsby

6451

5734

6420

1.3

1.2

-5.7

1.4

Vansbro

3 298

2695

3 285

1.6

.9

-9.6

2.5

Malung

5415

5150

5270

1.3

-.2

-2.5

.3

Älvdalen

3369

3088

3 220

2.7

1.7

-4.3

.5
[REDACTED_EFTERNAMN]

8612

8931

8975

.1

1.4

1.8

.1

Ange

5866

5 372

5769

1.9

.3

-4.3

.9

Sollefteå

11023

II 

309

10937

.7

.6

1.3

-.4

Bräcke

3 366

3107

3 320

l.l

-.1

-3.9

.8

Äre

4332

4009

4650

1.5

2.4

-3.8

1.9

Häriedalen

5 567

4945

5 570

3.9

.6

-5.8

1.5

Bjurholm

1059

-

1025

-

-.7

-

-

Vindeln

2678

2426

2635

1.3

.6

-4.8

1.0

Norsjö''

3794

3 307

3 740

-1.2

-0.2

- 1.2

0.1

Mala

1575

1600

-1.5

-

Lycksele

6786

6982

7000

3.0

1.3

1.4

.0

Arvidsjaur

3 354

3185

3250

-.0

3.2

-2.6

.3

Älvsbyn

3311

3 327

3 375

2.5

1.4

.2

.2

Summa B

78281

73967

78441

-.5

.9

-2.8

.7

Prop. 1984/85:115

229

Stödområde

Antal sysse

Isatta'

Åriig relativ

' förändring (%)

Kommun

1980

1982

1990

1970-1975

1975-1980

1980-1982

1982-1990

C: Gotland

26932

26239

27400

1.6

1.6

-1.3

.5

Dals-Ed

2109

1930

2 305

2.6

-.1

-4.3

2.2
[REDACTED_EFTERNAMN]

5739

4944

5792

l.l

.2

-7.2

2.0

Åmål

5526

5299

5 645

.3

-.3

-2.1

.8

Eda

3 863

3 626

3 700

-.1

.7

-3.1

.3

Storfors

1855

1632

1710

-2.5

-1.4

-6.2

.6

Munkfors

2477

2427

2 300

-.3

.4

-1.0

-.7

Åriäng

3960

3603

3980

1.5

.7

-4.6

1.3

Sunne

5428

5 131

5 340

.6

1.7

-2.8

.5

Filipstad

6647

6384

6080

-.5

-.6

-2.0

-.6

Hagfors

7595

7422

6950

.2

-.1

-1.1

-.8

Arvika

11930

11385

12060

1.7

.6

-2.3

.7

Säflne

8037

7872

7830

.3

-1.0

-1.9

-.1

Hällefors

4 520

5035

4000

-.3

-.9

5.5

-2.8

Ljusnarsberg

2624

2209

2175

-.4

-1.4

-8.2

-.2

Skinnskatleberg

2048

1977

1972

-.5

.9

-1.7

-.0
[REDACTED_EFTERNAMN]

2470

1945

2330

1.5

.0

-11.3

2.3

Fagersta

8094

7617

7 305

.4

.3

- 3.10

-.5

Orsa

2381

2255

2 340

2.0

.7

-2.7

.5

Smedjebacken

5054

4504

4470

1.4

-.9

-5.6

-.1

Avesta

11627

10777

10570

2.6

-1.1

-3.7

-.2

Ludvika

13737

13727

13 783

2.2

-1.5

-.0

.1
[REDACTED_EFTERNAMN]

5892

7066

5425

-1.0

-1.7

9.5

-3.2

Nordanstig

4041

3635

3 950

-.5

1.3

-5.2

1.0

Söderhamn

13731

13 749

13675

2.0

-.6

.1

-.1

Kramfors

10568

9595

10253

1.2

-1.4

-4.7

.8

Örnsköldsvik

27126

29139

26469

1.9

.7

3.6

-1.2

Krokom

4326

3932

4520

2.4

-.1

-4.7

1.8

Östersund

30007

31515

30600

3.0

2.0

2.4

-.4

Nordmaling

2861

2661

2840

-1.3

.9

-3.6

.8

Robertsfors

2956

3118

2920

.6

1.5

2.7

-.8

Vännäs

3732

3 844

3735

-0.2

.8

1.5

-.4

Skellefteå

34536

34505

34 850

2.8

1.4

-.0

.1

Luleå

35023

37308

35975

6.7

.4

3.2

-.5

Piteå

15613

15603

15925

2.2

2.5

-.0

.3

Boden

12915

12514

13600

1.5

1.2

-1.6

1.0

Summa C

346951

346124

343 749

1.9

.5

-.1

-.1

Summa A-C

498868

487452

490860

1.5

.6

-1.2

.1

T: Olofström

7917

6805

8170

.2

-1.3

-7.3

2.3

Tierp

8194

7195

7600

.1

.0

-6.3

.7

Östhammar

10426

9465

8495

5.5

2.0

-4.7

-1.3

Kristinehamn

13162

12483

12670

1.8

-1.1

-2.6

.2

Degerfors

4324

3934

3 840

-.9

-.4

-4.6

-.3

Karlskoga

19236

18476

17925

.6

.3

-2.0

-.4

Utanför A-C

3 380977

3471921

3446472

1.5

.9

1.3

-.1

Riket totall

3956267

3959373

4011740

1.5

.9

.0

.2

' Avser såväl hel- som deltidssysselsalta.

 Avser kommuner som endast temporärt inplacerals i stödområde.

* Inkl. Bjurholms kommun.

"* Inkl. Mala kommun.

Källor: FoB för åren 1970, 1975 och 1980, en specialbearbetning av uppgifter i vissa administrativa register avseende år 1982 (SCB) samt 1984 års länsstyrelseprognoser.

Prop. 1984/85:115

230

Tabell 3.   Sysselsättningsgrader åren 1982 och 1990

Stödområde

Sysselsättningsgrader, 16-64 år (%)

Tnmmiin

IxUllllllUll

Män

Kvinnor

Män och kvinnor

1982

1990

1982

1990

1982

1990

Ragunda

73.9

80.6

61.3

63.7

68.0

72.7

Strömsund

70.7

76.5

63.0

65.1

67.1

71.1
[REDACTED_EFTERNAMN]

72.5

78.9

66.2

67.1

69.6

73.5

Storuman

73.3

79.6

60.8

67.6

67.4

73.9

Sorsele

67.9

74.0

62.1

65.4

65.3

70.0

Dorotea

75.3

78.6

60.2

65.6

68.3

72.8

yilhelmina

74.2

77.8

61.3

68.6

68.2

73.4

Åsele

75.0

76.4

63.8

70.9

69.7

73.8

Arjeplog

77.3

76.0

66.0

66.5

72.1

71.7

Jokkmokk

81.0

78.5

68.1

65.4

74.8

72.3

Överkalix

66.4

69.2

58.1

59.8

62.6

65.0

Kalix

71.0

76.1

61.7

64.5

66.5

70.6

Övertomeå

60.3

64.1

55.1

56.1

57.9

60.4

Pajala

62.8

64.6

52.1

52.3

58.0

59.2

Gällivare

71.7

71.6

63.4

65.4

67.8

68.7

Haparanda

60.3

65.1

53.9

56.6

57.2

61.0

Kiruna

72.1

69.4

57.1

57.5

65.1

63.7

Summa A:

70.9

73.2

60.6

62.8

66.0

68.3

B:

Torsby

70.0

76.6

62.1

67.7

66.2

72.3

Vansbro

75.0

79.0

55.4

63.0

65.7

71.3

Malung

78.4

81.5

62.8

64.3

70.9

73.3

Älvdalen

75.5

80.3

62.3

65.2

69.3

73.3
[REDACTED_EFTERNAMN]

72.6

79.0

63.0

67.7

67.9

73.5

Ange

77.0

81.7

63.6

66.1

70.6

74.2

Sollefteå

71.8

80.4

65.9

67.8

68.9

74.2

Bräcke

73.5

79.3

68.4

69.4

71.1

74.7

Åre

74.8

80.4

70.7

70.7

72.9

75.7

Häijedalen

72.6

79.5

65.8

66.3

69.4

73.3

Bjurholm

77.0

-

63.5

70.5

Vindeln

76.1

79.3

67.2

71.5

71.8

75.6

Norsjö

-

78.2

-

63.7

-

71.4

Mala

-

75.7

60.9

68.8

Lycksele

74.8

79.0

67.7

74.5

71.2

76.8

Arvidsjaur

71.2

73.0

61.9

63.5

66.8

68.5

Älvsbyn

72.8

76.7

58.6

60.1

65.9

68.5

Summa B:

72.6

79.0

62.9

67.0

68.0

73.2

C: Gotland

81.7

82.1

72.9

72.0

77.4

77.2

Dals-Ed

78.5

85.2

66.3

71.5

72.6

78.6

Bengisfors

81.2

84.2

67.3

72.7

74.4

78.6

Åmål

75.9

79.1

61.8

67.3

69.0

73.4

Eda

76.3

83.1

60.5

65.7

68.6

74.7

Storfors

77.5

82.6

64.2

67.3

71.0

75.3

Munkfors

78.6

80.6

63.2

65.7

71.1

73.5

Årjäng

72.9

81.7

60.7

69.1

66.9

75.6

Sunne

75.8

83.2

66.6

69.6

71.4

76.7

Filipstad

77.3

80.6

66.7

69.7

72.1

75.3

Hagfors

77.6

82.0

64.6

66.3

71.3

74.3

Arvika

75.9

81.2

64.0

66.3

70.0

73.9

Säffle

75.8

79.3

63.5

66.7

69.9

73.2

Hällefors

80.5

78.4

63.8

61.4

72.5

70.2

Ljusnarsberg

77.4

73.3

62.5

58.7

70.2

66.4

Skinnskatleberg

;   77.8

76.6

63.9

66.0

71.2

71.5
[REDACTED_EFTERNAMN]

80.5

77.0

63.6

67.2

72.3

72.3

Prop. 1984/85:115

231

Stödområde

Sysselsättningsgrader, 16-64 i

ir (%)

Kommun

Män

Kvinnor

Mänpch kvinnor

1982

1990

1982

1990

1982

1990

Fagersta

80.1

80.2

67.7

68.8

74.1

74.7

Orsa

78.2

79.3

62.0

65.6

70.2

72.5

Smedjebacken

77.5

80.0

59.9

61.8

69.1

71.3

Avesta

76.8

79.0

62.5

65.3

69.7

72.3

Ludvika

76.3

77.0

62.8

64.9

69.7

71.1
[REDACTED_EFTERNAMN]

80.7

83.9

61.4

65.0

71.5

74.9

Nordanstig

74.8

78.1

62.5

64.2

69.0

71.6

Söderhamn

77.0

79.6

63.9

66.9

70.6

73.4

Kramfors

72.9

77.6

65.6

66.3

69.4

72.2

Örnsköldsvik

82.1

80.8

65.5

64.0

74.1

72.6

Krokom

77.5

80.9

72.3

69.4

75.0

75.6

Östersund

78.4

82.6

74.3

74.5

76.4

78.5

Nordmaling

76.4

79.4

65.3

71.9

71.0

75.8

Robertsfors

78.5

80.1

66.6

72.7

72.9

76.6

Vännäs

78.5

67.0

72.9

Skellefteå

78.7

80.7

67.2

74.5

73.1

77.6

Luleå

75.4

76.0

67.5

68.4

71.5

72.2

Piteå

76.3

78.4

65.7

66.3

71.1

72.4

Boden

78.6

78.0

73.9

74.1

76.3

76.0

Summa C

78.2

79.9

67.0

68.7

72.7

74.4

Summa AC

76.1

78.7

65.4

67.5

70.9

73.3

T': Olofström

81.9

84.3

62.9

66.2

72.8

75.6

Tierp

82.9

82.1

68.1

61.5

75.8

72.3

Östhammar

83.4

80.1

67.4

63.3

75.8

72.1

Krislinehamn

78.7

82.0

70.1

72.1

74.4

77.1

Degerfors

78.5

78.5

65.5

62.1

72.2

70.7

Karlskoga

81.0

81.5

68.6

67.2

74.9

74.5

Utanför A-C

81.3

80.2

72.4

72.2

76.9

76.2

Riket totalt

78.9

80.1

70.0

71.5

74.5

75.8

' Avser kommuner som endast temporärt inplacerats i stödområde.

Källor: En specialbearbetning av 1982 års inkomststatstik (SCB) samt 1984 års länsstyrelseprognoser (avser samtliga förvärvsarbetande).

Prop. 1984/85:115

232

Bilaga 1.1.3

Prognoser över befolknings- och sysselsättningsutvecklingen under perioden 19802000.

Länsvis.

Tabell 1.   Befolkningsutvecklingen åren 1980-2000

Län

Antal invånare

Förändring (index 19 1984'           1990

180=100)

1980

1984'

1990

2000

2000

Stockholms

1528200

1562525

1589342

1639699

102,2

104,0

107,3

Uppsala

243 585

249669

256178

248303

102,5

105,2

101,9

Södermanlands

252536

250508

248467

247005

99,2

98,4

97,8

Östergötlands

392789

392929

391 677

391926

100,0

99,7

99,8

Jönköpings

303 156

300974

299.081

298885

99,3

98,7

98,6

Kronobergs

173691

174282

175220

175727

100,3

100,9

101,2

Kalmar

241581

239985

236481

239091

99,3

97,9

99,0

Gotlands

55346

56196

55374

56033

101,5

100,1

101,2

Blekinge

153 542

151629

150958

149388

98,8

98,3

97,3

Kristianstads

280193

280319

282433

277821

100,0

100,8

99,2

Malmöhus

743286

747 119

750445

754 148

100,5

101,0

101,5

Hallands

230924

238334

242493

244419

103,2

105,0

105,8

Göteborgs och Bohus

711 195

711878

701 508

689806

100,1

98,6

97,0

Älvsborgs

425452

426323

423 050

412277

100,2

99,4

96,9

Skaraborgs

269730

270341

271839

270426

100,2

100,8

100,3

yärmlands

284070

280547

275 861

265889

98,8

97,1

93,6

Örebro

274356

231090

269326

261581

98,8

98,2

95,3

Västmanlands

259538

255702

249654

250598

98,5

96,2

96,6

Kopparbergs

286968

285053

279952

277063

99,3

97,6

96.5

Gävleborgs

294020

290481

288065

281600

98,8

98,0

95,8

Västemorrlands

267935

263 593

259887

251428

98,4

97,0

93,8

Jämtlands

134934

134 755

133 222

128853

99,9

98,7

95,5

Västerbottens

243 856

245 164

245 189

247407

100,5

100,5

101,5

Norrbottens

267054

263646

258 199

256805

98,7

96,7

%,2

Storstadslänen

2982681

3021522

3041295

3083653

101,3

102,0

103,4

Skogslänen

1778837

1 763 239

1740375

1709045

99,1

97,8

96,1

Övriga län

3 556419

3557681

3 552231

3 523480

100,1

99,9

99,1

Riket

8317937

8342442

8333901

8316178

100,3

100,2

100,0

' Preliminära uppgifter (SCB).

 Avser Värmlands, Kopparbergs, Gävleborgs, Väslernorrlands, Jämtlands, Västerbottens och Norrbottens

län.

Källa: Länsplaneringens databas (UMDAC), 1984 års länsstyrelseprognoser.

Prop. 1984/85:115

233

Tabell 2.   Sysselsättningsutvecklingen totalt åren 1980-2000

Län

Antal sysselsatta'

Index 1980=100

1980

1982

1990

2000

1982

1990

2000

Stockholms

804 356

822997

861 938

922125

102,3

107,2

114,6

Uppsala

106634

104322

108110

102405

97,8

101,4

96,0

Södermanlands

112742

109969

109013

109013

97,5

96,7

96,7

Östergötlands

185 328

186703

181630

182190

100,7

98,0

98,3

Jönköpings

147955

146063

145475

145465

98,7

98,3

98,3

Kronobergs

82848

83491

84970

84225

100,8

102,6

101,7

Kalmar

110976

108572

107280

110095

97,8

96,7

99,2

Gotlands

26932

26239

27400

28200

97,4

101,7

104,7

Blekinge

69688

66184

70640

70640

95,0

101,4

101,4

Kristianstads

122903

120558

128130

128750

98,1

104,3

104,8

Malmöhus

359907

361 817

368400

377250

100,5

102,4

104,8

Hallands

99987

98846

103730

107263

98,9

103,7

107,3

Göteborgs och Bohus

364100

369068

365905

366515

101,4

100,5

100,7

Älvsborgs

184122

179921

185443

177250

97,7

100,7

96,3

Skaraborgs

124436

121757

125 320

125 820

97,8

100,7

101,1

Värmlands

129044

128115

127000

124967

99,3

98,4

96,8

Örebro

127958

130169

123 600

121900

101,7

96,6

95,3

Västmanlands

121191

121346

116642

114500

100,1

96,2

94,5

Kopparbergs

128206

127236

124 779

124779

99,2

97,3

97,3

Gävleborgs

133187

133 105

134450

134987

99,9

100,9

101,4

Västemorrlands

121611

123181

117260

114 303

101,3

96,4

94,0

Jämtlands

60388

58984

61350

62170

97,7

101,6

103,0

Västerbottens

113321

113903

117425

120530

100,5

103,6

106,4

Norrbottens

II8447

116827

115850

115850

98,6

97,8

97,8

Storstadslänen

1528363

1553882

1596243

1665890

101,7

104,4

109,0

Skogslänen

804204

801351

798 114

797586

99,6

99,2

99,2

Övriga län

1623 700

1604 140

1 617383

1607716

98,8

99,6

99,0

Riket

3956267

3959373

4011740

4071192

100,1

101,4

102,9

' Avser såväl hel- som deltidssysselsalta.

 Avser Värmlands, Kopparbergs, Gävleborgs, Västemorrlands, Jämtlands, Västerbottens och Norrbottens

län.

Källa: Länsplaneringens databas (UMDAC), 1984 års länsstyrelseprognoser.

Prop. 1984/85:115

234

Tabell 3.   Sysselsättningen inom jord- och skogsbruk åren 19801990

Län

Antal sysselsatta'

Andel av

totala antalet syssel-

satta (%)

1980

1982

1990

1980

1982

1990

Stockholms

7421

8169

6000

,9

1,0

,7

Uppsala

7584

6591

7240

7,1

6,3

6,7

Södermanlands

6981

6196

6864

6,2

5,6

6,3

Östergötlands

11596

10628

10720

6,3

5,7

5,9

Jönköpings

10513

10031

10500

7,1

6,9

7,2

Kronobergs

7672

6992

7010

9,3

8,4

8,2

Kalmar

11165

10302

10655

10,1

9,5

9,9

Gotlands

4892

3895

4650

18,2

14,8

17,0

Blekinge

4756

4558

4075

6,8

6,9

5,8

Kristianstads

14176

12779

13225

11,5

10,6

10,3

Malmöhus

19003

17636

17430

5,3

4,9

4,7

Hallands

11359

10213

10300

11,4

10,3

9,9

Göteborgs och Bohus

7753

7044

6895

2,1

1,9

1,9

Älvsborgs

13 225

11708

11945

7,2

6,5

6,4

Skaraborgs

14540

12353

14190

11,7

10,1

11,3

yärmlands

9875

9430

9000

7,7

7,4

7,1

Örebro

6936

6450

5775

5,4

5,0

4,7

Västmanlands

6051

5281

5695

5,0

4,4

4,9

Kopparbergs

8429

9102

7250

6,6

7,2

5,8

Gävleborgs

8593

8131

7750

6,5

6,1

5,8

Västemorrlands

7 301

7315

6735

6,0

5,9

5,7

Jämtlands

6713

5749

6010

11.1

9,7

9,8

Västerbottens

9164

8554

7570

8,1

7,5

6,4

Norrbottens

6737

6804

5900

5,7

5,8

5,1

Storstadslänen

34177

32849

30325

2,2

2,1

1,9

Skogslänen

56812

55085

50215

7,1

6,9

6,3

Övriga län

131446

117977

122844

8,1

7,4

7,6

Riket

222435

205911

203384

5,6

5,2

5,1

' Avser såväl hel- som deltidssysselsalta.

 Avser Värmlands, Kopparbergs, Gävleborgs, Västemorrlands, Jämtlands, Västerbottens och Norrbottens

län.

Källa: Länsplaneringens databas (UMDAC), 1984 års länsstyrelseprognoser.

Prop. 1984/85:115

235

Tabell 4.    Sysselsättningsutvecklingen inom gruv- och tillverkningsindustri m. m. åren 19801990

Län

Antal sysselsatta'

Andel av

' totala antalet syssel-

satta (%)

1

1980

1982

1990

1980

1982

1990

Stockholms

130092

128284

105 176

16,2

15,6

12,2

Uppsala

20098

18955

19035

18,8

18,2

17,6

Söciermanlands

35506

31674

32710

31,5

28,8

30,0

Östergötlands

53792

52371

49090

29,0

28,1

27,0

Jönköpings

52075

48274

46250

35,2

33,1

31,8

Kronobergs

25776

24253

24085

31,1

29,0

28,3

Kalmar

36601

32877

31855

33,0

30,3

29,7

Gotlands

4230

4140

3800

15,7

15,8

13,9

Blekinge

23647

20575

23105

33,9

31,1

32,7

Krislianslads

34139

31261

33930

27,8

25,9

26,5

Malmöhus

87540

85 247

83540

24,3

23,6

22,7

Hallands

26524

25 538

25600

26,5

25,8

24,7

Göteborgs och Bohus

86532

72196

79860

23,8

19,6

21,8

Älvsborgs

64215

56062

57673

34,9

31,2

31,1

Skaraborgs

38108

34746

35000

30,6

28,5

27,9

Värmlands

38008

33919

33500

29,5

26,5

26,4

Örebro

39848

37717

36000

31,1

29,0

29,1

Västmanlands

45033

42 332

39415

37,2

34,9

33,8

Kopparbergs

39496

36992

35 360

30,8

29,1

28,3

Gävleborgs

41989

41416

38000

31,5

31,1

28,3

Västemorrlands

30724

29455

27048

25,3

23,9

23,1

Jämtlands

10118

9250

9600

16,8

15,7

15,6

Västerbottens

26228

24803

24460

23,1

21,8

20,8

Norrbottens

26035

23965

23050

22,0

20,5

19,9

Storstadslänen

304164

285727

268576

19,9

18,4

16,8

Skogslänen

212598

199800

191018

26,4

24,9

23,9

Övriga län

499592

460775

457548

30,8

28,7

28,3

Riket

1016354

946302

917142

25,7

23,9

22,9

' Avser såväl hel- som deltidssysselsalta.

 Avser Värmlands, Kopparbergs, Gävleborgs, Västemorrlands, Jämtlands, Västerbottens och Norrbottens

län.

Källa: Länsplaneringens databas (UMDAC), 1984 års länsstyrelseprognoser.

Prop. 1984/85:115

236

Tabell 5.   Sysselsättningen inom byggnadsverksamhet åren 19801990

Län

Antal sysselsatta'

Andel av

totala antalet syssel-

salta (%)

1980

1982

1990

1980

1982

1990

Stockholms

49279

51606

46757

6,1

6,3

5,4

Uppsala

8129

6232

6190

7,6

6,0

5,7

Söciermanlands

7485

6223

6125

6,6

5,7

5,6

Östergötlands

11949

12164

10450

6,4

6,5

5,8

Jönköpings

8850

7449

8000

6,0

5,1

5,5

Kronobergs

5680

4832

4775

6,9

5,8

5,6

Kalmar

7769

6920

6585

7,0

6,4

6,1

Gotlands

2040

1269

2000

7,6

4,8

7,3

Blekinge

4484

3523

4075

6,4

5,3

5,8

Kristianstads

7808

7011

7690

6,4

5,8

6,0

Malmöhus

23 301

26861

21 010

6,5

7,4

5,7

Hallands

7424

5924

6930

7,4

6,0

6,7

Göteborgs och Bohus

23957

28018

20245

6,6

7,6

5,5

Älvsborgs

12170

10693

11170

6,6

5,9

6,0

Skaraborgs

7675

5706

6500

6,2

4,7

5,2

Värmlands

8930

8878

8000

6,9

6,9

6,3

Örebro

8321

10127

7000

6,5

7,8

5,7

Västmanlands

6945

5984

4995

5,7

4,9

4,3

Kopparbergs

10672

8033

8760

8,3

6,3

7,0

Gävleborgs

9330

7757

8000

7,0

5,8

6,0

Västemorrlands

10091

10975

7800

8,3

8,9

6,7

Jämtlands

5 320

3770

4800

8,8

6,4

7,8

Västerbottens

9412

9284

7815

8,3

8,2

6,7

Norrbottens

10847

8678

8500

9,2

7,4

7,3

Storstadslänen

96537

106485

88012

6,3

6,9

5,5

Skogslänen

64602

57375

53 675

8,0

7,2

6,7

Övriga län

106729

94057

92485

6,6

5,9

5,7

Riket

267868

257917

234172

6,8

6,5

5,8

' Avser såväl hel- som deltidssysselsalta.

 Avser Värmlands, Kopparbergs, Gävleborgs, Västemorrlands, Jämtlands, Västerbottens och Norrbottens

län.

Källa: Länsplaneringens databas (UMDAC), 1984 års länsstyrelseprognoser.

Prop. 1984/85:115

237

Tabell 6.   Sysselsättningsutvecklingen inom servicenäringar' åren 19801990

Län

Antal sysselsatta

Andel av

totala anlalet syssel-

satta (%)

1980

1982

1990

1980

1982

1990

Stockholms

615891

634938

704005

76,6

77,1

81,7

Uppsala

70823

72544

75645

66,4

69,5

70,0

Söciermanlands

62770

65 876

63314

55,7

59,9

58,1

Östergötlands

107991

111540

111370

58,3

59,7

61,3

Jönköpings

76465

80309

80725

51,7

55,0

55,5

Kronobergs

43720

47414

49100

52,8

56,8

57,8

Kalmar

55441

58473

58185

50,0

53,9

54,2

Gotlands

15770

16935

16950

58,6

64,5

61,9

Blekinge

36767

37528

39385

52,8

56,7

55,8

Kristianstads

66780

69507

73285

54,3

57,7

57,2

Malmöhus

229793

232073

246420

63,8

64,1

66,9

Hallands

54620

57171

60900

54,6

57,8

58,7

Göteborgs och Bohus

245475

261810

258905

67,4

70,9

70,8

Älvsborgs

94512

101458

104655

51,3

56,4

56,4

Skaraborgs

64073

68952

69630

51,5

56,6

55,6

yärmlands

72181

75888

76500

55,9

59,2

60,2

Örebro

72819

75875

74825

56,9

58,3

60,5

Västmanlands

63 162

67 749

63012

52,1

55,8

54,0

Kopparbergs

69508

73109

73409

54,2

57,5

58,8

Gävleborgs

73 256

75801

80700

55,0

56,9

60,0

Västemorrlands

73471

75436

75677

60,4

61,2

64,5

Jämtlands

38212

40215

40940

63,3

68,2

66,7

Västerbottens

68517

71262

78270

60,5

62,6

66,7

Norrboltens

74746

77380

78400

63,1

66,2

67,7

Storstadslänen

1091159

1128821

1209330

71,4

72,6

75,8

Skogslänen

469891

489091

503896

58,4

61,0

63,1

Övriga län

885713

931331

940981

54,5

58,1

58,2

Riket

2446763

2549243

2654207

61,8

64,4

66,2

' Avser sysselsättningen inom varahandel, samfärdsel, post- och televerk, privata tjänster och offenllig

förvaltning och tjänster enligt länsplaneringens indelning.

 Avser såväl hel- som deltidssysselsalta.

' Avser Värmlands, Kopparbergs, Gävleborgs, Västemorrlands, Jämllands, Västerbottens och Norrbottens

län.

Källa: Länsplaneringens databas (UMDAC), 1984 års länsstyrelseprognoser.

Prop. 1984/85:115

238

Bilaga 1.1.4

Regional avgränsning av regionalpolitiska utredningens landsdelar/ kommungrupper

kartoma 1-11

STOCKHOLMSREGIOWEN 1

160

rABy

123

J

Ä

RF

Ä

LLA

120

V

Ä

RHD

ö

187

VAXHCILII

186

LIDING

Ö

136

HANJNGE

W,

UPPLANDS-V

Ä

SBy

162

DANDERYD

Ul

S

Ö

DERT

Ä

LJE

126

HUDOINGE

127

B

Ö

TKVRhA

182

NACKA

192

Hitt

Å

SVmi

139

UPPLANDS-BRO

115

VALLENTUNA

180

STOOCHOUI

163

SOLLENTUNA

184

SOLNA

125

EKERo

191

SIGTUNA

1J8

TVfiESo

183

SUNDeVBERG

LJ       INOAR   EJ

3     iNoAM   I   oenAorr

Prop. 1984/85:115

239

KAHTÅ 2

oOteborgs-

RECIOHEN   t

1384

KUNGSBACKA

1521

ALE

USO

G

ö

teborg

152',

LERun

U02

partille

1482

kwigalv

1401

HaRRYDA

1481

M

Ö

LNDAL

1415

STENUNGSUND

1407

ö

CKERo

1419

TJ

Ö

RN

I I       ItMAR   CJ

B      ihoAr   i   omAoCT

Prop. 1984/85:115

240

KARTA  5

SYDV

Ä

STRA

skIne i

"

1230

STAFFANSTORP

1263

SVEDALA

1233

VELLINGE

1287

TRELLEBORG

1231

BURL

Ö

V

1280

fWLMo

1261

K

Ä

VLINGE

1281
[REDACTED_EFTERNAMN]

1262

LOMMA

I_ I      iNOAn   CJ

Prop. 1984/85:115

241 KASTA 4

stObjepuiikter i syd-

OCH WULAMSVEHIGE  i

16   Riksdagen 1984185. 1 saml. Nr 115

1861

HALLSBERG

380

UPPSALA

1622

MULLSJ

Ö

780

VAJlJo

1980

V

Ä

STER

Å

S

580

LINK

Ö

PING

1580

V

Ä

NERSBORG

1263

HELSINGBORG

1880

Ö

REBRO

4S4

ESKILSTUNA

1683

SKoVPE

860

KALMAR

1881

KUMLA

680

JoNlioFING

1485

UDDEVALLA

1166

KLIPPAN

166;

TIBRl'

480

NYKoPING

1581

TROLLH

Ä

TTAN

840

MoRE H

Ä

NGA

1623

HABO

581

NORRK

Ö

PING

1682

SKARA

1282

LANDSKRONA

481

OXEL

Ö

SUND

1080

KARLSKRONA

582

SoDERKdPING

1214

SVALdV

885

BORGHiXH

1380

HALMSTAD

1162

BROMoLLA

1180

KRISTIANSTAD

1284

HoGANaS

1260

6JUV

1381

LAHOLM

1147

Å

STORP

1

n  INCAR CJ

1

UMDAC

=.

..-. =.=-=.

Prop. 1984/85:115

242

karta 5

STÖDJEPtlllKTEB  I

SKOGSL

Ä

SEN   J

2380

OSTERSIWD

319

Ä

LVKARLEEV

2080

FALUN

2560

ALVSeVN

1761

HAMMARo

2460

VaNN

ä

S

2262

TIMRA

2580

LULE

Å

1715

KIL

2480

UME

Å

2180

G

Ä

VLE

2582

BODEN

1780

KARLSTAD

2482

SKELLEFTE

Å

2iSi,

Ö

RNShoLDS\'IK

2581

PITE

Å

1763

FORSHAGA

2081

BORL

Ä

NGE

1764

GRUMS

2281

SUNDEVALL

2181

SANDVIKEN

1     I        lIXGAn    CJ

B        IIVOA*     I     OADET

Prop. 1984/85:115

243

KARTA 6

WEPELSTORA/KINDHE REGIOMER

' T

S

Ö

DER 

t

687

TRANAS

1663

T

Ö

REBODA

1421

ORUST

861

M

Ö

NSTER

Å

S

560

60X.40LM

1566

HERRLJUNGA

1983

KoPlNG

381

ENK

Ö

PING

1265

SJdBO

1637

KARLSBORG

1582

ALINGS

Å

S

1315

HYLTE

188

NORRT

Ä

LJE

1430

nu)v.E DAL

186C

LAX

Å

5S6

MJoLBV

882

OSKARSHAMN

1661

G

ö

TENE

1527

VARiARDA

1121

ö

 GcINGE

662

NaESjd

1486

STR

Ö

MSTAD

1917

HCBV

466

STR

Ä

NGN

Ä

S

1183

H

Ä

SSLEHOLM

1681

LIDK

Ö

PING

1635

TI[>AhOLJ1

1168

BASTAD

305

HAEO

1427

SOTENAS

1884

N.:/RA

665

VAGGERYD

83-

TOPSAS

1660

VARA

1332

FALKENBERG

761

LESSEBO

".JS

VINSAKER

1562

LILLA EDET

196',

ARBOGA

463

KATRINEHOLM

12S5

ESLoV

168D

MAPIESIAD

1643

GULLSP

Å

NG

1264

SKURiJF

583

MOTALA

1435

TANW-'

1882

ASKERSUND

564

VADSTENA

1082

KARLSHAMN

8S1

NYBRO

1561

»

EiLHRUl

562

FJN;.'i,NG

50

»

ö

DESH

ö

i

1165

PERSTORP

1961

Sala

683

V

ä

RKAMO

1181

SIMRiSHAMN

781
[REDACTED_EFTERNAMN]

166'.

Hju

604

ANEEV

617

SNOEJD

1286

YSTAD

1885

LINDESBERG

662

GISLAVED

763

TINGSRVD

1081

RONNEBY

1484

LYSEKIL

1182

Ä

NGELrtXn

482

FLEN

765

Ä

LMHUlT

1960

KUNGSoR

1266

HoRBV

1267

Hd

ö

R

883

V

Ä

STERVIK

1602

GR

Ä

STORP

862

EMI-IAFODA

563

VALDEMARSVIK

1160

TOMELILLA

1961

HALLSTAHAMMAR

764

ALVESTA

1060

OL'iFSTRoM

1083

S

ö

lvesborg

1507

F

ä

rgelanda

767

MAW-ARYD

561

ATVIDAfE Rfi

1137

Ö

RKELLJUNGA

1666
[REDACTED_EFTERNAMN]

Ö

PING

1163

OSP'

1383

VARBERG

684

SaVS.io

D

(NGAR CJ

m

INOA  I

OMAoerr

UMDAC

KfiMa 1 ,.

«

SAT0Mc:aH-rnM_

Prop. 1984/85:115

244

SJTHÄRADS-BYGDEM   :

1584  ULRICEHAMN

1552  TRANEMi'

1583  B

Ö

RAS

1565  SVENLJUNGA

1563  MARK

KABTA 7

Lj      

iMOAn  CJ

3       INaAn    I    orvtAac

Prop. 1984/85:115

245

KARTA e

ÖSTRA  SHAlASD  

t

512 YORE

821

HöfiSFV

685 VETLANDA

BS-.

VIMMERBY

513  KINDA

686  EKEJd 86D

HLITSFRED

760

UPPVIDINGE

LJ  IHOAR tj

3       

inOAr i 

ar

«

.A9ET

Prop. 1984/85:115

246

KARTA 9

BERGSLAGEN':

2061

SMEDJEBACKEN

360

TIERP

1781

KRISTINEHAMN

382

Ö

STHAMMAR

1782

FILIPSTAD

1760

STORFORS

2085

LUDVIKA

1762

MUNKiORS

1962
[REDACTED_EFTERNAMN]

2083

HEOEMORA

1864

LJUSNARSBERG

2104
[REDACTED_EFTERNAMN]

1907

SURAHAMMAR

2084

AVESTA

1662

DEGERFORS

1982

FAGERSTA

1883

KARLSK(.>5A

1783

HAGFORS

1904

SKINNSKATTEBERG

1863

H

Ä

LLEFORS

1885

LINDESBERG (norra delen)

' J

ä

mf

ö

rt   med   riks-

dagens    avgr

ä

nsning

(prop

1983/84:157,

AU 23, rskr 352) har

Surahammars    kom-

mun

lagts   till   och

Sandvikens kommun

tagits

bort.

C

iNSAn   CJ

IHOAf*     1     OrWAOCT

UMDAC

IMS A    MDVWW

acVMsaxM*   o*Twc

»«

'--

Prop. 1984/85:115

247

KARTA   10

wx-Tmtt/MIF" .VT.TnKTO.I..!10RR

2409

ROBERTSFORS

1504

DALS-ED

2401

NORDMALING

2182

S

Ö

DERHAMN

1585

AMAL

2026

GAGNEF

1560
[REDACTED_EFTERNAMN]

2132

NORDANSTIG

1730

EDA

1784

AR\'IKA

1765

Å

RJ

Ä

NG

2280

HaRNoSA/

1766

SUNNE

2031

R

Ä

TTVIK

2-062
[REDACTED_EFTERNAMN]

1785

SaFFLE

2184

HUDIKSVALL

:'029

LEKSAND

2101

OCKElEO

203..

ORSA

22Bi

KRAMFORS

2-062

S

Ä

TER

2183

BOLLN

Ä

S

2121

OVAN

Å

KER

D

INSA

«

    EJ

INOA     I     OrWAOeT

onD/*C

0  Of-rariG»'-"*

Prop. 1984/85:115

248

KARTA  11

MORRA IHLAHDET  i

2506

ARJEPLOG

1737

TORSBY

2462

VILHELMINA

2021

VANSBRO

2584

KIRUNA

2309

KROhOfI

2421

STORUMAN

2023

MALUNG

2518

Ö

VERTORNE

Å

2039

Ä

LVDALEN

2481

LICKSllC

2260

ANGE

2583

HAPARANDA

2161
[REDACTED_EFTERNAMN]

2361

H

Ä

RJEDALEN

2303

RA6UNDA

2513

Ö

VERKALIX

2321

ARE

2425

DOROTEA

2283

SOLLEFTE

Å

2523

G

Ä

LLIVARE

2313

STR

Ö

MSUND

2417

NORSJo

2305

BfiACKI

2510

JOKKMOKK

2326
[REDACTED_EFTERNAMN]

2505

ARVIDSJAUR

2521

PAJAU

2404

VINDELN

2514

KALIX

2463

ASELE

2422

SORSELE

D  ,

NGAM   EJ

NdA     I     OnHAOCT

iaTO

»

/span>

C 

««

"

«

*'

Prop. 1984/85:115

249

Bilaga 1.2

Sammanfattning av och reniissyttranden över regionalpo­litiska utredningens betänkande (SOU 1984:74) Regional utveckling och mellanregional utjämning

Innehåll

1.

Inledning  ...................................................... 

250

2.

Allmänna synpunkter på beiänkandei   ................ 

251

3.

Regionalpolilikens mål   .................................... 

252

4.

Geografiska priorileringar   ................................ 

253

4.1

Landsdelar, stödjepunkter   ......................... 

253

4.2

Stödområdesindelningen   ........................... 

255

5. Organisatoriska frågor   ................................... 

255

5.1

Ansvarsfördelningen   ................................. 

255

5.2

Kommunernas och landstingens roll ............... 

256

6. Regionall utvecklingsarbete  ............................. 

257

6.1

Sektorspåverkan och sektorssamordning ........ 

257

6.2

Projektmedlen  .......................................... 

259

6.3

Decentralisering av funktioner och enheter ..... 

260

6.4

Uppdrag lill ERU och EFA   ........................... 

. 

261

7. Utbildning, forskning, teknikspridning   ................ 

263

7.1

Allmänna synpunkter................................... 

. 

263

7.2

Samverkan regionala högskolor-näringslivet .... 

. 

264

7.3

Bioteknik i Umeå   ...................................... 

265

7.4

Datateknik i Luleå   .................................... 

266

7.5

Teknikstiftelser i Umeå och Luleå   ................ 

266

7.6

Rekrytering till kvalificerade tjänster   ............ 

267

7.7

Datanälsuppbyggnaden   ............................. 

268

7.8

Lokalisering av superdator till Umeå högskoleregion          

269

7.9

lUC-filial i Östersund   ................................. 

270

7.10

SIND:s branschprogram för träbearbetande induslri 

270

8. Åtgärder för företagsutveckling    ...................... 

271

8.1

Allmänna synpunkter .................................. 

271

8.2

Utvecklingskapital   ................................... 

274

8.3

Nyföreiagande och företagsservice  .............. 

275

8.4

Siödberätligad verksamhet  ......................... 

276

8.5

Lokaliseringsstöd  ...................................... 

278

8.6

Investeringsbidrag   ................................... 

279

8.7

Offertslöd ................................................ 

280

8.8

Sysselsättningsstöd   ................................. 

280

8.9

Sänkning av socialavgifter   ........................ 

281

8.10

Industricentra   ......................................... 

282

8.11

Lokaliseringssamråd   ................................. 

283

8.12

Kommunala industrilokaler   ......................... 

283

9. Transportstöd  ............................................... 

284

9.1

Persontransportslöd  .................................. 

284

9.2

Landtransporter till hamnar  ........................ 

288

10.................................................................... Regionalpolilisk forskning, ERU   

289

11.................................................................... Besparingsförslag          

290

12.................................................................... Remissinstansernas egna förslag          

290

Prop. 1984/85:115

250

1    Inledning

Betänkandet (SOU 1984:74) Regional ulveckhng och mellanregional ul­jämning avgivet av den regionalpolitiska ulredningen (I 1982:05) har re­missbehandlats under hösten 1984.

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av kommerskolle­gium, överbefålhavaren (ÖB), överstyrelsen för ekonomiskl försvar (ÖEF), riksförsäkringsverkel (RFV), socialslyrelsen, televerket, statens järnvägar (SJ), vägverket, sjöfartsverket, transportrådel (TPR), luftfarts­verket, riksskatteverket, universiteis- och högskoleämbetet (UHÄ), forsk­ningsrådsnämnden (FRN), regionstyrelserna i Stockholms, Uppsala, Lin­köpings, Lunds, Göteborgs och Umeå högskoleregioner, skolöverstyrel­sen, Centrum för regionalvetenskaplig forskning i Umeå högskoleregion (CERUM), universitetet i Umeå, högskolan i Luleå, lanlbruksstyrelsen (LBS), skogsstyrelsen, Sveriges turistråd, arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), delegationen för arbelsmarknadspolitisk forskning (EFA), statens planverk, statens industriverk (SIND), styrelsen för teknisk utveckling (STU), expertgruppen för forskning om regional utveckling (ERU), delega­tionen för glesbygdsfrågor, statskontoret, riksrevisionsverket (RRV), samtliga länsslyrelser. Stiftelsen Industricentra, Svenska kommunförbun­det, Landstingsförbundet, Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Landsorganisationen i Sverige (LO), Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), Sveriges industriförbund. Lantbrukarnas riksförbund (LRF), Sve­riges hantverks- och induslriorganisalion - Familjeföretagen (SHIO-Fa­miljeföretagen), Svenska bankföreningen, Norrlandsfonden, Norrlands­förbundet, Svenska handelskammarförbundet, landslingen i Älvsborgs, Värmlands, Örebro, Västmanlands, Kopparbergs, Gävleborgs, Väster­norrlands, Jämtlands, Västerbottens och Norrbottens län, utvecklingsfon­derna i Gollands, Älvsborgs, Värmlands, Örebro, Västmanlands, Koppar­bergs, Gävleborgs, Västernorrlands, Jämtlands och Västerbottens län, kommunema Stockholm, Tierp, Eskilstuna, Norrköping, Jönköping, Os­karshamn, Gotland, Karlskrona, Simrishamn, Lindesberg, Fagersta, Bor­länge, Älvdalen, Gävle, Söderhamn, Sundsvall, Ange, Örnsköldsvik, Ös­tersund, Bräcke, Strömsund, Skellefteå, Sorsele, Umeå, Kiruna och Lu­leå, Svenska åkeriförbundet, Sveriges redareförening. Svenska Hamnför­bundet.

Dessutom har yllranden inkommii från AB Aerotransport, Kristine­hamns hamn, Vänerns Hamnförbund, Sveriges lantbruksuniversitet (SLU), Vänerns seglationsstyrelse, Skaraborgs läns landsting, Statsan­ställdas förbund. Statens vallenfallsverk. Lunds universitet och en regio­nalpolitisk arbetsgrupp för de norrländska handelskamrama.

Remissammanställningen har i möjligaste mån strukturerats efter den regionalpolitiska propositionens disposiiion. Varje avsnitt inleds med en kortfatlad beskrivning av ulredningens förslag.

Prop. 1984/85:115

251

2   Allmänna synpunkter på betänkandet

Etl slort antal remissinstanser menar alt utredningeris analyser är bra. Många remissinstanser, bl. a. länsstyrelserna i Kronobergs, Värmlands, Västmanlands, Jämtlands och Norrbottens län, LO, Norrlandsförbundet, CERUM och Kiruna kommun anser dock att utredningen fått alltför snäva direktiv atl arbeta efter, vilket hämmat nytänkande och kreativitet.

Utvecklingsfonden i Gävleborgs län, länsstyrelsen i Jämtlands län och Värmlands läns landsting anser alt delar av utredningens förslag har svag förankring i den analys utredningen gjort. Länsstyrelsen i Jämtlands län anser alt utredningens betänkande är omfångsrikt och svåröverskådligt. Utredningen ger enligt länsstyrelsen motstridiga besked, genom atl man säger sig vilja verka för en viss utveckling, men lämnar förslag som går i en annan riktning. Det är vidare svårt atl kunna utläsa vilka effekter de olika förslagen får för länet.

SAF, Sveriges industriförbund och Svenska handelskammarförbundet anför följande i sitt gemensamma remissvar:

"Kommitténs egen analys av förutsättningarna för regionalpoliliken i framtiden i relalion till de mål som kommittén betecknar som visionära, bidrar starki till uppfattningen all det nu är dags alt sammanfatta tjugo års erfarenheter av regionalpolitik och skapa ell enkelt och överskådligt sy­stem som är baserat på en realistisk syn på mål och möjligheter.

Organisationerna föreslår därför atl det nuvarande stödsystemet för­längs oförändrai och att en ny parlamentarisk utredning tillsätts med vidare direktiv.

En sådan ulredning bör kunna hanlera frågan i etl brett perspekliv och bör inte vara låst vid de budgetposter som under industridepartementet kallas regionalpolilik. De främsla regionalpoliliska insatserna har åstad­kommits av en ambitiös sektorspolitik som har verkat för att nå ul lill de enskilda människorna. Den genomgång som gjordes av statskontoret för några år sedan visade atl regionalpoliliken i snäv budgelmening endasl svarar för en bråkdel av de överföringar som görs till olika delar av landet. Del är enligt organisationemas mening självklarl alt detta måsle beaklas i en regionalpoliliskt översyn".

SIND stödjer den satsning på del befintliga näringslivet som föreslås, "men för att regionalpolitiken skall få full effekt och även med hänsyn lill den begränsade lotala tillväxten menar verket att möjligheterna till mellan­regional påverkan av den industriella ulbyggnad som faktiskt sker inle är prövad fulll ul". SIND saknar vidare etl samhällsekonomiskt perspektiv på ulvecklingen av det befintliga näringslivet samt på insatserna för regio­nalpolilisk påverkan på omlokalisering och nyetablering.

Socialstyrelsen anser att utredningen borde belyst socialsektorns roll i den regionalpolitiska utvecklingen då den pågående omslruklureringen inom hälso- och sjukvården kommer all få ulbildningsmässiga, sysselsätt-

Prop. 1984/85:115

252

ningsmässiga och andra konsekvenser inle bara på näringspolitiken utan även på regionalpolitiken i stort. Socialstyrelsen anser vidare att en om­strukturering inte kan bli framgångsrik om inte de vårdpolitiska målen på ell rimligt sätt kan förenas med de sysselsällnings- och regionalpolitiska målen och med medlen för att nå dessa mål.

Regionstyrelsen i Stockholms län och utvecklingsfonden i Gävleborgs län anser atl utredningen på ett förtjänstfullt sätt belyst forskningens och den högre ulbildningens betydelse på stödområdenas utveckling. De båda remissinstanserna saknar dock en mera nyanserad diskussion kring olika förslag till åtgärder.

Planverket anser att utredningen intar "en uppgiven och passiv hållning till möjligheterna att utnyttja landets mark- och vattenresurser. Möjlighe­terna att förebygga och korrigera strukturförändringamas negativa effekter på den regionala utvecklingen anses vara små. Förslagen innebär enbart marginella förändringar i förhållande till nuvarande ordning för regionalpo­liliken".

Skaraborgs läns landsting och länsstyrelsen i Kronobergs län anser atl urvalet av remissinstanser inte medger den allsidiga granskning av betän­kandet som är önskvärd samt att remisstiden borde förlängts.

3   Regionalpolitikens mål

Enligt utredningen bör regionalpolitikens mål att ge alla människor oavsett var de bor i landet tillgång till arbete, service och en god miljö ligga fast, men kompletteras med riktlinjer av mera konkret natur för de närmaste fem till tio åren.

Majorileten av de remissinstanser som kommenterat frågan, bl. a. TCO, CERUM, ÖEF samt ett antal länsstyrelser och kommuner, anser alt det är bra att målen ligger fast.

Några remissinstanser, bl. a. LO, TCO och AMS, påpekar atl skillnaden är stor mellan de mål som sätts upp och de medel som föreslås.

Bl. a. vägverket och Oskarshamns kommun anser att målen måste kon­kretiseras vad avser innehåll och horisontår då de i sin nuvarande utform­ning är svåra att tillämpa i det praktiska regionalpolitiska arbelel.

Några remissinstanser, bl.a. länsstyrelsen i Västernorrlands län och Värmlands läns landsting poängterar utredningens uppfattning att regio­nalpolitiken måste motverka de krafter som verkar i riktning mot fortsatt geografisk centralisering av sysselsättning och befolkning.

Utredningen anser vidare att regionalpolitiken har två uppgifter; dels en politik för regional utveckling dels en politik för mellanregional utjämning.

Många remissinstanser, bl. a. ERU, länsstyrelserna i Jönköpings och Malmöhus län saml Oskarshamns kommun, kommenterar i posiliva orda­lag denna precisering av regionalpolilikens uppgifter.

Prop. 1984/85:115

253

Norrlandsförbundet anser atl de regionalpolitiska medlen måste ökas och atl slymingen mol regional utjämning måste bli starkare - lyp rege­ringsvillkor för ulnyttjande av invesleringsfondmedel. Förbundet anser vidare atl storföretagen i Sverige och deras utveckling är av stor belydelse för mellanregional utjämning. De måste därför involveras i regionalpoliti­ken.

Enligt länsstyrelsen i Kronobergs län bör de inomregionala obalanserna i landet göra atl medlen för regional utveckling bör ökas avsevärt på bekost­nad av medlen för mellanregional uljämning.

4   Geografiska prioriteringar 4.1 Landsdelar, stödjepunkter

Enligt ulredningen framstår Norra inlandet, Norrlands kustland och Bergslagen som regionalpolitiska problemområden av sådan dignitet att de bör bli föremål för utjämningsålgärder. Utredningen framhåller vidare betydelsen av stödjepunkter i varje region. Sett i ett mellanregionall per­spektiv är det angeläget atl åtminstone en arbetsmarknad i varje län ut­vecklas så alt den kan fungera som altemativ till expansiva orter på andra håll i landet.

De remissinstanser som behandlat frågan, bl.a. TCO, ERU, LRF, gles­bygdsdelegationen, regionslyrelsen i Uppsala högskoleregion samt ett antal länsstyrelser och kommuner, år i stort sett positiva lill utredningens geografiska priorileringar. Några remissinslanser, bl.a. länsstyrelsen i Västernorrlands län, Kiruna kommun, Skellefteå kommun, Sorsele kom­mun och UlveckUngsfonden i Jämtlands län betonar problemen i norra inlandet och anser att särskilda stödåtgärder är nödvändiga för denna landsdel.

Några remissinstanser, bl.a. TCO, ÖEF och Oskarshamns kommun, anser alLäven Öslra Småland, Blekinge och Sjuhäradsbygden bör bli föremål för utjämningsålgärder.

Länsstyrelsen i Västmanlands län hemställer att Hallstahammars kom­mun hänförs till den priorilerade landsdelen Bergslagen. Eskilstuna kom­mun och länsstyrelsen i Södermanlands län anser atl Eskilstuna bör räk­nas till Bergslagen.

Länsstyrelsen i Uppsala län anser att Älvkarleby kommun är ell sådant regionalpoliliskt problemområde att den "borde klassas som Bergslags­kommun och erbjudas de stödmöjligheler som åtföljer en tillfällig inplace­ring i stödområde".

Simrishamns kommun påpekar att även andra regioner (bl. a. Österlen) än de utredningen vall all prioritera har en sådan näringslivsstmktur och arbetsmarknad all del är befogat all även de lillförs ytterligare medel för regionalt utvecklingsarbete.

Prop. 1984/85:115

254

Värmlands läns landsting menar atl de förslag som förs fram beiräffande vissa generella insatser för delar av Norrlandslänen borde kunna tillämpas för de kommuner eller kommundelar i Värmland, som har de största problemen. En dylik utvidgning måsle iroligen komplelteras med beslul om vidgade anslagsramar för regionalpolitiken. Liknande synpunkter framförs av länsstyrelsen i Värmlands län.

Gotlands kommun anser alt ulredningens bedömning av Golland är alltför positiv och förenklad. Kommunen hävdar därför "atl Golland lik­som norra inlandet, Norrlands kustland och Bergslagen måste ingå i de prioriterade landsdelarna".

SAF, Sveriges industriförbund och Svenska handelskammarförbundet anser atl "länen är för små enheler för atl kunna utgöra lämpliga regioner i regionalpolitiken. Del borde i stället tillskapas större näringsgeografiskl sammanhängande områden bestående av flera län som lillsammans hade att prioritera gemensaml anförtrodda medel. Organisalionerna anser all denna fråga borde utredas ytterligare med utgångspunki i att dessa områ­den inte bör vara fler än åtla".

LO tillstyrker resonemanget om stödjepunkter. De behövs en koncen­tration av insatser till utvecklingsbara områden om del skall bli några större effekter. De regionalpoliliska medlen kan då bidra till alt skapa minsl en expansiv arbetsmarknad i varje län.

De orter utredningen pekat ut bör enligt länsstyrelsen i Gävleborgs län, med sill utvecklade näringsliv och sina goda serviceförhållanden kunna utgöra elt tillfredsställande lokaliseringsalternativ till storstäderna. Ell säll atl möjliggöra en dylik utveckling är atl "effektivisera lokaliseringssamrå­del mellan industridepartementet och de större företagen och i slörre utsträckning än tidigare utnyttja offertsiödet för att förmå industri- och serviceföretag att lokalisera sig lill de prioriterade områdena".

Östersunds kommun och länsstyrelsen i Jämtlands län framhåller båda Östersunds betydelsefulla roll som utvecklingscentmm. För atl göra Ös­tersund till en attraktiv slödjeort föreslår Östersunds kommun följande:

-

förbättra infrastmkturen genom snabbutbyggnad av kommunika­tioner (främst flyget) saml en krafiig salsning på datakommunikaiionsnä-tet.

-

utbyggnad av den högre ulbildningen med ekonomiska och tekniska högskoleutbildningar.

-

direktiv till statlig verksamhel all lämna förslag om ullokaliseringar till stödjeortema.

-

ell mer styrt och systematiskt lokaliseringssamråd med privala slörre företag.

-

en inplacering i en högre slödområdesklass (B) av Östersunds kom­mun.

Lindesbergs kommun anser alt del är otillräckligt med endasl en ulveck­lad arbetsmarknad i varje län. Liknande synpunkter förs fram av Kiruna kommun.

Prop. 1984/85:115

255

4.2 Stödområdesindelningen

Ulredningen anser all stödområdesindelningen inle bör förändras. Möj­lighelen för regeringen att temporärt placera kommuner i stödområde bör enligt utredningen behållas.

Flera remissinstanser, bl. a. landstingsförbundet. Svenska kommunför­bundet, länsstyrelsen i Blekinge län, utvecklingsfonden i Ålvsborgs län, Örebro läns landsting, Lindesbergs kommun, Sorsele kommun, Skellefteå kommun saml Ange kommun delar ulredningens uppfattning all stödområ­desindelningen inte bör förändras.

LO menar, mot bakgmnd av den ökade regionala hanleringen av regi­onalpoliliska medel och behovel av en koncentration av insatserna till utvecklingsbara områden, atl stödområdesindelningen på sikt bör ses över.

TCO anser atl samtliga 22 kommuner i Bergslagsområdel bör föras lill stödområde C.

Lånsstyrelsen i Gävleborgs län anser atl nuvarande slödområdesindel­ning ger en mycket splittrad bild av speciellt Gävleborgs län. Länsstyrel­sen påpekar vidare att del är oerhört komplicerat all klara ul vilka stödmöjligheler och stödvillkor som gäller i länels olika delar. Länsstyrel­sen anser all ny indelning bör göras och den bör ulgå från hela kommuner och helsl avse hela länel.

Länsstyrelsen i Uppsala län kan stödja en oförändrad slödområdesin­delning, men fömtsätter att fördelningen av medel - dimensioneringen av del samlade länsanslaget skall följa utredningens prioriteringar av lands­delar.

Ell antal regionala och kommunala remissinstanser föreslår i övrigl utökning av stödområdet eller högre inplacering i vad avser de kommuner som resp. insians representerar.

5    Organisatoriska frågor 5.1 Ansvarsfördelningen

Ulredningen föreslår inte några slörre förändringar avseende ansvars­fördelningen mellan olika myndigheter och organ i genomförandet av re­gionalpolitiken. Regeringen samordnar på cenlral nivå och länsstyrelsen på regional nivå. Det redan tidigare decentraliserade beslutsfattandet för­stärks yllerligare genom utredningens förslag om större frihet vad gäller medlens disponering på regional nivå. SIND är centralt verk för det regi­onalpolitiska siödet lill näringslivet och skall enligt ulredningen utveckla samspelet mellan industri- och regionalpolitik. Utvecklingsfonden får en­ligt utredningens förslag ansvar för olika förelagsutvecklande insalser.

Flertalel remissinslanser stöder utredningens förslag. Länsstyrelsen i

Prop. 1984/85:115

256

Värmlands län. Norrlandsförbundet, SAF, Sveriges industriförbund m.fl. markerar all regeringens roll måste slärkas. De senare menar således alt "regionalpolitiken bör återföras till regeringskansliet och hanteras neutralt i förhållande till de olika fackdepartementen".

SIND:s roll i regionalpoliliken accepleras i allmänhel, men ell anlal remissinslanser hyser en viss skepsis till ett centralt verks möjlighet atl verka inom regionalpolitikens vida område. Länsstyrelsen i Blekinge vill begränsa SIND:s roll till ansvar för det regionalpolitiska stödel. Länssty­relsen i Kalmar kan inle se några klara fördelar med etl centralt verk som mellannivå mellan regering och länsstyrelse.

Länsstyrelsens samordningsroll på regional nivå får etl starkt stöd bl. a. av RRV, planverket. Svenska bankföreningen, TCO och SAF. Länsstyrel­serna i bl.a. Kopparbergs, Gävleborgs och Jämtlands län saml Söder­hamns, Sorsele, Kiruna och Luleå kommuner tycker att länsstyrelsens roll bör stärkas ytterligare.

Vad gäller relationen mellan länsstyrelse och utvecklingsfond förordar en majorilel av remissinstanserna att medel fördelas till länsstyrelsen som sedan "kontraklerar" utvecklingsfonden för företagsulvecklande insalser i länels olika delar. Landstingsförbundet och landstingen förordar emeller­tid atl de regionalpolitiska medlen för utvecklingskapital fördelas direkt av regeringen lill utvecklingsfonderna.

5.2 Kommunernas och landstingens roll

Utredningen markerar kommunernas och landstingskommunernas bety­delse för att regionalpolitikens mål skall kunna förverkligas. För landsting­en gäller det främst de resurser som kanaliseras till utvecklingsfonderna, men även andra utvecklingsorgan har på senare år stötts av landstingen. Kommunernas ökade engagemang på näringslivsområdel ses som ett nöd­vändigt komplement lill statens insatser. Samtidigt menar utredningen att en förutsättning för alt de ökade kommunala insatserna nationellt sett skall ha posiliva nettoeffekter är alt den kommunala aktiviteten ligger inom ramen för den kommunala kompetensen.

Svenska kommunförbundet, TCO och ett antal länsstyrelser ansluter sig till utredningens synsätt. Landstinget i Västmanlands län betonar vikten av atl "olika satsningar av regionalpolitisk betydelse sker inom ramen för någon lyp av gemensaml handlingsprogram, där länsplaneringen ulgör grunden. Del är olyckligl om kampen om sysselsällningslillfällen ger upp­hov till inbördes konkurrens mellan kommunerna".

Planverket påtalar den ökade kommunala aktiviteten inom detta område och framför atl kommunal näringspolitik bör betraktas som ett etablerat polilikområde.

Bl. a. Borlänge och Jönköpings kommuner acceplerar utredningens syn­sätt, men Tierps kommun menar att beskrivningen av kommunerna som ett

Prop. 1984/85:115

257

komplement är hell felaktig. "1 stället har under en 10-årsperiod sketl en väsenllig tyngdpunklsförskjutning i näringslivsarbetel från stal till kom­mun. Delvis har delta varil beiingai av lokala krav och opinioner i sam­band med svåra företagsproblem, delvis är det ett resultat av alt statliga insatser ej har gelt tillfredsställande resullal. Kommunens arbetsinsats och ekonomiska insals är omfallande, men går kanske inte direkl atl avläsa för en utanförstående part, eftersom bl. a. personalresurser tas fram genom intem arbetsfördelning i kommunförvaltningen. Som ett komplemenl lill delta arbele ser i stället vi, den arsenal av lån och stödformer, som regionala organ kan bistå med för att lösa problem".

Mot denna bakgmnd vill kommunen understryka att det är hög tid alt se över kommunallagen som betecknas som föråldrad med avseende på nä-ringslivsinsalsema.

6   Regionalt utvecklingsarbete

6.1 Sektorspåverkan och sektorssamordning

Ulredningen anser all de samhällsproblem som skall lösas i många fall är komplexa och all del därför är en fömtsättning all flera olika sektorsmyn­digheter dellar. För regionalpoliliken är della enligt kommiitén specielll viktigt eflersom den regionala utvecklingen i allt väsentligl bestäms av beslut inom andra samhällssektorer.

Flera remissinstanser bl. a. AMS och skogsstyrelsen påpekar all man i sin verksamhel redan arbetar för de regionalpolitiska målen. Vägverket påpekar atl man har mångårig erfarenhet av sektorssamverkan, där tyngd­punkten i arbetet har legal och alltjämt ligger på den regionala nivån. Samarbetet äger mm framförallt med länsstyrelsen, men även andra myn­digheter som skogsvårdsslyrelsen och lantbmksnämnden. Vägverkets er­farenheter av seklorssamverkan är goda men verkel vill framhålla alt de regionalpolitiska aspekterna måsle klargöras tydligare genom att samban-del mellan väghållningsåtgärder och länels långsiktiga utveckling preci­seras så långt del är möjligt såväl generellt som i det enskilda fallet. Detta fordrar enligt vägverkel FoU-insatser.

Enligt lantbruksstyrelsens uppfattning "har lantbmksnämnderna hitlills inle hafl några svårigheler att leva upp till de regionalpolitiska ambitioner som funnils inom länen. Del finns dock anledning påpeka att nämnderna endasl undanlagsvis har hafl lillgång till elt lokall eller regionall underlag för vad som från allmän synpunkt skall vara atl anse som en önskvärd utveckling i olika områden. Del bör åligga länsslyrelser och kommuner all i den ulslräckning dessa anser del önskvärt förse lantbmksnämnderna med sådana målformuleringar för landsbygden i resp. län eller kommun. Kom­munerna och länsslyrelserna kan t. ex. i samarbele med lantbmksnämnden Ularbela lokala handlingsprogram för hur jordbrukspolitiken bör anpassas 

17   Riksdagen 1984185.1 saml. Nr 115

Prop. 1984/85:115

258

till de lokala fömtsättningarna. De enskilda företagens och företagarnas fömtsättningar bedöms emellertid bäst av lantbmksnämnden där kompe­tens och erfarenhet i dessa frågor finns samlad. Prövningen av enskilda ärenden bör därför även fortsättningsvis åvila lantbruksnämnderna".

Planverket framför att även "omstmktureringen inom skol-, social- och sjukvårdssektorn som hänger samman med förändringar i befolkningens åldersfördelning ger effekter på den lokala och regionala servicestmk-luren. Behovet av samordning med regionalpoliliken är här slort i ett regionalt utvecklingsperspektiv".

Länsstyrelsen i Västerbottens län och luftfartsverket anser atl seklors­samordningen på den centrala nivån bör skötas av regeringen och atl SIND inte kan ges en direkt påverkansroll avseende andra statliga verk. Luft­fartsverket anser vidare att affärsverken bör behålla del totala ansvarei på verksnivå även för resursfördelningsuppgiflerna.

TCO anser atl regering och riksdag bör ge de statliga sektorsmyndighe-tema direktiv att i ökad utsträckning ta hänsyn till de regionalpolitiska målen. Vidare anser TCO att det är angelägel och brådskande alt utreda de generella nedskärningarnas konsekvenser ur regionalpolilisk synvinkel. LRF anser atl om regionalpolitiska mål skall nås måsle seklorsorganen åläggas elt slörre ansvar för regionalpolilikens genomförande.

Kommunförbundet menar att sektorssamordningen kan förbättras ge­nom atl något organ får i uppgift att bevaka all inle sektorspoliliken lägger hinder i vägen för en önskvärd regional utveckling.

Utredningen framför också att fömlsällningama för regional sektors­samverkan ytterligare måste förbättras. Della kan, enligt utredningen, ske på tre olika sätl:

-

de regionala seklorsorganen kan ges etl större handlingsutrymme i förhållande till sina resp. centrala verk genom ökad decentralisering av beslutsfattande och priorileringsansvar

-

länsstyrelsens regelstyrda samordningsbefogenheier kan stärkas

-

länsstyrelsens ekonomiska medel för samordning utökas och använd­ningsområdet breddas.

Många remissinstanser, bl.a. planverket, SÖ, TPR, länsstyrelserna i Uppsala, Kronobergs, Hallands, Skaraborgs och Västernorrlands län, Jönköpings, Umeå och Luleå kommuner samt TCO betonar viklen av länsstyrelsernas samordningsroll.

Några remissinstanser, bl.a. länsstyrelserna i Västerbottens, Örebro och Värmlands län, Oskarshamns kommun och TCO anser all länsstyrel­sema kan bedriva sitt samordningsarbete bättre om de ges ökade ekono­miska medel och om medlen kan anpassas efter respektive regions förut­sättningar. Yllerligare ell säll atl öka möjligheterna till en bäitre seklors­samordning är enligt länsstyrelsen i Väslerboliens län alt tillåta "köp" av regionalpolitiskt betingade anpassningar från sektorsorganen. "Här bör en

Prop. 1984/85:115

259

försöksverksamhel kunna prövas genom att ge några länsstyrelser möjlig­heter atl använda medel ur det samlade länsanslaget för bidrag eller delfi­nansieringar av olika utvecklingsprojekt som sektorsmyndighelema kan vilja genomföra. Renodlade investeringar bör dock inte ingå i en sådan försöksverksamhel''.

Länsstyrelsen i Kopparbergs län anser atl länsstyrelsens möjligheter till påverkan för att uppnå regional sektorssamverkan överdrivs av ulredning­en och en övertro på frivillig samverkan uppvisas. Länsstyrelsen i Koppar­bergs län delar inte ulredningens tilltro till de begränsade projektmedlens möjlighet all bidra lill en avgjort förbättrad regional seklorssamverkan.

TCO anser atl "för att garaniera en effekliv och ur regionalpolilisk synvinkel önskvärd sektorssamordning kan del vara nödvändigt atl ge länsstyrelsema ett visst inflylande över bl. a. sektorsorganens ekonomiska resurser" .TCO anser vidare alt det är vikligl att länsstyrelsema ulvecklar ett nära samarbete med arbetsmarknadens parter. För all länsstyrelsema skall kunna spela den centrala roll i regionalpoliliken som TCO anser önskvärd, krävs all länsslyrelsernas arbele blir mer handlingsinriklal. En huvuduppgift måsle då vara atl tillvarata den kompelens som finns i intresseorganisationerna. I flera län har länsstyrelsema inrättat t. ex. infor­mella samarbetsgmpper för sysselsättningsfrågorna i slort. TCO är myckel positiv till gmppemas arbete och föreslår att sådana arbetsgmpper inrättas i vaije län. I gmpperna bör arbelsmarknadens parter vara represenlerade.

Svenska kommunförbundet menar all för alt samarbelel på regional nivå skall fungera friktionsfritt krävs all de statliga sektorsorganen får betydligt större möjligheter atl anpassa sin verksamhet efter de fömlsätlningar som gäller i respektiva län.

Socialstyrelsen pekar på "vikten av att länsstyrelsen driver en sektors-samverkande verksamhet så att näringspolitiska insalser på ell bäitre säll koordineras med landstingens planer för vårdens regionala utveckling".

6.2 Projektmedlen

Utredningen anser all projektmedlen bör ha kvar sin nuvarande karaktär av relativt liten resurs som kan användas för utredningar, utvecklingspro­jekt och försöksverksamhet i syfte atl befrämja den regionala ulveckling­en. Hur slor andel av länsanslagel som skall gå till projeklverksamhel bör enligt ulredningen länsslyrelserna själva få avgöra. Enligt utredningen bör regeringen vid sin fördelning av länsanslagel beakta behovet av all förslär­ka medlen för projektverksamhet i län utanför stödområdet och därvid speciellt se till förhållandena i sydöstra Sverige.

Remissopinionen är enig i bedömningen atl projektmedlen är etl myckel värdefullt inslrumenl i del regionalpoiitiska arbetet. Medlen ses som intressanta främst därför atl reglerna medger en myckel fri användning av dem och möjliggör en snabb och obyråkratisk hanlering.

Prop. 1984/85:115

260

Flertalel remissinstanser ställer sig positiva till att länsstyrelsen ges full frihet atl fördela det samlade länsanslagel på olika ändamål och att den ram som finns för hur stor del av anslaget som högst får användas för projekl­verksamhel tas bort.

Skogsstyrelsen anser alt den del av projekten som haft skoglig anknyl­ning mycket väl skulle kunna utökas. Skogsslyrelsen påpekar alt medel regelbundet anslagits under de senaste budgetåren för projekl med slarka regionalpoliliska inslag. Del gäller enligt skogsstyrelsen projekt som syflar till all höja aktiviteten i skogsbmkel och att öka antalet arbetstillfällen i skogsbmkel.

Utredningen föreslår också atl nuvarande anslag för centrala konsullin­satser uiökas från 10 milj. kr. till 20 milj. kr. Utredningen föreslår alt 10 milj. kr. disponeras av regeringen och 10 milj. kr. disponeras av SIND.

SIND anser "att sådana åtgärdsmedel naturligen hör hemma på myn­dighetsnivå. Med den arbetsfördelning som traditionellt har rått inom den svenska förvaltningen har det inte ansetts lämpligt att driva sådan projekt­verksamhet i regeringskansliet. Industriverket vill erinra om att industrimi-nistem så sent som i prop. 1982/83:113 anförde att de särskilda uppgifler som sammanhänger med dessa medel borde föras över till myndighetsnivå och att SIND därför i enlighel med hans förslag borde tillföras medlen för centrala konsult- och utredningsinsatser. SIND anser att denna princip naturligen bör gälla även det föreslagna medelstillskottet lill samma anslag, dvs. all hela anslaget för centrala konsuhinsatser tillförs SIND".

6.3 Decentralisering av funktioner och enheter

Utredningen hänvisar till ett regeringsuppdrag till ett tjugotal myndighe­ter all redovisa decentraliseringsplaner för perioden 1985-94. En minst 10-procentig överföring av årsarbeten bör eftersträvas. Utredningen beto­nar vikten av alt en sådan överföring av sysselsättning förverkligas och menar all de utpekade stödjepunkterna kan vara lämpliga lokaliseringsor­ter.

TCO anser alt det är viktigt av regionalpolitiska skäl all stärka del regionala och lokala inflytandet över den statliga verksamheten. TCO påpekar vidare att decentralisering av beslutsfunktioner från centrala till regionala eller lokala myndigheler är en viklig del i framgångsrik regional­politik.

Flera remissinstanser påpekar att en decentralisering ej endast bör om­fatta de prioriterade landsdelarna. Länsstyrelsen i Blekinge län anser alt decentralisering bör ske lill Blekinge som kompensalion för minskningen av statlig verksamhet. Länsstyrelsen i Gotlands län hänvisar lill riksdagens uttalande i samband med personalinskränkningar i den militära organisa­tionen på Gotland år 1980. "Även utskotlel anser det vara angelägel med statliga insatser för all söka kompensera Gotland för de arbetstillfällen som

Prop. 1984/85:115

261

förloras genom omorganisationen. Utskotlel fömtsätter därför all rege­ringen uppmärksamt följer sysselsättningsutvecklingen på Gotland och vidlar effektiva åtgärder för att möla problem som uppkommer i samband med organisalionsändringama".

AMS anser all inle bara resurser utan även befogenheter i ökad utsträck­ning bör föras så långl ut i organisalionen som möjligt. Enligt AMS ökar då fömtsättningama all välja lösningar som i högre grad är anpassade till specifika lokala fömtsättningar. AMS nämner atl verket tagit initiativ till en omorganisation av sitt cenirala kansli och lämnat förslag till en decen-traliseringsplan. Förslaget innebär all det cenirala kansliel minskas med 150-200 Ijänsler som förs vidare till arbelsförmedlingen.

TCO anser alt del är viktigt av regionalpoliliska skäl alt stärka det regionala och lokala inflytandet över den slalliga verksamheten. TCO påpekar vidare atl decentralisering av beslutsfunktioner från centrala till regionala eller lokala myndigheter är en viklig del i framgångsrik regional­politik.

6.4 Uppdrag till ERU och EFA

Ulredningen menar alt beslut inom olika slalliga seklorsmyndigheler har stor belydelse för den regionala ulvecklingen. För att belysa del statliga resursflödets regionalpolitiska konsekvenser föreslås ERU få i uppdrag att utveckla metoder för en regional konsekvensanalys av statsbudgeten.

Utredningen för också en diskussion om utbytbarheten mellan regional­poliliska och arbetsmarknadspolitiska medel. Därvid föreslås att ERU och EFA ges i uppdrag att analysera och bedöma vilka effekter en överföring av medel från arbetsmarknadspolitik lill regionalpolitik skulle ha för berör­da individer och orter.

Det först föreslagna uppdraget får stöd av många remissinstanser bl. a. planverket, LO, TCO, Norrlandsfonden, ERU, länsstyrelserna i Söder­manlands, Västmanlands, Värmlands och Västerbottens län. LO menar att detla stämmer väl med utredningens slutsats att regionalpolitisk sek­torspåverkan på cenlral nivå måste vara en regeringsuppgifl. LO tillägger att della "möjligen är ulredningens allra viktigaste förslag".

ERU finner alt elt uppdrag av detta slag passar väl,in i dess forsknings­program.

RRV instämmer i utredningens uppfattning all det är en viktig uppgifl både på central och regional nivå all klargöra de regionalpoliliska konse­kvenserna av olika beslul. RRV ställer sig dock tveksamt lill om denna kunskap bäsl tas fram på det säll som föreslås av ulredningen. Enligt RRV:s uppfattning bör övervägas om inle ansvarei för att konkret mäla det regionala ulfallel av olika statliga insalser i stället bör läggas på länsstyrel­serna enligt en modell där länsslyrelserna i sin lur kan lägga ut själva genomförandel som uppdrag till olika forskare/forskningsorgan.

Prop. 1984/85:115

262

SAF, Sveriges industriförbund och Svenska handelskammarförbundet föreslår all det ges bälire underlag för diskussioner av den regionala aspeklen vid beredning av olika förslag i riksdagen, genom all alla förslag som framläggs förses med ett kompletterande avsnitt om vilka regionala och inlerregionala konsekvenser som kan förvänlas av förslaget i fråga. "Del är helt uppenbart att den regionala utvecklingen i vårl land lill övervägande del bestäms av beslut inom andra sektorer än regionalpoliti­ken. Det är därför nödvändigt att denna aspekt finns med redan när frågoma beredes, oavsett inom vilken seklor beslulen fallas. Del är uteslu­tet all etl polilikområde som förfogar över halvannan miljard skall kunna kompensera för åtgärder som vidtas lill hundra gånger del beloppet inom övriga seklorer i samhället".

Uppdraget till ERU och EFA angående överföringen av medel från arbetsmarknadspolitik till regionalpolitik får stöd av många remissinslan­ser, bl. a. SIND, statskontoret, skogsstyrelsen, LO, SHIO-Familjeföreta­gen, ERU, Svenska kommunförbundet saml ett antal länsstyrelser.

Svenska kommunförbundet anser att uppdraget bör vidgas lill atl även gälla försöksverksamhel med sådan överföring i några kommuner inom stödområde A.

AMS, EFA och TCO anmäler viss tveksamhet lill förslaget och menar att frågan om dimensionering av olika politikområden inle är en forsknings­uppgift utan främsl en polilisk fråga som bör utredas av en pariamenlarisk kommitté.

EFA säger vidare att "arbetsmarknadens spontana anpassningsförmåga verkar ha försämrats under de senaste 10-15 åren. Mol bakgmnd av del senare verkar det inte rimligl alt föra över resurser från arbetsmarknadspo­litikens permanenta anpassningsunderlältande uppgifler till regionalpoliti­ken". EFA menar också alt storleken på dess sekretariat medför atl EFA inte kan ställa forskarresurser ur sitt eget sekretariat till förfogande för etl sådant uppdrag.

I avvaktan på en helläckande analys av gränsdragningen mellan arbets­marknads- och regionalpoliliken anser TCO att vissa mindre förändringar bör genomföras:

-

De särskilda beredskapsarbetsplatserna i de norra länen bör permanen­tas.

-

Arbetslösa som startar nya företag bör under en övergångsperiod kunna erhålla arbetslöshetsersättning.

-

Möjlighelema att genom lagstiftning ge anställda rält lill tjänstledighet under viss tid för atl försöka starta egna företag eller för alt utveckla produklidéer bör prövas.

Utvecklingsfonden i Gävleborgs län anser alt "i avvakian på resuhatel av ERU:s och EFA:s utredning bör som etl försia steg beslutas att bered­skapsmedel kan användas för atl bygga upp induslriella basresurser som lokaler och maskinell gmndutmstning. Sådana medel bör kunna beviljas

Prop. 1984/85:115

263

såväl kommuner som företag. Detla är särskilt angeläget nu när kommu­nemas objektreserver sinar. Della förslag medför en angelägen uppbygg­nad av den induslriella infrastrukturen i de regionalpolitiskt inlressanla områdena". Liknande synpunkter framförs från länsstyrelsen i Koppar­bergs län.

7   Utbildning, forskning, teknikspridning 7.1 Allmänna synpunkter

Utredningen menar atl forskning och högre utbildning har en nyckelroll som drivkraft i den ekonomiska och sociala utvecklingen. Stor vikt läggs vid alt ny teknik och kunskap sprids även till de regionalpolitiskt utsatta områdena.

Denna bedömning delas av en enig remissopinion. UHÅ menar att del kan finnas en konflikt mellan å ena sidan regionalpolitik och å andra sidan forsknings- och utbildningspolitik men "de ålgärder som är önskvärda av regionalpoliliska skäl är ofta neutrala och ibland positiva i förhållande till de mål som gäller för forskning och utbildning".

Många remissinstanser menar alt utredningens konkreta förslag inom detla område är alltför begränsade. TCO menar t. ex. att förslag borde ha framförts avseende utbildningssekloms regionalpoliliska ansvar, fortsatt ulbyggnad av de regionala högskoloma och en ökad spridning av FoU-re­surserna. Flera remissinslanser med anknytning lill Bergslagen, bl. a. läns­styrelsen i Örebro län, är oroade över att utredningen endast föreslår utvecklingsinsatser inom Umeå högskoleregion. Fömtsättningarna för tek­niskt forsknings- och utvecklingsarbete i Bergslagen måste förbättras.

Regionstyrelsen i Linköpings högskoleregion påpekar atl högskolans insatser för fortbildning och vidareutbildning av redan yrkesverksamma inle berörs av ulredningen. Regionstyrelsen menar atl sådana insatser får ell betydligt snabbare genomslag i samhällsekonomin än t. ex. satsningar på forskning och gmndulbildning.

STU finner motiv för att ytterligare analysera "möjligheterna till tek­niskl industriell utveckling ulifrån regionala utgångspunkter. STU avser därför atl genomföra särskilda planerings- och utredningsaktiviteler inom området. Inom ramen härför avser STU all utifrån etl teknikperspektiv analysera olika regioners speciella ulvecklingsförutsältningar. Studierna skall dels resultera i förslag om hur STU kan effektivisera olika verksam­heter med hänsyn till regionala behov, dels ge underlag för förslag lill regeringen om hur den tekniska utvecklingspotentialen kan tillvaralas för all utveckla den regionall anknutna verksamheten. För STU:s del innebär en sådan insals en utveckling av lidigare gjorda erfarenheter bl.a. från arbetet med Bergslagenprogrammel. Det nya är atl mer systematiskt se till de reella utvecklingsfömtsättningarna och möjligheterna att samordna verksamhelen och tillvarata regionala initiativ".

Prop. 1984/85:115

264

Lantbruksstyrelsen och SLU år missnöjda med all ulredningens analys och förslag i övervägande del är knulna lill induslriell produktion och storskaliga leknikformer. Den forskning och utveckling som SLU bedri­ver, bl. a. i enheter i Norrland och Bergslagen, förbises hell. SLU menar bl.a. atl enheterna i Garpenberg och Skinnskatleberg ger möjlighet alt genom förstärkta lokala forsknings- och ulbildningsresurser medverka i utvecklingen av näringslivel i Bergslagen.

7.2 Samverkan regionala högskolor näringslivet

Utredningen tar speciellt upp de regionala högskolomas roll. Genom sin utbildningsfunktion och genom forsknings- och utvecklingsarbete kan en högskola aktivt bidra till den egna regionens utveckling. Utredningen är positiv till de samverkansformer mellan högskola, lokala och regionala organ och näringsliv som på senare år växt fram i syfle alt befrämja spridning av teknik och kunskap lill små och medelslora företag. Del föreslås atl länsstyrelsema ges möjlighel att från länsanslaget finansiera sådana stiftelser eller andra samverkansorgan.

Utredningens synsätt och förslag får slöd av en enig remissopinion. De regionala och kommunala remissinstansema markerar betydelsen av att de regionala högskolorna utvecklas i teknisk inrikining för att yllerligare stimulera del regionala näringslivet. TCO menar all också de slörre förela­gen utgör en teknisk och kunskapsmässig resurs i arbetet med teknik­spridning.

SÖ menar atl den fortsatta planeringen beträffande teknikspridning inom länen bör ske så att även behoven av avancerad utmstning för utbildnings­ändamål inom gymnasieskola, komvux och AMU beaklas. I anslagsfram­ställningen för budgetåret 1985/86 har SÖ föreslagit att de statsbidrag kommunema får för köp eller hyra av ulmstning i gymnasieskolan får användas även för tekniska centra i egen eller annan kommun.

Även SHIO-Familjeföretagen tar upp gymnasieskolan och erinrar om att under senare år har försöksverksamheien med s. k. teknikservice i form av samarbete mellan tekniska gymnasier med 4-årig linje och företag utvecklats på ett föredömligt sätt.

Några länsstyrelser bl. a. i Ålvsborgs och Kopparbergs län menar att länsanslaget inte kommer att räcka för satsningarna på teknikcentra m. m. Det behövs även tillskolt från central nivå.

Utredningen föreslår också att SIND får i uppdrag alt följa sådan verk­samhet med teknik- och kunskapsspridning till små och medelstora före­tag. Verket bör i samråd med STU och UHÄ kunna la initiativ till att samverkan och informationsutbyte mellan projekt i olika regioner kommer till stånd.

SIND är myckel positivt till atl på delta sätt kunna bidra till regional utveckling, men påpekar att det kräver resurser.

Prop. 1984/85:115

265

Även UHÅ och regionstyrelsen i Umeå är positiva lill förslagel. Region­slyrelsen anser dock all uppdragel lill SIND bör komplelleras. Del bör innefalla uppgiflen atl öka medvetandet om högskolans kompelens i nä­ringslivet och om hur den kan utnyttjas. En viklig uppgift när del gäller teknik- och kunskapsspridning till företag är att hitta de rälla rollerna för högskola och företag. Det är angeläget all del är företagens behov som slyr utvecklingen, inle högskolans. En väg att åstadkomma della är alt så snart etl utvecklingsarbete går in i ell processkede föra över ansvaret för vidare utveckling till näringslivsorgan eller enskilda företag. Ett aktivi samarbele mellan SIND och högskolan bör, enligt regionslyrelsen, kunna tämja en sådan utveckling.

STU anser atl ulredningens förslag inte är ändamålsenligl då slyrelsen redan har en sådan roll. STU anser det naturligt att STU får uppdraget all följa verksamheten med teknik- och kunskapsspridning till små och medel­stora företag. Samråd bör härvid ske med SIND och UHÄ.

7.3 Bioteknik i Umeå

För att underlätta och påskynda den önskvärda omfördelningen av forsknings- och utbildningsresurser till förmån för det biolekniska områ­del,/örej/år utredningen atl Umeå universitet lillförs lolall 25 milj.kr. från den regionalpolitiska treårsramen. Ulredningen/öreä/år atl medlen dispo­neras med 5 milj.kr./år under en femårsperiod.

Flertalet remissinstanser tillslyrker utredningens förslag. Umeå univer­sitet anser "att förslagel om en regionalpolitisk salsning inom området genteknologi sk bioteknik är väl motiverad, att inslilulioner vid Umeå universitet besitter lämplig kompetens och forskningsprofil/volym för all på ett adekvat sätt utveckla regionens framtida näringsliv.

Detta innebär i konkreta termer:

-

atl satsning görs på doklorandulbildning

-

att post-doc tjänster inrättas

-

alt tung och medellung ulmstning förnyas

-

att grundutbildningskapacileten inom Biologlinjen gren 

II 

ökas saml atl uppbyggnad av leknisk utbildning stöds".

Länsstyrelsen i Kalmar län och forskningsrådsnämnden anser att en satsning på bioteknik i Umeå bör bedömas utifrån etl nationellt behov.

UHÅ hävdar "atl slarka skäl, bl.a. forskningens krav på långsikiighel och universitetels smala naturvetenskapliga bas med begränsade omför-delningsmöjligheler, talar för all stödel förlängs, l. ex. genom alt åtminsto­ne en del av förstärkningen lillförs fakulletsanslaget".

LRF anser att "en bioteknisk forskning för att finna nya användnings­områden av råvaror från de areella näringama är angelägen. Forskningen bör bedrivas i samverkan med råvam- och förädlingsled. LRF finner det därför motiverat, med hänsyn till problemen i Norrlands inland, atl även

Prop. 1984/85:115

266

en bioleknisk forskning förläggs lill Östersunds högskola. Lantbmksuni-versilelels möjligheter alt della i denna forskning bör enligt LRFs uppfatt­ning förslärkas".

Skogsstyrelsen påpekar att utredningens förslag inte beaktar den bety­dande kompetens inom det biotekniska områdel som finns vid lantbruks­universitetets skogsvelenskapliga fakultet i Umeå. Skogsstyrelsen anser del är mycket olyckligl om man förbiser de samverkansmöjligheter som finns inom det biotekniska områdel mellan universiteten i Umeå.

7.4      Datateknik i Luleå

Den salsning på en ulvecklad forskningsorganisation inom dalaområdet som högskolan i Luleå föreslagil i anslagsframställningen för 1985/86 bör enligt utredningen genomföras.Den föreslagna förstärkningen av högsko­lans basresurser bör enligt utredningen till stor del kunna finansieras genom att de resurstillskott som högskolan under en följd av år erhållit via särskilda beslut permanenlas genom en höjning av fakultetsanslaget. I takt med uppbyggnaden av forskningsorganisationen till den föreslagna nivån blir ytterligare förstärkning av anslaget nödvändig.

Flera remissinstanser, bl.a. STU, SIND, statskontoret, UHÅ, region­styrelsen i Umeå, Högskolan i Luleå, länsstyrelsen i Västerbottens län, TCO, Svenska kommunförbundet, Örnsköldsviks kommun, Skellefteå kommun och Luleå kommun är positiva och stöder utredningens förslag. Länsstyrelsen i Västerbottens län och Skellefteå kommun påpekar alt utbyggnaden av datateknisk forskning och utbyggnad vid Luleå högskola bör ske med hänsynslagande till utnyttjande och förstärkning av de forsk­nings- och utbildningsenheter som finns i Skellefteå.

När det gäller finansieringen anser högskolan i Luleå att finansieringen måsle lösas genom en permanent höjning av fakultetsanslaget med minst 6 milj.kr.

Elt slutligt ställningslagande lill förslagen kan, enligt forskningsråds­nämnden, endast göras i elt nationellt perspekliv för att få de önskade regionala utvecklingseffekterna.

7.5      Teknikstiftelser i Umeå och Luleå

För att underlätta och slimulera pågående och planerad verksamhel för två leknikstiftelser i Umeå och Luleå bör enligt utredningen nödvändiga lokaler för uthyrning till företag kunna uppföras med högsta möjliga regio­nalpolitiska stöd.

Flera remissinstanser, bl. a. Umeå universitet, länsstyrelsen i Västerbot­tens län, regionstyrelsen i Umeå högskoleregion, Luleå högskola, utveck­lingsfonden i Västerbottens län och Umeå kommun är positiva lill utred­ningens förslag. Beträffande del regionalpoliliska stödet för lokalerna kan.

Prop. 1984/85:115

267

enligt Umeå universUei, inte nog betonas del vikliga i atl de s. k. avknopp-nings- och groddföretagen i sin start kan erhålla lokaler i nära anknytning till universitetet lill ell rimligl pris.

Regionstyrelsen i Umeå högskoleregion påpekar atl "elt genomgående drag i stiftelsebildningarna är att kommunen är siarkt engagerad. Det är alldeles säkert vitaliserande för den egna kommunen och dess högskola. Men konstmktionen vittnar också om att del är i den egna kommunen man väntar sig all dra kommersiell nytta av sin högskola. Detta kan innebära atl perifera delar av en region kommer atl få svårare än nu att tillgodogöra sig den kunskap som produceras vid dessa kunskapscentra".

På initiativ av länsstyrelsen i Norrboltens län utreds f. n. enligt Luleå högskola etl förslag om en ulvecklingsby i anslulning till högskoleområdet. Med den finansiering ulredningen föreslår kan enligt Luleå högskola upp­förandet av utvecklingsbyn påskyndas radikalt och bidra till alt kostna­dema för lokaler hålls nere fill fördel för avknoppningsföretagen.

SIND anser att i frågor som dessa bör beslul fattas i särskild ordning.

7.6 Rekrytering till kvalificerade tjänster

Enligt utredningen har del på senare år i framför allt Luleå, men även i Umeå, blivil alll svårare att rekrylera kvalificerad personal, vilket är hämmande för verksamhelen vid de båda högskoleenhelema. Problemen hänger främsl samman med svårigheter för medföljande maka/make att inom rimlig tid fa arbete på dessa orter. Det rör sig om relativt få fall där problemen uppstår, men dessa fall berör strategiskt viktiga befattningar vid de berörda högskoleenheterna. Därför anser utredningen att olika åtgärder borde prövas för alt underlätta rekryteringen.

Utredningen/öreä/år att statens arbetsmarknadsnämnd (SAMN) lillsam­mans med UHÄ ges i uppdrag att utforma principerna och beräkna kostna­dema för följande två åtgärder:

-

atl under viss lid underlätta dubbel bosällning

-

all genom avtal mellan arbelsgivare och löntagarorganisationer inom berörda kommuner underlätta för medföljande maka/make att komma i fråga vid tillsättandet av ijänster inom den kommunala sekiom.

LO lillstyrker utredningens förslag men anser atl det borde ulvidgas till alt gälla arbetsgivare också utanför det kommunala området.

Även UHÅ är positivt till förslagel. UHÄ framhåller "att elt minimikrav är alt ell eventuellt uiredningsuppdrag klart avgränsas till all avse regional­politiskt betingade undantagsåtgärder för vilka speciella ekonomiska och anställningsmässiga villkor skall gälla. Med hänsyn lill det oklara saklägel

- fackligt, juridiskt, ekonomiskt - borde kanske hellre resp. högskoleen­

het av regionalpoliliska medel tilldelas ell engångsanslag för rekryterings-

främjande ålgärder under ell år, varefter en ulvärdering görs av åtgärder­

nas omfattning, ulfall etc. såsom underlag för en seriös diskussion, eventu-

Prop. 1984/85:115

268

ellt också kompletterande utredningsinsatser, rörande mer permanenla stödåtgärder".

AMS anser alt betydande samhällsekonomiska vinster skulle kunna göras om rörligheten ökar i landet som helhel. Slyrelsen erinrar vidare om att ersättning för dubbel bosättning pågår som försöksverksamhet t. o. m. budgetåret 1985/86 för personer i Kimna och Gällivare som får anställning på annan ort.

TCO avstyrker utredningens förslag. Organisationen anser all det vid tillsättande av tjänster skall vara de sökandes kvalifikationer som ger utslaget.

Många andra remissinstanser, bl. a. regionslyrelsen i Umeå högskolere­gion, länsstyrelserna i Västerbottens och Värmlands län. Norrlandsför­bundet samt kommunerna Umeå, Luleå och Skellefteå, anser all frågan är viktig och är positiva till utredningens förslag. Länsstyrelsen i Västerbot­tens län och Skellefteå kommun påpekar att problemet med rekrylering lill nyckelbefatlningar är stort även inom industrin i norra inlandet. De båda remissinstanserna anser all de ålgärder regionalpoliliska utredningen pre­senterat gällande högskoleområdet även borde kunna omfalla induslrin.

Riksförsäkringsverket lämnar följande information i sill remissvar:

"För all underlätta rekryteringen av läkare har regeringen från ingången av år 1985 medgivit all nyelablerade läkare i stödområdena A, B och C får tillämpa arvoden som överstiger normaltaxan med 15%. Arvodeshöjning­en skall avvecklas successivt efter ett år med tre procentenheter årligen. En analys av effekterna av denna taxehöjning kommer alt genomföras".

7.7 Datanätsuppbyggnaden

Utredningen föreslår alt SIND får i uppdrag atl belysa de möjligheter och hinder för ulvecklingen i olika delar av landel som introduktionen av de nya data- och telekommunikationsnäten innebär.

Samtliga remissinstanser som yttrat sig televerket, planverket, stats­kontoret, Umeå kommun samt TCO - är positiva till förslaget.Televerkel säger sig vara berett "alt i önskad omfattning medverka i en evenluell vidare ulredning" om telekommunikationernas belydelse i sammanhanget. Statskontoret anser att "en aktiv styrning är nödvändig för atl kommuni­kationsutvecklingen skall kunna användas i de regionalpoliliska syftena". Enligt statskontoret måste därför det underlag som las fram belysa många aspekter och intressenters syn.

Statens planverk anser att SIND inle ensamt skall bedriva ulredningen om informationsteknologins effekter för den regionala utvecklingen. Den bör istället bedrivas av regering och/eller länsstyrelser saml ha en seklors­övergripande inriktning. Planverket anser vidare atl del är av särskilt intresse att "utreda i vilken utsträckning ekonomiskl och organisatoriskt stöd för en utbyggnad av data- och satellitbaserade telekommunikationer

Prop. 1984/85:115

269

kan kompensera norra inlandet och Norrlands kustland för de långa av­stånden till specialiserad service och lill personkontakter för marknadsre-lalionema".

TCO anser atl nuvarande teletaxor bör ses över då de f.n. är avslånds­beroende. Delta medför konkurrensnackdelar för de norrlandsföretag som är beroende av dataöverföring via telenätet. Umeå kommun anser atl "del måste bli elt viktigt mål för slalsmakterna alt ge de norra teleområdena bättre resurser och förutsättningar än övriga landel för att såväl tillgodose befintliga kundbehov som alt bygga upp en marknad och stimulera utveck­lingsinsatser av olika slag. Så många andra faktorer diskriminerar Norr­land att del enligt kommunens uppfallning behövs en posiliv särbehandling av teleområdena i de nordliga länen för alt vår del av landel inte skall förbli på efterkälke".

7.8 Lokalisering av superdator till Umeå högskoleregion

Enligt ulredningens uppfallning skulle en förstärkning av dalorkraften kunna öka Umeå högskoleregions attraklionsförmåga vad gäller avancerad forskning och högleknologiskt utvecklingsarbete. Utredningen föreslår all möjligheten att lokalisera en s. k. superdator till högskoleregionen uireds närmare.

Remissinstanser med anknytning till regionen är posiliva lill förslagel.

Regionstyrelsen i Luleå högskoleregion anser all beiräffande placering­en av superdatorn så finns det flera forskningsområden vid Högskolan i Luleå som skulle kunna höja sin velenskapliga nivå genom en omedelbar närhet till superdatorn. Av kommunikationstekniska motiv är, enligt hög­skolan i Luleå, en placering i Kimna alt föredra framför Umeå, då Kimna är basstation för Tele-X. Även arbelsmarknadspolitiska moliv talar, enligt högskolan i Luleå, för Kiruna.

När det gäller lokalisering av en superdator till Umeå anser STU all ulgångspunkten måste vara de nationella behoven och inte regionala inves-teringsönskemål. Liknande synpunkter lämnas av bl.a. forskningsråds­nämnden.

STU meddelar vidare att naturvetenskapliga forskningsrådet, mot bak­grund av den stora efterfrågan på CRAY 1-datorn i Saab-Scanias datacen­tral i Linköping, har tillsatt en gmpp för att utvärdera hittillsvarande erfarenheter och utreda hur del framlida behovel av superdalorkapacitet skall kunna tillgodoses. STU vill avvakla redovisningen av dessa erfaren­heter, vilket avses ske senast mars 1985.

UHÅ hänvisar till den pågående ulvärderingen och anser alt de speciella regionala aspekterna också bör kunna tas upp där. UHÄ framhåller atl betydande förstärkningar måste tillföras både universitetet i Umeå och högskolan i Luleå. Utredningsverksamhet av detla slag riskerar, enligt UHÄ, alt skymma behovet av en skyndsam ökning av dessa enheters

Prop. 1984/85:115

270

tillgång lill datorkraft för både ulbildnings- och forskningsändamål.

Enligt statskontoret "har regeringen redan tidigare uppdragit ål UHÄ att i samråd med statskontoret utarbeta en samlad ADB-strategi för högsko­lan. Denna strategi avses omfalta såväl utbildning och forskning som administration inom högskolan. Vidare skall strategin omfatta finansi­eringssystem för att möjliggöra rättvisande bedömningar av kostnader för såväl anskaffning som drift.

Slatskonlorel finner det angeläget att den av kommittén föreslagna ut­redningen om superdator lill Umeå högskoleregion sker i direkl anslulning till utredningen om en samlad ADB-strategi för högskolan. UHÄ bör ges tilläggsuppdrag att uireda den frågan."

SIND anser all finansiering av en superdator ej bör belasta det regional­poliliska anslaget.

7.9      lUC-fdial i Östersund

Utredningen/örei/år att 3 milj.kr. avsätts för etableringen av en filial till lUC (Industriellt Utvecklingscentmm) i Östersund.

Ell anlal remissinslanser, bl.a. STU, är positiva till förslaget. lUC stöder förslaget under fömtsättning all koslnadsläckning för nödvändig initialinvestering och för de inledande tre årens drift kan garanteras. lUC föreslår att den befintliga CAD/CAM-ulmstningen vid filialen i Örnskölds­vik förs över till Östersund och all en del av investeringsmedlen används för uppgradering av datautmstning i Örnsköldsvik. lUC har beräknat atl del krävs ett driftsbidrag för de tre första åren i Östersund på ca 1,9 milj.kr. samt 2 milj.kr. för nyinvesteringar i Östersund och 3,2 milj.kr. i Örnskölds­vik.

Länsstyrelsen, utvecklingsfonden och landstinget i Jämtlands län, Östersunds kommun och SIND lar upp den satsning på teknikspridning som regeringen nu gör i Jämtlands län och menar alt en möjlig lUC-filial måste ses i della sammanhang. Östersunds kommun föreslår att medlen kvarstår men inle specialdestineras lill en lUC-filial. Utvecklingsarbetet av leknikcentmm och teknikspridningsuppdraget bör påvisa var de största investeringsbehoven finns. Länsstyrelsen anser all det är nödvändigl med en fortsalt diskussion om inriktningen av lUC-filialens verksamhet så att den ges en sådan utformning atl den kompletterar befintliga resurser i länel.

7.10   SIND:s branschprogram för träbearbetande industri

Ulredningen föreslår att SINDs branschprogram för träbearbetande in­dustri förstärks genom atl 30 milj.kr. avsätts under en treårsperiod för att slimulera produktutveckling och vidareförädling hos sågverks- och träför­ädlingsföretagen i stödområdet. Utredningen föreslår vidare att SIND ges i

Prop. 1984/85:115

271

uppdrag atl utreda vilka möjligheter del finns alt på lång sikt påverka lokaliseringen av förädlingen av skogsråvaran så all en slörre förädling sker i norra inlandet.

Förslaget all förstärka branschprogrammel får slöd av bl.a. länsstyrel­serna i Norrbottens, Västerbottens och Jämtlands län, Ange och Skellef­teå kommuner saml SIND. Länsstyrelsen i Jönköpings län motsätter sig förslaget eflersom del kan ge negativa effekter för sågverks- och träföräd­lingsföretagen i den östra delen av länel. Länsstyrelsen i Kalmar län menar alt även östra Småland bör omfallas av branschprogrammet.

Vad gäller den långsiktiga påverkan av förädlingens lokalisering till inlandet stöds detta förslag av länsstyrelsen i Jämtlands län, Bräcke kom­mun samt LRF.

För skogsnäringen är del, enligt planverket, mycket som pekar mol en övergång från traditionella metoder med uppkapning av virket på sorti­ment vid hygget till delträds- och kanske helträdsmeloder, där iräddelar eller hela träd avverkas och förs lill virkeslerminaler för industriell hante­ring. Det är lämpligt att dylika lerminaler inrättas i anslutning till sågverk, massainduslrier och Qärrvärmeverk. Goda transportmöjligheter lill mark­naderna är ett villkor. Planverket menar alt det ur regionalpolitisk synvin­kel är angeläget med en medvetet styrd inlandslokalisering men utan slöd från stalsmaklema torde en dylik lokalisering knappasl vara möjlig i någon större omfattning.

8   Åtgärder för företagsutveckling 8.1 Allmänna synpunkter

Enligt ulredningens mening bör ytterligare medel slällas till förfogande för åtgärder inriktade på företagsutveckling i Norra inlandet, Norrlands kustland och Bergslagen. Om ålgärderna skall bli effektiva är det nödvän­digl alt de organ som arbelar med medlen - både finansiella och andra -har nära och löpande konlakler med företagen. Del innebär i sin lur alt man bör eftersträva en decenlraliserad organisation. Den decentraliserade organisationen lorde också, enligt ulredningen, vara en fömtsättning för atl det skall vara möjligt all medverka till att leta upp och utveckla nya produklidéer.

Remissinslanserna är positiva till atl del regionalpoliliska slödel i ökad ulslräckning bör inriklas på stöd till immateriella investeringar. Sålunda stöder bl. a. SIND, RRV, ÖEF, LBS, STU, Norrlandsfonden, utvecklings­fonderna i Gollands och Västernorrlands län saml länsstyrelserna i Upp­sala, Västernorrlands och Gotlands län denna inriktning.

Positiva till en decentraliserad organisation är bl. a. SHIO-Familjeföre­tagen, länsstyrelsen i Uppsala län, utvecklingsfonden i Gävleborgs län och Tierps kommun.

Prop. 1984/85:115

272

Remissopinionen är delad i frågan om vilken form av stöd - generella eller selektiva som bör dominera. SHIO-Familjeföretagen förespråkar generella stödformer då de innebär mindre reglering och byråkrati och är mindre konkurrenssnedvridande. Även SAF, Sveriges industriförbund och Svenska handelskammarförbundet anser all generella medel är de bäsla. TCO och SIND tillhör de remissinslanser som menar att selektiva slöd är atl föredra. Selektiva stöd lill näringslivel ger enligt TCO stor effekt till relativt begränsade kostnader, då de är anpassade efter respeklive företags behov,

SAF, Sveriges industriförbund och Svenska handelskammarförbundet anser "all de selektiva industristöden bör sammanföras till elt enda riskka­pitalstöd, som fördelas genom bankernas medverkan. Huvuddelen av det koslnadskompenserande stödel bör omvandlas till en sänkning av social­avgifterna".

Utvecklingsfonden i Jämtlands län anser alt det är bra med en ökad samordning av industripolitik och regionalpolitik. Liknande åsikter fram­förs av bl. a. landstinget i Västmanlands län och utvecklingsfonden i Gävleborgs län.

Skaraborgs läns landsting anser atl det skulle vara en klar fördel om de olika slödformer som samhällel har all erbjuda kan handläggas av en och samma myndighet. Enligt landsfinget är det rimligt att utvecklingsfondema får denna funktion då de har kompelens på området och elt väl utvecklat kontaktnät med näringsliv, banker och konsulter. Liknande synpunkter framförs av bl. a. SHIO, Gävleborgs läns landsting, utvecklingsfonden i Gävleborgs län och utvecklingsfonden i Kopparbergs län.

RRV beklagar att utredningen misslyckats med att förenkla del regional­politiska stödsystemet. Liknande synpunkter framförs av LO, SHIO-Fa­miljeföretagen, landstingsförbundet, länsstyrelsen i Kopparbergs län och Tierps kommun.

UlveckUngsfonden i Örebro län anser atl det finns skäl atl överväga samordning av glesbygdsstödets industridel, lokaliseringsstödet och ut­vecklingsfondernas rörelselån. Dessa finansieringsstöd utgår lill i huvud­sak samma ändamål.

Utvecklingsfonderna i Kopparbergs och Gävleborgs län framför ett antal krav som de anser bör ställas på del regionalpoliliska siödet.

-

Stödsystemet måste göras enkell, överskådligt och flexibell. Förenkling och flexibilitet kan exempelvis åstadkommas genom atl regelverket ges karaktär av ramförfaltning.

-

Reducering av antalet handläggande organ.

-

Slödels inriktning, utformning och handläggning måste vara sådan all del så långt möjligt styrs till och är attraktivt för de s. k. utvecklingsbara företagen och projekten.

-

Stödet skall utgöra elt incitament till utvecklingssatsningar med slor potential. Det skall inte ses som subvention för icke-bärkraftiga affärs­idéer.

Prop. 1984/85:115

273

-

Slödel skall vara konkurrensneulralt.

-

Statligt slöd skall även inom regionalpolitiken vara ell komplement lill finansieringskällor på den ordinarie kredilmarknaden.

-

Stödet bör primärt inriktas på avlyft av förlustrisk i stället för kostnads-subvention.

-

Stödet bör utformas så alt det förbällrar soliditeten.

TCO avslyrker kommitténs förslag alt utvecklingsfonderna i de regional­politiskt prioriterade områdena skall kunna lillskjuta riskkapital lill mindre och medelslora företag i form av skuldebrev med optionsrätt, s. k. konver­tibla skuldebrev. Enligt TCO:s uppfattning leder förslaget till atl utveck­lingsfonderna hamnar i ägarroll vilket allvarligt skulle försvåra deras verk­samhet. Liknande resonemang förs av SIND, som anser all man måsle betrakta fondemas tillskjutande av kapital i form av bl.a. konvertibla skuldebrev som en försöksverksamhet och all detla bör användas med stor restriktivilel.

TCO säger vidare atl organisationen i övrigl delar utredningens "posi­tiva syn på utvecklingsfonderna och deras näringslivsulvecklande verk­samhet. Fondernas verksamhetsområde bör dock vidgas till alt också omfatta den tjänsieproducerande seklorn. Detla fömtsätter i sin tur alt reglema för stödgivningen vidgas och all staten tillför fonderna ökade ekonomiska och personella resurser.

Fondemas stödgivande verksamhet bör förenklas och slörre resurser satsas på strategisk företagsrådgivning, hjälp med produkl- och produk-tionsförbättringar och utbildning av förelagsledare. För atl förstärka fon­demas utbildningsverksamhet bör man pröva all dela upp de sex nuvaran­de regionala utbildningsenheterna på de olika fonderna.

För att utvecklingsfonderna skall kunna spela en mer aktiv roll i länens utveckling är det nödvändigl att fonderna får elt bredare kontaktnät och alt fondernas slyrelser tillförs elt ökal kunnande om näringslivel. TCO anser därför att arbelsmarknadens parter bör ges represenlalion i fondernas styrelser".

Norrlandsförbundet påpekar vikten av alt utvecklingsfonderna utveck­las lill hjälporgan för del fria näringslivel och alt de inte får bli kontrolle­rande myndighetsorgan. Vidare måste höga kompetenskrav ställas på fon­dema.

SHIO-Familjeföretagen anför att i deras sirävan all förenkla stödbilden bör Norrlandsfonden delas upp på de fyra utvecklingsfondema inom Norr­landsfondens verksamhetsområde. Den del av Norrlandsfondens verksam­hel som berör produktutveckling bör kunna överföras till Induslriellt Ut­vecklingscentmm i Skellefteå.

Kommerskollegium anser att det finns risk för all den stödverksamhet som föreslås i utredningen kan upplevas som konkurrenssnedvridande av våra handelspartners. Det krävs därför stor uppmärksamhel på handelspo-

18   Riksdagen 1984185.1 saml. Nr 115

Prop. 1984/85:115

274

liliska konsekvenser.Bl.a. stödåtgärder till leknikintensiva områden där den intemationella konkurrensen är stor, är föremål för uppmärksamhel internationellt. Kommerskollegium säger vidare atl det är viktigt att före­tagsstöd som syflar lill omstrukturering är temporärt och successivt av-trappas.

Även SHIO-Familjeföretagen påpekar viklen av att stödverksamheten utformas så atl de konkurrenssnedvridande effekterna blir så små som möjligt. SHIO anser vidare att det är väsentligt att stödet utformas så positivt som möjligt och atl det slår "i samklang med marknadskrafterna".

8.2 Utvecklingskapital

Ulredningen anser del väsentligl all stimulera produkt- och marknadsut­veckling hos företagen. Ulredningen menar alt minsi 225 milj.kr. bör överföras från del samlade länsanslaget lill de regionala utvecklingsfon­dema för användning som utvecklingskapital i regionalpolitiskt prioritera­de områden under Ireårsperioden 1985/86-1987/88. Vidare bör engage­mangsgränsen för ulvecklingskapital höjas för samthga ulvecklingsfonder fill 5 milj.kr.

Remissinstansema är i allmänhet posiliva lill förslagel. Det stöds av bl. a. SIND, STU, länsstyrelserna i Ålvsborgs, Jämtlands och Norrbottens län, Östersunds kommun och Lindesbergs kommun. SIND påpekar att förslagel innebär en kraftig resursförstärkning för utvecklingsfonderna inom stödområdet. Verket vill därför ha möjlighet att noga följa, studera och utvärdera resurstillskotten.

Etl antal remissinstanser anser att fondema bör tilldelas medel direkl och inle via det samlade länsanslagel. Utvecklingsfonden i Västernorr­lands län menar atl kanaliseringen av medel via länsstyrelserna leder till att utvecklingsfonderna "i princip får tre huvudmän. Detta skulle vara olyckHgl bl. a. med tanke på alt del innebär en ytterligare komplicering av nuvarande stödsystem".

Ett antal länsstyrelser och kommuner anser däremot att del bör ankom­ma på länsslyrelserna alt fördela medel för utvecklingskapital. Även SIND anser detta men verket tillägger att "eftersom del är fråga om en omfördel­ning av del regionalpoliliska siödet borde den föreslagna användningen av medlen motiverats bättre och alternativen ha diskuterats i betänkandet. Altemativa vägar vore all ändra villkoren för lokaliseringsbidragen eller utöka ramen för offerlslöd". Kontinuitet i det regionalpolitiska stödet skulle därmed enligt SIND uppnås samlidigt som eventuella konflikter mellan det regionalpoliliska stödsystemets och utvecklingsfondernas mål-gmpper skulle undvikas.

SAF, Sveriges industriförbund och Svenska handelskammarförbundet anser, vad gäller ulvecklingskapitalel, "alt denna stödform inle bör använ­das av utvecklingsfondema, ulan av staten tillsammans med bankerna i en

Prop. 1984/85:115

275

ny form för stöd som bör ersätta lokaliseringsbidragen". "Samhällels insats bör inskränka sig lill alt ställa upp med den del av riskkapitalet som inte kan klaras på annat håll". Vidare anser organisationerna alt stödel endasl bör ges till företag som på längre sikt väntas få tillfredsställande lönsamhet.

Länsstyrelsen i Blekinge län fömtsätter "att de områden utanför stöd­området som särskilt anges av ulredningen, och där Blekinge ingår, lillde­las medel till utvecklingskapital". Liknande resonemang förs av bl.a. Oskarshamns kommun som anser att del fömtom Blekinge, även bör tas särskild hänsyn till Östra Småland och Sjuhäradsbygden.

"SIND har funnit ytterligt få fall där behovet av ulvecklingskapital har överstigit utvecklingsfondemas nuvarande engagemangsgräns 3 Mkr. För att undvika diskussioner kring evenluella branschundantag eller vidgade krav på samråd finner industriverket det lämpligt alt avstyrka utredningens förslag om höjd engagemangsgräns till 5 Mkr avseende utvecklingsfonder­nas låneverksamhet. I SFS 1984:556 anges att om det finns särskilda skäl fås efler samråd med statens induslriverk i vatje särskilt fall ulvecklingska­pital lämnas med högre belopp".

Förslaget om höjd engagemangsgräns slöds däremoi av bl.a. utveck­lingsfonderna i Gävleborgs och Kopparbergs län.

8.3 Nyföretagande och företagsservice

Under denna mbrik redovisas remissopinionen med avseende på fyra olika förslag.

1.   För alt stödja utvecklingsfondernas arbele med all leta fram och

slimulera kommersialiseringen av gångbara produktidéer/örei/år utred­

ningen att fondema tillförs 45 milj.kr. i form av statliga administrationsbi­

drag under perioden 1985/86-1987/88.

Majoriteten av de remissinstanser som behandlat frågan, bl.a. RRV, TCO, STU, kommunförbundei saml ett anlal utvecklingsfonder, länssty­relser och kommuner är positiva.

Svenska bankföreningen är negaliv lill förslagel om produktutvecklings-kapital lill fonderna.

2.   Ulvecklingsfondemas företagsservice omfattar etl brett speklmm av

insalser. Utredningen anser all denna verksamhel bör stödjas. Utveck­

lingsfonderna bör därför lillföras 50 milj.kr. i form av statliga administra­

lionsbidrag under perioden 1985/86-1987/88.

Samtliga remissinslanser som ytlral sig i frågan, bl.a. statskontoret, STU, kommunförbundet, Svenska bankföreningen saml ett antal utveck­lingsfonder och länsstyrelser, är posiliva till förslagel.

Utvecklingsfonden i Gotlands län anser att den bör jämställas med utvecklingsfonderna i de s. k. priorilerade områdena vad avser förslagen om resursförslärkning för produklulveckling och företagsservice.

Prop. 1984/85:115

276

3.   Enligt utredningen är det angelägel för företagen atl ha lillgång lill

korta specialinriktade kurser. Utredningen/ö/-e5/år sålunda atl den utbild­

ningsverksamhet som de regionala utvecklingsfonderna bedriver i Luleå

och Falun förstärks. Utöver nuvarande nivå bör denna utbildningsverk­

samhet tillföras 15 milj.kr. under treårsperioden 1985/86-1987/88 för kurser

riktade till företag i Norra inlandet, Norrlands kustland och Bergslagen.

De remissinstanser som yttral sig i frågan, bl. a. STU, utvecklingsfonden i Västerbottens län och Luleå kommun, tycker att förslaget är bra.

Utvecklingsfonden i Värmlands län menar dock att även Värmlands län, som tillhör utbildningsenheten i Göteborg, bör tillföras resurser. Liknande påpekande görs av Eskilstuna kommun avseende den egna kommunen.

Borlänge kommun anser att för all öka utbildningens kvalitet bör plane­ring och genomförande ske i samverkan med de regionala högskolorna.

Länsstyrelsen i Västerbottens län framhåller dominansen av mindre och medelstora industriföretag i länet. Länsstyrelsen förordar därför att sär­skilda medel avsätts för undersökning av förutsättningarna att anordna utbildning, liknande den utredningen föreslår, i Västerbollens län.

4.   Enligt utredningen är det angeläget all skapa möjligheter för intresse­

rade atl kunna genomgå en förelagsledamtbildning. Bidrag till utbildning

kan lämnas i form av stipendier. Utredningen föreslår all medel för sådana

stipendier bör tas från det samlade länsanslaget.

SÖ, kommunförbundet, länsstyrelsen i Uppsala län och länsstyrelsen i Västerbottens län är positiva till utredningens förslag.

Länsstyrelsen i Västerbottens län har "i samråd med regionstyrelsen i Umeå högskoleregion, Stiftelsen Industricentra, Utvecklingsfonden och Stiftelsen Vilhelmina Allmänna Näringslivsfond presenieral ett förslag lill individanpassad utbildning för nyföretagande (SINDU). Projektet nämns i regionalpolitiska utredningens betänkande. Samtidigt framhålls att indu­stricentraortema är lämpliga lokaliseringsorter för ifrågavarande utbild­ning. Länsstyrelsen delar denna uppfallning och förordar att särskilda finansiella resurser avsätts för genomförande av planerad verksamhel i Vilhelmina. Länsstyrelsen hänvisar till en projektplan som har presente­rats för industridepartementet under viniern 1984".

Länsstyrelsen i Jämtlands län anser "de föreslagna aktiviteterna ange­lägna men avvisar förslaget alt delvis finansiera verksamhelen över det samlade länsanslagel eftersom ulredningen i andra sammanhang föreslagil att berörda utvecklingsfonder skall få etl resurstillskott för verksamhe­ten".

8.4 Stödberättigad verksamhet

Beiräffande verksamheter som bör vara berättigade lill regionalpolitiskt stöd föreslås i utredningen en viss uividgning. Denna omfaltar gmv- och mineralföretag

Prop. 1984/85:115

277

-

all parUhandel med produktionsvaror

-

all uppdragsverksamhet

-

uppfödning av pälsdjur, fiskodling

-

konferensverksamhel

-

hotell där rörelsen är utarrenderad

Utredningen föreslår också att stöd skall kunna lämnas till affärsverk­samhet som bedrivs av de slatliga affärsverken och som är av särskild regionalpolilisk betydelse.

Remissinstansema är i allmänhel posiliva till utredningens förslag. Där­utöver föreslår länsstyrelsen i Örebro län att även andra lyper av admini­strativ produktion ges möjlighet att fa stöd eftersom tjänsleseklom måste stimuleras all expandera ytterligare. Länsstyrelsen i Gotlands län föreslår atl även växthusodling skall vara stödberättigad. Länsstyrelsen i Väster­bottens län vill kunna ge stöd även till terminalbyggnader i godssvaga områden i stödområde A och förordar vidare att stöd till mineralsektom även skall kunna omfalta prospektering.

SIND anser all gmvverksamhet, partihandel med produklionsverksam­hel och konferensverksamhel inte skall vara generelll stödberättigade. Beträffande slallig affärsverksamhet menar SIND atl man i stället bör pröva möjligheterna lill avskrivning av statskapital via stalsbudgelen. SIND förordar dessulom att branschforskningsinstitul inkluderas som stödberättigad verksamhet.

Sveriges turistråd menar att "förslaget att i fortsättningen belrakta kon­ferensverksamhel som regionalpolitiskt stödberättigad har både för- och nackdelar. En fördel är all man därmed inte längre diskriminerar en viktig verksamhelsgren från den stödmöjlighet som annars gäller för slora delar av turistbranschen. En nackdel är däremot att man av regionalpolitiska skäl öppnar stödmöjligheien utan alt närmare veta var konferensmarkna­den står idag och vilken utveckling som är att vänta. Många turistprojekt inonf stödområdena har hitfills fått stöd bl.a. med hänvisning till atl konferensverksamhel ger vikliga intäkter under icke semeslersäsong. Ris­ken finns nu all en etablering av mer renodlade konferensanläggningar i stödområdena A och B tar bort underlaget för existerande, konferensbe­roende turistanläggningar. Innan en ändring enligt kommilléns förslag görs bör därför konferensmarknaden analyseras t. ex. inom den just påbörjade branschstudien".

Några remissinstanser, bl.a. länsstyrelserna i Västernorrlands, Väst­manlands och Gotlands län saml Örebro läns landsting vill alt regionalpo­litiskt slöd lill turismen skall kunna ges även utanför de elablerade turist­områdena.

Sveriges turistråd föreslår alt slöd till turistanläggningar skall kunna lämnas i stödområde C även om särskilda skäl inte föreligger. Samiidigi markerar Turistrådet att "stödet bör koncentreras till elablerade turislor-

Prop. 1984/85:115

278

ter med utvecklad infrastmktur för lurism. Ätgärderna bör inriklas på atl utveckla dessa orter genom t. ex. bäitre aktivitets- och serviceutbud. Sam­hällsekonomiska skäl talar för all stödinsatser snarare bör prioriteras till avgränsade orter än sättas in mer fritt inom stora områden".

Vad gäller övriga villkor för stödgivningen anser AMS att reglerna för könskvotering haft begränsad effekl och föreslår därför atl man i stället prövar möjlighelema all främja sysselsättningen för kvinnor i stödområdet genom någon form av bidragssyslem.

8.5 Lokaliseringsstöd

1.   I betänkandet föreslås att lokaliseringsbidrag skall kunna lämnas i

samband med investeringar i byggnader och maskiner även om sysselsätl­

ningen inte ökar, om investeringarna bedöms vara en föruisättning för alt

sysselsättningen hell eller delvis skall kunna upprätthållas. Bl.a. därför är

del inte motiverat alt ha en regel för maximalt bidragsbelopp per nytl

arbetstillfälle.

Nästan alla remissinslanser slöder detta förslag bl. a. med hänvisning till behovet av invesleringar för att höja den tekniska kompetensen hos företa­gen. SAF, Sveriges industriförbund och Svenska handelskammarförbun­det menar emellertid att lokaliseringsbidraget skall vara ett slöd för nyin­vesleringar och inte för att fortlöpande finansiera reinvesleringar. Därför bör kravet på sysselsättningsökning kvarstå.

SIND påpekar all del finns en risk för att stödet närmar sig en generell kapitalsubvention om man hell frångår de nuvarande villkoren för bidrags­belopp per anställd. SIND föreslår därför att ett kriterium motsvarande nuvarande bidragsbelopp per nytl arbetstillfälle behålles som ell riktmärke i slödhanteringen, men all flexibilitet bibehålles för cenirala beslul alt i särskilda fall frångå riktmärket. Verkel vill särskilt undersiryka betydelsen av att villkoren behålles för verksamheter som turism, lorvhaniering och fiskodling där invesleringama kännetecknas av hög kapitalinsats i förhål­lande till sysselsättning.

2.   Utredningen föreslår att lokaliseringsstöd i form av bidrag och lån

sammanlagt inte får översliga 70% i stödområde A, 50% i stödområde B

och 30% i stödområde C, Bidragsandelen bör på motsvarande sätl begrän­

sas till maximalt 50%, 35% resp 20%. Vidare föreslås alt nedskrivningspe­

rioden för statens fordran för lämnat lokaliseringsbidrag förkortas från sju

till fem år.

Etl övervägande antal av remissinslanserna motsätter sig denna be­gränsning av lokaliseringsstödet och -bidragel. Exempelvis menar Svenska kommunförbundet all en minskning av lokaliseringsstödet kan komma atl innebära att riskiagandei lill en del förs över från staten fill kommunema eftersom kreditinstituten redan idag i stor utsträckning kräver kommunal borgen för lån till företag inom stödområdena.

Prop. 1984/85:115

279

Länsstyrelsen i Västerbottens län avslyrker begränsningen av lokalise­ringsbidragel och hänvisar därvid lill erfarenhelerna från länet atl många nyetableringar misslyckas beroende på svag soliditet eller otillräckligt egel kapital i inifialskedel. Lokaliseringsbidragets funkiion all finansiera inkör-ningskoslnader kommer att försvagas om bidragsnivån sänks. Länsstyrel­sen menar atl en sådan försvagning kommer atl få synnerligen negativa effekter på utvecklingsfömtsättningarna för nyelablerade och små företag.

Länsstyrelserna i Jämtlands och Norrbottens län kan acceptera sänk­ningen av bidragsnivån om övriga förslag bl.a. sänkta arbetsgivaravgifter och höjningen av sysselsättningsstödet genomförs. Länsstyrelsen i Gävle­borgs län ser nedskämingama som en konsekvens av de begränsade ramar som angetls i direkfiven. Nedskärningar av lokaliseringsstödet svarar mot en ökning av projektmedel och utvecklingskapital. Länsstyrelsen ser det som viktigare att pengama räcker lill många projekl än all gå in med maximall stöd i varje enskill projekt.

SIND avstyrker sänkningen av del totala lokaliseringsstödet. Vad gäller bidragsandelen menar SIND alt utredningens förslag är dåligt underbyggt. Verkel kan emellertid acceptera handelspolitiska skäl för förslagel men föreslår att uirymme lämnas på central nivå alt i särskilda fall gå upp till 50% i hela stödområdet. I fall av särskild strategisk belydelse bör denna nivå kunna överskridas i stödområde A.

Några remissinslanser, bl.a. SAF, Sveriges industriförbund. Svenska handelskammarförbundet. Svenska bankföreningen, utvecklingsfonderna i Kopparbergs och Gävleborgs län samt Skellefteå kommun anser att lokaliseringslånen kan avskaffas och ersättas av statliga kreditgarantier.

3. Regionalpolifiska ulredningen föreslår också alt länsstyrelsema skall besluta om lokaliseringsbidrag om slödunderlaget är upp lill 10 milj.kr.

Della kommenteras av ett fåtal inslanser. Länsstyrelserna i Ålvsborgs och Västerbottens län är positiva. LO ställer sig iveksam lill höjningen från 7 lill 10 milj. kr. med hänvisning till risken för att slöd Ull icke konkurrens­kraftig verksamhet i etl län går ut över verksamhet i andra län. SIND har elt komplelterande förslag: Om del sammanlagda utestående statliga enga­gemanget i etl och samma företag under en femårsperiod översfiger 10 milj. kr. bör beslul om ökal engagemang fattas centrah.

8.6 Investeringsbidrag

Utredningen/örej/fl/- att investeringsbidraget, som kan lämnas ulanför slödområdet, maximeras lill 15% mot tidigare 20%.

Förslaget godlas av bl.a. SIND, länsstyrelserna i Kronobergs och Östergötlands län saml Gävle kommun. Däremot anser länsstyrelserna i Södermanlands, Kalmar, Blekinge, Göteborgs och Bohus samt Västerbot­tens län att 20% bör kvarstå som maximal bidragsprocent. SAF, Sveriges industriförbund. Svenska handelskammarförbundet och LRF anser atl investeringsbidraget bör avskaffas.

Prop. 1984/85:115

280

8.7 Offertstöd

Utredningen anser beträffande offeristödel

-

atl mer av resursema för offertslöd bör satsas på atl utveckla och stödja projekt som innehåller produkl- och marknadsutveckling,

-

atl det är vikligl atl utbildningsprojekt kan ges slöd,

-

alt man så långl del är möjligt bör lämna offertstöd med villkor om återbelalningsskyldighet i någon form eller med villkor om andel i vär­detillväxt,

-

att subventionen i ett offertslöd lillsammans med etl eventuellt lokalise­ringsbidrag som beviljas till samma projekt inte bör överstiga de maxi­mala bidragsandelama för respeklive stödområde samt

-

att offertsiödet och lokaliseringsbidragen som beslutas på cenlral nivå bör slås samman lill en anslagspost.

De flesta remissinslanserna bl.a. SIND och STU är positiva till utred­ningens förslag. Länsstyrelsen i Örebro län och Örnsköldsviks kommun menar atl offertsiödet skulle användas mer aktivi om beslulskompelensen flyttades till länsnivån.

Statskontoret menar atl "elt stöd som tillkommit för atl täppa till hål i stödsystemet och som dessutom utnyttjas dåligi inte bör behållas. De behov offertsiödet är avseit att lillgodose kan klaras av genom en stabilitet i de kostnadssänkande ålgärdema och möjligheterna till finansiering via utvecklingsfondens ulvecklingskapital".

I det gemensamma remissvaret från SAF, Sveriges industriförbund och Svenska handelskammarförbundet meddelas att "organisalionema är ne­gativa till att slöd lämnas med så stort utrymme för godtycke som offert-stödet medger. Del är olämpligt att en statlig myndighel ges dessa utomor­dentliga befogenheier och del är olämpligt atl stödet i sin lösa form hante­ras av politiker i enskilda ärenden. Risken är då slor atl praxis efter hand kommer att urholka vaije försök lill prioritering. Ett stöd vars normer bestäms från fall till fall rimmar illa med svensk rättsuppfattning".

8.8     Sysselsättningsstöd

Utredningen föreslår atl sysselsältningsstödet skall höjas till 160000 kr. per årsarbelare i stödområde A, 120000 kr. i stödområde B och 60000 kr. i stödområde C. Stödet bör fördelas under fem år med lika stort belopp varje år. Vidare föreslås all handläggningen av sysselsältningsstödet flyttas från länsarbetsnämnden lill länsstyrelsen.

Remissopinionen är i slort posiliv till höjningen av sysselsätiningssiö­dei. Länsstyrelsen och utvecklingsfonden i Gotlands län menar dock att stödet bör utbetalas under två år för atl ge kraftigare stimulans. SIND vill behålla den trappslegsmässiga utformningen för utbetalning av sysselsält­ningsstödet så all stödet blir störsi i initialskedet.

Prop. 1984/85:115

281

SAF, Sveriges industriförbund och Svenska handelskammarförbundet menar att ett riskkapilalslöd skulle ersätta sysselsättningsstödet, som or­ganisalionema betecknar som adminislralivi fillkrånglat och onödigl byrå­kratiskt.

Utvecklingsfonderna i Kopparbergs och Gävleborgs län föreslår en mer flexibel användning av sysselsältningsstödet. Länsstyrelsen bör ges frihet atl inom en given totah-am, med hänsyn lill inomregionala förhållanden, besluta om sysselsältningsstödets nivå i resp. kommun.

Överflyttningen av handläggningen till länsslyrelserna får slöd av flerta­let remissinslanser. AMS menar all även beslutsrätten i dispensärenden beträffande könskvotering och nedsällning av arbelsgivaravgifter vid sys­selsättningsökning bör föras över lill länsstyrelsen. Länsstyrelsen i Norr­bottens län kan dock inte se all en överföring av handläggningen lill länsstyrelsen skulle medföra några samordningsvinster och avslyrker där­för utredningens förslag.

8.9 Sänkning av socialavgifter

Utredningen föreslår att nedsältning av socialavgifter skall göras även i de delar av stödområde A som ligger utanför Norrbollens län.

Remissopinionen är spliltrad i denna fråga. Ell anlal remissinslanser, bl. a. SAF, Sveriges industriförbund, Svenska handelskammarförbundet. Svenska kommunförbundet. Utvecklingsfonden i Jämtlands län. Svenska bankföreningen och Strömsunds, Sorsele och Luleå kommuner är posiliva till förslaget.

Några instanser, bl. a. AMS, RFV, LO och länsstyrelsen i Malmöhus län acceplerar förslaget med viss ivekan. Tveksamheten rör främst del faktum att någon ulvärdering ännu inte hunnit göras av sänkningen i Norrboltens län.

Andra vill att förslaget skall omfatta all prival verksamhet. Dil hör lantbruksstyrelsen, skogsstyrelsen, glesbygdsdelegationen, landstinget i Jämtlands län, LRF, SHIO-Familjeföretagen, norrländska handelskam­rarna och Bräcke kommun.

Negaliva till en utvidgning utanför Norrbottens län är bl. a. RRV, RSV, SIND, länsstyrelserna i Värmlands, Kopparbergs och Norrbottens län samt TCO. I detta sammanhang påpekar länsstyrelsen i Värmlands län alt "användningen av generella och selekliva medel inom en under etl anlal år fix given ram skapar problem på så sätt alt de generella medlens andel kan växa och därigenom begränsa utrymmet för selekliva väl motiverade insat­ser".

TCO menar att en sänkning i hela stödområde A försvårar en ulvärde­ring av sänkningen i Norrbotten och gör atl evenluella effekler där kom­mer alt minska.

Som anledning att avstyrka förslagel hänvisar RSV till att de nuvarande

Prop. 1984/85:115

282

reglerna för det s. k. Norrboltenstödel inte kan tillämpas maskinellt efler uppbördsomläggningen 1 januari 1985 utan kommer att medföra manuella mliner hos skattemyndigheterna. Ulvidgas krelsen av berörda företag och lokala skaltemyndigheter ytterligare, kommer kontrollproblemen atl öka.

Två instanser vill bättre anpassa systemet med socialavgifissänkning lill stödområdets indelning. Länsstyrelsen i Västerbotten vill alt sänkningen enbart skall gälla stödområde A. Skellefteå kommun föreslår följande generella sänkning: 10% i stödområde A, 7% i B och 4% i C.

Länsstyrelsen i Östergötlands län och landstinget i Västerbotten an­mäler en negativ inställning till socialavgiftssänkning som regionalpolitiskt medel.

Länsstyrelsen i Norrbottens län och SIND betonar i sina remissvar atl del är viktigt att preciseringar redan nu lämnas om alt avgiftssänkningen kommer all gälla under en längre tidsperiod, l.ex. minsl återstoden av decenniet.

8.10 Industricentra

Situafionen inom Stiftelsen Industricentra har för utredningens räkning studerats av en arbetsgrupp med representanter för SIND och industride­partementet. Arbetsgruppen har lagt fram tre handlingsalternativ:

-

Avveckling av verksamheten och försäljning av fastighelema till kom­muner och befintliga hyresgäster.

-

Konsolidering av verksamheten och en sirävan efler ökad uthyrning och kostnadstäckning under under de närmaste tre åren. Komplelterande investeringar om ca 100 milj.kr. kan behövas under perioden.

-

Fortsalt utbyggnad av anläggningama i nuvarande takt. Ökade resurser måsle därvid sättas in på att rekrytera hyresgäster.

Utredningen föreslår att Stiftelsen Industricentras verksamhet konsoli­deras. Det bör därvid eftersträvas all intäktema ökar. Endast sådana komplelterande nybyggnationer som kan hyras ul omedelbart bör genom­föras.

Stiftelsen Industricentra bedömer atl del är möjligt att genomföra den föreslagna konsolideringen med sikte på en senarelagd utveckling av verk­samheten. Stiftelsen gör emellertid följande förbehåll:"Intäktsökning ef­tersträvas genom pågående hyreshöjningar, främsl avseende kallhyrans kapitalkostnadsandel med fondering för återkommande refinansieringsbe-hov. Dessutom skall andelen uthyrda lokaler ökas. Delta ger dock inte omedelbar kassaeffekt. Tidsbundna hyresavtal fördröjer hyresjusteringen för redan uthyrda lokaler successivi fram lill 1989 års utgång. I vad avser ny uthyming har stiftelsen visserligen en hög målsällning, men resultatet kan belastas av oväntade händelser. Obeslåndssitualioner hos befinfliga hyresgästföretag är exempel på återkommande minusposter i resullalav-läsningen".

Prop. 1984/85:115

283

Stiftelsen har justerat upp hyresnivån på alla lokaler (även de hyresle-diga) och bedömer det rimligt med åriigl ägartillskott, som moisvarar hyran för 20% av totala lokalylan (i dagslägel uppskattas tillskottet till ca 5 milj. kr.). Enligt sliftelsen är del liksom hittills nödvändigt med åriigl ägarbidrag för att täcka de regionalpolitiskt betingade administrationskost­nader som inle bör belasta fastighetsförvaltningen.

SAF, Sveriges industriförbund och Svenska handelskammarförbundet menar "all Sliftelsen Industricentra nu spelat ut sin roll som regionalpoli­liskt medel och därför bör avvecklas".

Övriga remissinstanser som yttrat sig, bl. a. Norrlandsförbundet, regio­nala utvecklingsfonden i Jämtlands län, länsstyrelserna i Västerbottens, Gävleborgs och Västernorrlands län saml kommunerna Ange och Ström­sund, menar atl del krävs ytterligare salsningar och att en utbyggnad måsle fillåtas när så behövs.

8.11     Lokaliseringssamråd

Utredningen anser alt del nuvarande lokaliseringssamrådel bör ulveck­las. Del lorde vara en fördel om samrådet koncentrerades lill elt mindre antal företag under vissa perioder. Härigenom blir det möjligt alt föra mer djupgående diskussioner med berörda företag om möjligheterna alt förläg­ga viss expansion till de regionalpolifiskl prioriterade landsdelarna. Det är viktigt att eventuella regionalpolitiska åtaganden från förelagen bedöms mol bakgmnd av alla de förbindelser som föreligger mellan resp företag och staten. För all få till stånd lämpliga finansiella lösningar kan del vara lämpligl all använda offertslöd.

Bl. a. SHIO-Familjeföretagen, Gävle kommun och Ange kommun delar ulredningens uppfallning all lokaliseringssamrådet bör utvecklas.

Länsstyrelsen i Stockholms lån menar atl lokaliseringssamrådel mellan centrala myndigheler och storföretagen inte får utnyttjas lill alt styra sysselsättningen inom den privata sektom bort från Stockholm.

Länsstyrelsen i Norrbottens län anser att förslagen är alltför defensiva.

Norrlandsfonden anser atl ulredningens ställningslagande innebär att "ambitionen att på elt konstruktivt sätt involvera de större företagen i regionalpoHuken på detta sätl begravs". Fonden kan inte acceptera delta och hävdar all lokaliseringssamrådel bör vitaliseras. Samrådet bör organi­satoriskt ses över och förankras på räll nivå.

8.12     Kommunala industrilokaler

Enligt nuvarande regler får ytan på en kommunal industrilokal som finansieras med lokaliseringsstöd i normalfallet uppgå lill högsl 2000 m. Det innebär enligt ulredningens mening en onödig restrikfion. I stället bör varje projekt prövas med hänsyn till hur stor den tilltänkta investeringen är

Prop. 1984/85:115

284

i förhållande till den lokala marknaden för industrilokaler. Endasl i undan­lagsfall bör dock lokalytan överstiga 5 000 m.

I vissa fall kan det vara motiverat med stöd lill ombyggnad av befintliga induslrilokaler och lill nybyggnad av relativt slora ytor. Enligt utredning­ens mening bör staten med lokaliseringsstöd medverka i finansiering av större ombyggnader av induslrilokaler eller nybyggnalion på orter som drabbats av omfattande nedläggningar. Det är lämpligt atl sådana ärenden prövas av SIND.

De remissinslanser som behandlat frågan är i stort selt positiva lill förändringarna gällande kommunala industrilokaler. Sålunda stöder bl. a. SIND, länsstyrelserna i Uppsala och Västerbottens län. Svenska kom­munförbundet samt kommunerna Lindesberg och Örnsköldsvik förslagen. Örnsköldsviks kommun anser dock alt stödet bör handläggas av länsstyrel­sen inom samma ramar som övriga lokaliseringsstöd. Delta skulle ge bäitre möjligheter lill samordning eftersom tänkta hyresgäster i de flesta fall söker lokaliseringsstödet som handläggs av länsstyrelsen.

Tierps kommun är negativ lill villkor av typ preliminära hyreskontrakt och till att SIND skall bestämma hyressättningen. Sådana villkor är onödi­ga eftersom kommunen tar den slörsia risken och har bäsl kännedom om de lokala förhållandena.

SAF, Sveriges industriförbund och Svenska handelskammarförbundet säger i sitt remissvar atl "del har hittills varil möjligt för kommuner all i egen regi bygga industrilokaler med hjälp av lokaliseringsstöd. Kommiitén föreslår alt denna möjlighel skall ytteriigare vidgas. Organisalionema an­ser å sin sida alt det nu inle kan anses föreligga den brisl på lokaler som motiverade atl stödmöjlighelema skapades. Kommunerna bör därför inle längre ha denna möjlighel".

9   Transportstöd 9.1 Persontransportstöd

Ulredningen föreslår atl elt persontransportslöd införes. Stödel bör riktas till företag inom industri och uppdragsverksamhet med högsl 200 anställda. Systemet föreslås bli utformat så atl varje företag får köpa rabatthäflen med 20 enkelresor avseende resa mellan Siockholm och samt­liga flygplatser norr om Sundsvall/Hämösand. Sätts priset vid 10000 kro­nor kostar varje enkelresa 500 kr.Ulredningen beräknar atl 3 200 företag skulle ingå i den gmpp som skulle vara berättigade alt köpa rabattbiljetter. Högst 5000 rabatthäflen torde säljas per år. Den toiala koslnaden för rabatten skulle därvid bli ca 25 milj.kr. per år.

För att erhålla resursutrymme för ell persontransportslöd föreslår ulred­ningen en begränsning av godslransportstödel. Ingel företag inom stödom­rådet skulle kunna erhålla mer än 3 milj.kr. i transportstöd per år. Denna

Prop. 1984/85:115

285

maximering av bidragel beräknas ge en utgiftsminskning för godslransport­stödel med ca 15 milj.kr. per år.

Majorileten av remissinstanserna bl.a. Landstingsförbundet, Svenska kommunförbundet. Norrlandsfonden, Norrlandsf örbundet och ett antal länsstyrelser, kommuner och landsting är posiliva lUl införande av ett persontransportstöd, men anser inte atl slödel skall finansieras genom en nedskärning av godslransportstödel.

SAF, Sveriges industriförbund och Svenska handelskammarförbundet anser alt medlen för persontransportslöd kan användas bäitre i form av en reducering av arbetsgivaravgiften. Del är en så liten summa all den reelll inte påverkar förelagens ekonomi tillräckligt för all den skall vara molive­rad.Organisationerna har svårt att se hur stödet skall adminislreras om man har ambitionen att förhindra missbruk. Den kontrollapparal som skulle behövas äter sannolikt upp de fördelar som skulle kunna vinnas.

Transportrådet (TPR) är positivt till införande av ett persontransport­stöd. Rådel avstyrker dock förslagel om en maximering av godslransport­stödel. TPR pekar på atl många storföretag i södra Sverige, t. ex. Volvo, står som fraktbelalare för transporter från en lång rad legotillverkare och underleverantörer inom stödområdet och därför söker fraktbidrag. Om slödel lill Volvo beskärs, skulle detta enligt TPR kunna slå fillbaka mol de småförelag som är underleverantörer, genom atl Volvo skulle söka nya underleverantörer närmare sammansättningsenhetema och därmed utan­för stödområdet. Vidare anser TPR att personlransportslödel bör betalas ul i efterskott, bl. a. för all kontrollmöjligheterna då är bälire.

Länsstyrelsen i Norrbottens län påpekar alt en reducering av godslrans­portstödel skulle innebära att det förelag som i Norrbollens län haft den gynnsammaste sysselsällningsutvecklingen del senasle decenniet kommer alt drabbas. Det kan innebära minskal uirymme för bl. a. utvecklingsarbe­te och i en förlängning allvarliga konsekvenser för della och andra företags utveckling. Vidare menar länsstyrelsen atl denna lyp av regionalpoliliska slimulansålgärder måste vara av långsiklig karaktär.

Etl antal remissinstanser, bl.a. länsstyrelserna i Västerbottens och Norrbottens lån, Norrlandsförbundet, Svenska kommunförbundet, Umeå kommun, Ange kommun, Skellefteå kommun och Statsanställdas förbund anser att ell eventuellt persontransportslöd inle bör begränsas lill enbart flygresor.

TPR påpekar att även om en myckel slor del av tjänsteresandet i del berörda området förvisso sker med flyg, så siiger andelen järnvägsresor ju längre söderut i området man kommer, och i de sydligast belägna delarna i det tänkta stödområdet, specielll i delar av Västernorrlands och Jämllands län, moisvarar järnvägsresorna en så ansenlig del av del lolala tjänstere­sandel all elt ensidigt stöd lill flygel kan få besvärliga följder för konkur­rensen. Ur slrikl administrativ synvinkel skulle etl renl flygstöd vara atl föredra. Med hänsyn lill neutraliteten mellan transportmedlen anser dock

Prop. 1984/85:115

286

TPR atl ell persontransportslöd bör omfatta såväl flyg som järnvägsresor. SJ påpekar i sitl remissvar all ett transportstöd enbart riktal lill flygel försämrar SJ:s förmåga alt konkurrera. "Flygels frihei att dessulom kunna anpassa priserna på olika linjer lill konkurrenssituationen möjliggör all ett "överskott" från subventionerade Norrlandslinjer kan användas för pris­sänkningar i landels södra delar, t.ex. hnjen Stockholm-Göteborg, där konkurrensen är markant. SJ saknar motsvarande möjlighet, dvs att med "överskott" från lönsamma linjer sänka taxan på konkurrensulsalta sträckor".

Ett bortfall av SJ-intäkter på Norrlandslinjema för affärs- och tjänstere­sor innebär enligt SJ att totalkostnaden för persontåg på Norrland i ökad utsträckning måste bäras av turist- och övriga privatresor. En dylik sned­belastning leder enligt SJ till att "tågpriserna måsle höjas och all SJ allvarligt måste ompröva inriktningen av den långväga persontrafiken, vilket kan leda lill en minskning av utbudet vilket i sin tur påverkar resemöjlighetema för alla typer av resenärer. Den förändrade konkurrens­situationen leder lill att SJ:s planer på nysatsningar på sov- och liggvagns-resandet måsle omprövas. Om kommittéförslaget genomförs är del bl. a. ett direkl slag mot SJ:s nyligen lanserade IC-natt Umeå-Stockholm".

För alt undvika en mbbning av konkurrenssituation mellan tåg och flyg föreslår SJ "atl staten bestämmer en ersättning per resa oavsett färdmedel, differentierad med hänsyn till vilket län förelaget ligger inom, exempelvis 500 kr. per resa från BD län och 200 kr. från Z län. Företagen tilldelas särskilda kuponger, vars transportstödsvärde krediteras företagel vid fak­tureringen. Tåg och flyg har då möjligheter all hämtöver lämna gängse marknadsmässiga rabatter till de olika företagen". SJ påpekar också att företagen med ovanstående förslag slipper binda kapital i förköpla biljet­ter.

Vidare anser ett antal remissinstanser att stödel bör utgå för andra destinationsorter än Stockholm.

TPR pekar på att "enligt lillgänglig statistik fortsätter upp emot 20 procent av tjänsteresorna från Norrland bortom Siockholm till mål i södra Sverige. Del vore enligt TPR:s mening orimligt att dessa resor inte skulle omfattas av slöd. Det tänkta stödet bör därför gälla för tjänsteresor till eller från Stockholm eller plats bortom Stockholm, i vilket då även utrikesresor bör ingå".

Utvecklingsfonden i Jämtlands län påpekar "atl Stockholm endast har 15% av landets inköpspotenfial vilket innebär atl kontakterna med södra Sverige är minst lika väsenlliga för företag från Norrland och Norrlands inland. Fonden anser också all tvärförbindelsen över Mittnordenområdet (flyglinjen Vasa-Sundsvall-Östersund-Trondheim) bör inbegripas i person-transportstödet då det är smidigare för resande från exempelvis Umeå lill Oslo att flyga via Sundsvall.

Länsstyrelsen i Norrbotiens län förordar att rabaltsystemel skall omfat-

Prop. 1984/85:115

287

la alla resor över 25 mil med norrlandsort som utgångspunkt. Länsstyrel­sen säger vidare alt stödel kunde utgå i form av bidragsprocent i efterskott som en delersättning för verkligt erlagda personlransportkostnader. En annan metod skulle kunna vara all lillämpa en s. k. krontalsprincip. En lillämpning av en s. k. krontalsprincip vilkel innebär att stödet utgår som etl fast krontal per långväga resa oberoende av vilken kostnad själva transporten medfört. En sådan konstruktion skulle kunna innebära alt stödel utgår oberoende av vilket transportmedel som väljs.

Norrlandsförbundet anser atl en bindning av stödet till Stockholm som destinationsort kan länkas "innebära ytterligare en förstärkning av den bundenhet fill och premiering av t. ex. stockholmska konsultföretag som gäller för norrländska förelag". Förbundel anser all del är avståndet, egentligen lidsåtgången, som skall vara normgivande för stödet då det är där koslnaden ligger.

AB Aerotransport motsätter sig utredningens förslag atl kostnaderna för slödel delvis skall belasta flygförelagen. Bolaget tror inte att rabatterna skulle ge upphov till ett sådanl merresande att rabatterna härigenom skulle bli självfinansierande. För atl täcka raballkostnaderna skulle, enligt AB Aerotransport, flygföretagen tvingas höja biljettprisema på andra trafikav-snitl. AB Aerotransport föreslår därför atl stödet utformas som ell stöd direkt från samhället lill de avsedda företagen.

Inte heller luftfartsverket bedömer det troligt atl flygtrafiken skulle öka pga den föreslagna rabatten. Det finns risk för att Irafiken styrs över lill redan slarki efterfrågade avgångar då det föreslagna rabattsystemet inne­bär alt det nuvarande prisdifferenlieringssystemels styreffekt beiräffande trafikens fördelning över dagen helt elimineras när del gäller de stödberät­tigade företagen. Luftfartsverket bedömer detta som en allvarlig nackdel. Till en del skulle dessa negaliva verkningar kunna begränsas om slödel utformades som en rabatt oberoende av biljettyp, varvid skillnaden mellan raballeral normalpris och rabatteral låg/minipris kunde få en viss styref­fekt, antagligen dock mindre än för nuvarande prisskillnader.

Luftfartsverket anser vidare atl utredningen har dragit en för skarp gräns när den bedömi vilka förelag som är i störst behov av stöd. Luftfartsverket föreslår islället alt personlransportslödel maximeras (på motsvarande sätt som nu föreslås för godslransportstödel).Stödel kommer då atl belyda relativt lile för större förelag, men tröskeleffekterna undviks. Om maximi­gränsen besläms efler del stöd som kan beräknas för ett kontaktintensivt förelag med mindre än 200 anställda kan inte de tillkommande beloppen för enslaka storföretag bli särskilt belydande.

Svenska kommunförbundet anser att "med hänsyn lill flygförelagens goda intäkter på vissa Norrlandslinjer så bör de kunna stå för en väsentlig del av koslnadema för personlransportslödel".

Norrländska handelskamrarna och Ange kommun pekar på vikten av att transportstödet inte urholkas ulan ges karaktären av etl långsiktigt slöd.

Prop. 1984/85:115

288

Företagen måste ges möjlighel atl räkna med del i sin långsikliga planering. De båda remissinstanserna anser del därför vara bälire atl salsa alla lillgängliga resurser på elt väl utbyggt transportstöd. RRV framför följande synpunkter på transportstödet: "Den utvärdering som redovisas av ulredningen talar snarast för ell avskaffande av delta stöd. I betänkandet konstateras nämligen atl trans­portkostnadernas andel av de lotala kostnadema för företagen i de flesta branscher är liten och att transportkostnaderna därför inle torde ha någon avgörande betydelse i företagens kalkyler. Enligt RRV:s uppfallning bör mot denna bakgrund och i syfle all förenkla del nuvarande stödsystemet övervägas att avskaffa godstransportstödet och på annat sätt kompensera företag med höga transportkostnader. Med samma typ av argument av­styrker RRV också utredningens förslag om införandel av elt särskilt persontransportslöd.

Om godstransportstödet trols allt skall behållas bör enligt RRV:s upp­fattning inle det av utredningen föreslagna taket för slödel införas. Om siödet skall finnas kvar och dess ulformning i något avseende ändras är del enligt

RRVs mening mer motiverat all införa en regel som begränsar antalet små stödärenden och gör det möjligt atl i stödgivningen priorilera förelag med höga transportkostnader. I syfte all bl.a. förenkla slödhanteringen och samordna transportstödet med övrig stödgivning bör vidare övervägas all föra över handläggningen av stödärendena från transportrådel lill länssly­relserna".

9.2 Landtransporter till hamnar

I syfte atl nå likställighet mellan olika transportmedel föreslår utredning­en att landtransporter till hamnar som ligger vid norrlandskusten erhåller stöd med den procentsats som gäller för den längsta transportsträckan (över 700 km) i resp transportstödzon. Vidare bör enligt utredningen förändringen tills vidare begränsas lill varuslaget sågade trävaror.

Majoriteten av remissinstanserna är posiliv lill förslaget. Många inslan­ser, bl.a. Statens vattenfallsverk, Sveriges redareförening, Svenska Hamnförbundet, Norrlandsförbundet, norrländska handels kamrarna saml Gävle, Skellefteå och Luleå kommuner anser dock atl stödet även bör omfalla andra vamgmpper än sågade trävaror. Luleå kommun kräver dessutom atl stödel även skall gälla sjötransporterna. Svenska hamnför­bundet säger vidare att de norrländska hamnarnas problem är stora och atl det är önskvärt med ytterligare ålgärder för alt nå elt läge där sjöfart och hamnar kan konkurrera på samma villkor som landiran sporterna.

TPR anser att stödet fömtom sågade trävaror även bör omfatta trävaror som undergått vidarebearbetning i fråga om hyvling, ämnesbearbetning osv. Detta skulle enligt TPR innebära all man lar fasta på den varugmpp

Prop. 1984/85:115

289

som ger de största möjligheterna för sjöfarten atl konkurrera via norr­ländska hamnar. TPR säger vidare alt "med hänsyn lill sjöfartens situation utmed norrlandskusten kan det finnas anledning all överväga införandel av ett sjötransportstöd. Etl sådant skulle emellertid kräva atl ytteriigare me­del ställs till förfogande".

SJ menar att konsekvensema av etl ändrat transportstöd är begränsade för SJ som helhet, men alt de för vissa bandelar kan bli belydande.

De norrländska handelskamrarna anser att om stödel begränsas till sågade trävaror och de stora sågverken vid kusten inte berättigas så leder detta till en konkurrenssnedvridning på den svenska marknaden.

Länsstyrelserna i Skaraborgs och Västmanlands lån och TCO anser atl stödet bör gälla även Vänerhamnama. TCO och länsstyrelsen i Västman­lands län anser dessulom att även Mälarhamnama skall vara stödberälti­gade.

Sveriges redareförening, Vänerns seglationsstyrelse, Vänerns Hamn­förbund, statens vattenfallsverk samt Kristinehamns kommun menar att stödet bör omfatta landets samtliga hamnar. Remissinstanserna påpekar att en dylik utvidgning av stödet skulle innebära besparingar för statskas­san samtidigt som en bättre balans vid konkurrensen mellan norriands- och väst- och sydkusthamnar nås.

TPR har övervägt frågan om stöd för transporter över Vänems hamnar, men kan inte finna några motiv för en sådan utvidgning av stödet.

10   Regionalpolitisk forskning, ERU

Utredningen framhåller vad gäller den regionalpoliliska forskningen två uppgifter som särskilt viktiga för den närmaste framfiden. ERU bör i båda dessa avseenden kunna spela väsentliga roller.

Det är för det första angeläget att stimulera sådan forskning vid universi­tet och högskolor som gör att inriktningen och utformningen av regionalpo­litiken kan bygga på ett kvalificerat kunskapsunderlag.Den andra viktiga uppgiften gäller spridningen eller vidareförädlingen av synsätt och resultat från forskningen till olika användargmpper.

De remissinstanser som yttral sig i frågan, bl. a. SÖ, FRN, CERUM, regionstyrelsen i Umeå högskoleregion, länsstyrelserna i Jönköpings och Värmlands län och Strömsunds kommun, instämmer i de bedömningar ut­redningen gjort.

CERUM betonar behovet av resurser för kompetensförstärkningar inom det regionalvetenskapliga forskningsfältet. Vidare framhåller CERUM att det behövs resurser för att förstärka det nordiska forskningssamarbetet samt att det är väsenthgt med forskning kring naturresursekonomi, skogs­politik och fysisk riksplanering. Del behövs även en inlensifierad forskning kring glesbygdens långsiktiga och stmkturella problem. 

19   Riksdagen 1984185.1 saml. Nr 115

Prop. 1984/85:115

290

LRF framhåller atl del bör bedrivas särskild forskning för glesbygdens utveckling. Förbundet anser vidare att statistikunderlaget bör förbättras då del nuvarande underlaget inle ger tillfredsställande möjligheter att följa den inomregionala utvecklingen.

Norrlandsförbundet och regionstyrelsen i Umeå anser alt CERUM, för att kunna lillvarala och samordna den befintliga forskarkompetensen, så snabbi som möjligt bör få ökade resurser.

För att stimulera det intresse för regionalpolitisk forskning som finns i Västsverige föreslår länsstyrelsen i Värmlands län att några av de kvalifi­cerade forskartjänster, som utredningen föreslår att ERU skall finansiera, placeras i Västsverige.

Länsstyrelsen i Jönköpings län beklagar att ERUs regionala samver-kansgmpper har lagls ned, då de var ett viktigt forum för den regionalpoli­tiska debatten.

11   Besparingsförslag

Utredningen menar att en neddragning med kostnadema med 20% ett sådant altemativ skall enligt direktiven presenteras är helt oacceptabel sedd i relation till de förstärkta tendensema till geografisk koncentration av sysselsättning och befolkning. Enligt utredningen skulle en sådan be­sparing innebära alt kosinader vältrades över på andra polilikområden, främst arbetsmarknadspolitiken och socialpolitiken.

De flesta remissinslanser menar att en nedskäming av resursema är oacceptabel. Riksförsäkringsverket påtalar därvid sambandet mellan regio­nalpolitiska åtgärder och utnyttjandet av socialförsäkringen.

SIND menar all en nedskäming i försia hand bör drabba de generella medlen. SAF, Sveriges industriförbund och Svenska handelskammarför­bundet föreslår nedskärningar i medlen till lokaliseringslån, sysselsätt­ningsstöd och utvecklingskapital. Även Svenska bankföreningen och SHIO-Familjeföretagen kommer med förslag till nedskärningar.

12   Remissinstansernas egna förslag

Enligt TPR betraktas materialflödet som del främsta rationaliseringsom­rådet för svenskt näringsliv. En effektiviserad materialadministrafion kan få genomgripande följder både för näringslivets utvecklingsbetingelser i allmänhet och för transportsystemets uppbyggnad och funkfion.

Rafionaliseringsmöjlighetema ligger främst i en minskning av volymen på det material som flödar genom produktions- och distributionssystemen. Härigenom kan bl. a. kapital som nu är bundet i varor och anläggningar frigöras (en grov uppskattning ger en total besparing på ca 25 miljarder kronor/år).

Prop. 1984/85:115

291

Strävandena atl minska förråd och lager för all frigöra kapital som nu är bundel i varor och anläggningar leder till att kraven på transportsystemet ökar. Del finns risk för all de små och medelslora företagen och de från transportsynpunkt missgynnade regionerna kan komma på mellanhand i den snabba utveckling som sker på MA-området (bl. a. beroende på av­stånd till marknader och leverantörer).

TPR föreslår atl det filiförs särskilda medel för att inom ramen för den regionala projektverksamheten undersöka olika möjligheter att underlätta omställningen fill en effektiv materialadministration för företag och regio­ner som har mindre gynnsamma fömtsättningar från tillgänglighets- och transportsy npunkt.

Landstinget i Västmanlands län anser att det på kommunikationsområ­det finns anledning att bygga upp en simktur som stärker Mälardalen och Bergslagsområdel för att bättre utnyttja den produktionsmässiga och ser­vicemässiga potentialen. Snabba järnvägsförbindelser mnt Mälaren, effek­tivare anslulningsresor till flygplatser och samordning av persontrafiken är exempel på områden som behöver bevakas i de olika sektorsorganen. Enligt landstinget torde avsevärda effektivitetsvinster och ökad konkur­rensförmåga nås med relativt små insatser.

Liknande resonemang förs av Norrlandsförbundet. För att åstadkomma den nödvändiga regionala integrationen mellan norrländska företag (en fömtsättning för ett expansivt norrländskt näringsliv) behövs det kraftiga åtgärder för al befrämja de intema Iransportema. Exempel på en sådan ålgärd är intema höghastighetslåg på nylagd räls mellan vissa utvalda orter.

Planverket pekar i sitt yttrande på de inhemska bränslenas betydelse för den regionala ulvecklingen. Länsstyrelsema har ulfört inventeringar av regionala lillgångar, som entydigt visar att de olika inhemska bränslena kan komma atl få stor betydelse.Bränslena har sin lämpligaste användning i de inlandslägen där transportfömtsättningarna är gynnsammare än för kol. Planverket menar att en särskild utredning behövs för att klargöra i vilka delar av landet som en långsikfig användning av olika inhemska bränslen skall kunna åstadkommas.Vidare bör det underlagsmaterial läns­styrelsema utarbetat ulvecklas vidare.

Planverket och LRF framhåller kombinationssysselsättningens betydel­se för regional utveckling. Enligt verket kan åtgärder för att underiätta kombinationssysselsättning behöva vidtas centralt. Vidare pekar planver­ket på betydelsen av att möjlighelema lill försörjning på landsbygden genom kombinationssysselsättning mellan lantbmk och andra former av dellidssysselsättning inte förhindras genom orationella bmkningsenheter. Om fasfigheter överförs till större enheler kan det innebära förbättringar i ekonomin för dem som blir kvar i näringama.

LRF anser, vad gäller kombinalionssysselsätlning, att det är viktigt med näringsinriklade insatser för att utveckla produkfionsområden och stödja

Prop. 1984/85:115

292

enskilda iniliativ. Ökade insatser bör göras genom rådgivning, utbildning och projektverksamhet. Vidare bör det självverksamma skogsbmkel till­föras mer skogsmark saml understödjas genom en anpassad teknikutveck­ling och utbildningsinsatser.

Förbundet framhåller vidare den vikt jord- och skogsbmkel har för sysselsättningen på landsbygden och vänder sig mol utredningens åsikl att en sysselsättningsminskning för jordbmket i norra inlandet är nödvändig. Insatser bör i stället göras för att förhindra en dylik utveckling.

Prop. 1984/85:115

293

Bilaga 1.3

Sammanfattning av och remissyttranden över rapport (Ds 11984:1) Statligt stöd till glesbygd utvärdering av stödgivningen 1968-1982

1

Inledning ......................................................... 294

2

Sammanfattning av rapporten ............................. 294

2.1

Utveckling sedan 1965   ................................. 294

2.2

Effekter av stödgivningen i glesbygd   .............. 295

2.3

Sammanfattande slutsatser   .......................... 295

2.4

Rapportens förslag ........................................ 296

3 Remissammanställning ........................................ 297

3.1

Allmän inställning till rapporten   ...................... 297

3.2

Allmän inställning till glesbygdsstödet ............... 298

3.3

Stödets omfattning och fördelnitig   ................. 298

3.4

Förstärkning av de personella resurserna   ......... 299

3.5

Slödformer................................................... 300

3.6

Ytterligare utredningar   ................................ 301

3.7

Erfarenhetsutbyte mellan länsstyrelsema  .......... 301

3.8

Kommunemas roll .......................................... 302

3.9

Uppföljnings- och utvärderingsverksamhet   ....... 302

Prop. 1984/85:115

294

1   Inledning

I riksdagens regionalpolitiska beslut våren 1982 (prop. 1981/82:113, AU 23) betonades angelägenheten av dels en aktiv regional uppföljning av den stadiga stödgivningen i glesbygd och dels en effektivare uppföljning och utvärdering centralt.

På industridepartementets uppdrag har planeringsdirektören Bengt[REDACTED_EFTERNAMN] utvärderat den statliga glesbygdsstödsverksamheten under åren 1968-82. Rapporten, Stadigt stöd till glesbygd - utvärdering av stödgiv­ningen 1968-82, innehåller en samlad genomgång av stödverksamheten under perioden.[REDACTED_EFTERNAMN] svarar själv för rapportens innehåll.

Undersökningen har omfattat följande former av stöd vilka regleras i förordningen (1979:638, omlryckt 1982:678) om stafligt stöd till glesbygd

-

stöd till investeringar vid företag

-

slöd till kommersiell service

-

stöd till intensifierade kommunala sysselsättningsinsatser

-

slöd till samhällelig service

-

stöd till hemarbete.

Tyngdpunklen i undersökningen har lagts på perioden 1979/80-1981/82.

2   Sammanfattning av rapporten

2.1 Utvecklingen sedan 1965

Befolkningsutvecklingen i glesbygd förändrades under perioden 1965 80. Folkminskningen upphörde således i stort sett i slutet av 1970-talet. Ålderssammansättningen hos befolkningen gör emellertid att det krävs inflyttning fill glesbygden om folkminskning ska undvikas även framgent.

Antalet förvärvsarbetande, som minskade kraftigt i slutet av 1960-talet, ökade något under senare delen av 1970-talet. Till denna ökning bidrog Stockholms läns skärgård, men även i län som Jämtland och Västerbotten noterades ökning.

Från och med 19681, o. m. budgetåret 1981/82 lämnades, inom ramen för del statliga glesbygdsstödet, tolall 480 milj. kr. som direkta bidrag till olika verksamheier. Stöd i form av investeringslån lämnades med 18 milj. kr. och kredilgarantier tecknades för 128 milj. kr. Under delperioden 1979/ 80-1981/82 lämnades totalt 280 milj. kr. i direkta bidrag. Stödgivningen under denna treårsperiod ökade kraffigt. Budgetåret 1979/80 utgick 66 milj. kr. i direkla bidrag. Bidragen var 1981/82 uppe i 116 milj. kr.

Det sammantagna stödet sedan 1968 fördelades geografiskt så att närma­re 88% tillföll skogslänen. Drygt 6% vardera gick till gmpperna storstads­län och övriga län.

Prop. 1984/85:115

295

2.2     Effekter av stödgivningen i glesbygd

Enligt redovisade kalkyler skulle siödet ha resulterat i all upp lill 6000 fler personer i glesbygd förvärvsarbetade 1982 än vad som skulle ha varil fallet om stödet inte funnits.

Glesbygdsstödet har medverkat till att rädda ca 250 butiker från ned­läggning sedan 1973. Av dessa hänförs 175 till perioden 1979/80-1981/82.

Den uppföljning och utvärdering av försöksverksamheten med social/ samhäUelig service som tidigare genomförts av socialslyrelsen visar att servicen breddats och servicenivån på gmnd av dessa insatser höjls på ett avgörande sätt för glesbygdens invånare.

När det gäller mer långsiktiga posiliva effekter av stödgivningen redovi­sas sådaina från en lång rad län. Man har i områden som skärgårdar, där effektema av just stödel till glesbygd kan isoleras på etl annat sätt än i övriga glesbygdsområden, kunnat notera positiva förändringar i befolk­ningsutvecklingen .

Att självgenererande processer skulle ha åstadkommits, och atl insatser­na från olika myndigheters sida i glesbygd därmed skulle vara på väg att spela ut sin roll, kan däremot enligt utredaren inte styrkas. Etl aklivt och initiativrikt arbete måste bedrivas från dessas sida även fortsättningsvis. Det engagemang och den initiativförmåga som redan finns hos glesbygds­befolkningen bör stimuleras ytterligare.

2.3      Sammanfattande slutsatser

Följande sammanfattande slutsatser redovisas i rapporten och gäller i allmänhet stödgivningen under perioden 1979/80-1981/82.

Det första som kan konstateras är att kapital genom stödgivningen tillförts glesbygden. Stödet till glesbygd utgjorde emeUertid endasl i stor­leksordning 10-15 % av det samlade regionalpoliliska stödet.

Det kan konstateras att stödgivningen till glesbygd, särskilt under början av 1980-talet, när den funnit sina nuvarande former, hafl belydande effek­ter på såväl sysselsättning som service i glesbygd. Eftersom sysselsätt­ningsfrekvensen i glesbygd redan i utgångsläget är låg krävs det emellertid enligt utredaren även fortsättningsvis betydande och uthålliga insatser för alt glesbygden skall kunna hävda sig på sikt. Stödel till glesbygd måste bibehållas realt sett, helst öka, för atl möjliggöra detta.

I länsstyrelsemas enkätsvar talas entydigt om stödgivningens betydelse från psykologisk synpunkt. När del däremot gäller frågan om framlidstron tagit mer konkreta ultryck, om man vågat ta egna iniliafiv i annan utsträck­ning än tidigare, blir svaren någol svävande. Del går dock alt visa på projekt av betydelse, där initiativet lagits av glesbygdsboma själva.

Det måste även fortsättningsvis vara länsstyrelsernas m.fl. uppgift atl lillsammans med kommunema arbeta aktivt med glesbygdsfrågoma och ta

Prop. 1984/85:115

296

olika initiativ. Basen för verksamheten måste emellertid utgöras av gles-bygdsbomas eget engagemang och egna initiativ.

Några faktorer vid sidan om systemet för glesbygdsstöd, som på elt avgörande sätt kan medverka fill eller motverka den önskade utvecklingen i glesbygd redovisas i rapporten. Kommunikationsfrågorna tas som exem­pel på detta. Kan vi inte upprätthålla en god kollektiv trafik slår det i centraliserande riktning. Den nya datatekniken liksom utnyttjandet av inhemska energikällor bedöms däremot bli till förmån för glesbygden.

Kommunreformen och kommunemas starkeire engagemang i bl. a. nä­ringslivsfrågor anges som exempel på faktorer vilka medverkat till en för glesbygden positiv utveckling.

Nödvändigheten av samordning mellan olika politikonu'åden har fram­hålhts i olika sammanhang. Samordningen mellan jordbmkspolitik och glesbygdspolitik betraktas som utomordenfiigt angelägen.

Den hittillsvarande stödgivningen har enligt utredaren medverkat till atl vända en i olika avseenden negativ utveckling i glesbygden.

Utgår man från att ovan redovisade resultat i fråga om sysselsättning, kommersiell service etc. är riktiga, har resursema allmänt sett utnyttjats mycket effektivt. Resursinsatsema är i förhållande till de uppnådda resul­taten små. Varje tillskapat fast heltidsarbete under perioden 1979/80-1981/ 82 skulle i genomsnitt endast ha fordrat en subvention med 88000 kr.

Riksrevisionsverket har ifrågasatt ändamålsenligheten i att IKS-stödet som egentligen är ett arbelsmarknadspolitiskt medel, hanteras av organ med regionalpolitisk verksamhet.

Enligt länsstyrelsema är IKS-stödet mycket uppskattat av kommuner­na. Det påpekas att det är viktigt att se till de förbättringar av infrastmktu­ren etc. som med hjälp av detta stöd kan åstadkommas, vilket i sin tur förbättrar bl. a. den industriella miljön och därmed även ger långsiktiga effekter. Kommuner som får IKS-stöd aktiveras påtagligt i sitt näringspoli­tiska arbele och satsar själva stora resurser på att utveckla sysselsätlnings­möjlighetema i glesbygd.

Uppföljnings- och utvärderingsverksamheten sker på ett relativt olikar­tat sätt i länen. Samtiiga län känner behov av att, i enlighet med förord­ningen, utöva någon form av tillsyn över stödets användning. Här utgör emellertid bristen på personella resurser ett hinder.

2.4 Rapportens förslag

Enligt utvärderingen bör anslagen till glesbygdsstöd öka minst i takt med inflationen. Möjlighelema att höja anslagen i denna takt kan enligt utre­daren dock antas vara begränsade.

I detta läge bör enligt utredaren alla möjligheter till effektivare resursut­nyttjande ses över enligt följande: - Stödets fördelning på län bör ses över. Viktiga kriterier bör vara gles-

Prop. 1984/85:115

297

bygdsbefolkningens storlek i absoluta lal samt denna befolknings andel av den lotala befolkningen i respektive län. Vidare bör avståndet till större befolkningskoncentralioner beaktas.

Omfördelningen mellan länen bör följas av anvisningar om exempelvis "lägsta/högsta gräns" för stödgivningen till glesbygd.

Minskade anslag får konsekvenser särskilt för de små länen. En särskild pott bör därför reserveras centralt för viktiga projekt.

De personella resursema bör förstärkas vid länsstyrelsema för plane­ring etc.

IKS-stödet liksom stödet till hemarbele bör ses över. Långsiktigt bör strävan vara atl begränsa de olika stödformema till enbart tre, nämligen stöd lill förelag, slöd till kommersiell service och stöd till samhällelig service.

MöjUgheten atl ge stöd till nya verksamheter bör övervägas.

Glesbygdsdelegationen bör ta initiativ tiU ytterligare utredningar. Syftet bör vara att skapa en gemensam policy inför den fortsatta ulvecklingen i glesbygden.

Erfarenhetsutbytet mellan länstyrelserna bör utveklas.

Uppföljnings- och utvärderingsmliner bör utvecklas.

3   Remissammanställning

Bengt Berglunds rapport remissbehandlades under våren 1984. Följande remissinstanser har avgett yttranden: Statskontoret, lantbmksstyrelsen (efter hörande av berörda lantbmksnämnder), arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) (efter hörande av berörda länsarbetsnämnder), kommerskoUegium, socialstyrelsen, konsumentverket, statens industriverk (SIND), riksrevi­sionsverket (RRV), expertgmppen för forskning om regional utveckling (ERU), Sveriges lantbmksuniversilet, delegationen för glesbygdsfrågor, samtiiga länsstyrelser. Landstingsförbundet, Svenska kommunförbundet, Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänslemännens centralorganisation (TCO), Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), Lantbmkamas riksför­bund (LRF), Sveriges hantverks- och industriorganisation - (SHIO-Fa­miljeförelagen), HushåUningssäUskapens förbund, Svenska bankförening­en, Sveriges föreningsbankers förbund, utvecklingsfondema i Stockholms, Sorsele, Pajala, Älvdalens och Slommans kommuner samt Nämnden för hemslöjdsfrågor.

3.1 Allmän inställning till rapporten

De flesta remissinstansema är positiva fiU alt en översiktlig utvärdering gjorts av stödverksamheten tUl glesbygd. ERU anser det värdefullt atl utvärderingar av statliga och andra insatser för specifika regiontyper på

Prop. 1984/85:115

298

detta sätt kommer tiU slånd. Övriga remissinstanser med liknande syn­punkter är konsumentverket, glesbygdsdelegationen och länsstyrelsen i Kalmar län.

Socialstyrelsen anser atl ämnel är så viktigt att resurser borde ha satsats även till några mer noggranna studier om både stödels syflen och olikar­tade effekler i skilda regioner. ERU anser att metoder måste utvecklas för att framtida utvärderingar skall kunna ge tillräckligt bra beslutsunderlag för eventuella politikförändringar.

Några, bl.a. RRV, avvaktar de förslag som kommer att läggas fram i betänkandet om det regionalpolitiska stödet liU näringslivel och anser att glesbygdsstöd bör vägas mot andra regionalpoUtiska stödformer. Svenska kommunförbundet avvaktar den rapport som glesbygdsdelegalionen kom­mer att lägga fram om glesbygdspolitiken.

3.2 Allmän inställning till glesbygdsstödet

Samtliga länsstyrelser och även de flesta av övriga remissinslanser delar utredningens slutsats att glesbygdsstödet hafl betydande positiva effekter på såväl sysselsättning som service i glesbygd. Stödet har även bidragit till att befolkningsutvecklingen har stabiliserats i glesbygden.

För statsmaklemas utvärdering och eventuella förändringar av gles­bygdsstödet anser socialstyrelsen studien vara alltför ofuUsländig som underlag. Några större förändringar i det nuvarande glesbygdsstödet bör därför inte göras.

Länsstyrelsen i Jämtlands län anser att glesbygdsstödet i sina nuvarande former är så bra att de förändringar som kan övervägas är marginella.

3.3      Stödets omfattning och fördelning

Utredaren anser att resurser, realt sett, även fortsättningsvis borde avsättas i åtminstone samma omfattning som under perioden 1979/80-1981/82. Anslagen, och länsstyrelsemas utnyttjande av dessa anslag för just glesbygdsändamål, skuUe behöva öka minst i takt med inflationen.

De flesta remissinstansema delar utredarens uppfattning vad gäller re­sursbehovet.

Lantbruksstyrelsen, glesbygdsdelegationen, länsstyrelserna i Krono­bergs, Gävleborgs och Västernorrlands län, Landstingsförbundet samt Sveriges föreningsbankers förbund anser atl glesbygdsstödet bör ökas i volym.

Utredaren/örei/År atl fördelningen på län bör ses över och alt stödgiv­ningen bälire bör anknytas till glesbygdsbefolkningens slorlek. Flera re­missinstanser ansluter sig tiU uiredarens förslag bl.a. länsstyrelserna i Jönköpings, Kalmar, Gotlands, Kristianstads, Malmöhus och Hallands län.

Prop. 1984/85:115

299

SIND anser att stödet bör ha en huvudinriktning mot de regionalpoliliskl mesl utsatta landsdelama. Uppmärksamhet bör därför ägnas ål tendensen till vidgning av områdel där glesbygdsstöd kan utgå.

Pajala kommun har starka invändningar mot utredningens förslag. För­slaget skulle medföra att en kommun med stor geografisk yta och en spridd befolkning får mindre andel av det lotala stödet.

Utredarens förslag om omfördelning av medel från i första hand stor­stadslänen tiU skogslänen skulle enligt länsstyrelsen i Stockholms län få mycket marginella effekter för andra län men det skulle få klart negaliva effekter för storstadslänen. Länsstyrelsen i Västmanlands län avstyrker utredarens förslag om förslagen till bedömningsgmnder innebär att endasl ett fåtal län skulle ges möjlighet att använda glesbygdsstödet.

LRF, HushåUningssäUskapens förbund samt utvecklingsfonden i Stock­holms län anser att stödinsatserna bör utökas såväl i de södra som norra delama av landet. Stödet tiU storstadslänen bör ej minska.

Utredaren föreslår länsvisa anvisningar om exempelvis "lägsta/högsta gräns" för stödgivningen i glesbygden.

Flera remissinstanser, bl.a. glesbygdsdelegationen, länsstyrelserna i Stockholms, Gotlands, Örebro, Gävleborgs, Västernorrlands, Jämtlands och Västerbottens län anser inte att en "lägsta/högsta gräns" är befogad. Länsstyrelsema bör själva svara för prioriteringen inom länen.

Uiredaren föreslår att en särskild pott bör reserveras centralt för viktiga projekt. Några länsstyrelser, bl. a. i Gotlands och Västerbottens län, är tveksamma till förslaget. Länsstyrelsen i Gotlands lån anser att så slor del som möjligt av medlen bör fördelas på länen i början av budgetåret. Då vet länen vad de har att rätta sig efter och en bättre prioritering och effektivare resursanvändning fås.

Länsstyrelsen i Kalmar län tUlstyrker förslagel om en särskild pott för specieUt kostnadskrävande projekt, vUken i första hand bör riktas tiU de från stödsynpunkt små länen.

3.4 Förstärkning av de personella resiu-serna

I utredningen föreslås att de personella resursema på länsstyrelsema för planering etc. bör förstärkas. TCO anser att en förstärkning är angelägen och påpekar att handläggningen av glesbygdsstödet har förts över tiU länsstyrelsema utan att dessa har fått ökade personalresurser. Länsstyrel­sen i Stockholms län är tveksam lUl utredarens förslag. I ett läge där reala minskningar av stödmedlen fömtses anser länsstyrelsen inte att anslag som möjliggör stöd till företag m. m. bör överföras tUl stafiig personal. Liknan­de synpunkter kommer också från länsstyrelsen i Gävleborgs lån. Gles­bygdsdelegationen vUl inte förorda någon total försiärkning av de perso-neUa resursema på regional nivå utan menar att en ompriorilering av resurserna bör kunna ske där okonventionella lösningar prövas. Intressant

Prop. 1984/85:115

300

i detta sammanhang är enligt glesbygdsdelegationen idéerna om s. k. lokal­kontor där regionala organ samverkar saml den försöksverksamhet som pågår i Jämtlands och Västerbottens län med "kommunramar" för gles­bygdsstöd. Kontaktema med glesbygdsförelagama och den praktiska handläggningen sköts här av kommunema. De regionala organens personal frigörs därigenom för arbetsuppgifter av mer övergripande karaktär.

Länsstyrelsen i Jämtlands län understryker vikten av att upprätthålla aktiva kontakter med företagen också sedan stöd lämnats. Länsstyrelsen säger vidare att det är sannolikt alt effektiviteten i stödgivningen skulle höjas om företagsbesök och enkel analys av företagsutvecklingen gjordes l.ex. tiUsammans med den redovisningsmedhjälpare företaget har. En margineU omfördelning från ekonomiska till personeUa resurser torde räc­ka.

Enligt Sveriges föreningsbankers förbund är en decentraliserad organi­sation för glesbygdsstödet viktig. Man anser att ansvaret för de av stats­maktema tUldelade ramama för glesbygdsinsatser i första hand bör admini­streras av de regionala utvecklingsfonderna.

3.5 Stödformer

Om man anlägger strikt regionalpolitiska aspekter på frågan, kan enligt utredaren IKS-stödet liksom siödet till hemarbete förefalla mindre ratio­neUa jämfört med de andra stödformema. Frågan om dessa stödformers fortsatta hantering bör därför övervägas. Långsiktigt bör strävan vara att begränsa de olika stödformerna tUl enbart tre, nämligen stöd tUl företag, stöd tUl kommersiell service och stöd tiU samhällelig service. Inom ramen för dessa tre stödformer bör del finnas flexibilitet. Möjligheten att ge stöd tUl nya verksamheter bör övervägas.

AMS anser alt den utvärdering av stödet som redovisas i rapporten inte ger ett tUkäckligt underlag för ett ställningstagande tiU om stödet till IKS bör finnas kvar i sin nuvarande utformning. Bedömningsunderlaget behö­ver utvidgas väsentiigt bl. a. genom en samhällsekonomisk utvärdering. Remissinslanser med Uknande åsikter är socialstyrelsen, konsumentver­ket, RRV, SIND och LO.

Många remissinstanser bl.a. glesbygdsdelegationen, länsstyrelserna i Värmlands, Gävleborgs, Västernorrlands, Västerbottens och Norrbottens län, Svenska kommunförbundet saml Sorsele, Pajala och Ålvdalens kom­muner anser att en förenkling av bestämmelserna är angelägen. De anser vidare att IKS-stödet bör finnas kvar inom regionalpolitikens område. Glesbygdsdelegationen anser alt stödet tUl hemarbele borde ingå som en form av driftstöd i företagsstödet. Delegationen avser att återkomma med förslag om glesbygdsstödets utformning i sin rapport om glesbygdspoliti­ken.

Länsstyrelsen i Örebro lån anser att IKS-stödet bör ändras så att bidrag vid behov kan utgå generellt inom stödområde C.

Prop. 1984/85:115

301

Sorsele kommun och Ålvdalens kommun anser alt IKS-stödet bör omfat­ta även centralorten. Sorsele kommun påpekar, all eflersom IKS i många fall är ett utmärkt komplemenl lill beredskapsarbeten för arbelslösa, har definitionen av glesbygd orsakal onödigt stora resekoslnader genom alt de arbetslösa tvingals resa från centralorten tUl omgivande byar på gmnd av att IKS inte kunnat beviljas till objekt i tätorten.

Den nuvarande stödgivningen är inriktad på i försia hand slöd tiU inves­teringar i byggnader och maskiner etc, dvs. materiella invesleringar. Bl. a. länsstyrelsen i Värmlands län och Ålvdalens kommun påpekar behovet av att stödet utökas till att omfatta även marknadsföring och i vissa faU produktutveckling.

3.6      Ytterligare utredningar

I rapporten/öres/år utredaren att glesbygdsdelegalionen bör ta initiativ till de ytterligare utredningar om problem och utvecklingsmöjligheter i glesbygd som kan behövas. Syftet bör vara att skapa en gemensam poUcy. Utvecklingsfonden i Stockholms län anser att en aUtför fastlåst policy kan utgöra ett hinder för okonventionella utformningar, vilka hittiUs varit fram­gångsrika för ulvecklingen i skärgården. Några remissinstanser bl. a. lant­bruksstyrelsen, glesbygdsdelegalionen och länsstyrelsen i Kristianstads län menar att det inte finns något behov av större utredningsinstanser. Det är effektivare med ålerkommande erfarenhetsutbyten mellan personer som på olika myndigheter handlägger utvecklingsfrågor för glesbygden.

3.7      Erfarenhetsutbyte mellan länsstyrelsema

Utredaren påpekar vikten av atl ta till vara länsstyrelsemas erfarenheter av den hittiUsvarande stödgivningen och atl fa lUl slånd en kunskapsåler-föring i fråga om mtiner, lekniker etc. Erfarenhetsutbyte meUan länsstyrel­serna bör därför ulvecklas ytterligare. Konsumentverket framhåller bety­delsen av att det goda samarbele och kunskapsutbyte som fortlöpande byggts upp mellan lokal, regional och central nivå kan fortsätta.

Länsstyrelsen i Västmanlands län framhåller viklen av erfarenhetsut­byte mellan länsstyrelsema för att effektivisera stödhanteringen. Industri­departementet bör ta fram de bästa mlinema för stödgivningen att spridas tiU länsstyrelsema.

Även länsstyrelsema i Jönköpings och Kronobergs län anser alt man från central nivå bör ta fasla på utredarens förslag om alt arbela fram mtiner för bäitre kunskapsöverföring, t. ex. genom ökat erfarenhetsutbyte mellan länen.

Prop. 1984/85:115

302

3.8 Kommunernas roll

Behovet av samordning mellan stödgivningen å ena sidan och "exierna" verksamheter å den andra har framhållits i utredningen. Samordning med olika former av kommunal verksamhet är enligt utredaren helt nödvändigt.

Länsstyrelsen i Jönköpings lån delar utredarens åsikt och påpekar vik­ten av att kommunala beslut inte far motverka varandra. Länsstyrelsen säger vidare att en aktiv glesbygdsplanering bör, för att inte stärka mot-satsförhåUandet tätort - glesbygd, integreras i övrig kommunal planering, bostadsbyggande, näringsUv, utbUdning, social service, kommunikalioner m.m.

Andra remissinstanser med Uknande åsikter är bl. a. länsstyrelserna i Kalmar, Blekinge, Västernorrlands och Norrbottens län.

Enligt Hushållningssällskapens förbund krävs väsentliga förstärkningar när det gäller samordningen meUan stöd och rådgivning för glesbygdsföre­tagens utveckling.

I ett par län har använts ett system med kommunala ramar för glesbygds­stödet. LRF framhåUer att här finns både för- och nackdelar. Fördelen är att medelsanvändningen kan bedömas gentemot de lokala behoven. Å andra sidan finns risker att de årliga medelsbehoven växlar mellan kom­muner, varför det kan vara svårt att faststäUa ramama. Vid knapphet på medel riskerar enskUda projekt i en del kommuner att få otillfredsställande stöd.

3.9 Uppföljnings- och utvärderingsverksamhet

Från svaren på den enkäl utredaren skickat tiU länsstyrelsema kan konstateras att länsstyrelsema känner ett behov av någon form av utvärde­ring av den egna stödverksamheten. Det framgår också av de flesla remiss­svaren, att det är angeläget att den ekonomiska uppföljningen sker på ett systematiskt sätt. Flertalet remissinstanser påtalar också att det måste skapas resurser för uppföljning av glesbygdsstödet.

Lantbruksuniversitetet stödjer utredarens förslag om förbällrad utvärde­ring. SärskUt om utvärderingen är inriktad på att kartlägga utvecklings-hinder, och på hur man lyckas bryta ned sådana hinder, kan den vara till stor hjälp när det gäller att höja glesbygdsstödets effektivitet.

Länsstyrelserna i Gotlands, Ålvsborgs och Värmlands lån är tvek­samma tiU ett enhetligt utvärderingssystem eftersom förhållandena är så olika i länen, geografiskt, stmktureUt och beträffande omfaltningen av stödgivningen.

Socialstyrelsen understryker vikten av en aktiv utåtriktad informations-och initiativverksamhet kring glesbygdsstödet.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län påpekar alt uppföljningen inte far bli för teoretiski inriktad. Uppföljning och utvärdering måste därför i hög grad

Prop. 1984/85:115

303

ske i form av kunskapsåterföring och erfarenhetsutbyte. Den nuvarande dataregislreringen vid UMDAC kan användas för löpande översiktliga utvärderingar på såväl regional som central nivå. Initiativ lill mer djupgå­ende utvärderingar bör kunna ske med jämna mellanmm och bör då tas av den centrala nivån.

Prop. 1984/85:115

304

BUaga 1.4

Sammanfattning av och remissyttranden över glesbygds­delegationens rapport (Ds 11984:20) Glesbygden resurser och möjligheter.

Innehåll

1.

Inledning  ...................................................... 

305

2.

Inriktning på glesbygdspolitiken  ......................... 

305

3.

Glesbygdsstödet ............................................. 

. 

306

4.

Sektorsfrågor m. m........................................... 

312

5.

Sänkta arbetsgivaravgifter  ............................... 

323

6.

Medelsfrågor .................................................. 

324

7.

Övrigt............................................................ 

327

Prop. 1984/85:115

305

1   Inledning

Glesbygdsdelegationens förslag lill framtida glesbygdspolilik och till förändringar av glesbygdsstödet m. m. sammanfattas under respektive m-brik i de följande avsnitten.

Delegaiionens rapport remissbehandlades hösten 1984. Yttranden har avgells av kommerskollegium, socialstyrelsen, riksskatteverket (RSV), konsumentverket, Sveriges lantbmksuniversilet (SLU), regionstyrelsen i Umeå högskoleregion, skolöverstyrelsen (SÖ), Centmm för regionalve­lenskaplig forskning i Umeå högskoleregion (CERUM), lantbmksstyrel­sen, skogsstyrelsen, fiskeristyrelsen, arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), statens industriverk (SIND), statens energiverk, styrelsen för teknisk ut­veckling (STU), expertgmppen för forskning om regional utveckling (ERU), statskontoret, riksrevisionsverkei (RRV), samtliga länsstyrelser, televerket, statens lantmäteriverk, domänverket, Svenska kommunför­bundet, landstingsförbundet, Tjänstemännens centralorganisation (TCO), landsorganisationen i Sverige (LO), Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), Sveriges industriförbund, Lantbmkamas riksförbund (LRF), Ko­operativa institutet, Sveriges hanlverks- och induslriorganisalion -(SHIO-Familjeföretagen), Norrlandsförbundet, HushåUningssäUskapens förbund. Svenska sparbanksföreningen. Svenska bankföreningen. Norr­landsfonden, Norrtälje kommun, Vetianda kommun, Strömstads kommun. Bergs kommun, Sorsele kommun, Pajala kommun, Älvdalens kommun. Kommunförbundets länsavdelning i Jämllands län. Stiftelsen Jämtlands läns utvecklingsfond samt Svenska handelskammarförbundet. Centralor­ganisationen SACO/SR har översänt yltrande från DIK-förbundel.

2 Inriktning på glesbygdspolitiken

Delegationen förordnar en fortsatt offensiv och ulvecklingsinriklad poli­tik för glesbygden. Målet skall vara all skapa en livskraftig glesbygd med arbelsmöjligheter, bra service och en god miljö.

Delegationen anser att en långsiktigt framgångsrik politik skall bygga på en mobilisering av glesbygdens resurser. För att ge fömtsättningar för denna krävs strategiska cenirala beslul inom en rad områden.

En bred majoritet av remissinslanserna delar glesbygdsdelegalionens uppfattning rörande inriktningen på glesbygdspolitiken. Direkt negativ är egentligen bara Svenska bankföreningen som anser all glesbygdsfrågor inle lämpar sig för central styrning. Specifikl statligt glesbygdsstöd bör därför ej heller förekomma. Bankföreningen förordar atl samtliga sju före­kommande former av särskilt glesbygdsstöd avvecklas och all alll stöd till glesbygdsområden sker inom ramen för det allmänna regionalpolitiska slödel. Föreningen avslyrker således merparten av de förslag som fram­läggs i den nu remitterade rapporten. 

20   Riksdagen 1984185. 1 saml. Nr 115

Prop. 1984/85:115

306

En del remissinstanser påpekar atl delegationens analyser är alltför bristfälliga och att glesbygdens möjligheter därför överbelonats, medan risker och svårigheter inte tUl fullo beaktats. Sådana och liknande invänd­ningar framförs av bl.a. LO, Norrlandsförbundet och länsstyrelsen i Värmlands län.

Konsumentverket anser att den i sig lovvärda ambitionen att täcka hela faltet av faktorer som är av betydelse för glesbygden har medfört att många av förslagen fått en rapsodisk karaktär och därmed snarare blivit viljeytt­ringar om vad som inom olika sektorer vore önskvärt setl ur ett strikt glesbygdsperspektiv. I avsaknad av en närmare analys av bakgmndspro-blematiken är det i flera fall inte möjligt att göra en närmare värdering av förslagen. Flera av förslagen rör också i praktiken olika organs synsätt i glesbygdsfrågor. Där ankommer det snarast på delegationen själv att med rapporten som ett samlat handlingsprogram verka för att stärka kunskapen om glesbygdens resurser och möjligheter.

Även AMS och RRV anser att flera av förslagen inte är tilhräckligt underbyggda för att det skall gå att ta ställning tiU dem.

Rapporten har enligt Sveriges lantbruksuniversitet en alltför förenklad syn beträffande människan som resurs och fömtsättning för lokal samver­kan i glesbygd. AUtför liten tonvikt har lagts på det sociala samspelet mellan människor i glesbygd, hur konflikter uppstår och löses etc.

Norrlandsförbundet påpekar att de kulturella aktivitelemas roll är ett helt försummat område.

ERU anser att de variationer i fömtsättningar som råder inom det vidsträckta glesbygdsområdet bör uppmärksammas mera både i problem­analysen och i den föreslagna politiken. Vidare anser ERU att del är angeläget atl utreda i vad mån en prioritering mellan föreslagna ålgärder behövs saml om en mmslig och tidsmässig samordning erfordras för effek­tivare och säkrare måluppfyllelse i glesbygdspoliliken.

3 Glesbygdsstödet

3.1 Allmänna bestämmelser

Glesbygdsdelegationen anser att glesbygdsstödet är ett effektivi stöd, varför det inte finns någon anledning att göra genomgripande förändringar av dess inriktning och hantering. Vissa förbättringar och förenklingar av bestämmelserna anses dock önskvärda. Delegationen/öre5/flr bl.a. en ny stmktur i förordningen, innebärande atl enbart två stödformer skulle fin­nas - stöd till företag respektive stöd till kommuner. Vidare föreslår delegationen att glesbygdsstödet skall kunna kombineras med annat slat­ligt stöd så länge inte subventionsgraden blir högre än vad som är tillåtet för en specifik investering.

Kravel på tillfredsställande lönsamhet för att glesbygdsstöd skall kunna

Prop. 1984/85:115

307

lämnas anser delegationen av olika skäl vara svårt atl tUlämpa på gles­bygdsförelag och föreslår en ändring av bestämmelserna.

Delegationen/örei/år att kommunerna skall kunna erhålla projektmedel för vissa konsultinsatser, rådgivning, administration m. m. i samband med glesbygdsutvecklingsinsatser. Delegationen understryker också atl processen mol elt allt starkare kommunalt inflytande över glesbygdspoliti­ken bör stimuleras, inbegripet ett ökat engagemang i glesbygdsstödshan­teringen.

Delegationen föreslår att uppläggningsavgiften om 200 kr. för avskriv­ningslån slopas, liksom avgiften på kreditgarantier för administration och föriuster på gmnd av infriade garantiåtaganden. Wdaxe föreslås att läns­styrelsens obligatoriska samrådsplikt med vissa andra myndigheter vid beslutsfattandet slopas. Delegalionen anser inte heller atl det finns behov av centrala tillämpningsanvisningar för förordningen.

För att begränsa länsstyrelsemas administrativa funktion bör det enligt delegationens mening vara möjligt att utbetala merparten av avskrivnings­lånemedlen till bank i samband med att beslut om stöd fattas.

Förslaget alt införa en ny stmktur i förordningen innebärande enbart två stödformer tillstyrks av bl. a. lio länsstyrelser medan sju länsslyrelser är tveksamma lill eller emot förslaget. Konsumentverket tar klart avstånd från förslaget och anför att i det fall en förändring av förordningens stmk­tur övervägs är del verkets bestämda uppfattning att uppdelningen i stöd­ändamål bör ske mellan sysselsättningsskapande och servicebefrämjande åtgärder.

Förslagel alt glesbygdsstödet i framtiden skulle få kombineras med annat statiigl slöd tillstyrks av bl. a. länsstyrelserna i Gävleborgs, Väster­bottens och Norrbottens län saml av konsumentverket och lantbruksstyrel­sen. Förslagel avstyrks av länsstyrelsen i Kronobergs lån.

Kravel på tillfredsstäUande lönsamhet som stödfömlsältning anser bl. a. länsstyrelserna i Kronobergs och Norrbottens län saml lanlbruksstyrelsen bör finnas kvar. Länsstyrelsen i Norrbottens län anger alt bestämmelsen är elt stöd vid prövningen av bidragsansökningar.

Att kommuner skall kunna erhålla projektmedel för glesbygdsinsatser tillstyrks av bl.a. lånsstyrelserna i Stockholms, Södermanlands, Gävle­borgs och Väslernorrlands län samt av skogsstyrelsen, domänverket och LRF. Även SIND slöder förslagel under fömtsättning atl det lokala enga­gemanget betonas, eftersom ulvecklingen inle kan administreras fram. Länsstyrelserna i Östergötlands och Skaraborgs län påpekar all del redan i dag är möjligt alt lämna stöd lill lokala utvecklingsinsatser med hjälp av länsslyrelsernas medel för regionalt utvecklingsarbete. Statskontoret sak­nar en analys av skälen till förslaget och förordar i stället atl kommunerna främjar glesbygdsutvecklingen inom ramen för skatteutjämningsbidragel. Länsstyrelsen i Värmlands län har lämnat stöd lill konkreia och avgränsa­de näringspolitiska aktiviteter i kommunerna men anser del tveksamt om

Prop. 1984/85:115

308

de begränsade resurser som länsstyrelsen nu förfogar över skall användas för långsiktig subvention av lokala rådgivningsinsatser.

Många remissinstanser tar upp betydelsen av ett kommunalt engage­mang i glesbygdsarbetet. Hur detta bör ske i praktiken har de emellertid olika uppfattning om.

Länsstyrelsen i Väslernorrlands lån delar delegationens uppfattning om vikten av elt ökat kommunall engagemang i glesbygdsutvecklingen, främst inom områden där kommunema har egen kompetens (plan- och byggfrå­gor, miljösidan, teknisk försörjning, social och annan service, kommunika­lioner m. m.). Som delegationen framhåller är det också viktigt att betona länsstyrelsemas regionala samordningsansvar i hela regionalpolitiken, in­klusive glesbygdspolitiken. Beträffande medverkan i stödgivningen anser länsstyrelsen atl de försök som nu görs i Jämtlands och Västerbottens län bör fortsätta ännu ett par år varefler en utvärdering bör ske. Länsstyrelsen i Värmlands län har den bestämda uppfattningen all de medel som för närvarande finns är alltför begränsade för ett konsekvent genomförande av kommunala beslutsramar för alla former av glesbygdsstöd. Erfarenheter pekar också på atl utfallet för enskilda kommuner kan variera högst vä­sentligt meUan olika år. Ett system med beslulsramar skuUe således i Värmlands län för närvarande inte leda lUl ökad flexibilitet ulan till motsat­sen. Enligt länsstyrelsens mening bör det således vara upp tUl varje län att självl fa avgöra vilken arbets- och ansvarsfördelning som anses mest lämplig. Samma uppfattning har länsstyrelsen i Östergötlands län.

Enligt konsumentverket skulle del vara klara fördelar förknippade med att överlåta beslut om hemsändningsbidrag och driftstöd lUl kommunema. Detta skulle enligt verkels bedömning stärka kommunemas ansvarslagan­de för glesbygdsbefolkningens vamförsörjning samtidigt som en bättre avvägning skulle möjliggöras av vilka lösningar som var mest lämpade i de enskilda fallen i form av t. ex. kollekliva inköpsresor, ökade vaminköp via den kommunala hemtjänsten, slöd tiU vamhemsändning eller driftstöd till en befintlig nedläggningshotad butik. Stödverksamheten har numera i syn­nerhet i flera av skogslänen fåll en god stadga. Därför vore del enUgt verkets uppfattning värdefulll all i samverkan med någon upräglad gles­bygdskommun närmare överväga och eventuellt pröva ell ytterligare de­centraliserat beslutsfattande av skisserat slag. Av särskild belydelse är därvid att utveckla tillfredsställande former för en allsidig behandling av ansökningar om driftstöd.

LO ställer sig tveksam till delegationens förslag om etl starkare kommu­nall inflylande över glesbygdsstödet. Ett slufligt ställningstagande i denna fråga bör dock anslå tills den statliga utredningen som ser över kommuner­nas kompetens är slutförd.

Flera länsstyrelser och konsumentverket tillstyrker förslaget atl slopa administrationsavgifter. Statskontoret är emot en ändring.

Ett slopande av länsstyrelsens obligatoriska samrådsplikl i slödärenden

Prop. 1984/85:115

309

tillstyrks av bl. a. länsstyrelserna i Ålvsborgs, Värmlands och Väster­bottens län.

Konsumentverket kan för sin del inle acceptera atl kraven på samråd före beslut tas bort från förordningen. Tvärtom är det angeläget att länssty­relsema via samrådsförfarandet aktivt arbetar för all förslärka samspelet med den berörda kommunen och handelns organisationer. Det bör under­strykas att det inte finns något krav på atl samtliga samråd måsle ske skriftligt. Kravet på samråd med konsumentverket före beslut i principiellt viktiga ärenden är också klart motiverat för atl utvecklingen av stödverk­samheten skall kunna ske i ett samlat perspekliv. Under de senaste åren har konsumentverket behandlat i genomsnitt ca 20 samrådsärenden per budgelår.

Länsstyrelsen i Jämtlands län anser också all samrådsskyldigheten vad gäller del kommersiella stödet bör finnas kvar. Enligt länsstyrelsen är samrådet inle betungande och det finns en uppenbar risk all delegationens förslag utmynnar i minskade resurser hos ett för länsstyrelsen värdefulll seklorsorgan. Ett lysande exempel på hur elt centralt verk enligt länssty­relsens uppfattning bör arbeta är konsumentverket. Del bistånd som länen far vad avser utvärdering, uppföljning och utvecklingsarbete vad avser vamförsörjningsfrågor är enligt länsstyrelsen till ovärderlig nytta. Samråd på den regionala nivån bör dock ej detaljslyras av förordningen.

Konsumentverket avstyrker glesbygdsdelegalionens förslag atl ta bort möjligheten alt kunna utfärda centrala tillämpningsföreskrifter inom ramen för förordningen. Någon närmare motivering tiU delegationens ståndpunkt lämnas inte. Detta är förvånande inte minst mol bakgmnd av alt verkel inte erfarit att denna del av förordningen när del gäller stödet till kommer­siell service varit ifrågasatt. Verkets uppfattning är att de flexibla formema för samverkan varit en bidragande orsak till att stödverksamheten givit så pålagligl positiva effekter. Under den senaste femårsperioden har stats­makterna kraftigl minskat resurstilldelningen lill verkel. Ulan elt direkl slöd i glesbygdsförordningen finns del knappasl utrymme för verkel alt ombesörja uppgifter i anslutning till slödhanteringen vid sidan av de frågor som har en strikt konsumentpolitisk belydelse.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län anser inle alt det finns någol behov av centrala delaljerade tillämpningsföreskrifter lill glesbygdsförfattningen. Däremot är det angeläget att det sker ell fortlöpande erfarenhetsutbyte mellan länen. Industridepartementet/glesbygdsdelegationen bör arbeta för all denna verksamhet utökas. Lantbmksstyrelsen, socialslyrelsen och konsumentverket har också en viktig roU all fylla i delta sammanhang. Liknande uppfattning har bl. a. länsstyrelserna i Kronobergs och Norrbot­tens län. Länsstyrelsen i Västmanlands län anser all del finns behov av en funkiion som kan ge råd i företagsstödsfrägor pä ungefär det sätl som konsumeniverkel arbetar i fråga om del kommersiella slödel.

Enligt lantbruksstyrelsen vill de flesta lantbmksnämnder ha anvisningar

Prop. 1984/85:115

310

tiU stöd för verksamheten och till hjälp för nyanstäUd personal. Lantbmks-slyrelsens anvisningar för glesbygdsstödet bör däremot slopas varför sty­relsen beslulat att även formellt upphäva dem. De utarbetades med ut­gångspunkt från att ralionaliseringsstödet och glesbygdsstödet skulle sam­ordnas för att minska tröskeleffekten dem emellan.

Länsstyrelsen i Östergötlands län delar delegationens uppfallning att bankema bör la en akliv del av ansvaret för finansieringen av invesleringar i företag i glesbygden. Däremot ser styrelsen ingen anledning att involvera dem i administrationen av avskrivningslånen. Såväl ökad medverkan i finansieringen som i administrationen lillslyrks av bl. a. länsstyrelserna i Skaraborgs, Västemorrlands och Västerbottens län. Svenska bankför­eningen framför att bankerna är angelägna att bidra till finansieringen av invesleringar också i glesbygd, men atl dessa måste kunna förräntas på egna meriter.

3.2 Stöd till företag

Glesbygdsdelegationen föreslår att högsta belopp för avskrivningslån saml för stöd tUl uthyrningsstuga höjs till 300000 kr. resp. 50000 kr. samt att avskrivningslån skall kunna lämnas även tUl produktutveckling, mark­nadsföring m. m. W idare före slås att stöd tUl hemarbete och godstranspor­ter inordnas i företagsstödet. Stödet till hemarbete/öres/å* fa lämnas även fiU s. k. hemarbetscentral samt inte enbart inom det regionalpolitiska stöd­området.

En höjning av beloppsgränsema anser många remissinstanser angelä­gen. Länsstyrelsen i Örebro län anser t. o. m. atl en höjning till 400000 kr. förefaller betydligt rimligare än föreslagna 300000 kr. Länsstyrelserna i Östergötlands och Göteborgs och Bohus län anser att höjda belopps­gränser inte får någon större praktisk betydelse så länge medelstillgången är knapp.

Flera länsstyrelser tiUstyrker att avskrivningslån skall få lämnas lill s. k. mjuka investeringar. Inte heller lantbruksstyrelsen har någon erinran mot förslagel under fömtsättning att bidrag endast lämnas till sådana investe­ringar som är att betrakta som startkostnader vid nyetablering och inte när de är att betrakta som driftskostnader.

Hushållningssällskapens förbund anser all stöd lill marknadsföring helst bör ske lill en gmpp av företagare, gärna i kooperaiiv form. Konsument­verket ställer sig emellertid av principiella skäl tveksamt till atl statliga medel skall lämnas tiU företagarens marknadsföring. Även statens indu­striverk är tveksamt och föreslår i stället stöd i form av lån.

Länsstyrelserna i Stockholms, Södermanlands, Östergötlands, Hal­lands och Gävleborgs län anser liksom delegationen atl stöd tiU hemarbete bör kunna lämnas även utanför stödområdet. Några invändningar mol att även s.k. hemarbetscentral skall kunna få stöd har inle framförts. Pajala

Prop. 1984/85:115

311

kommun anför atl tillkomsten av små arbetscentraler med utlokaliserade arbetsuppgifier bör stimuleras bl. a. genom slödel till hemarbele. En änd­ring av bestämmelserna skulle kunna medföra ökad tillämpning av siödet. Stödet till hemarbete bör också höjas från maximalt 20000 kronor liU 40000 kronor för att göra detla mer attraktivt.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län anser all stödel liU godstrans­porter även i fortsättningen bör slyras via kommunema. Dock borde godstransportslödet kunna hanleras ungefär som hemsändningsbidraget liU kommunerna, dvs. lämnas per bidragsår (1 juli-30 juni), sökas senast två månader efter bidragsåreis utgång och lämnas kontinuerligt utan be­gränsningar till elt visst anlal år. Liknande synpunkter framförs av länssty­relsen i Östergötlands lån.

En förändring i förordningen så atl del blir möjligt att bevUja stöd tiU förelag för godstransporter kan enligt konsumentverkets bedömning inte göras utan en närmare kartläggning av problemens art och omfattning. När del gäller den kommersiella servicen vidhåller konsumentverket alt leve-rantörsledel måste åta sig all även sköta transporterna lill utpräglade glesbygdsområden. Endasl i de fall där sådana åtaganden av tradition inle funnits, exempelvis i Bohus län, bör del kunna vara möjligt att bevilja stöd för godstransporter tiU butiker. Det är verkets mening att ett sådanl slöd i likhet med hemsändningsbidraget bör kanaliseras via kommunen.

3.3      Stöd till kommersiell service

Glesbygdsdelegationen har inte föreslagil några ändrade bestämmelser för denna stödform. Lånsstyrelserna i bl.a. Kronobergs, Blekinge och Västmanlands lån har mellertid föreslagit atl investeringslånen bör slopas. Lånsstyrelsen i Kronobergs län anser i stället alt den slatliga kreditgaran­tin bör kunna användas mera flexibell med exempelvis amorteringsfrihel under de första åren.

Konsumentverket menar att de försämringar som under senare år har gjorts av villkoren för investeringslån har bidragit tiU all länsstyrelserna i alll högre utsträckning enbart beviljar avskrivningslån. Verket anser att investerings- och avskrivningslån lillsammans bör få utgöra 75 % av den sammanlagda investeringskostnaden, mot f. n. två tredjedelar.

3.4      Stöd till intensifierade kommunala sysselsättningsinsatser (IKS)

Glesbygdsdelegationen föreslår atl högsia slödbelopp lill enskilda ar­betsobjekt skall höjas från 30000 kr. lill 50000 kr. Vidare föreslår delega­tionen all IKS-stöd skall få lämnas även utanför det regionalpolitiska stödområdet samt att begränsningen atl IKS-arbelena skall reserveras för förelrädesvis äldre arbetslösa bör slopas.

Elt begränsai antal remissinslanser har yttrat sig om IKS-stödet och har slälll sig bakom förslagen.

Prop. 1984/85:115

312

4 Sektorsfrågor m. m.

4.1 Skogsbruk

Glesbygdsdelegationen betonar skogsbmkets betydelse för glesbygdens utveckling och lägger fram två förslag. Delegationen föreslår att ett för­söksprojekt utförs i några glesbygdskommuner, där storskogsbmket utar­betar åtgärdsprogram rörande bl. a. intensifierad skogsskötsel inom vissa ekonomiska ramar med preciserade sysselsätlningsmål. Vidare föreslår delegafionen att regeringen anmodar arbetsmarknadsmyndighetema att bättre utnyttja de möjligheter som finns att ge arbetsmarknadsstöd tUl totalgenomgång av bestånd som innefaltar röjning, tillvaratagande av klen­virke och stamkvistning.

Länsstyrelserna i Stockholms, Kronobergs och Norrbottens län samt domänverket har ställt sig bakom förslagel om försöksprojekt i samarbete med storskogsbmket. LRF har inget atl invända men viU påpeka att endast privalskogsbmkel i dess småskaliga form har möjlighet till en produktion med sådana syften som anges för projektet. Det storskaUga skogsbmkel är uppbyggt på en hantering som försvårar ett projekt med avsedd inriktning.

Enligt SLU torde det vara mer rationeUt att initiera och finansiellt stödja dessa försök på kommunägda skogar för atl successivt vinna kunskap. Skogsstyrelsen å sin sida anser att kunskapema om arbetsmetoderna för att åstadkomma högre aktivitet och flera arbetstillfållen i skogsbmkel nu börjar bli så goda att man kan överväga att lämna försöksstadiet och istäUet driva projekt i fuU skala.

LRF delar delegaiionens uppfattning atl sågverken i Norrlands inland spelar en stor roll för att skapa regional balans i skogsnäringen. Inlandsså-gamas fömtsättningar för vidareförädling bör tiUvaratas och utnyttjas. Härigenom stärks konkurrenskraften och möjUgheter tUl fler arbetstillfäl­len. Lokaliseringen av virkeslerminaler har här en strategisk betydelse och bör uppmärksammas i delegationens fortsatta utvecklingsarbete.

Skogsstyrelsen anför beträffande ökad lokal vidareförädling, att styrel­sen i de fall där det funnits råvara att tillgå tillstyrkt utbyggnad av sågindu-strier framför allt i Norrlands inland. Beträffande förslagel att bättre ut­nyttja det arbetsmarknadspolitiska stödet till samlade skogsåtgärder, hän­visar skogsstyrelsen till sitt yttrande över den regionalpolitiska utredning­en där slyrelsen berört de stora neddragningama av stödet till den skogliga beredskapsverksamheten och skogsvägsbyggandet.

Norrlandsförbundet anser att ett utvecklat stödsystem för mer arbetsin­tensivt skogsbmk, med mycket större inslag av gallringsutlag, skogsvårds­åtgärder och återväxtinsatser, som inte äventyrar förelagens lönsamhet utan ligger på samhällets ansvar, skulle ge god återbäring i form av stabUi-serad eUer t. o. m. ökad sysselsättning i glesbygden.

Prop. 1984/85:115

313

4.2 Jordbruk

Delegationen anser alt de nationella överskollsproblemen i princip inle skall påverka inrikiningen på jordbmkspolitiken för glesbygden. Behovel av förstärkta rådgivningsinsatser till glesbygdsjordbmket, inklusive olika slag av kombinationsföretag, betonas. Delegationen/öres/å/- att regeringen ger lantbruksstyrelsen i uppdrag atl omfördela de personella resurserna vid lantbmksnämnderna i skogslänen i denna riktning. Delegalionen under­stryker alt regional- och glesbygdspolitiska hänsyn måste ges stort utrym­me i stmklurrationaliseringen och alt kommunema bör ha en viktig roll där. Delegalionen/öres/år atl ärenden i slörre utsträckning än idag hand­läggs av lokall utplacerade tjänstemän från lantbmksnämndema. Dessut­om anser delegationen att del bör övervägas om inte beslut i förvärvsären­den skuUe kunna fattas av kommunema. Delegationen föreslår alt en sådan försöksverksamhet genomförs i några glesbygdskommuner. Vad gäller den prisprövning som sker vid förvärv av jordbmksförelag, anser delegationen alt den inte fyller syftet att hålla nere priserna på fastigheter­na. Delegationen/öre5/år därför atl systemet för prisprövning ses över.

Remissinstansema har i allmänhet inget att erinra mot glesbygdsdelega­tionens allmänna syn på hur jordbmkspolitiken i glesbygd bör utformas från i första hand regional- och beredskapspolitiska utgångspunkter. Stats­kontoret t.ex., kan i princip anslula sig tiU denna uppfattning, eflersom jordbmksproduktionen i glesbygd endast marginellt bidrar till landels to­tala överskottsproduktion. DärtUl kommer att jordbmk är en långsiktigt stabU näring som är särskilt värdefull i glesbygd. Stmkturrationaliseringen inom de areella näringama bör därför ses som led i regionalpolitiken.

Lånsstyrelsen i Malmöhus län anser emellertid att i en samlad bedöm­ning av i vUka områden jordbmksproduktionen skall minskas bör även tas hänsyn tiU var jordbmksproduktionen kan ske effektivast. Jordbmkspoli-tiska överväganden bör således inte helt underordnas glesbygdspolitiken.

Med hänsyn lill nuvarande överskotlssituation på jordbmksprodukter måste enligt LRF en successiv produktionsomläggning komma tiU stånd. Enligt LRFs uppfattning bör utgångspunkten vara alt tiUvarata lokala biologiska fömtsättningar.

Animalieproduktionen kommer därför ha stor betydelse för resursut­nyttjandet i glesbygdsområden. Samtidigt påverkas jordbmket i glesbygd av den allmänna jordbmkspolitiken. Del är därför nödvändigt att tillvarata givna resurser samt utveckla nya grödor och användningsområden för jordbmkel som helhet. En ökad användning av vegetabilier för energipro­duktion är ell sådant exempel.

Även slalens energiverk tar upp energiskogsodling som elt länkbart alternativ till traditionell jordbmksproduktion. Resultaten av pågående forskning och storförsök får ge en uppfattning om dessa möjligheter.

Behovel av ökad lokalrådgivning till glesbygdsföretag underslryks av bl. a. flera länsstyrelser.

Prop. 1984/85:115

314

Lantbruksstyrelsen anför att problemen vid utökad lokalrådgivnings­verksamhet är dels atl finna lämpade personer, dels finansieringen. Del ställs slora krav på kunnande och förmåga att arbeta självständigt men ändå hålla goda kontakter och samarbeia med övriga instanser på områdel. Det stora problemet är naturligtvis finansieringen. Ytterligare medel måste anslås eftersom lanlbmksverkel ej kan omfördela personal för ändamålet, dels på gmnd av övriga tjänsters karaklär av specialistfunktioner, dels på gmnd av ansträngd personalsituation.

Beträffande delegationens förslag att lantbmksstyrelsen skuUe få i upp­drag att omfördela de personella resursema så finner lantbrakssiyrelsen att delegationen måtte vara dåligt underrättad om lanlbmksverkels arbetsupp­gifter och personalsituation. Med hänsyn tiU de förslag som delegationen framför synes det märkligt att inga kontakter tagits för att undanröja denna brist. Delegationens beskrivning av sysselsättningslägel vid lantbruks­nämnderna saknar helt verklighetsförankring. Samtidigt som påbjudna besparingsåtgärder resulterat i personalminskningar av storleksordningen 30 tjänster per år under de senasle 5 åren så har alll fler arbetsuppgifter ålagts nämnderna.

Slutligen erinrar lantbmksstyrelsen om att verket under innevarande budgelår ålagts att genom avgifter bidra till finansiering av rådgivnings­verksamheten med 10 milj. kr. Detta verkar till nackdel för rådgivningen i udda produktionsgrenar.

Beträffande dessa avgifter så anser länsstyrelsen i Kronobergs län atl det bör övervägas om inte rådgivningen till jordbmksförelag borde befrias från sådana i de områden som ulgör glesbygdsstödsområden.

SLU anser alt för alt lantbmksnämndemas tjänstemän skall kunna fun­gera som rådgivare inom nya produktionsgrenar i lantbmkei, så måsle de själva erhålla kompletterande utbildning på området. Samråd bör ske meUan SLU, lantbmksstyrelsen och glesbygdsdelegationen hur denna fortbildning bör läggas upp.

SLU framhåller vidare all del är betydelsefullt atl det lokala initiativet kombineras med någon form av experthjälp. Det är då viktigt att det finns resurspersoner i kommunema som kan stödja initiativen och fungera som kontaktpersoner till aktueUa experter. SLU kan medverka till all dessa kommunala kontaktpersoner får den utbildning som behövs.

Den rådgivning som ofta efterfrågas är enligt länsstyrelsens i Värmlands län bedömning ofta av allmän karaklär. Det bästa sättet all skapa rådgiv­ningsresurser i decentraliserade former torde därför enligt länsstyrelsens mening vara att se sådan verksamhel som en del av den kommunala näringspolitiken. Kommunema spelar en central roll i det regionala ut­vecklingsarbetet. Det har därför varil nalurligl för länsstyrelsen att stödja konkreta och avgränsade näringspolitiska aktiviteter i kommunema.

Förslaget om kommunala beslul i jordförvärvsärenden avsiyrks av bl. a. länsstyrelserna i Kronobergs, Östergötlands, Ålvsborgs, Skaraborgs och Örebro län saml lantbruksstyrelsen och statskontoret.

Prop. 1984/85:115

315

Statskontoret anser att del bör vara en slallig uppgifl all fatta beslul i jordförvärvsärenden. Samtidigt anser slalskonlorel all del finns anledning att pröva behovet av alt ha kvar jordförvärvslagen.

Delegationens förslag tillstyrks av bl.a. Hushållningssällskapens för­bund, länsstyrelsen i Stockholms län, domänverket saml kommun- och landstingsförbunden.

Endast några få remissinstanser tar upp förslagel om en översyn av prisprövningsreglema i jordförvärvslagen.

Förslaget avstyrks av lantbruksstyrelsen.

4.3 Fiske och vattenbruk

Delegationen anser alt fiskeristyrelsen bör satsa slörre resurser på del kusinära fisket och insjöfisket samt på lokal vidareförädling av fångstema. Beiräffande vattenbmket betonar delegalionen viklen av att tillstånds­prövningen för fisk- och skaldjursodling förenklas. Delegationen anser vidare all avgifter vid miljöprövning av små odlingar helt bör undvikas. För atl förbättra det ekonomiska utfallet av fiskodling i mindre skala, liksom för insjöfisket, krävs enligt delegationen en samordnad mottagning, förädling, distribution och marknadsföring av produkterna.

Remissinstanserna är genomgående posiliva tiU vad delegationen anför rörande fiske och vattenbruk.

Fiskeristyrelsen påpekar atl den i sin verksamhel skall beakla både den förelagsekonomiska lönsamheten och sysselsätlningen i kust- och skär­gårdsområdena.

Lånsstyrelsen i Kalmar län föreslår atl regeringen initierar en försöks­verksamhel i länet i syfte att utveckla en bälire samordning inom fiskeri­näringen i linje med vad delegationen föreslagit. Även bl. a. länsstyrelsen i Östergötlands län och Pajala kommun betonar behovet av samordnad distribution, marknadsföring m. m.

LRF anser atl fiskel bör ägnas större inlresse i glesbygdsdelegationens fortsatla arbete.

Fiskeristyrelsen tillslyrker förslagen rörande vallenbruket. I fråga om behovel av en förenkling av tillståndsgivningen viU slyrelsen dock betona all del som många gånger uppfattas som byråkratiska hinder och tröghet i systemet i de flesla fall är att hänföra tiU atl del ofta finns slora konflikler i fråga om olika vattenområdens användning. Kommunala mark- och val-lenanvändningsplaner är därför nödvändiga.

Även lånsstyrelsen i Malmöhus län tillslyrker delegaiionens förslag och viU i sammanhanget peka på de utbildningsinitiativ saml de forsknings- och utvecklingsinsatser inom vattenbruksområdel som sliftelsen Samverkan Universitet-Näringsliv medverkat lill. Erfarenhelerna av denna verksam­hel bör enligt länsstyrelsen tas till vara i glesbygdsdelegalionens fortsalla arbete.

Prop. 1984/85:115

316

SLU anser att fiskodlingens främsta problem idag är atl matfiskodlama inte har lillgång tUl tilh-äckligt med kvalitativt godtagbar sältfisk. Även marknadsinformation kring priser, bästa avsättningskanaler, kvalitetskrav etc saknas. Beslulsfallarna på regional nivå (länsslyrelser, ulvecklings­fonder, lanlbmks- och fiskenämnder) har knappast övergripande kunskap om dessa problem. Givetvis kan konsulter engageras för att anskaffa denna informalion, men dels är detta ett dyrbart förfaringssätt, dels finns risken atl ell dubbelarbete kommer att uföras eftersom ett sådant arbete kanske utförs i flera län.

Lantbruksuniversitetet påpekar att för att eliminera ovannämnda nack­delar har ulredningen om statligt stöd tiU odling av fisk och skaldjur föreslagit inrättandet av en planeringskommitté med representanter för fiskeristyrelsen, slatens induslriverk, Sveriges lantbmksuniversilet och vatlenbmkamas riksförbund. Kommitténs arbetsuppgifter skaU vara att utarbeta elt marknadsinformationssystem, informationssystem kring ut­bud och efterfrågan på sältfisk samt informera om regler för slalligl stöd och andra finansieringsvägar.

TCO anser att länsstyrelserna i samarbete med fiskeristyrelsen och statens industriverk bör utreda fömtsättningarna för etl ökat vatlenbmk i respeklive län och utarbeta en plan för den fortsatla utbyggnaden av bl. a. fiskodlingsanläggningar.

4.4 OfTentlig sektor

Glesbygdsdelegationen/örei/år bl. a.

-

alt de försök som inletts för att utveckla lokalkontorsidén bör fullföljas och ytterligare några försök initieras,

-

atl decentraliseringen inom verk och myndigheler bör drivas på,

-

att inskränkningar av statlig service i glesbygden bör få genomföras först efler länsstyrelsens godkännande,

-

att upphandlingskungörelsen bör ändras så atl statiiga myndigheter i högre grad kan göra lokala upphandlingar.

Många remissinstanser har betonat behovet av sektorssamordning. Där­emot är det inte så många som haft synpunkier på de enskilda förslagen.

AMS anser i likhei med delgationen att resurser och befogenheter i ökad utsträckning bör föras så långt ut i organisationen som möjligt. I del sammanhanget nämner styrelsen alt den tagit initiativ till en omorganisa­tion av verkets kansli och lämnat förslag om en decenlraliseringsplan. Förslagel innebär att det centrala kansliet minskas med 150-200 årstjäns­ter som förs vidare till arbetsförmedlingarna.

Atl länsstyrelsen bör godkänna inskränkning av statlig service tillstyrks av länsstyrelserna i Kronobergs, Jämtlands, Västerbottens och Norrbot­tens län. Konsumentverket är däremot för sin del inte berett all tillstyrka

Prop. 1984/85:115

317

all länsstyrelsen måste godkänna, och därmed i praktiken överpröva, andra samhällsorgans beslut i sådana frågor. En smidigare väg som i försia hand bör prövas är all införa ell obligatoriskt samråd med länsstyrelsen inför planerade inskränkningar. Därigenom skapas ell rådmm där följd­verkningarna av en inskränkning kan bedömas i ett större perspektiv. Enligt konsumentverkets uppfattning bör länsstyrelsen kunna få en sam­rådsfunktion även i vissa fall som inte berör offentlig service. Verket vill därför åter aktualisera del till regeringen tidigare lämnade förslagel om en samrådsplikl i fråga om planerade försämringar av leveransvUlkoren till strategiska dagligvambuiiker och drivmedelsanläggningar i glesbygd.

Länsstyrelsen i Stockholms län konstaterar att det i slutskedet av för­handlingarna med olika parter om indragningar av verksamhet ofta kan vara svårt att på rimlig tid uppnå enighet. Länsstyrelsen förordar därför all medel i dessa situationer skall kunna utgå ur glesbygdsstödsanslaget för alt trygga verksamhel av regionalpolitiska skäl.

Angående den statliga upphandlingen anför lånsstyrelsen i Kronobergs lån all det är elt område där varje kommun, landsting och myndighel har etl speciellt ansvar och noga bör överväga sina egna möjligheter lill lokala upphandlingar. Glesbygdsdelegationen bör få i uppdrag att stimulera till en helhetssyn, som ökar dessa möjligheter.

Norrlandsfonden anser atl den slatliga upphandlingskungörelsen bör ses över, men atl man bör ha i minnet all lidigare försök inte lyckais.

Flera remissinstanser ser positivi på lokalkontorsidén. AMS nämner all slyrelsen gjort en översyn av förmedlingsservicen i glesbygd. F. n. pågår i tolv kommuner som försöksverksamhet en servicesamverkan med post­verket.

Pajala kommun anser all lokalkonlorsidén är så intressant atl den bör testas i Pajala kommun inom ramen för civildepartementets projekl om seklorssamordning i Norrbotlen.

Länsstyrelsen i Västernorrlands lån anser det vara väsentligt atl länssty­relsen ges författningsmässiga och ekonomiska möjligheter atl inrätta lo­kala kontor med olika slalliga funklioner och i samverkan med kommunal verksamhet i flera mindre orter.

4.5 Utbildning

Ell tiotal remissinslanser tar särskilt upp utbildningsfrågorna, även om del i belänkandet inle läggs några konkreia förslag utan enbart betonas behovet av glesbygdsanpassad utbildning på olika områden.

Regionstyrelsen i Umeå högskoleregion påpekar bl.a. alt högskolans distansundervisning genereUt kan bidra lill att möta ulbildningsbehov i glesbygden. Slyrelsen anser också atl det borde övervägas om inte medel kunde tillskjulas ur glesbygdsstödet för atl genomföra småförelagaml-bildning. Även SÖ anser all del finns en naturlig koppling tiU glesbygdsstö-

Prop. 1984/85:115

318

det när det gäller alt tiUskjuta resurser liU utbildning av regionalekonomisk betydelse. SÖ framför också bl. a. all yrkesinrikiad utbildning som passar glesbygdens förhållanden kan anordnas bl. a. i form av lokalt och regionall arbelsmarknadsanpassade kurser där skolstyrelse respektive länsskol­nämnd fr. o. m. läsåret 1985/86 har möjlighet atl faslställa lim- och kurspla­ner.

För den agrara utbildningen i glesbygd kommer en försöksverksamhet atl inledas nästa läsår med kombinalionsutbildning i gymnasieskolan av jordbmks-, skogsbmks- och trädgårdsulbildning.

Inom den påbörjade försöksverksamheten för all utveckla gymnasiesko­lan har utarbetats timplaneförslag som medger samordning mellan gymna­sieskolan och kommunala vuxenutbildningen vilkel underlättar utbildning i glesbygd.

Behovet av samverkan mellan olika skolformer understryks av AMS. AMS nämner i sammanhanget en försöksverksamhet som pågår i några av skogslänen innebärande en samverkan mellan kommunala vuxenutbild­ningen och arbetsmarknadsutbildningen.

Lånstyrelsen i Västernorrlands län skriver bl. a. atl ett bibehållande av skolor i glesbygd ofta har stor belydelse för framtidstron bland befolkning­en i berörda områden. Statsbidragen lill strategiskt belägna glesbygdssko­lor bör därför räknas upp så att de skall kunna behållas längre än eljest.

Beträffande den glesbygdsanpassade utbildningen vill länsstyrelsen be­tona vikten av att utbildningen bl.a. vid lantbruks- och skogsbmkssko-loma också ges en inriktning mol kombinationsverksamhet inom areella näringar (t. ex. jordbmk-trädgård-skogsbmk i olika kombinationer) samt även mol kombinationer mellan areella näringar och andra näringar (l.ex. trädgård-småindustri-servicearbete).

Även LRF påtalar bristen på samordning i undervisningen inom jord­bmk och skogsbruk vid lantbmksskoloma.

4.6 Glesbygdsforskning

Delegationen anser att forskning är en belydelsfull del i en långsiklig strategi för utveckling i glesbygd. Delegalionen anser att både ERU och CERUM bör ge hög prioritet ål forskning kring glesbygdsfrågor. Delega­tionen framhåller också att högskolan i Östersund bör kunna utvecklas lill en betydande resursbas för glesbygdsforskningen. De extra resurserna anser delegationen främst bör kunna ställas lill förfogande genom CERUM. Delegationen undersiryker också all det är av största vikl all resursstarka forskningsinstitutioner som de lekniska högskolorna och lanl-bmksuniversitetet ägnar ökad uppmärksamhel ål forskning som är bely-delsefuU för en utveckling i glesbygd. Glesbygdsdelegationen/örei/år all regeringen specialdestinerar medel för glesbygdsinriktad forskning inom CERUM, de tekniska högskoloma och lantbmksuniversiletet. Den ändra-

Prop. 1984/85:115

319

de inriktningen bör åstadkommas genom omprioriteringar inom respektive verksamhet.

Flera remissinstanser är positiva liU delegaiionens betoning av forsk­ningens belydelse för utvecklingen i glesbygd och förslagel om ompriori­tering av forskningsresurser. Det gäller bl.a. socialstyrelsen, CERUM, statskontoret saml länsstyrelserna i Västernorrlands och Västerbottens län.

CERUM anser alt specialdestinerade medel är en fömtsättning för att en gmndläggande forskning om stmkturella och långsikliga utvecklingsfrågor skall få tillräcklig kontinuitet. CERUM påtalar det omedelbara behovet av basresurser lill CERUM och att resursbehovet for högskolan i Östersund skall ses i delta sammanhang,

Beträffande Högskolan i Östersund påpekar regionstyrelsen i Umeå högskoleregion att även en ulvecklad glesbygdsforskning vid högskolan inom överblickbar tid inte kommer att kunna svara för någon dominerande del av forskningsvolymen. Det är därför nödvändigl all utnyttja aUa intres­santa forskningsresurser. Östersund kan emellertid tjäna som förmedlare av idéer och önskemål till andra forskande enheter.

Länsstyrelsen i Västerbottens län viU för sin del framhålla atl kompetens på området sedan tidigare finns vid universitetet i Umeå och att lantbmks-universitetels båda enheter, skogshögskolan och Röbäcksdalen, finns i Umeå. Länsstyrelsen anser att dessa tre enheter bör kunna utgöra viktiga resurser i glesbygdsforskningen.

SLU anser alt det som generellt saknas i svensk forskning rörande glesbygdsulvecklingsfrågor och som inte heller behandlals i rapporten är övergripande forskning kring bebyggelsemönster i Sverige, speciellt gles­bygdens funklioner i sammanhanget, dvs tvärvetenskapliga forskningsin­satser rörande befolkningstäthetens problem i geografiskt, ekonomiskl och socialt hänseende. Denna forskningsinriktning finns i andra länder. Gles­bygdsdelegalionen borde tillsammans med Arbetsgmppen lantbmk och samhälle (ALA) och de lantbruks- och skogsvelenskapliga fakulteterna vid SLU saml CERUM initiera sådan verksamhet.

ERU anser att det i pågående forskningsprogram finns uirymme för forskning kring glesbygdemas problem och möjligheter även om regionty­pen glesbygd där inte ulpekas som ett speciellt forskningsobjekt. ERU ser fram emot ell fortsall samarbele med glesbygdsdelegalionen när det gäller att precisera frågeställningar.

Länsstyrelsen i Örebro län har ingen erinran mot atl särskilda medel satsas på glesbygdsinriktad forskning, men motsätter sig atl detta skall kompenseras genom indragning av andra forskningsresurser. Länsstyrel­sen anser all Sverige behöver salsa mer på forskning främst inom teknik­området för alt klara konkurrensen från utlandet.

Länsstyrelsen i Värmlands län kan inte ansluta sig till förslaget om att lägga ett stort ansvar för glesbygdsforskningen på CERUM samtidigt som

Prop. 1984/85:115

320

delegationens erfarenheler av CERUM: s hittillsvarande verksamhel är negaliva. Enligt länsstyrelsens mening är det viktigt atl i forskningssam­manhang ta vara på det intresse för och den kompetens som byggis upp hos enskilda forskare på olika håll i landet när del gäller glesbygdsforsk­ningen. Länsstyrelsen har t. ex. i sina kontakter med högskolan i Karlstad och genom sitt engagemang i REVÄST konstaterat att det finns en bely­dande glesbygdsforskning i Västsverige. Det bästa sättet alt uppmuntra tiU och skapa resurser för glesbygdsforskning är därför enligt länsstyrelsens mening atl glesbygdsdelegationen intensifierar sina kontakter gentemot forskningsbeviljande organ, STU, universitet och högskolor m.fl.

4.7 Energifrågor

Delegationen föreslår alt stödel liU eldningsanläggningar för inhemskt bränsle förbättras och att storleksgränsen på en anläggning för atl stöd skall kunna utgå bör slopas, så atl inte små anläggningar lämpade för glesbygden diskrimineras. Vidare framhålls alt prisrelationen mellan el­ström och inhemskt fastbränsle måste förändras tUl faslbränslets förmån för att inte den marknad som börjal byggas upp (och som är särskilt känslig i Norrlands inland) skaU slås sönder.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län anser det vara viktigt att slopa storleksgränsen på anläggningar vid stödgivningen. Vidare anser länssty­relsen att för att främja en utbyggnad av träddelsterminaler till inlandet, bör slatens energiverks bidrag differenlieras så att en högre bidragsandel utgår i stödområde A och B.

Statens energiverk anför atl 10-15 skogsterminaler kommer alt starta verksamhet som ett resultat av 1984 års investeringsprogram. Dessa skogs­terminaler kommer att tekniskl utformas som separationsanläggningar för induslriråvara och bränslen. Råvara för terminalema ulgörs av hela träd och Iräddelar. I och med att lerminalerna färdigställes och verksamheten kommer igång kommer de att leda lill en ökad verksamhet inom skogsbm­kel genom atl lönsamheten för gallringar och röijningar kan förbältras. Även om de statliga slöden medför atl etl begränsai antal anläggningar uppförs inom rena glesbygdsområden, förväntas utvecklingen de närmaste åren medföra att konkurrenssituationen hos skogsanvändande företag tvingar fram en ökad satsning på sådana anläggningar. Effektema av investeringarna i skogslerminaler på utvecklingen inom glesbygdsområ­dena kan vara svåra atl nu enlydigl avgöra. Statens energiverk kommer att utvärdera terminalslödets betydelse för bl.a. marknadsutvecklingen för skogsbränslet och kommer då även att studera regionala effekter varvid glesbygdsfrågan naturligt kommer in. Beträffande ekonomiskt stöd påpe­kar verket att det kan lämna slöd vid introduktionen av ny leknik genom slöd till prototyp- och demonslralionsanläggningar. Att dämtöver lämna etl långsiktigt slöd lill någon leknik är enligt verkets mening inle lämpligt

Prop. 1984/85:115

321

då därmed de olika bränsleformernas och energibärarnas konkurrenskrafi på sikl blir snedvriden,

LRF anser atl tillvaratagandet av skogsbränsle som energikälla bör föranleda en mer långsiktig planering av energianvändningen.

Sorsele kommun anser alt förslagel om alt ändra prisrelaiionen mellan elström och inhemskt fastbränsle, till faslbränslets förmån, synes något illa underbyggt. Den konkurrens om skogsråvaran som redan föreligger från massaindustri, sågverk och spånplallefabriker skulle ytterligare öka. Skogsstyrelsens inställning däremoi är all ökad användning av skogsråvara för eldningsändamål är lill godo för skogsbmkel och skogsindustrin. Bort­sett från vissa lokala obalanser utgör eldning av avverkningsrester och lövved ingel hinder för skogsindustrins råvamförsörjning ulan snarare en fördel. Skogsslyrelsen anser dessulom atl lönsamheten i att elda med skogsbränslen är så god idag att del inle behövs någon utökning av stödet lill anläggning av pannor för delta ändamål.

4.8      Turism

Delegationen anser alt Sveriges turistråd bör analysera samspelet mellan stor- och småskalig lurism i glesbygden inom ramen för arbetet med stmkturplanen för lurism och rekreation.

Uppfattningen att den s. k. bygdeturismen bör stimuleras får stöd av bl.a. SLU. Samtidigt påtalar universitetet att skevheter i skattelagstUl-ningen motverkar en möjlig uthymingsverksamhel i allraktiva fjäll- och skärgårdsområden. Det gäller för högl salta taxeringsvärden samt för låg gräns för skattefria hyresintäkter. Även länsstyrelserna i Stockholms och Skaraborgs län pekar på de ogynnsamma skaltereglemas effekter.

4.9      Småskalig teknik och informationsteknologi

Delegationen föreslår att slyrelsen för teknisk utveckling (STU) och statens induslriverk (SIND) ges i uppdrag atl ägna särskild uppmärksam­hel ål den småskaliga lekniken, exempelvis inom ramen för det teknik­spridningsprojekt som de fått i uppdrag alt utföra.

Delegationens förslag tUlslyrks av bl. a. länsstyrelserna i Skaraborgs, Västernorrlands och Västerbottens län.

SIND konslalerar atl uppläggning av leknikspridningsprojektet pågår. Informationsmaterial och annat underlag är under utarbetande. I projektet ingår samarbele med högskolor och universitet. SIND anser för sin del atl fördjupat samarbele mellan berörda parler är önskvärt för att få sådan forskning, som kan kopplas till enskilda affärsidéer.

STU påpekar all förbistringen om vad man på olika händer menar med småskalig teknik är slor. Det är därför viktigt atl delegalionen så klart som möjligt i sin aviserade exempelsamling redovisar sin definition. Med ut-

21   Riksdagen 1984185. I saml. Nr 115

Prop. 1984/85:115

322

gångspunkt från denna kan STU bättre bedöma möjligheterna alt inom ramen av ell uppdrag ägna särskild uppmärksamhel ål den "småskaliga tekniken".

Delegationen/öres/år att regeringen i samband med medelstilldelningen tiU de lekniska högskoloma och lantbmksuniversiletet särskilt anger atl resurser skaU avsättas för utveckling av småskaliga lekniska lösningar.

Förslaget fillstyrks av bl. a. lånsstyrelserna i Skaraborgs, Västernorr­lands och Västerbottens län. Den senare länsstyrelsen framhåUer att en offensiv glesbygdspolitik fordrar en offensiv teknikpolitik avpassad till den miljö och tiU den tid den har att fungera i. Länsstyrelsen tillslyrker därför med skärpa delegationens förslag. Lantbmksuniversitelets båda enheter i Umeå, skogshögskolan och Röbäcksdalens forskningsanstalt, bör härvid kunna göra betydande insatser.

Delegationen föreslår vidare att utveckUngsfondema tillsammans med SIND ges i uppdrag att ta fram utbildningsmaterial för småskalig teknik som passar de små, ofta kombinerade företagen i glesbygden.

SIND framför atl verkel avser att i samarbete med skolöverstyrelsen ta fram förslag till utveckling av utbildningsmaterial för bl. a. småskalig tek­nik i den i Norrland och Småland pågående försöksverksamheten med glesbygdsutbUdning för småföretagare och hantverkare.

Beträffande informationsteknologin/öres/år delegationen att regeringen mer systematiskt verkar för att bygga upp ett finmaskigt nät av kontakt­punkter tUl stöd för utvecklingen inom informationsteknologins område och att regional- och glesbygdspolitiska hänsyn därvid ges stort utrymme. Delegationen föreslår också att regeringen ger televerket i uppdrag alt utveckla modeller för hur informationsteknUcen skall komma glesbygden till godo. Delegationen föreslår vidare att regeringen avsäller resurser inom ramen för den regionalpolitiska projektverksamheten för ytterligare försök med service-Zgrannskapscentraler i glesbygd.

Förslagen får stöd av bl.a. länsstyrelserna i Skaraborgs och Väster­bottens län. Televerket har i princip inget all erinra mol delegaiionens synpunkter men anser att rapporten präglas av en onödigl pessimistisk syn på tillgången till telekommunikationer i glesbygd.

Televerkel bygger ut nät och nättjänster i takt med efterfrågan, vUkel är en av gmndidéerna med televerkets satsning på de publika tjänsterna. Televerkets strävan är således att tjänsterna skall bli allmänt tillgängliga. Det är även televerkets ambition att åstadkomma en prismässig geografisk utjämning, vilket är en av fömtsättningama för decentralisering och där­med för en allsidig regional utveckling i samhället. Hämtöver är televerket berett att göra kundindividueUa satsningar på normall affärsmässiga gmn­der.

I televerkets treårsplan 1985/86-1987/88, som inlämnades till regeringen den 31 augusti 1984, ges entydiga besked om televerkels policy och verk­samhetsinriktning samt redogörs för konkreta utbyggnadsplaner.

Prop. 1984/85:115

323

Av treårsplanen framgår bl.a. atl del i televerkets ansvar ingår atl utveckla och tiUhandahåUa en samhäUsekonomiskt riklig leleinfrastmklur baserad på ett sammanhållel lelenät och till behoven anpassade ijänsler.

Det är således televerkels uppfattning atl telekommunikationerna inle kan anses uigöra en trång seklor från glesbygdspolitisk synpunki. Den flexibla nät- och nättjänstestmkturen bör istället utgöra en god gmndval för de framtida glesbygdssatsningar där väl ulvecklade kommunikalions-och informationsnät utgör viktiga komponenter.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län framhåller att den nya informations­teknologin kan reducera de problem i glesbygden som orsakas av stora avstånd. Den är småskalig lill sin karaklär och ger möjligheter till distans­arbete i hemmet eller i små arbetscentraler. En medveten styrning av teknikens utbyggnad tUl fördel för glesbygden bör därför ske. Om så inle sker kan den nya tekniken i stället verka centraliserande. Vid utbyggnaden av del föreslagna nätet av kontaktpunkter bör väljas en modell där man i första hand tillgodoser glesbygden för att sedan bygga ul nätet meUan de mer tätbefolkade områdena. Länsstyrelsen i Norrbottens län framför lik­nande synpunkter och anser också atl glesbygdsdelegationen bör få i uppdrag alt särskilt bearbeta informationsteknologifrågorna med sikte på bl. a. konkreta försök.

Statskontoret anser alt innebörden av förslaget om finmaskigt nät av kontaktpunkter är oklart.

Pajala kommun anser att i likhet med den vävverksamhet som bedrivits under lång tid i form av bl. a. grannskapscentraler, borde många datorise­rade verksamheter gå att utlokalisera tiU mindre orter, och atl del dåligi utnyttjade stödet till hemarbele borde kunna tillämpas.

Norrlandsfonden anser att det skyndsamt bör ulredas hur de ökade möjligheterna till kvalificerat distansarbete skall kunna utnyttjas i regional­politiken.

5 Sänkta arbetsgivaravgifter

Glesbygdsdelegationen anser del angeläget att olika flnansieringsmöj­Ugheter undersöks närmare för en sänkning av arbetsgivaravgifterna med 10 procentenheter för alla näringsgrenar utom den offentliga seklorn (inkl. affärsverken) i stödområde A.

Delegationen anser vidare atl möjligheten bör övervägas atl i Norrlands inland befria familjeföretag från arbetsgivaravgift för den försia som an­ställs i företagel och eventuellt också reducera avgifterna för de nästkom­mande två anställda.

Del senare förslagel får stöd av HushåUningssäUskapens förbund, SHIO-Familjeföretagen samt Sorsele och Bergs kommuner. SHIO-Famil­jeförelagen anser att för glesbygdsstödet bör genereUa metoder efterslrä-

Prop. 1984/85:115

324

vas, exempelvis sänkning av arbetsgivaravgiften eller helt borttagande av avgiften för en person (även egenavgiften). Däremot är RSV, SIND och TCO negaliva. TCO anser atl samhället genom befintliga sysselsältnings-och lokaliseringsstöd redan ger en betydande subvention vid nyanställ­ning.

SkUlnaden meUan glesbygdsdelegationens och den regionalpolitiska ut­redningens förslag beträffande sänkta arbelsgivaravgifter är att delegatio­nen inte bara vUl ha en geografisk uividgning utan även en vidgning till fler näringar.

Några remissinstanser, bl.a. landstingsförbundet och LO har i sina yttranden framfört all man enbart stöder den regionalpoUtiska ulredning­ens förslag. SIND och TCO avvisar delegationens förslag med hänvisning till atl en utvärdering först bör göras av sänkningen i Norrbottens län.

RSV tillslyrker en uividgning lill aUa näringar utom den offentliga sek­tom, under fömtsättning atl maskinell kontroll blir möjlig, men avstyrker förslagel i övrigt.

Skogsstyrelsen och LRF anser att jord- och skogsbmksföretag bör om­fattas av sänkningen.

Domänverket biträder förslaget om sänkning av arbetsgivaravgiften men avvisar bestämt tanken att domänverket och dess dotterbolag icke skulle komma i åtnjutande av sänkningen på samma villkor som övrigt näringsliv. Domänverket är av riksdagen ålagt affärsmässigt handlande på en öppen, ej monopoliserad marknad. Delta innebär att verket har att ta normala affärsmässiga risker. Den föreslagna diskrimineringen skulle förhindra do­mänverket och dess dotterbolag att aklivt stödja strävanden att ta tillvara resurser och möjligheter i glesbygden.

Pajala kommun anser att differentierade arbetsgivaravgifter är ell exem­pel på en generell stödinsats. Tyvärr har detta relativt liten betydelse för företagen i små kommuner. De har i regel etl begränsat antjil anstäUda och den relativa fördelen blir därför av mindre belydelse. Däremot kunde andra generella ålgärder såsom skattesänkningar för inflyttande nyckelper­soner/företag vara ett mer attraktivt stöd för glesbygden. Exempel på detta är frizoner inom specifika branscher, exempelvis forskarfrizoner där aU skatt på forskning och forskarlöner reducerats eller tagits bort.

6 Medelsfrågor

6.1 Behovet av medel

Delegationen anser alt åtminstone 200 milj. kr. i lån och bidrag och 75 milj. kr. i kreditgarantier kommer all krävas årligen under 1980-lalets senare hälft. Enligt delegationens mening bör behovet kunna täckas dels genom omfördelningar från andra sektorer, dels genom en omfördelning inom de regionalpolitiska anslagen. Delegationen/öres/år atl 100 milj. kr. överförs från de centralt disponibla anslagen till länsanslagen.

Prop. 1984/85:115

325

Behovel av ökade medel tiU glesbygdsinsalser understryks av bl.a. länsstyrelserna i Kronobergs, Blekinge, Värmlands, Gävleborgs och Norr­bottens län saml av lantbruksstyrelsen, domänverket och Norrlandsför­bundet. Även länsstyrelsen i Västerbottens län tillslyrker förslagel om utökade resurser men anser alt ökningen bör komma de mest ulsatla delama av landet, dvs. skogslänen, helt till godo. TCO anser också att en resursförstärkning behövs, men denna bör dock inte åstadkommas genom överföringar från de regionalpolitiska medlen, vilka enligt TCO: s uppfatt­ning redan är alltför begränsade. CERUM förordar att man undersöker om en ökad samordning eUer medelstransferering mellan arbetsmarknadsstöd och regionalpoliliskt slöd respektive glesbygdsstöd kan vara ett verksamt stmktumlvecklande och långsiktigt stmkturslabiliserande medel.

SIND anser att de motiv som delegationen anfört för en resursförstärk­ning inle är lillräckliga för alt verket skall kunna liUslyrka förslaget. Statskontoret anser all anslagsbehovet tiU glesbygdsstödet inte kan beräk­nas på gmndval av det underlag som redovisas. I princip stöder statskon­toret tanken alt beredskapsmedel som används för investeringar ställs tUl förfogande för insatser inom ramen för regionalpolitiken.

LO har stor förståelse för kravel på resursförslärkning till glesbygdspoli­tiken men anser all kraven måste vägas mot andra angelägna behov. Därför vill LO tillstyrka del förslag som förts fram av den regionalpolitiska utredningen och som medför en blygsammare uppräkning av glesbygdsstö­det.

6.2 Arbetsmarknadspolitiska medel tUl intensifierade kommunala syssel­sättningsinsatser (IKS)

Delegationen/öre*/år alt IKS-stödet förstärks med arbetsmarknadspoli­tiska medel.

Förslaget får slöd av bl.a. länsstyrelserna i Jämtlands, Västerbottens och Norrbottens län. Landstingsförbundet anser alt en viss medelsomför­delning från de arbelsmarknadspolitiska anslagen bör kunna prövas.

AMS har i sitt tidigare yttrande över rapporten "Statligt stöd lill gles­bygd" konstaterat alt den utvärdering av stödet som redovisats inte ger tillräckligt underiag för ell ställningstagande till om siödet bör finnas kvar i sin nuvarande ulformning. I yttrandet understryks vidare alt underlaget behöver ulvidgas väsentligl bl. a. genom en samhällsekonomisk ulvärde­ring av siödet. Enligt styrelsen har ingel ytterligare tillförls i delegaiionens rapport som gör en annorlunda bedömning möjlig.

I anslutning lill frågan om omfördelning av resurser mellan olika polilik­områden, viU arbetsmarknadsstyrelsen fösta uppmärksamheten på sam­bandet mellan arbetsmarknadspolitiken och övriga åtgärder inom den eko­nomiska poliliken. Behovel av arbetsmarknadspoliliska insatser bestäms till stor del av del säll på vilkel den övriga ekonomiska politUcen utformas.

Prop. 1984/85:115

326

Ökade krav på arbetsmarknadsinsatser kan därför vara etl resultat av all ålgärdema inom andra polilikområden haft begränsad effekl. På molsva­rande sätt kan förbättringar inom övrig ekonomisk politik innebära att kraven på arbetsmarknadspolitiken sänks så alt resurser kan frigöras för andra ändamål. Del bör dock påpekas att kortsiktigt kan en ökning av de regionalpolitiska insatserna även innebära ökade behov av arbetsmark­nadspolitiska insatser, inle minst för atl underlätta den yrkesmässiga och geografiska rörligheten.

6.3 Försök med kommunala glesbygdsramar

Delegationen föreslår alt en försöksverksamhet med utvecklade gles­bygdsramar, som innefaltar medel från olika samhällssektorer, startas i några glesbygdskommuner. Här skulle kunna ingå olika former av gles­bygdsmedel, vissa beredskapsmedel och vattenregleringsmedel.

Förslaget lillslyrks av bl. a. länsstyrelserna i Kalmar, Hallands, Ålvs­borgs, Skaraborgs och Västmanlands län saml av SÖ och Svenska kom­munförbundet. Bergs, Pajala och Norrtälje kommuner lillslyrker också förslaget och är villiga att bli försökskommuner. Länsstyrelsen i Hallands län föreslår Varbergs och Hylte kommuner.

Skogsstyrelsen anser atl syftet, att skapa utrymme för ell siarkare kom­munalt engagemang i del regionalpoliliska utvecklingsarbetet, är lovvärt. En sådan frihet får emellertid inle leda tiU en ökad "kommunalisering" i meningen kommunal anpassning av sektorspolitiken. Del finns uppenbara risker att glesbygdspoliliken eller skogspolitiken i en kommun kommer att skilja sig från molsvarande seklorspolitik i grannkommunen.

AMS hänvisar liU den försöksverksamhet som under innevarande bud­gelår bedrivs i Örebro kommun och som går ut på all alla arbetslösa ungdomar i åldrama 20-24 år som inte går i utbildning eller har arbete på den öppna marknaden erbjuds ungdomsarbete. Försöksverksamheten som finansieras med bl.a. medel från anslaget för beredskapsarbeie innebär i princip att kommunen ges befogenheter att friare få disponera vissa typer av statliga medel än vad som normalt är fallet. Styrelsen anser atl man bör inhämta erfarenheter från försöken i Örebro och liknande försök i andra kommuner innan ytteriigare försöksverksamhet påbörjas med friare an­vändning av arbetsmarknadspoliliska medel för kommuner.

6.4 Medel till små utvecklingsbara verksamheter

Delegationen/öres/år att regeringen bör avsätta särskilda resurser inom den regionalpoliliska ramen för utvecklingsbara verksamheier i glesbygd. Delegationen anser all ca 10 milj. kr. är etl lämpligl belopp för en femårs­period. Diskussioner bör förslagsvis föras med hushållningssällskapens förbund om "huvudmannaskap" för utvecklingsarbetet.

Prop. 1984/85:115

327

Förslaget om särskilda medel lillslyrks av länsstyrelserna i Söderman­lands, Västernorrlands och Västerbottens län saml av hushållningssäll­skapens förbund och LRF. Länsstyrelsen i Västerbottens län är dock tveksam till delegationens förslag all diskussioner förslagsvis bör föras med hushållningssällskapens förbund om "huvudmannaskap" för utveck-Ungsarbelel. Ansvarei och medlen bör kanaliseras via länsstyrelsen. I arbelel bör dock även hushållningssällskapen kunna engageras. Även läns­styrelsen i Södermanlands län anser all resursema bör kanaliseras via länsstyrelserna.

7 Övrigt

Landstingsförbundet anser att delegaiionens förslag om att utvecklings­fonderna bör ges möjlighet att bäitre anpassa finansieringsinsatserna efter de enskilda företagens behov, t. ex. genom att kunna la ut royaity i förhållande tiU vinst, ligger väl i linje med den uppfattning som förbunds­styrelsen framfört i andra sammanhang. Utvecklingsfonderna inom stöd­område A bör dessulom få möjlighel all med ulvecklingskapital finansiera mer än 50 procenl av den totala koslnaden för olika projekt.

Delegalionen föreslår att utvecklingsfonderna bör ges möjlighet att ut­vidga sin målgmpp så att denna även omfattar företag av mer renodlad servicekaraklär. Eflersom fonderna redan nu har svårt att betjäna befintlig målgmpp kan enligt SIND en utökning inte ske utan belydande resursför­stärkningar. Av samma skäl är Slf/tveksam till förslaget. Ett annat skäl är enligt STU all många utvecklingsfonder även har svårt med etablerandet av konlinuerliga och väl fungerande kontaktpunkter med kommuner geo­grafiskt avlägsna från slationeringsorten för utvecklingsfondema. En vä­sentiig utvidgad och förbättrad samverkan med kommunala näringslivs­funktioner och andra resurser är därför helt nödvändig för att möjliggöra en vidgning av målgmppen.

Enligt delegalionen bör möjlighelema förbättras för ungdomslagen att fungera i det privala näringslivel. Del bör vidare vara en sirävan i glesbyg­den all ge ungdomen arbete i denna seklor. AMS vill erinra om att den ålgärd vars syfle är att underlätta för ungdomar i åldrama 18-19 år att få arbete inom den enskilda sekiom i första hand är rekryteringsstödet. Arbeissökande i ungdomslag kan dock efter särskild prövning av förmed­lingen placeras i enskilda företag medan kommunen kvarstår som arbetsgi­vare.

Enligt kommunförbundets länsavdelning i Jämtlands län är kommuner­nas möjligheter all verka för en offensiv glesbygdspolitik i hög grad bero­ende av att skalleuljämningssystemel blir rättvisare än i dag.

Norrlandsfonden påpekar att rapporten till ringa del berör mineralrå­varor. Fonden har de senaste åren studerat möjligheten att driva "små

Prop. 1984/85:115

328

gruvor". Det kan vara en möjlig verksamhetsform vid smärre mineraltUl-gångar i glesbygden. Härför bör möjligheten till förenklad tillståndsgiv­ning, uppköp lill fasta priser och gynnsamma skattevillkor ses över.

Konsumentverket anser all den förestående förändringen av plan- och bygglagstiftningen bör kunna förstärka möjlighelen atl åstadkomma en mer avvägd utveckling av detaljhandeln i tätorter och omgivande landsbygd. För att åsladkomma en sådan utveckling erfordras att resurser avsätts för en fortsatt utveckling av den kommunala vamförsörjningsplaneringen.

Jämtlands läns utvecklingsfond pekar på en enskild föreleelse som motverkar startande av enmansföretag i aUmänhet men kanske i glesbygd i synnerhet. Det gäUer kravet på preliminär deklaration i samband med att verksamhelen startat. Deklarationen medför omgående krav på inbetal­ning av egenavgifter m. m. och detta ofta innan en enda krona i intäkter genererats i företaget. Denna ordning skapar en fuUständigt onödig påfrest­ning på nystartare som i flertalet fall gör att verksamheten inle kommer igång. Enligt fonden bör deklarationsförfarandel under försia årel av före­tagets verksamhet få ske på samma sätt som deklaration för inkomsttagare dvs. i efterhand.

Kommerskollegium påpekar att driftstöd är handelspolitiskt särskilt känsligt med hänsyn till att företagens konkurrensförmåga direkl påverkas och det bör därför enligt koUegiets mening så vill möjligt undvikas.

SHIO-Familjeföretagen anser att glesbygdsdelegationen bör knytas till statens industriverk, i den mån det anses önskvärt att bibehåUa ett friståen­de organ. Glesbygdsfrågoma bör administreras av industriverket respekti­ve de regionala utvecklingsfondema.

Prop. 1984/85:115

329

Bilaga 1.5

Sammanfattning av och remissyttranden över malmfälts­utredningens betänkande (Ds 11984:9) Framtid i malm­fälten

Innehållsförteckning

1. INLEDNING  ...................................................................   331

1.1  Utredningsarbetets uppläggning   ..........................   331

1.2

Mål och riktlinjer   ...................................................   332

1.3

Utvecklingsaltemativ för Malmfälten .......................   332

2. FÖRSLAG TILL ÅTGÄRDER FÖR MALMFÄLTEN   ................   333

2.1

Förhandlingar med storföretagen om förläggande av verk­samhet tiU Malmfälten             

333

2.2

Förläggning av statlig tjänsteproduktion m. m. till Malmfälten

334

2.3

Vård och konservering av museiföremål   ............... 

. 

334

2.4

Förläggning av kriminalvårdsanstalt lill Kiruna   ...... 

. 

336

2.5

Utnyttjande av tomma bostäder för turiständamål 

. 

336

2.6

LKAB:s framtid   ...................................................... 

. 

336

-         Utbyggnad m. m. av SJ:s verkstadskapacitet i Kimna för

översyn och underhåll av malmvagnar på malmbanan   ...  336

2.7  Järnsvampverk, konstgödseltillverkning samt utvinning av

s. k. sällsynta jordartsmetaller ur apatit  ............... 

. 

338

-

Jämsvampverk ..................................................... 

338

-

KonstgödseltiUverkning   .................................... 

339

-

Utvinning av s. k. sällsynta jordartsmetaller ur apatit           

341

2.8

Prospektering och utvärdering av malm-/mineralfyndigheter

341

2.9

Projekt inom Bolidenbolagel   ................................. 

. 

342

2.10

Det näringslivsbefrämjande arbetet i malmfältskommunerna

34-1

2.11

Tillvaratagande av kompetenser och produkt- och affärsidéer inom storföretag som LKAB och Boliden   

344

2.12

Systematiska genomgångar av skilda sektorer för att få fram produkt- och affärsidéer   

345

2.13

Insatser inom ulbildningsseklorn för atl främja näringsUvsul-vecklingen i regionen          

345

2.14

Högskolans roll i utvecklingen av Malmfälten   ........ 

. 

346

-  Högskoleutbildningen inom järnvägsområdet ..... 

. 

347

2.15

Åtgärder för att aUmänt förbättra produktionsfömtsält-ningama för näringslivet i Malmfälten      

348

2.16

Satsningar inom data- och rymdområdel   .............. 

349

-

Datakommunikation tUl och från Malmfälten  .......   349

-

Rymdverksamhel i Satellitbild AB och Rymdbolaget    350

-

Ökade satsningar på KGI:s gmndforsknings- och produk-tulvecklingsprogram        351

-

Satsning på högre utbildning och forskning inom rymdom­rådet förlagd till Kimna                 351

-........................................................................... Stöd till elableringar av utvecklingsenheter i Kimna med

anknytning till rymd- och dataverksamheten   ....    353

Prop. 1984/85:115

330

2.17

Framslällning och användning av fasta bränslen        

354

2.18

Nordnorsk olja och gas   .............................. 

354

2.19

Satsningar inom turistnäringen    ................... 

355

2.20

Särskilda insatser i Pajala  ............................ 

356

2.21

Glesbygdsinsatser i Gällivare och Kimna kommuner   

356

2.22

Insatser inom skolområdet  .......................... 

357

3. GENOMFÖRANDE OCH FINANSIERING AV INSATSERNA

I MALMFÄLTEN    ............................................. 

358

4. EGNA FÖRSLAG FRÅN REMISSINSTANSERNA  ......... 

359

Prop. 1984/85:115

331

1    Inledning

Malmfältsulredningen överlämnade under våren 1984 betänkandet (Ds I 1984:9) Framtid i Malmfålten. Belänkandet har remissbehandlats under sommaren/hösten 1984. Dispositionen av sammanställningen följer försla­gen i den ordning utredningen presenterat dem.

Malmfältsutredningens betänkande (Ds I 1984:9 ) Framtid i Malmfälten remissbehandlades under sommaren 1984.

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgelts av arbetsmarknads­styrelsen (AMS), beredningen för planering och samordning av slalliga insatser för rekreation, bostadsstyrelsen. Centralnämnden för fastighets­data (CFD), högskolan i Luleå, Kimna geografiska inslitut (KGI), krimi­nalvårdsstyrelsen, lantbmksstyrelsen, luftfartsverket, länsstyrelsen i Norrbottens län. Nämnden för statens gmvegendomar(NSG), riksantikva­rieämbetet, riksarkivet, riksrevisionsverket (RRV), skogsstyrelsen, skol­överstyrelsen (SÖ), socialstyrelsen, statens delegation för rymdverksam­het (DFR), slatens energiverk, slatens industriverk (SIND), slatens järn­vägar (SJ), statens kulturråd, statens lantmäteriverk, statens valtenfaUs-verk, statskontoret, slyrelsen för internationell utveckling, styrelsen för teknisk utveckling (STU), Sveriges Geologiska AB, Sveriges geologiska undersökning (SGU), Sveriges meterologiska och hydrologiska institut (SMHI), televerkel, transportrådet, universitet- och högskoleämbetet (UHÄ), överbefälhavaren (ÖB), överstyrelsen för ekonomiskt försvar (ÖEF).

Vidare har följande remissinslanser avgetl yttrande: Boliden AB, dele­gationen för glesbygdsfrågor, GäUivare kommun, Jemkontoret, Kiruna kommun. Landsorganisationen i Sverige (LO), landstinget i Norrboltens län, Nordkalottkommiltén, Norrlandsfonden, Pajala kommun. Stiftelsen SamhäUsförelag, Svenska arbetsgivareföreningen, Svenska fabriksarbe­tareförbundet. Svenska gmvinduslriarbetareförbundel. Svenska rymdak­tiebolaget. Svenska Samemas Riksförbund, Sveriges industriförbund, Sveriges hantverks- och induslriorganisation-Familjeföretagen (SHIO-Fa­miljeföretagen) samt Tjänslemännens centralorganisation (TCO).

Yttrande över betänkandet har även inkommit från elt anlal andra myn­digheter och organisationer.

1.1 Utredningsarbetets uppläggning

Flera remissinslanser bl. a. högskolan i Luleå, socialstyrelsen, statskon­toret, Kiruna kommun och TCO påpekar att betänkandet innehåUer en rad förtjänstfulla förslag till åtgärder i syfte att skapa en positivare framtid för Malmfälten.

Socialstyrelsen påpekar viklen av alt utveckla angreppssätt som innebär att stmkturella problem leder lill ett lokalt engagemang. Det ökar den

Prop. 1984/85:115

332

sociala sammanhållningen och motverkar befolkningsminskningen. På längre sikt ökar det också fömtsättningama för att kostnaderna för utveck­lingsarbetet kan hållas nere och att t. ex. ulbildningen inriklas på den egna regionens behov.

RRV anser att utredningen inle tagil tag i och analyserat de långsiktiga och stmkturella problem då det gäller storleken på de offenlliga resurser som redan idag tUtförs området saml att undersöka möjlighelen till att omprioritera dessa till mer långsiktiga utvecklingsprogram. RRV anser vidare att det hade varit angeläget alt ytterligare utreda önskvärdheten och konsekvensema av olika framtida befolkningsutvecklingar för området.

SAF och Sveriges industriförbund anser att utredningen har vall att inle se konsekvensema av sin egen analys. Enligt organisationemas uppfatt­ning måste regionalpolitikens uppgift vara att skapa möjlighel till utveck­ling i alla delar av landet, men den skall inte vara en garanti mot befolk­ningsförändringar i områden med otillräcklig näringsverksamhet. De båda kommunerna kanske är, menar SAF och industriförbundet, mer betjänta av en väl genomarbetad strategi för en befolkningsmässig bantning.

1.2 Mål och riktlinjer

Som mål och riktlinjer för insatserna i Malmfälten bör enligt ulredningen gälla

att förhindra att arbetslösheten ökar samt motverka en fortsatt krafiig utflyttning

att långsiktigt stärka och utveckla näringslivet och sysselsättningen i regionen

att motverka de negativa sociala effektema av de stora förändringar som sker i Malmfålten, samt

att trygga kommunemas service och ekonomi.

Remissinstansema delar i stort ulredningens syn på målen och riktlinjer­na för UtveckUngen i regionen. SGU framhåller vikten av att regering och riksdag så snart som möjligt fastlägger mål och riktlinjer för den långsiktiga utvecklingen i Malmfälten.

1.3 Utvecklingsalternativ för Malmfälten

Malmfältsulredningen har belyst de samhällsekonomiska aspekterna på olika framtida utvecklingsaltemativ för LKAB. Syftet har härvid varit dels att belysa vilken produktionsvolym och -stmktur samt sysselsällning som kan motiveras samhällsekonomiskt dels att belysa under vilka förutsätt­ningar som investeringar i nya huvudnivåer i Malmberget och Kimna kan motiveras. Framställningen grundar sig på samhällsekonomiska analyser, gjorda för ulredningens räkning av Hans[REDACTED_EFTERNAMN] vid Linköpings universi­tet.

Prop. 1984/85:115

333

LO, delegationen för glesbygdsfrågor, statskontoret och SIND ansluter sig i stora drag tUl de analyser som gjorts i ulredningen.

Högskolan i Luleå anser att det vore lämpligl "atl låta tre-fyra ekono­mer yttra sig över Tappers beräkningar" - om inle detla redan är gjort -för att uppnå en högre säkerhet. Högskolan anser också alt de samlade arbelslöshetseffektema av en nedläggning av LKAB kan bli större än vad som antas i betänkandet. Detta får då också effekter på samhäUsekonomin i övrigl, vUket måste beaktas vid valet av vilka åtgärder som skall tillämpas i Malmfälten.

Även RRV har kommenterat osäkerheten i samhällsekonomiska analy­ser och sysselsättningseffekter av en nedläggning av LKAB. De syn­punkter RRV framför, är i enlighet med ovan nämnda kommentarer gjorda av högskolan i Luleå.

SIND påpekar att det samhäUsekonomiskt lönsamma inte i alla lägen är synonymt med det "samhälleligt önskvärda". Som antytts erbjuder malm­fältsproblematiken exempel på att skillnaden i ogynnsamma fall kan bU högst betydande. Del krävs politiska mål och värderingar som utgångs­punkt för Malmfåltens långsiktiga utveckling. Del är enligt SIND en brisl att en mer preciserad diskussion i dessa termer inle förs i betänkandet.

2   Förslag till åtgärder för malmfälten

2.1 Förhandlingar med storföretagen om förläggande av verksamhet till Malmfälten

Sedan mitten av år 1983 pågår på regeringens uppdrag förhandlingar med storföretagen om möjligheterna att förlägga verksamhet tUl Norrbotten och Malmfälten. Del är enligt utredningen ännu för tidigt att bedöma resullatet men utredningen understryker vikten av ett aklivi arbete på att få ny verksamhet liU Malmfålten.

Ulredningen föreslår att det pågående arbetet ulvärderas och atl däref­ter beslut tas om formerna för ett fortsatt arbete pä detta område.

Gällivare kommun instämmer i utredningens förslag.

SIND anser all regionalpolitiken idag måsle ha sin tonvikt på att utveck­la regionernas befintliga resurser och förelag. Della torde vara av särskild belydelse i Norrbollen och Malmfålten, där den ofta omtalade bristen på "företagaranda" och på en välintegrerad lokal industristmktur ofta förkla­rats med dominansen av storskaliga, ulifrån iniiierade och "fjärrstyrda" verksamheter. Å andra sidan påpekar SIND alt det idag befinfliga närings­livet ulanför gmvsektorn inte inom överskådlig tid kan nå en sådan omfatt­ning atl den kan suga upp den från järnmalmsverksamhelen. Det vore därför, enligt SIND, värdefullt om storföretagselableringar kunde komma till stånd. Med tanke på de ganska nedslående erfarenheler som gjorts finns del enligt SIND:s uppfattning skäl atl inle ställa förväntningarna så högt atl man inle ägnar tillräckligt inlresse åt andra åtgärder.

Prop. 1984/85:115

334

2.2 Förläggning av statlig tjänsteproduktion m. m. till Malmfälten

Ulredningen föreslår atl ytterligare resurser satsas på en ulbyggnad av SIGA-verksamheten. Förslaget gmndas på atl SIGA ulgör etl viktigt in­strument när del gäUer alt styra verksamheier inom cenlral och regional förvallning tiU Malmfälten.

Ulredningen menar vidare atl Norrbollen och Malmfälten bör priori­teras i del arbete som bedrivs från regeringens sida för att fullfölja tidigare principuttalanden från riksdagen om en decentralisering av arbetsuppgifter från den centrala slalliga förvaltningen i slockholmsregionen.

Förslagen har föranlell kommenlarer från några remissinstanser. Sålun­da är Gällivare kommun och TCO positiva lill en utbyggnad av SIGA. TCO påpekar dock alt de försök som hittills gjorts med utlokalisering av verk­samheter från slalliga myndigheler till SIGA inte varit särskilt framgångs­rika. TCO förordar därför att regeringen ger direkta anvisningar i regle­ringsbreven om vilka omfördelningar av slallig verksamhet som skall gö­ras.

Även riksantikvarieämbetet och statens lantmäteriverk är posiliva tiU SIGA:s verksamhel. Lantmäteriverket ger även förslag till förläggning av ytterligare en verksamhel till SIGA. Vid lantmäteriverket pågår mikro­filmning av länsslyrelsemas förrällningsarkiv. Med nuvarande takt beräk­nas arbelel inle vara klart detta århundrade. Lantmäleriverkel föreslår därför, dels p.g.a. längden på arbetet dels p.g.a. de rationaliseringsmöjlig­heter mikrofilmning innebär, alt medel anslås lill lantmäteriverket så att uppdrag avseende en lika slor produktion som f.n. utförs vid lantmäteri­verket kan läggas ut lill SIGA i Gällivare. Denna verksamhel beräknas till 1200000 kr. per år. För verksamheten behövs en investering (främst 4 kameror) till en kostnad av högsl 600000 kr. Till delta tillkommer kostna­der för lokaler och SIGA:s organisation. Verksamhelen kräver visst för­beredelsearbete i berörda län (länsslyrelserna) i form av genomgång av akter, reversaler, leveranser m. m. saml visst ledningsarbele centralt vid lantmäteriverket, lolalt ca 500 tkr. per år.

Kiruna kommun framför i sitl remissvar alt hänsyn måsle tas lill den samhäUsekonomiska mereffekten av en lokalisering av SIGA lUl Kiruna. De anser all del finns risk för ökade regionala obalanser om det sker en koncenlration av statlig verksamhel lill jämförelsevis redan överhettade centra. Gällivare kommun påpekar all malmfältskommunerna måste ges SärskUd prioritet i arbetet med all decenlralisera den cenirala och regionala slalliga förvallningen.

2.3 Vård och konservering av museiföremål

Ulredningen har genom slalens kullurråds försorg sluderal fömtsätt­ningarna för elablering av en enhel för vård och konservering av musei­föremål lill Kiruna.

Prop. 1984/85:115

335

Ansvaret för genomförandel av projektet bör enligt ulredningens mening läggas på en av regeringen ulsedd arbelsgrupp med represenlanler från statens kulturråd, museerna, utbildningsdepartementet, länsstyrelsen och Kiruna kommun.

En fömtsättning för uppbyggandel i Kiruna måste enligt utredningens mening vara atl verksamheten på sikl kan finansieras med ordinarie medel inom kultursektorn. En del av investeringskostnaderna bör kunna läckas via beredskapsmedel. Invesleringskoslnaderna i övrigt liksom driftskosl­nadema i ett inledningsskede bör enligt utredningen finaniseras med sär­skilda medel.

Kiruna kommun är posiliv lill förslagel men påpekar atl en bedömning måste ske dels utifrån det verkliga behovet av sådan vård, dels också utifrån den samhällsekonomiska mereffekten av en lokalisering av verk­samheten till Kiruna.

Statens kulturråd delar utredningens uppfattning men anser atl särskilda medel bör utgå även efter inledningsperioden.

Riksantikvarieämbetet och riksarkivet år också positiva tUl utredningens förslag men går emot ulredningens förslag om finansieringen. Alt berörda myndigheter inom kullurseklom själva skall stå för ekonomin efler inled­ningsskedet gör det praktiskt tagel omöjligl för de statliga arkivmyndighe­lerna alt medverka vid projektets genomförande. Koslnadema måsle täckas genom ett tiUskoll till kullurbudgelen.

Riksarkivet är kritisk mol alt bokbindningsverksamheten i förslagel har knutils till annan huvudman. Så goll som alll material som är i behov av konservering är inbundet och behöver efler del all varje blad som konser­verats inbindas på nytl. Riksarkivel anser all om inle detla kan ske i Kimna är arkivvården inle hjälpt.

Riksantikvarieämbetet konstaterar all förslagel är förbundel med många specifika fömtsättningar som måste kunna uppfyllas innan projektet kan få avsedda kuliur- och regionalpolitiska fömtsättningar.

Riksantikvarieämbetet framför följande krav;

-

Enhelen måsle förfoga över kvalificerad personal och i della avseende kan Kiruna-projektet möta betydande svårigheler.

-

Konserveringsåtgärderna måsle utföras i nära samband med de upp-dragsgivande institutionerna.

-

Satsningen i Kimna får inte motverka andra regionala salsningar inom vård- och konservering.

-

Transportema meUan Siockholm och Kiruna kommer alt dra särskilda kostnader. Klimatskador och riskema för iransportskador är faktorer som kommer all fungera som en begränsning ifråga om vilka föremåls-kategorier som kan skickas till Kimna.

Riksantikvarieämbetet förordar en mindre, specialiserad verksamhel med inriktning på arkeologisk melallkonservering och naturhistorisk kon-

Prop. 1984/85:115

336

servering. En utbyggnad kan sedan realiseras efter hand som erfarenheler vunnils om projektets bärkraft.

2.4      Förläggning av kriminalvårdsanstalt till Kiruna

Kriminalvårdsstyrelsen och Kiruna kommun har förl diskussioner om förläggning av en kriminalvårdsanstall lill Kiruna. Ulredningen anser all frågan bör siuderas ytterligare och atl regeringen bör la inilialiv lill en utredning av fömtsättningarna för byggnadet av en sådan enhet i Kiruna.

Kiruna kommun är positiv till förslagel.

Kriminalvårdsstyrelsens bedömning är all del inle föreligger några be­hov av ny kriminalvårdsanstall i Kiruna under de närmaste åren. De nya regler om halvtidsfrigivning som gäller från den 1 juh 1983 har påverkal beläggningen vid de slutna riksanstalterna. Antalet inlagna har minskal relativt kraftigl. Samtidigt har medel anvisats för uppförande av nya bo­stadspaviljonger i[REDACTED_EFTERNAMN] och Tidaholm. Dessa nybyggnationer medför atl det enligt kriminalvårdsslyrelsen inle bedöms föreligga något behov av ytterligare riksanstaltsplatser inom de närmasle åren.

2.5      Utnyttjande av tomma bostäder för turiständamål

Anlalel lomma bostäder ökar i malmfältskommunema och då främst i Kiruna. Olika vägar prövas nu för all finna allernaliv användning för dessa bostäder. En användning skulle enligt ulredningen kunna vara atl utnyttja de tomma bostäderna som lägenhelshotell i en ökad turistsatsning i Malm­fälten. Ulredningen föreslår all förslagel ulvecklas vidare av Sveriges turistråd och de båda malmfältskommunema. Ulredningen/öré-i/år vidare atl de kostnader som inle kan täckas av beredskapsmedel eller bostadsom­byggnadsstöd finansieras via etl samlat malmfältsanslag.

Bostadsstyrelsen beskriver i sitl remissvar de bestämmelser som gäller för all få bosladslån för ombyggnad.

Norrbottens läns landsting lar avstånd från förslagel alt genom "ulnytl­jande" av lomma lägenheler för lurisländamål med samhällsmedel konkur­rera på så hell olika villkor med turistnäringen.

Norrlandsfonden påpekar atl förslagel inle bör ses som etl självändamål utan uigöra en del av vitalisering av turistnäringen inom områdel. Norr­landsfonden föreslår att fömlsällningama för en ökad turistverksamhet ytterligare undersöks.

2.6      LKABis framtid

Med tanke på den centrala roll förelaget också i fortsättningen kommer att spela i Malmfälten anser ulredningen atl det är angeläget all man från statsmakternas sida för befolkningen, för kommunerna och för övriga näringslivet i Malmfållen klargör hur man långsiktigt ser på LKAB:s framlid.

Prop. 1984/85:115

337

Många remissinstanser, bl. a. AMS, länsstyrelsen i Norrbottens län, SGU, Svenska fabriksarbetarförbundet, Gällivare kommun, LO, Norrbot­tens läns landsting, Norrlandsfonden, Svenska gruvindustriarbetarförbun­det saml TCO delar uredningens uppfattning att LKAB kommer alt fortsät­ta atl spela en central roU i Malmfältens utveckling och alt det är viktigt att statsmaktema klargör hur man ser på LKAB:s framtid.

SGU påpekar också att LKAB :s järnmalmsbrytning har en stor betydel­se för den inhemska försörjningen med järnmalmsprodukier och att den har en positiv effekt på den svenska handelsbalansen.

Ö£F utesluter inte att järnmalmen i en kris åter kan blir bytesobjekt och kan således bedömas som försörjningsviktig. ÖEF har genom skilda pla­neringsåtgärder sökt öka säkerheten för att nödvändig jämmalmsproduk-tion skall kunna upprätthåUas i olika kriser.

Svenska gruvindustriarbetareförbundet anser att det är viktigt att klara ut LKAB:s roll och ansvar i det allmänna utvecklingsarbetet för all stärka och fömya näringshvet i Malmfälten. Företagel måsle, enligt Svenska gmvinduslriarbetareförbundel, aktivt delta i arbetet med att få fram nya verksamheter och sysselsättning. Det är också angeläget att LKAB går in på ägarsidan i framtida projekt i Malmfålten med nära anknytning tUl såväl jämmalmsrörelsen som övrig gmv- och mineralindustri.

TCO anser att det är nödvändigt att staten som ägare klart anger de långsiktiga arbetsvillkoren för LKAB. Därvid bör staten enligt TCO ange

-

all LKAB:s gmvbrytning skall bedrivas efter företagsekonomiska krite­rier, men att staten kommer att vara beredd att bidra tUl att den långsik­tiga gmvdriften tryggas,

-

att ägaren under de närmaste åren avstår från atl kräva utdelning från LKAB för att ge företaget större möjligheter att finansiera de stora invesleringar som måste genomföras,

-

att ägama är beredda att tUlskjuta ytterligare kapital för alt LKAB skall klara investeringar i bl. a. nya huvudnivåer,

-

LKAB måste få en långsUctig lösning för jämvägstransportema som innebär låga transportkostnader och en kraftigl förbättrad kvalité på transportsystemet.

TCO anser att LKAB skall vidga sitt verksamhelsområde och bidra tUl en aUmän näringslivsutveckling i Malmfälten. Ökade krav måste dock kombineras med att LKAB tiUdelas särskUda resurser för utvecklingsarbe­te. Som exempel nämner TCO att det inom LKAB borde bUdas en särskild enhet för ulvecklingsprojekt eller att LKAB tUlsammans med andra intres­senter bUdar ett särskilt utvecklingsbolag.

Utbyggnad m. m. av SJ.s verkstadskapacitet i Kiruna för översyn och underhåU av malmvagnar på malmbanan

Utredningen betonar vikten av att verksamhet med anknytning till jäm-

22   Riksdagen 1984185.1 saml. Nr 115

Prop. 1984/85:115

338

malmshanteringen så långt som möjligt förläggs tiU Malmfälten. En aktueU fråga just nu är enligt utredningen var översyn och underhåU av malmvag­nar skall ske i fortsättningen. Ulredningen menar all denna verksamhet bör ligga i Malmfälten. Utredningen/öres/år vidare att eventuella merkosl­nader för en utbyggnad av verkstadskapaciteten täcks av staten via ett samlat malmfaltsanslag.

SJ framför att:

"F.n. repareras malmvagnar vid verkstäder i Narvik, Kimna och Notvi­ken. Malmbaneutredningen har visat på olika altemativ atl rationaUsera och förbUUga denna verksamhet. Det altemativ som nu utvecklas är att lägga merparten av reparationsarbetena i Kimna. Detta fömtsätter en utbyggnad av verksamheten, som i sin helhet måste finansieras med sys­selsättningsmedel. En sådan lösning är på väg. Utbyggnaden, som kan stå klar i aug.-sept. måndad 1985, beräknas skapa ett 20-tal nya arbetstiUfäUen vid verkstaden i Kimna."

2.7 Jämsvampverk, konstgödseltillverkning samt utvinning av s. k. sällsynta jordartsmetaller ur apatit

Utredningen lägger firam ett antal förslag för att långsiktigt stärka nä-ringsUvet och sysselsättningen i Malmfålten. I detta avsnitt behandlas de remissvar som inkommit angående

byggande av jämsvampverk i Malmfälten

produktion av apatit och fosforsyra i Malmfälten samt eventuella möjUg­heter att framstäUa ammoniak ur bränngasen från en framtida jäm-svampproduktion

byggande av försöksanläggning för utvinning av s. k. sällsynta jordarts-metaUer ur apatit.

Majoriteten av de remissinstanser som kommenterat ovanstående är positiva tiU förslagen. Några remissinstanser har dock påpekat de osäker­heter som finns när det gäller nya projekt liksom vikten av atl de projekt som föreslås bedöms på kommersieUa gmnder.

SGU, STU och SIND påpekar aUa vikten av att marknads- och lönsam-hetsfömtsättningar undersöks. SHIO-Familjeföretagen understryker "att ett genomförande av utredningens förslag om jämsvampverk respektive apatit-fosfatfillverkningen måste bygga på att privata företag är villiga att under marknadsmässiga förhåUanden gå in och satsa på projektet."

Kiruna kommun är positiv tUl samtUga dessa förslag. Kommunen anser dock att en förprojektering bör göras för att få en reaUstisk bedömning av genomförbarheten.

Järnsvampverk i Malmfälten

Utredningen föreslår att regeringen tar upp förhandlingar med bl. a.

Prop. 1984/85:115

339

SKF och LKAB om byggande av jämsvampverk i Malmfållen. Dessa verk skulle då kunna ersätta den omfattande jämskrotsimporten till landels stålverk.

Odelat positiva till jämsvampproduklion är Norrbottens läns landsting, TCO, Norrlandsfonden, Svenska gruvindustriarbetareförbundet, GäUi­vare kommun och STU. Några remissinslanser, SGU, statens energiverk. Svenska fabriksarbetareförbundet och LO påpekar osäkerheten med att använda torv som energikälla då det inte finns någon utvecklad teknik för detta. Statens energiverk föreslår att kol inledningsvis används som ener-gikäUa. Projektet "jämsvampverk i Malmfälten" skuUe då kunna utnyttja att kolförgasning med plasmateknik finns demonstrerat i representativ skala och att det blir mer tid för ulprovning av torvhantering och torvför-gasning.

SGU, Norrlandsfonden och LO är positiva tUl byggande av jämsvamp­verk i Kimna och Malmberget men påpekar viklen av att undersöka marknaden för jämsvamp.

ÖEF anser att det från strikt beredskapssynpunkt för närvarande inte behövs något jämsvampverk i Sverige. Styrelsen anser dock att om de planerade verken byggs, kan det få effekter som blir positiva för beredska­pen. En särskilt plus i beredskapshänseende är att torv kan användas som energikäUa.

Jemkontoret är positivt tiU att jämsvampstiUverkning i Malmfälten utreds, men kontoret anser inte att det för närvarande är företagsekono­miskt försvarligt att med gällande priser på importskrot investera i en jämsvampsanläggning för att ersätta sådant skrot. Jemkontoret anser vi­dare att regeringen inte skaU ta upp förhandlingar med LKAB och SKF då ett specieUt bolag bildats av berörda kommuner (Malmfältens Jämsvamp AB).

Jemkontoret framhåUer också viklen av att finansieringen av eventuella jämsvampverk sker på ett sådant sätl att det inte stör våra handelsförbin­delser med uflandet.

Konstgödseltillverkning

Skandinavisk kemiinformation AB har för Malmfalisutredningens räk­ning studerat fömtsättningama för utnyttjande av apatit som råvara för konstgödseltiUverkning i Malmfälten. Studien visar, enligt malmfältsulred­ningen, att dyUka möjligheter finns.

Malmfältsutredningen/öres/dr att regeringen går in i överläggningar med Norsk Hydro/SUPRA och LKAB om ett samarbete meUan dessa företag avseende produktion av apatit och fosforsyra i Malmfälten. Härvid bör också beaktas eventuella möjligheter att framstäUa ammoniak ur brännga­sen från en framtida järns vampproduktion i Malmfålten.

Positiva tUl tUlverkning av apatit och fosforsyra är ÖB, SGU, Gällivare kommun. Svenska gruvindustriarbetareförbundet och ÖEF. ÖEF påpekar

Prop. 1984/85:115

340

dock atl beredskapsintresset vad gäller fosforsyratiUverkning är relativt lågt. Fosforgödselmedel kan i händelse av avspärrning undvaras flera år. Den svenska produktionen av fosforsyra och fosfat är dessutom för närva­rande större än förbmkningen.

Under fömtsättning att ett fuUständigt underlag för etablering av pro­duktion av fosforsyra och fosforbaserade gödselmedel tas fram, har inte heller SGU någon erinran mot förslaget angående produktion av apatit och fosforsyra. SGU påpekar dock att den inhemska användningen av handels­gödsel minskat.

Även LO och Svenska fabriksarbetareförbundet är positiva tiU en inves­tering i apatitproduktion i Malmfälten. Förbunden anser dock att det i första hand bör satsas på att få regelbunden produktion av apatit i redan befintliga anläggningar i Kimna.

ÖEF är positiv tiU cn framställning av ammoniak ur bränngasen från ett framtida jämsvampverk . Även LO och Svenska fabriksarbetareförbundet ansluter sig tUl förslaget om vidareförädling av Malmfåltens råvaror. De båda förbunden påpekar dock att grundfömtsätlningama för en vidareför­ädling ännu inte är uppfyllda. Svenska fabriksarbetareförbundet anser därför inte atl det för närvarande är aktuellt med ytterligare utredningar i frågan. Förbundet anser också att de tidigare nämnda förhandlingama meUan regering, Norsk Hydro/SUPRA och LKAB bör bedrivas under medverkan av berörda fackUga organisationer.

Norrlandsfonden stöder en apatit- och fosforsyraproduktion, men anser att en stadig reglering syftande tUl att göra Sverige självförsöijande i händelse av avspärrning iroligen är nödvändig för att apatit från Malmfäl­ten skaU kunna slå ut andra förekommande utgångsmaterial för gödnings­ämnen. TCO framhåller att produktion av fosforsyra, svavelsyra, ammo­niak etc. vid LKAB fömtsätter en fortsalt brytning av högfosformalm i Kimna. Då efterfrågan på sådan malm är låg och den intemationella konkurrensen hög när del gäUer konvertering av högfosformalm tiU lågfos-formalm, är det viktigt att denna konvertering stöds.

SAF och Sveriges Industriförbund instämmer i de synpunkter som läm­nats liU dem från Sveriges kemiska industrikonlor.

Kemikontoret påpekar att de höga kapitalkostnader som erfordras för etablering av kemisk industri måste ses i förhållande till den sysselsättning som skapas. Vidare anser Kemikontoret att fömtsättningama för att fram­gångsrikt konkurrera med produkterna på en intemalionell marknad kom­mer att vara begränsade. Kemikontoret rekommenderar, dels på gmndval av ovanstående, dels på gmndval av den antydan som görs i Malmfålts­utredningen att järnmalmsbrytningen på lång sikt kan upphöra, att nog­granna utvärderingar görs av de föreslagna projekten. Vidare påpekar Kemikonlorel att en ammoniakframställning i Malmfålten kan få negativa effekter för elt likartat projekt, det s. k. Nynäsprojektet.

Prop. 1984/85:115

341

Utvinning av s. k. sällsynta Jordartsmetaller ur apatit

Tibor Parak har för utredningens räkning gjort en studie om fömtsätt­ningama för utvinning av sällsynta jordartsmetaller ur malmfällsapatiten. På gmndval av denna sludie föreslår utredningen att regeringen uppdrar ål STU att närmare undersöka fömtsättningama för byggande av en försöks­anläggning för utvinning av säUsynta jordartsmetaller i Malmfälten. I utredningsuppdraget bör också ingå att lämna förslag på huvudmän för en sådan produktion.

Norrlandsfonden och Gruvindustriarbetareförbundet är positiva tUl för­slaget. Norrlandsfonden påpekar dock att utländska konsulter med kun­skap om sällsynta jordartsmetaller troligen måste anlitas, då svensk exper­tis på området torde saknas.

STU och ÖEF är mera tveksamma till en utvinning av sällsynta jordarts-metaUer. STU är iveksam till närmare undersökningar då utvinningen av metallema skuUe ske i anslutning tUl en fosforsyraproduktion och då det är avsättnings- och lönsamhetsmöjlighetema mer än de tekniska möjligheter­na som är avgörande för projektet. ÖEF anser inte att projektet för närva­rande är viktigt ur försörjningssynpunkt. SGU delar ÖEFs åsikt och anser vidare att det bör ankomma på LKAB att närmare utreda dessa fömtsätt­ningar.

2.8 Prospektering och utvärdering av malm-/mineralfyndigheter

Med hänsyn tUl gmvnäringens betydelse anser utredningen det viktigt att prospektering och uppföljning/utvärdering av malm/mineralfyndigheter hålls på hög nivå. Utredningen/örej/år således att en särskild samarbets-gmpp skapas - ett Norrbotten Mineral för uppföljningsinsatser av prospekteringsuppslag. Särskilt inlresse bör från gmppens sida riklas mot industrimineralsidan. Utredningen föreslår vidare att medel för sådana insatser i Malmfålten las via ett samlat malmfaltsanslag samt atl finansi­eringen av verksamhelen i länet i övrigt får ske på annat sätt.

Flera remissinslanser bl. a. Gruvindustriarbetareförbundet, Boliden AB, ÖEF, NSG, Sveriges Geologiska AB, SGU och Norrlandsfonden är posi-fiva lill utredningens förslag angående prospektering och uppföljning/ut­värdering av malm/mineralfyndigheter.

Utredningens förslag om inrättande av "Norrbotten Mineral" avsiyrks emeUertid av Boliden AB. Bolaget anser att den kompetens gällande bl. a. marknadsbedömningar och konkurrensanalyser som erfordras för atl få fram flera kommersieUt arbetande mineralföretag ej skapas genom en sådan arbelsgmpp.

Negativt tUl en arbelsgmpp är även Gruvindustriarbetareförbundet då de anser att en sådan gmpp ytterligare skuUe splittra prospekleringsverk­samheten. Förbundet påpekar också att utredningen inte berört de s. k.

Prop. 1984/85:115

342

obmtna Qällområdena. Det anser, trols de starka bevarandeintressen som finns, att den nuvarande situalionen är skäl för undersökning om brytning i dessa områden kan vara någol all eftersträva.

Kiruna kommun föreslår att prospekleringsverksamhel inom de obmtna QäUområdena startas så snart som möjligt. Denna verksamhet kan skapa sysselsättning på kort och medeUång sUct.

NSG anser inte att en arbelsgmpp av det slag utredningen föreslår kan lösa de frågor som kan uppsfå gäUande exempelvis marknadsundersök­ningar och nya bolagskonsteUationer. Nämnden anser det istäUet vara motiverat att skapa ett regionalt fomm för Norrbotten. I detta fomm kan då för regionen specieUa exploateringsproblem aktualiseras och eventueUt kanaliseras tiU nya intressenter. >Jämnden är berett att aklivt medverka i en sådan gmpp. Den anser vidare att finansieringen av en fortsatt under­sökning på ett visst objekt även fortsätiningsvis bör ligga på företag och organisationer som arbelar på marknaden i fråga.

Inte heller SGU anser det nödvändigl med en särskild samarbetsgmpp utan anser att det till SGU knutna prospekteringsrådet utgör etl tUlräckligt fomm för diskussion av aktueUa frågor gällande industrimineral. SGU är även beredd att ställa underlagsmaterial, kompetens och kunnande tUl förfogande för utvärdering av länets mineralfyndigheter.

Sveriges Geologiska AB anser att en långsiktig, målinriktad prospekte-ringstrategi för industrimineral i Norrbollen är väsentligare än tillkomsten av någon ny organisation. En sådan strategi saknas i utredningen. Sveriges Geologiska AB rekommenderar en femårsplan för aktiv industrimineral-prospektering i Norrbotten.

Posiliva tUl inrättande av en arbelsgmpp för uppföljning av prospekte­ringsuppslag är Norrlandsfonden och statens vattenfallsverk. Statens vat­tenfallsverk anser att det krävs tUlförande av stora och kvalificerade re­surser för att nå resultat och påpekar även att samordningsfrågan med "Jokkmokks Mineral" måste lösas om den länkta "Norrbotlen Mineral" bildas.

2.9 Projekt inom Bolidenbolaget

Utredningen har undersökt möjligheterna att öka verksamhelen vid Bo­lidenbolagets anläggning i Aitik utanför Gällivare.

Bolidens försök att kommersialisera industrimineral ur avfaUsprodukter bör säkerställas med resurser för fortsatt utvecklingsarbete. Utredningen föreslår att medel ställs tiU förfogande för yllerligare satsningar på försö­ken med utvinning av induslrimineral i Aitik.

Dagbrottsbrytningen i Aitik bedöms kunna fortsätta ned tiU ett djup av 300-400 meter. Detta skuUe med dagens brytningslakt innebära fortsatt drift i dagbrott några år in på 2000-talel. Därefter kan en eventuell under­jordsbrytning aktualiseras. En tidigareläggning av undersökningarna av

Prop. 1984/85:115

343

malmtillgången på större djup skulle - enligt vad utredningen erfarit från BoUdenbolaget - om den visar positiva resultat, kunna leda fram till att underjordsbrytningen kan startas tidigare än som nu planeras. Utredning­en förordar därför att staten medverkar tiU en tidigareläggning av djupun­dersökningen av Ailikmalmen och att staten går in med medel för att täcka merkostnaderna för en sådan tidigareläggning.

Utredningen föreslår vidare atl regeringen tar initiativ till en utredning av prissättningen påjämvägslransporterna av kopparmalmen från Aitik.

SGU påpekar att vad gäUer förslaget om ytterligare medel för det på­gående industrimineralprojektet att detta projekt, som är indelat i tre etapper, har finansieringen ordnad. Projektets etapp 2 som för närvarande pågår beräknas avslutas årsskiftet 1984/85. Ett positivi utfaU från denna etapp kommer atl utlösa projektets tredje etapp, som planeras la ytterUga­re ca två år att genomföra. Det innebär att det tidigast 1986 kan, finnas tUlräckligt underlag för beslut om byggnade av en fuUskaleanläggning. Beslut om eventueUt statUgt stöd bör därför anstå tiU resullatet föreUgger från industrimineralprojektets tredje etapp.

Gällivare kommun och Gruvindustriarbetareförbundet är positiva tiU utredningens förslag som rör Bolidens Aitikgruva. Gruvindustriarbetarför­bundet påpekar alt ett sådant större projekt djupundersökning och ev. längre fram underjordsbrytning - baserat på lokala fömtsättningar och som ger en stor potentieU sysselsättningseffekt måste genomföras.

Boliden AB tiUstyrker utredningens förslag i fråga om Bolidens försök att kommersialisera industrimineral ur avfaUsprodukter och att dessa bör säkerställas med resurser för fortsatt utvecklingsarbete.

När del gäller tidigareläggning av djupundersökning av Ailikmalmen anser SGU att det i första hand bör avgöras på kommersiella gmnder.

Boliden AB anser att för att säkra en fortsatt drift i Aitik efter dagbrotts­brytningen bör en djupundersökning ske ca 10 år innan dagbroltsbrylning-en planeras bli avslutad. Med nuvarande verksamhetsomfattning skuUe frågan för BoUdens AB:s del aktualiseras först fram emot sekelskiftet. Boliden AB har inga möjligheter att satsa medel på en lidigareläggning av djupundersökningen.

Boliden AB har mot bakgmnd av utvecklingen på kopparmarknaden dragit slutsatsen att undeijordsbrytning i Aitik inte är aktuell under över­skådlig tid. Med de rådande utsiktema anser sig Boliden AB icke heUer kunna rekommendera att det undersökningsprogram som utredningen skisserat utföres under 1980-talet.

SGU har inget att erinra mot alt regeringen tar initiativ tUl en utredning av prissättningen påjämvägslransporterna från Aitik.

När det gäller fraklprisema för Ailikmalmen anser SJ alt inom SJ gängse principer bör tillämpas, dvs. transportavtal tecknas på företagsekonomis­ka gmnder.

Prop. 1984/85:115

344

2.10 Det näringslivsbefrämjande arbetet i malmfältskommunema

Utredningen betonar viklen av atl det i Malmfälten skapas särskUda möjligheter för att få fram dels ägar- och riskkapital dels förelagslednings-kompetens för att i befintliga eUer nya företag utveckla nya produkt- och affärsidéer. Detta kan enligt utredningen exempelvis ske genom ett för­stärkt Bothniainvesl eller ett särskilt investment-Zfinansbolag för Malmfäl­ten.

Gällivare kommun är positiv tiU förslaget om elt särskilt investment-eUer finansbolag i Malmfälten. Kommunen anser dock att elt dylikt bolag måste ha statsmaktemas fuUa stöd för att bli ett verkningsfullt instmment i förstärkningen av Malmfältens näringsliv.

Norrlandsfonden poängterar i sitt remissvar att det oftast inte är riskka­pital som saknas utan idéer. Även TCO anser att det snarare är bristen på projekt, företagsledningskompetens och idéer än bristen på kapital som är det största hindret för utveckling av näringslivet. Organisationen anser det därför vara av största vikt att stora insatser görs för atl i första hand förstärka näringslivets kompetens vad gäUer företagsledning, marknadsfö­ring och försäljning, produktionsplanering etc. Det är härvid angeläget att ta tUlvara på den kompetens som finns vid högskolan i Luleå och om så krävs bör högskolan ges särskilda resurser för satsningen i Malmfålten. TCO anser vidare att man bör överväga okonventioneUa grepp som att med statliga medel engagera konsulter och/eUer företagsledare utanför länet.

2.11 Tillvaratagande av kompetenser och produkt- och afTårsidéer inom storföretag som LKAB och Boliden

Utredningen anser att det inom storföretag som LKAB och Boliden bör finnas kompetenser och idéer inom områden som kan tillämpas även utanför den egna verksamheten.

Ulredningen/öres/år att

länsstyrelsen tar initiativ lUl förhandlingar med LKAB och Boliden om att personeUa resurser avdelas inom respektive förelag med specieUt ansvar att ta emot, bedöma och föra vidare produktidéer som kommer fram bland de anställda,

länsstyrelsen och utvecklingsfonden tUlsammans med LKAB, Boliden och de båda malmfåltskommunema utformar ett program för ett sam­ordnat utnyttjande av verkstäder och utmstning i det lokala näringslivs­arbetet,

statliga medel stäUs tiU förfogande för en delfinansiering med företagen av denna verksamhet inom ramen för ett samlal malmfältsanslag.

Boliden AB påpekar alt Bolidens verksfåder och utmslning är anpas-

Prop. 1984/85:115

345

sade lill den egna verksamheten varför endasl elt begränsai utnyttjande av resursema i ulvecklings-/uppfinnarsyfle kan komma i fråga. Den eventuel­la kompetens som kan finnas i Boliden Conlech, vilket är ett dotterbolag tiU Boliden AB som bedriver kommersiell teknikförsäljning, är dock lill­gänglig för projekl inom regionen.

Vidare säger Boliden AB att företaget där kompetensprofil och resurs-tUlgångar så tillåter är berett att medverka i den akliva projektsökningen. Företagel anser dock inte att det finns skäl nog atl skapa en permaneni organisalion för detta syfte.

2.12    Systematiska genomgångar av skilda sektorer för att få fram

produkt-Zaffärsidéer

Stockholms universitet har på uppdrag från utredningen gjort en genom­gång av möjligheterna alt finna affärs- och produktidéer inom jämvägssek­lom som skuUe kunna placeras i Norrbotten och Malmfälten. Den prak­tiska uppföljning och utvärdering som nu görs av den framtagna idékatalo­gen från utvecklingsfondens sida har lell lUl direkla kontakter meUan storföretag inom jämvägsindustrin och ett anlal nortboltniska industriföre­tag om underleveranser.

Ulredningen föreslår att regeringen uppdrar åt slatens induslriverk all tillsammans med utvecklingsfonden i Nortbotlens län låla göra systema­tiska sektorsgenomgångar.

SIND är positiv till utredningens förslag. EnUgt SIND bör huvudansva­ret ligga på utvecklingsfonden genom dess nära konlakt med och kunskap om företagen i länet. SIND betonar också viklen av alt den kompetens som finns inom LKAB på ett aktivt sätt och i lämpliga former tas tiUvara.

2.13    Insatser inom utbildningsektom för att främja näringslivsutvecklingen i

regionen

UlbUdningssektorn kan enUgt utredningen aklivi medverka i en långsiktig omvandHngs- och utvecklingsprocess av Malmfältens näringsliv. En slagkraftig samordningsgrupp för samverkan utbildning - näringsUv bör enligt utredningen skapas i respektive kommun. Gmppema bör följa upp och definiera näringslivets behov av utbUdningsinsatser. De bör vidare samordna de olika ulbildningsansvarigas resurser så att nödvändiga utbild­ningslinjer/kurser kan etableras snabbt och flexibell.

Ulredningen menar vidare att gmppema fömtom personella resurser också bör ha särskilda ekonomiska resurser liU förfogande för att bekosta utbildningar och kurser av kortare eller mer speciell karaktär.

Utredningen föreslår att länsstyrelsen tar iniliativ lUl en samordning av utbildningssatsningama och att särskUda medel anslås inom ramen för etl samlal malmfållsanslag.

Prop. 1984/85:115

346

SÖ delar utredningens förslag och påpekar att det står i samklang med utvecklingen inom skolväsendet under de senaste åren. De föreslagna medlen bör kunna användas tUl bl.a.

-

lärarfortbildning i ny teknik och med regional profU

-

utmstning, "tekniska centra" samt

-

programvara för utbUdningsändamål.

SÖ nämner också några områden som kan vara betydelsefulla för framti­da satsningar:

-

Programutveckling på datorsidan

-

Fiberoptik

-

KombinationsutbUdningar

-

Kontinuerlig översyn och fömyelse av yrkesutbUdningar inom basnä­ringarna.

-

Breddning av utbildning för satsning inom turism exempelvis aktiv fritid - fritidsledare, bättre språkkunskaper för guidade turer med ulländska turister, kurser i olika lokala hantverkstekniker etc.

Vad gäller platstUldelningen tiU gymnasieskolan och vid timtiUdelning till KOMVUX tar SÖ hänsyn tUl en rad förhållanden, även näringslivets omvandling i resp. län/kommun. För gymnasieskolans del konstaterar SÖ att Norrbottens län redan har en avsevärt högre platskapacitet än de flesta övriga län i riket. SÖ påpekar vidare att folkbildningens roll inom ulbild­ningsseklorn inte diskuteras i betänkandet. Malmfältens folkhögskola med bl. a. Kimna kommun som huvudman är en av landels större folkhögsko­lor.

UHÅ har i sitt remissvar hänvisat till synpunkter inlämnade av Umeå universitet. Umeå universitet har sedan hösten 1983 i samarbete med Kimna kommun givit utbildning i Kimna inom data, elektronik och ekono­mi. Detta utbUdningsutbud har vuxit fram som ett samarbetsprojekt meUan kommunen och universitetet i stort sett enligt den modell som utredningen föreslår, med en samordningsgrupp inom kommunen som tar fram ett utbUdningsbehov och som har ekonomiska resurser tUl sitt förfogande för att bekosta utbUdningen. Dessa kurser är finansierade av AMS.

2.14 Högskolans roll i utvecklingen av Malmfälten

Tekniska högskolan i Luleå kan enligt utredningen stödja en långsiktig utveckling i Malmfålten.

Utredningen anser att högskolan bör anordna särskUda högskolekurser i Malmfälten. Inrättande av särskUda högskolelinjer med betydelse för Malmfallen bör också övervägas. Vidare anser utredningen att möjlighe­lema bör prövas att förlägga viss yrkesteknisk högskoleutbildning tUl Malmfälten.

Prop. 1984/85:115

347

Enligt vad utredningen erfarit finns ett stort intresse för förstärkt utbild­ning på järnvägsområdet både från SJ och intemationella biståndsorgan.

Utredningen/öré'5/Å/- all länsstyrelsen tillsammans med högskolan i Lu­leå utarbetar en särskild plan för särskilda insatser i Malmfälten. Utred­ningen/öre.y/år att särskilda statliga medel anslås för denna typ av insatser via elt sandat malmfaltsanslag. Vidaxe föreslår utredningen att länsstyrel­sen och högskolan utreder intresset och formema för en högskoleutbUd-ning inom jämvägsområdet.

Högskolan i Luleå, STU och Norrlandsfonden är positiva till utredning­ens förslag när det gäller högskolan i Luleå och dess betydelsefulla roll för den långsiktiga utvecklingen i regionen.

Högskolan i Luleå påpekar atl man redan bedriver en hel del utbUdning i Malmfälten. EnUgt högskolan kan den med aU säkerhet byggas ul och nämner att särskilt intressant är tankarna på ett "rymduniversitet". Hög­skolan anser atl det finns anledning att närmare undersöka fömtsättningar­na för en högre utbUdning inom rymdområdet, lokaliserad till Kimna.

Högskolan i Luleå betonar vidare den långsiktiga roll högskolan har för Malmfältens framtid. Denna roll består i atl utbildningen vid högskolan redan nu är inriktad på sådana områden som är av stor betydelse för utvecklingen i Malmfälten. Denna positiva utvecklingskraft skuUe avse­värt förslärkas om forskningen inom dataområdet vid högskolan kunde byggas ut. Delta är ett av skälen till att högskolan i årets anslagsframställ­ning begärt medel för en ulbyggnad av forskningsorganisationen på dator­området med sex nya professurer

-

datalogi

-

datorsamhäUets utveckling

-

elektronisk kretsteknik

-

reglerteknik

-

signalbehandling.

Kiruna kommun anser att det finns risk för en försämring av yrkeskun­skapen och forskningen inom gmvområdet. Kommunen föreslår därför all en UtbUdning inom gmvteknik på högskolenivå lokaliseras tiU Kimna och atl verksamheten vid Forskningsgmvan säkras.

Högskoleutbildningen inom Järnvågsområdet

SIDA är positiv tUl ulredningens förslag att studera formema för en högre utbildning vid högskolan i Luleå, med sikte på drift och underhåll inom jämvägsområdet. En sådan utbUdning kan bli värdefuU för insatser i mottagarländer för svenskt utvecklingsbistånd.

57 anser att den utbildning som redan finns inom de tekniska högskolor­na väl täcker SJ:s krav avseende allmäntekniska baskunskaper. SJ föreslår ell ökat samarbete med de lekniska högskoloma beträffande forskning och utveckling inom jämvägsområdet men anser att detta bör kunna rymmas

Prop. 1984/85:115

348

inom nuvarande institutioners verksamhet. SJ anser att det är bäst om utbildningen med större inslag av jämvägsteknik föriäggs till KTH. Anled­ningen liU detta är närheten till SJ:s cenirala maskin- och bantekniska avdelningar samt laboratorier.

2.15 Åtgärder för att allmänt förbättra produktionsförutsättningarna för näringslivet i Malmfälten

Lokaliseringsstöd ger enligt utredningen möjligheter tUl betydande sänk­ningar av företagens kapitalkostnader. Ulredningen menar dock atl detta stöd i vissa fall bör kunna kompletteras med ytterligare stöd på del sätt som skett under senare år med medel från de anslag som regeringen förfogar över för särskilda insatser i Norrbotlen.

Utredningen avstår från att lägga förslag om transportstödet och sänkt arbetsgivaravgift. Utredningen fömtsätter atl den regionalpolitiska utred­ningen beaktar den aUvarliga situation som råder i Malmfälten.

För atl stimulera företag i Malmfälten lill extra utvecklingsinsatser vad avser produktutveckling, marknadsföring o. dyl. föreslår utredningen ett allmänt utvecklingsstöd till småföretag med upp tiU 200 anställda.

Norrlandsfonden anser att ytterligare vikt bör läggas vid betydelsen av förbättringar inom marknadsföringsområdet.

Gällivare kommun påpekar atl ett utvecklingsstöd torde vara nödvändigt för atl underlätta den nödvändiga anstäUningsprocess och satsning på "egna verksamheter" som industriföretagen inlett och som måste genom­föras för att bygga upp ett komplemenl tiU gmvverksamheten.

SHIO-Familjeföretagen anser all syflel med regionalpoliliskt stöd bör vara att utjämna skilda fömtsättningar för förelag i olika regioner. I första hand bör, enligt SHIO-Familjeförelagen, avslåndsproblem i fråga om kom­munikationer, transporter och marknadskontakler samt klimatnackdelar utjämnas.

SHIO-Familjeföretagen anser att ulredningens förslag beträffande sär­skilt stöd tiU företag med mindre än 200 anslällda torde kunna omformu­leras så ati det väl stämmer överens med ovanstående.

TCO tUlstyrker inte utredningens förslag om ett särskilt utvecklingsstöd. Enligt TCO är ordinarie stödformer tillräckliga för att klara företagens utvecklingskostnader. IstäUet bör, enligt TCO, ökade resurser satsas på att få fram flera utvecklingsbara projekt och idéer och på att förstärka kompe­tensen i företagen. Utvecklingsfondens verksamhetsområde bör vidgas tiU att också omfatta tjänsieproducerande företag.

Prop. 1984/85:115

349

2.16 Satsningar inom data- och rymdområdet

Utredningen lägger fram följande förslag för atl stödja ulvecklingen inom data- och rymdområdet i Malmfålten,

-

att ett system med "noUtaxa" prövas för datakommunikation tUl och från Malmfälten,

-

att Rymdbolaget och SalellitbUd AB ges ekonomiska möjligheter till fortsatta investeringar i byggnader och utmstning saml ges resurser för att i ökad utsträckning kunna ta tiUvara och utveckla produkt- och affårsidéer som kommer fram i verksamheten,

-

att KGI:s gmndforsknings- och produktutvecklingsprogram utökas med personella och laborativa resurser och att KGI i samarbete med ulveck­lingsfonden i länet utarbetar en organsation för den affärsmässiga pro­dukthanteringen,

-

att de planer som nu finns inom lantmäteriverket, centralnämnden för fastighetsdata (CFD) samt Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHI) på etablering av verksamhel i Kimna fullföljs,

-

att länsstyrelsen, tUlsammas med Rymdbolaget, Satellitbild AB, KGI samt högskolan i Luleå tar fram förslag tiU en stiftelse med syfte atl etablera och bedriva högre utbildning och forskning inom rymdområdet i Kimna,

-

att särskUda medel för insatser på rymd- och dataområdet lämnas via elt samlal malmfållsanslag.

Remissinstansema är allmänt selt positiva tUl utredningens förslag inom rymd- och dataområdet.

Datakommunikation till och från Malmfälten

För att främja utbyggnaden av datorbaserad verksamhet i Malmfälten föreslår utredningen att ett system med nolltaxa prövas när det gäller datakommunikation tUl och från Malmfålten. Kunden, dvs. företag utanför Malmfälten, skulle då debileras för lokalsamtal och dataföretaget för kost­nadema i övrigl. För dataföretagen i Malmfälten bör de senare koslna­dema täckas genom regionalpolitiska medel.

Förslaget har föranlett yttranden från SMHI, televerket, statens lantmä­teriverk, LO, TCO och Rymdbolaget. Samtliga remissinslanser är positiva tiU en reducering av teletaxoma.

Televerket säger i sitt remissvar "att det ur teleteknisk synvinkel finns goda möjUgheter att enligt ett flertal olika alternativ använda datakommu­nikation tiU och från Kimna. Debitering i Kiruna av inkommande datatra­fik kan ordnas".

TCO anser all en lotal översyn av teletaxorna bör göras i syfle all minska avståndsfaktom. Myckel lalar för att datakommunikation över telenätet kommer atl få en styrande effekt för näringslivets framlida lokali-

Prop. 1984/85:115

350

sering. Detta innebär då att avståndsrelaterade taxor kommer att bidra tUl en stark centralisering av dataföretag och företag som använder datakom­munikation.

Rymdbolaget framför liknande synpunkter. Bolaget anser att all data­kommunikation i Sverige med malmfallsonru-ådet bör ske tiU lokalsamtal­taxa. Systemet kan då även vara tiU nytta för företag som etablerar egna enheter inom området. Vidare påpekar Rymdbolaget att goda datakom-munikationsmöjUgheter kommer att erbjudas genom Tele-X-projektet.

Rymdverksamhet inom Rymdbolaget och Satellitbild AB

Utredningen/örej/år "att Rymdbolaget och SalellitbUd AB ges ekono­miska möjligheter tiU fortsatta investeringar i byggnader och utmstning samt ges resurser för att i ökad utsträckning kunna ta tillvara och utveckla produkt- och affärsidéer som kommer fram i verksamheten".

UHÄ tiUstyrker i första hand att resurser satsas så att nya produkt- och affärsidéer kan tas tiUvara. Högskolan säger vidare att en plan för ny företagsetablering i närheten av Rymdbolagets och Satellitbild AB:s verk­städer bör utvecklas.

Även Rymdbolaget är positivt tUl förslagen. Rymdbolaget poängterar att det för en fortsatt expansion inom rymdverksamheten vid Esrange är viktigt att Sverige noggrant bevakar vUka nya satsningar som görs inom det europeiska rymdprogrammet. Rymdboliiget erinrar i det här samman­hanget om "pågående förhandlingar inom European Spece Agency (ESA) om förläggningen av markstation för den europeiska satelliten ERS-1. Förläggning till Esrange fömtsätter att Sverige täcker vissa byggnadskost­nader och innebär etablerande av en hell ny anläggningsdel med ytterligare sannolikt ett trettiotal arbetstiUfäUen. Satsningen är av strategiskt intresse eftersom den innebär helt ny teknologi med stor vikt för 1990-talets rymd­verksamhet. Eftersom ERS-1 är ESA's första fjärranalyssateUit är det sannoUkt att den första markstationen kommer att följas av ytterligare anläggningar och arbetstillfällen efterhand som ESA's fjärranslysprogram utvecklas."

För att tUlmötesgå det stora intresset för svensk rymdverksamhel före­slår Rymdbolaget uppbyggnad av etl "Visitors Center" vid Esrange. Vid detta center skaU det finnas permanenta utställningar och modeUer, kon­ferensmöjligheter etc.

Vidare påpekar Rymdbolaget vikten av fortsatt satsning på mottagning och behandling av flärranalysdata inom SateUitbUd i Kiruna AB. Satsning på projekt med inriktning på Qärtanalys kan stödja såväl SateUitbilds som annan svensk industris expansion. Enligt Rymdbolaget bör därför DFR få ökade resurser för att förstärka det nationella Qärranalysprogram de bedri­ver.

Rymdbolaget är även berett att medverka i en försöksverksamhet (under fömtsättning att särskUda medel ställs till förfogande) för att bearbeta nya projektidéer med inriktning på Kimnaområdet.

Prop. 1984/85:115

351

DFR instämmer i utredningens åsikt att det europeiska rymdsamarbetet ger slora expansionsmöjUgheter inom rymdverksamheten i Kimna. Ge­nom sin funkiion som svenskt kontaktorgan gentemot European Space Agency (ESA) har DFR kunnal noterat alt konkurrensen är mycket stor meUan ESA's medlemsstater om att förlägga rymdverksamhet av olika slag tiU nationella institutioner. Detta medför ofta att man erbjuder sig att kostnadsfritt stäUa byggnader eUer utmstning tUl organsationens förfogan­de. DFR anser att Sverige bör, om situationen uppstår, ta på sig dyUka kostnader för att effektivt kunna konkurrera om förläggning av europeisk rymdverksamhet tiU Kimna.

DFR tiUstyrker vidare utredningens förslag om förstärkta resurser tiU utveckling och bearbetning av nya idéer, framförallt inom fjärranalystek­nikområdet.

Ökade satsningar på KGI:s grundforsknings- och produktutvecklings­program

Kimna Geofysiska Institut (KGI), bedriver forskning samt mät- och registreringsverksamhet inom den övre atmosfärens fysik. Verksamheten är i huvudsak av gmndforskningskaraktär. Utredningen/öres/år att ökade resurser ges tiU KGI för produktutveckUng och tUlämpad forskning så att fler avancerade produkter och system kan utvecklas mot en produktion i Malmfålten.

Utredningen föreslår också att satsningen på gmndforskning förstärks för att förbättra utbytet av de forskningsprogram KGI är engagerade i.

De två remissinstanser, KGI och DFR, som yttrat sig över förslagen är båda positiva.

KGI påpekar vikten av att utöka resursema inom KGI:s huvudverksam­het, gmndforskning inom den fysiska rymdforskningen. Denna resursför­stärkning bör kanaliseras tUl dem via de normala kanalema och på ett sådant sätt att en specieU förstärkning av KGI-Kimna inte medför en minskning av de normala anslagen.

Enligt DFR har varken lönenivå eUer personalstyrkans omfattning ökat i takt med KGI:s expansion. DFR menar att detta i längden kan leda tiU svårigheter atl behåUa eUer nyrekrytera personal, vUket vore olyckligt med tanke på den belydelse KGI har för svensk rymdverksamhet.

Satsning på högre utbildning och forskning inom rymdområdet förlagd till Kiruna

För att ytterligare stärka utvecklingen inom rymdområdet i Kimna/öre­s/år utredningen att länsstyrelsen, tiUsammas med Rymdbolaget, Salellit­bUd AB, KGI och högskolan i Luleå tar fram förslag tiU en stiftelse med syfle att etablera och bedriva högre utbUdning och forskning inom rymd­områdel i Kimna.

Prop. 1984/85:115

352

Verksamheten bör till att böija med byggas upp kring

forskamtbUdning i rymdleknik

vidareutbildning för redan verksamma, t. ex. i ämnen som rymdteknik, fjärranalys och bUdbehandling

specialkurser i rymdteknik, Qärranalys etc.

sommamniversitel och nobelsymposier inom det rymdlekniska områ­det.

Rymdbolaget är positivt tiU förslaget och säger sig vara berett att med­verka i en satsning på högre utbUdning inom rymdområdet i Kimna.

Statens lantmäteriverk säger i sitt remissvar alt de är beredda att med­verka med den kompetens de kan stäUa tiU förfogande. Verket säger sig inte ha någon möjlighet att permanent medverka i finansieringen av stiftel­sens verksamhet.

Även KGI är berelt att medverka tiU att en högre teknisk utbildning kommer tUl stånd i Kimna.

Kiruna kommun, DFR och SMHI är alla posiliva till utbildnings- och forskningsverksamhet inom rymdområdet i Kimna. Kimna kommun anser att ett ulbildnings- och forskningsinstitut i rymdteknologi bör inrätlas i Kimna.

DFR anser att den av utredningen föreslagna sliftelsen bör svara för kurser som har karaktären av special- eller vidareutbildning och som vänder sig direkt tiU lekniker och ingenjörer som är anstäUda i rymdtek­niska förtag. Den gmndläggande utbildningen och forskningen inom rymd­området Ugger däremot inom högskolans ansvarsområde. DFR föreslår därför atl möjligheterna till en utbildningsgren inom högskolan med speci­ell inriktning på rymdverksamhet utreds. En sådan utbildning bör inte inskränka på basutbildningen utan ha karaktären av vidareutbildning. En utgångspunkt bör vara att de delar av utbildningen som kräver tUlgång tUl rymdteknisk utmstning bör förläggas lill Kimna.

SMHI påpekar att ulbildningen har betydelse för den utvecklingsgmpp inom SMHLs område som sysslar med bild- och fjärranalysdatabehand-Ung. En effekt av utvecklingsgmppen är all utbildning av en bristkategori (högkompetent datapersonal med inriktning mot bildbehandling och män-niska/maskinkommunikation) kommer till stånd genom on-the-job-training och den av ulredningen föreslagna utbUdningen inom rymdområdel får då betydelse. Den kan även användas i SMHLs övriga verksamhet.

UHÅ är positiv till utredningens förslag om bildande av en stiftelse. Däremot är UHÄ tveksamma tiU att bygga upp gmndutbUdning inom t. ex. Qärtanalys och bildbehandling i Kimna som etl komplement lill utbUdning­en vid högskolan i Luleå. UHÄ anser all de krympande resursema för grundutbildning då kommer att sphttras och att del kan bli överskott på viss lyp av civihngenjörer.

Prop. 1984/85:115

353

Stöd tiU elableringar av utvecklingsenheter i Kiruna med anknytning tiU rymd- och dataverksamheten

Del finns enligt utredningen för närvarande planer inom slatens lantmä­teriverket, CFD och SMHI på atl etablera verksamhet till Kimna. Utred­ningen ser dessa planer som mycket intressanta och föreslår att de fiiUföljs.

Rymdbolaget är positivt till ovan nämnda förslag. Bolagel förordar dessutom att SMHI ges medel att bestäUa tjänster gällande digital bildbe­handling från Satellitbild AB.

SMHI har tidigare fått i uppdrag av regeringen att inkomma med förslag tiU sysselsättningsskapande åtgärder i Malmfålten. Som svar på delta uppdrag föreslog SMHI skapandet av en utvecklingsgmpp för bild- och Qärranalysdatabehandling inom SMHLs område. Finansieringen av verk­samheten under uppbyggnadsfasen kan inte ske inom befintiiga ramar. De ökade kostnadema för Qärrlokalisering relativt lokalisering vid SMHLs centrala verksamhet i Nortköping talar annars mot lokalisering tiU Kimna.

CFD är mycket positiv till de förslag som tagits upp i malmfältsutred­ningen och som skulle medföra att resurser avdelas för all öka takten i koordinatregislreringen av landets fastighetsregisterkartor. Förslaget inne­bär även att CFD skulle kunna avsätta resurser för såväl registervård inom redan upplagda områden som för angelägna utvecklingsinsatser inom koor-dinatregistrets användningsområden. En samgmppering med kartcentra­len i Kimna ger möjligheter till administrativa samordningsvinster.

Lantmäteriverket har sedan etl år tillbaka i Kimna etablerat en enhel för uppmslning av registerkartor. Detta har lett tiU atl ett visst samarbele meUan CFD och lantmäteriverkets kartcentral i fråga om koordinalregi­strering redan etablerats. Diskussioner pågår f.n. mellan lantmäteriverket, CFD och domstolsverket angående fortsättningen av fastighelsdalarefor-men, vilken bör föregås av denna koordinalregistrering. De tre myndighe­terna överväger en gemensam skrivelse tUl regeringen med förslag om all taklen i fastighetsdatareformen skall ökas. Detta gör atl en ytterligare salsning på koordinalregistrering ökar i angelägenhet.

Lantmäteriverket föreslår att resurser för registrering av faslighelskoor-dinater knyts tUl kartcentralen i Kimna. Verksamheten bör i enlighet med det förslag i frågan som framförs från CFD utföras under CFD:s huvud­mannaskap. Lantmäteriverket anser vidare att den föreslagna verksamhe­ten i Kimna bör kunna vidareutvecklas för framtida koordinalregistrering av kulturminnen, fornlämningar, skyddsmm etc.

Den digitala karttekniken - omfattande insamling, bearbelning och pre­sentation av lägesbundna data genomgår en snabb utveckling. Presenta­tionen av dessa lägesbundna data kommer troligen också att se annorlunda ut. Lantmäteriverket bedömer all sådan ny produktion av lägesbunden information i lämplig omfattning kan lokaliseras till Malmfälten.

23   Riksdagen 1984185. 1 saml. Nr 115

Prop. 1984/85:115

354

2.17    Framställning och användning av fasta bränslen

Enligt ulredningen är Malmfältens egen fastbränslemarknad begränsad dels på gmnd av att befolkningstalet är litet och dels därför att bebyggel-sestmkturen lämpar sig för Qärrvärmesystem endast i ett antal störte tätorter. Med uppbyggnaden av fastbränslesystem följer, enligt utredning­en, en intressant marknad för verkstadsprodukter. Här finns möjligheter för företag i Malmfälten att delta.

Statens vattenfallsverk stöder ökade insatser inom fastbränsleområdet. Tillgångama på torv och skogsavfaU är en potentiell möjlighet tiU syssel­sättning i Norrbotten.

Enligt UHÅ bedrivs för närvarande med stöd av Nämnden för energi­produktion och forskning en omfattande forskning kring avvaltning av lorv i Umeå.

Vidare påpekar UHÄ att på utvecklingssidan har Umeå universitet sedan två år en lokal tvåårig utbUdningsUnje "Energilinjen" som har en inrikining mot fasta bränslen. Den forskning och utbUdning som, enligt UHÄ, bedrivs i Umeå kring fasla bränslen främsl torv, gör att Umeå på ett verksamt sätt kan bidra tiU utveckling av torvanvändning både som bränsle och som råvara i annan produktion.

2.18    Nordnorsk olja och gas

Om del bUr aktuellt att bygga en naturgasledning från Nord-Norge till kontinenten och om den dras genom Sverige kommer malmfältskommu­nema enligt utredningen all beröras på tre sätl

-

byggandet av ledningen

-

driflen av ledningen

-

möljigheter att utnyttja naturgas.

EventueUa effekter av nordnorsk gas/olja för Sveriges del ligger i en mycket avlägsen och osäker framlid. Utredningen har inga förslag till konkreta insatser på detta område, men viU, peka på vikten av att arbetet med dessa frågor fortsätter.

Utredningen föreslår att regeringen ger Projekt Gastransitering i upp­drag alt tiUsammans med länsstyrelsen utreda fömtsättningarna för att till Malmfälten förlägga dels ett underhållscenlmm, dels driftledningscentra­len för en eventuell framtida gasledning genom Sverige för naturgas från Nord-Norge tUl kontinenten.

Statens vattenfallsverk konstaterar liksom utredningen att effekterna för Sveriges del av en evenluell exploatering av nord-norsk olja och gas ligger i en avlägsen och osäker framtid. En transportledning genom Sverige är bara ett av flera alternativ. Först om några år vet man om projektet kan genomföras. VattenfaU fortsätter sin förprojektering enligt regeringsupp-

Prop. 1984/85:115

355

draget för all få tillträde lUl mark för en evenluell gasledning i räll lid och för att transileringen därmed skall bestå som ell reellt allernaliv för trans­port av gasen genom Sverige.

Statens energiverk delar uppfattningen alt en gasledning genom Sverige är synnerligen osäker och anser att det inte finns motiv för föreslagna detaljstudier. När del gäUer möjligheterna för svensk industri att delta i uppbyggnaden av infrastmktur m. m. för oljeledningsverksamhet i Nord-Norge anser statens energiverk atl dessa möljligheter bör främjas även i framtiden varvid Svenska Petroleum Exploration AB kan spela en viktig roll.

Norrlandsfonden anser alt utredningen borde ha utvecklat frågan om vUka effekter eventuella fynd av gas och olja utanför Nord-Norge kan få på malmrörelsen och på näringshvet i övrigt i malmfåltskommunema. Norr­landsfonden anser bl. a. att del borde finnas möjligheter att träffa särskilda överenskommelser mellan berörda norska fyUcen och malmfältskommu­nema.

2.19 Satsningar inom turistnäringen

Av stor betydelse för turismen i Malmfålten är enligt ulredningen en förbättring av resmöjlighetema fill regionen. Kontakter har tagils med Sveriges turistråd om möjlighelema atl få igång charterflyg till Malmfälten - dels från Siockholm, dels från kontinenten. Sveriges turistråd är positiv tUl ett försök med chartertrafdj tiU området. Enligt turistrådet bör försöket omfatta en treårsperiod med början 1985. Utredningen anser att särskilda medel bör ställas lill förfogande för en sådan salsning.

Luftfartsverket och Gällivare kommun är posiliva till ulredningens för­slag och påpekar all det krävs betydande insatser när del gäller marknads­föring.

Glesbygdsdelegalionen påpekar alt Inlandsbanan kan fungera som transportmedel lill Malmfälten och bU elt viktigt komplement till charter­flyget. Den begränsade salsning av Inlandsbanan som kommunförbundet och glesbygdsdelegationen initierade för sommaren 1984 blev en stor fram­gång.

En ökad satsning av turismen i Malmfälten fömtsätter också, enligt utredningen, ytterligare insatser. Bl. a. nämner ulredningen att viss fortsatt utbyggnad måste ske på anläggningssidan för all fullgöra påbörjade sals­ningar i holell, slugbyar m.m. Olika slags kringaktiviteler bör utvecklas. Hemslöjden är ell exempel där turistnäringen indirekt kan betyda ökad sysselsättning.

En annan viklig fråga för turistnäringen är enligt utredningen utbildning­en av personal. Ulredningen föreslår all utbildning för personal inom turistbranschen ordnas anpassad till Malmfältens särskilda fömtsättningar.

Enligt SÖ skulle de utbildningar inom turistnäringen ulredningen näm-

Prop. 1984/85:115

356

ner kunna starta omedelbart med hjälp av befintlig tim- och kursplan för turisthotellservice inom komvux. Vidare nämner SÖ all AMU anordnat ett antal olika ulbUdningar, bl. a. reslaurang och storhushåll, turistkurs, lifl-och pistmaskinskötare, fjällförare och fjällguider för utbildning av personal till turistbranschen i Norrbottens län.

SIND är positivt till utredningens förslag och menar atl möjlighelema till en ökad turism bör vara goda, inte minst tack vare den nya vägen mellan Kimna och Narvik. Även SJ ser goda möjligheter till ökad turism. Genom de föreslagna ålgärdema i Malmfälten skapas förhoppningsvis den efterfrå­gan som behövs för att SJ skall kunna köra hela chartertåg eller charter-vagngmpper i ordinarie tåg. SJ ser fram emot att få delta i turistsatsningar­na i Malmfälten.

2.20    Särskilda insatser i Pajala kommun

I anslutning tiU malmfältsutredningens arbete har del på regeringens uppdrag utarbetats ett särskUt utvecklingsprogram för Pajala kommun bl.a. mot bakgmnd av återflyttningen från Malmfälten. Malmfällsutred-ningen/örc5/år att särskilda medel slälls tiU förfogande för insatser i Pajala varvid den i programmet föreslagna hanteringsordningen för stödel bör gälla.

Flera remissinstanser bl. a. AMS, skogsstyrelsen, delegationen för gles­bygdsfrågor, Norbotiens läns landsting samt Pajala kommun ansluter sig till utredningens förslag att särskilda insatser för Malmfålten även ska omfatta Pajala kommun.

2.21    Glesbygdsinsatser i Gällivare och Kiuna kommuner

Vissa av de åtgärder som föreslås i utvecklingsprogrammel för Pajala är också enligt utredningen lUlämpUga i GäUivares och Kimnas glesbygder. SmåskaUg industri, hanlverk, pälsdjursuppfödning, uppbyggande av famU-jejordbmk, bärodling, fiske är några exempel ulredningen nämner, där effekter kan nås genom särskilda glesbygdsinsatser. Rennäringen är av stor omfattning i de båda kommunerna. Utredningen nämner några lång­siktiga problem som måsle lösas inom näringen t. ex. iöretagsstmkturen, vidareförädlingen av renproduktema liksom kompletterande sysselsätt­ning för samerna. Utredningen föreslår att särskilda resurser ställs till förfogande för glesbygdsinsatser av ovan angivet slag.

När det gäller det fortsatta planeringsarbetet för sysselsättningsska­pande åtgärder i malmfåltskommunema är det, enligt lantbruksstyrelsen, viktigt att rennäringens intresse beaktas, speciellt när del gäller planering för turism och torvutvinning.

Svenska Samernas Riksförbund instämmer i att sysselsättningslägel är svårt i malmfältsområdel. Förbundet påpekar att samebyama/sameföre-

Prop. 1984/85:115

357

ningama måste vara med i planeringen i etl tidigt skede för atl minska intrångseffekterna.

SÖ har fått i uppdrag av regeringen alt inventera, utarbeta och fastställa lim- och kursplaner för yrkesinriktad utbildning i glesbygd. Första rappor­ten 1983-11-29 har tillstäUts industridepartementet. Andra rapporten kom­mer atl färdigställas hösten -84. En del av de samordningsförslag ulred­ningen tar upp återfinns i rapporten.

Delegationen för glesbygdsfrågor lämnar följande förslag lill glesbygds­insatser i malmfåltskommunema:

-

Inrättande av försöksverksamhet med gemensamma lokalkontor i de kommuner som utredningen berör. Exempel på verksamheter som kan ingå i sådana kontor är länsstyrelse, lantbmksnämnd, utvecklingsfond och hushåUningssällskap.

-

Intensifierad lokalrådgivning för att främja småföretagandet inom olika näringar. En sådan verksamhet kan utgå från ovan nämnda lokalkontor.

-

Försök med "kommunala glesbygdsramar" i vilka resurser från olika samhäUssektorer samordnas. Glesbygdsinsatserna i Malmfälten och Pa­jala kommun kan utgöra sådana försök.

2.22 Insatser inom skolområdet

Skolan kan enligt utredningen spela en viktig roll när det gäller att förebygga och Undra de ökade psykiska och sociala påfrestningar som situationen i Malmfälten innebär. Särskild vikt bör läggas vid information och diskussion om vad som händer i ett samhälle i omvandUng.

Utredningen menar också att skolan bör informera om hur man kan öka sina möjligheter på arbetsmarknaden genom utbildning, praktik m. m. Ut­redningen pekar också på behovel av en väl utbyggd och fungerande skolsocial verksamhet kuratorer, stödundervisning m.m.

SÖ delar utredningens uppfattning om att skolan bör informera om hur man kan stärka sin situation på arbetsmarknaden. SÖ påpekar att della ligger i linje med vad SÖ arbetat för under flera år. SÖ stöder också förslaget om behovet av en väl utbyggd och fungerande skolsocial verk­samhet. SÖ understryker också atl del är särskilt angeläget att medel avsätts även för den elevsociala verksamhelen inom AMU.

Socialstyrelsen anser att det gäller "att utveckla angreppssätt som inne­bär att stukturella problem leder till etl ökat lokalt engagemang och inte ökade flyttningsrörelser från orten. Del ökar den sociala sammanhållning­en och motverkar befolkningsminskningen. På längre sikt ökar det också fömtsättningama för att kostnaderna för utvecklingsarbetet kan hållas nere och att t. ex. utbUdningen inriklas på den egna regionens behov. I dag utbUdar Norrbotten sina ungdomar för landets övriga regioner, främsl stockholmsområdet. Detta medför atl utbildningen slimulerar utflyttning­en från i stället för utvecklingen i regionen".

Prop. 1984/85:115

358

3   Genomförande och finansiering av projekten/insatserna i Malmfälten

Ulredningens förslag om finansiering av insatser i Malmfållen dvs ut­nyttjande av ordinarie medel så långl som möjUgt samt ett samlat malm­fältsanslag tillstyrks av bl. a. LO, AMS och landstinget i Norrbottens län. AMS delar utredningens uppfattning atl större projekt bör prövas särskilt av regeringen och ej belasta ell sådant samlal malmfållsanslag. AMS framhåller vidare all då medlen avser närings- och regionalpolitiska insat­ser bör pengama anvisas över industridepartementels budget och ej avräk­nas anslagen för arbetsmarknadspolitiska åtgärder.

Statskontoret anser att "en omfördelning av arbetsmarknadspolitiska medel till mera långsiktigt sysselsättningsskapande åtgärder kan vara moti­verat. Samtidigt bör formema för finansiering och genomförande av kom­mersiella projekt övervägas. Någon form av privat investmentbolag med visst statiigt/kommunalt stöd kan tänkas. Statliga förvaltningsprojekt kan tas fram fortlöpande i organisationsutredningar genom stående direktiv om att pröva lokalisering till Malmfälten/Norrbotten (ev andra områden). Den finansiella prövningen bör ske i den ordinarie budgetprocessen, dock med hänsyn tagen till evenluella lägre samhällsekonomiska kosinader i Norr-botten/Malmfålten".

Svenska samernas riksförbund påpekar att om länsstyrelsen skaU hand­ha medlen som anslås i ett samlat malmfältsanslag är det viktigt att lant­bmksnämnden som rennäringsmyndighel är med i handläggningen av frå­goma.

Kiruna kommun anser att en tidsmässig begränsning för ett samlat malmfaltsanslag liU 1990 är en alltför korl tid. Vidare anser Kimna kom­mun "en lokalt förankrad beslutsordning som helt nödvändig mot bak­gmnd av de erfarenheter som erhållils av malmfaltsdelegationens fram­gångsrika arbete".

Kirana kommun ser det också angeläget att det lokala arbetet med att utveckla näringslivet i Malmfålten får fortsatt stöd i enlighet med intentio­nerna i utredningen. Liknande synpunkter har även inkommit från GäUi­vare kommun. Kimna kommun anser vidare alt erfarenhetema från Kimnaprojektet visar vikten av ett aktivt utvecklingsarbete i kommunen för atl skapa ny sysselsättning i Malmfålten.

Norrlandsfonden anser att näringslivet knappast kan stärkas via statliga bidrag. Projekl ulan en tradUionell företagsekonomisk lönsamhet medför endasl en kortsiktig lösning på nuvarande problem.

RRV anser atl ulredningens förslag i finansieUt avseende inte innebär några väsenlliga ökningar av resursöverföringar till Malmfälten. Utred­ningens förslag får, enligt RRV, karaklären av förändringar på marginalen i ett redan existerande stödsystem som visat sig antingen otillräckligt eller i gmnden felaktigt för alt hantera de problem som området brottas med.

Prop. 1984/85:115

359

RRV anser inte att de projekl som diskuleras i betänkandet kan bidra lill att under resten av seklet upprätthålla nuvarande sysselsättningsvolym och än mindre skapa en sådan sysselsättningsvolym som utan omfattande ytterligare stödinsatser långsiktigt kan bära upp nuvarande befolkning.

Del hade enligt RRVs mening varil angeläget att ytterUgare utreda önskvärdheten och konsekvensema av olika framtida befolkningsutveck­lingar för området. RRV påpekar vidare atl de mycket specieUa förhållan­dena i området gör det motiverat att pröva nya och okonventionella melo­der för samhäUeliga ingripanden och förändringar i de näringsmässiga fömtsättningama. I ett sådant arbete bör man även, enhgt RRV, vara öppen för att införa eUer ändra regelsystem så att de anpassas lill områdets förtsättningar. Som ett exempel nämner RRV arbetsfördelningen mellan statiiga, landstingskommunala och primärkommunala uppgifter kanske måste överges i Malntfälten om man långsiktigt ska kunna ge samhällsser­vice tiU de människor som kommer att bo i Malmfälten. Några andra exempel RRV nämner är satsningar på exklusiva forsknings- och utveck­lingsmiljöer för att locka tiU sig intresserad och kompetent personal, en mer flexibel lönesättning inom den offenfliga sektom, inrättande av exklu­siva utbildningslinjer samt lokaliseringsstöd inriktat på att locka upp lek-nologiintensiv produktion inom angränsande teknikområden.

AMS tillstyrker förslaget att en delegation tillsätts efter den 30 juni 1985 då nuvarande malmfållsdelegationen upphör och som får arbeta vidare med ulvecklingen i Malmfålten. Enligt SIND är det önskvärt att uppgif­tema hanleras inom befintliga, permanenla organ. Med tanke på de spe­ciella problem som finns i Malmfälten bör enligt SINDs uppfattning berör­da regionala organ ge särskUd prioritet åt insatser i malmfältskommunema.

LO inslämmer i förslaget om en förlängning av malmfältsdelegationen men atl det fömtsätter ett särskilt ramanslag för att delegationen skall kunna arbeta på samma sätt som hittiUs.

Länsstyrelsen i Norrbottens tån påpekar atl beslut om genomförande av förslagen fattas så fort som möjligt. Länsstyrelsen pekar också på viklen av att etl kommande beslut klart formulerar var genomförandeansvaret skall ligga för de olika åtgärdsförslagen.

4    Egna förslag från remissinstanserna

Några remissinstanser har i samband med sina remissvar angående malmfältsutredningens betänkande inkommit med egna förslag för alt främja ulvecklingen i Malmfälten.

Vattenfall påpekar i sitt remissvar atl ulredningen inte berört det före­slagna aluminiumsmältverket i Piteå. Utredningen har inte heller tagil upp frågan om ytterligare utbyggnad av vattenkraften. Vattenfall anser att en satsning på dessa områden skulle få betydande effekter på sysselsällning-

Prop. 1984/85:115

360

Högskolan i Luleå och riksrevisionsverket förordar att Malmfålten blir provområde för en förkortad arbelslid. Högskolan föreslår att en grupp tillsätts med uppgift att undersöka fömtsättningama för en arbetstidsför­kortning i Malmfälten.

Prop. 1984/85:115

361

Bilaga 2

Uidrag KOMMUNIKATIONSDEPARTEMENTET PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1985-02-21

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition om regional utveckling och utjämning

I. TRANSPORTSTÖD M.M. 1   Inledning

En god transportförsörjning ger fömtsättningar för en balanserad befolk­nings- och näringslivsutveckling i landet. De belydande investeringar på kommunikationsområdet som nu görs medverkar också tUl all göra Sveri­ge mndare. För atl åstadkomma mer likvärdiga transportfömtsättningar i skUda delar av landel har statsmaktema sedan länge strävat efter att utjämna transportkostnaderna i olika delar av landel. Sedan år 1971 har som en följd härav ett godstransportstöd funnits för landets nordliga delar.

Transportstödet i dess nuvarande form innebär att bidrag lämnas tiU transporter över 250 km som sker på jämväg eller på landsväg i yrkesmäs­sig trafik. Sjötransporter är däremot undantagna. Stöd ges för transporter från, tUl och inom ett stödområde som utgörs av Norrland utom vissa delar av Gävleborgs län samt delar av Värmlands och Kopparbergs län. Stödom­rådet är indelat i fem transportstödszoner.

Den vammässiga avgränsningen av stödel är inrikiad på helfabrikat och mera bearbetade halvfabrikat. Den gäller vissa skogsindustriella pro­dukter, jäm- och stålprodukter, varor inom verkstadsindustrin, plast-, textU- och läderindustrin, kemiska industrin, byggnadsmaterialinduslrin samt jordbmks- och livsmedelsprodukler.

Transportstödet omfåtlar även transporter av vissa råvaror och halv­fabrikat tiU orter inom stödområdet (intransportslöd). Intransportstödet inriktas på vissa näringsgrenar för vilka en reducering av transportkostna­derna i särskild grad stimulerar produktion och sysselsättning inom slöd­området.

Transportstödet lämnas med 10 till 50 procenl av nettofraktkoslnaden beroende på transportsträckans längd och stödzon. Av administrativa skäl finns vissa begränsningar för stödet. Sålunda krävs all en enskild sändning

Prop. 1984/85:115

362

skall väga minst 100 kg och all den sökandes bidragsgmndande transport­kostnader under ett kalenderår skall uppgå till minst 6000 kr.

Den regionalpolitiska ulredningen behandlar i sitt betänkande (SOU 1984:74) Regional utveckling och mellanregional uljämning frågan om transportstöd. Utredningen anser därvid all del nuvarande godslransport­stödel är ett viktigt medel för alt siödja och utveckla näringslivel inom skogslänen. Enligt utredningens mening bör därför del nuvarande stödel behållas med i huvudsak oförändrad utformning. Utredningens övervägan­den om transportstödet har emellertid föranlell förslag till förändringar i två avseenden.

För det första bör godslransportstödel förändras så att likställighet åstadkommes mellan olika transportslag och transportvägar. Den fråga som utredningen särskilt haft all överväga i detta avseende gäller ell eventuellt stöd också till sjötransporter. Enligt utredningens mening finns del inte skäl att införa ett särskilt slöd tiU sjötransporter. För alt åsladkom­ma den eftersträvansvärda likställigheten mellan fartygs- och landtrans­porter bör transportstödet i stället ändras så att det skapas balans mellan alternativen att skeppa gods via hamnar vid väst- och sydkusten resp. vid nortlandskusten.

För det andra anser utredningen att godstransportstödet bör komplet­teras med ett stöd till företagens persontransporter. Ulredningen fram­håller betydelsen av atl minska de norrländska företagens kostnader för nödvändiga personkontakter med södra och mellersta Sverige och utian-det. För att underlätta etablering av kontakter bör kompensation i viss utsträckning lämnas för persontransportkostnader med flyg.

Den regionalpolitiska utredningens förslag och remissyttranden över dessa sammanfattas i bilaga 1.2.

Malmfältsulredningen föreslår i betänkandet (Dsl 1984:9) Framtid i Malmfålten ett system med nolltaxa för datakommunikation till och från Malmfålten.

I prop. 1984/85:100 bil. 8 (sid. 128, f) har regeringen föreslagit riksdagen alt, i avvaktan på särskild proposition i ämnet, tiU Transportstöd för Norrland m. m. för budgetåret 1985/86 anvisa 202000000 kr. Jag anhåller nu om att få ta upp denna fråga.

2   Godstransportstöd

2.1 Landtransporter

Sammanfattning av mina bedömningar: Det nuvarande godslransportstö­del för järnvägs- och lastbilstransporter bibehåUs oförändrai.

Utredningsförslag: Regionalpolitiska utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med mitl förslag. För att finansiera införandet av ell person-

Prop. 1984/85:115

363

transportstöd föreslås dock att ingel företag inom slödområdet skall kunna erhålla mer än 3 milj. kr. i transportstöd per år.

Remissinstanserna: AUmänt omvittnas all del nuvarande godstransportslö­det är elt verksamt medel för alt stödja näringslivels utveckling i de norra delarna av landet. En bred majoritet förordar därför atl transportstödet bibehålls oförändrat. Från enskUda remissinslanser framförs dock önske­mål om utvidgningar av stödområdets södra gräns liksom att vissa kom­muner bör föras till en annan stödzon med högre bidragsprocent. Negativ till transportstödet är riksrevisionsverkei som förordar alt stödet avskaf­fas. Den föreslagna besparingen genom en maximering av statsbidraget avvisas av en klar majoritet av remissinslanserna som olämplig.

Mina bedönmingar: Det regionalpolitiska godstransportstödet infördes år 1971. Motiven för stödets införande var bl.a. att stalsmaklema såg del som en angelägen regionalpolitisk uppgift att i olika hänseenden ge nä­ringshvet i Norrland och angränsande delar av stödområdet möjligheter atl driva sin verksamhet under fömtsättningar, som mer liknar dem som gäller för näringslivet i andra delar av landet. Det gällde bl. a. på transportområ­det, där högre fraktkostnader till följd av de långa transportavstånden kan framstå som en hämmande faktor, när del gäller näringslivets utveckling. Ett transportstöd ansågs vara ett lämpligt medel för all försöka minska de kostnadsmässiga olägenheter, som följer med de slora avstånden inom slödområdet.

Transportstödet har efter iirförandet förändrats i ohka avseenden. Dess effekter har också utvärderats. Genom Iransportrådets försorg gjordes år 1981 en utvärdering, som visade att transportkostnaderna har en väsenllig belydelse för lokalisering och sysselsättning och ätt transportstödet har hafl en posiliv effekt på företagen inom stödområdet och därmed har varit ett verksami regionalpolitiskt medel.

När det gäller transportkostnaderna konstaterades i utvärderingen att dessa kostnaders andel av saluvärdet för företagen inom stödområdet genomsnittiigt var cirka 40% högre än för näringslivel i södra och mellers­ta Sverige. Enligt utvärderingen kunde också läsas ut att transportkostna-dema utgjorde en avgörande faktor när det gällde frågan om etablering inom en viss region.

Utvärderingen gav vidare vid handen all siödet också fortsättningsvis borde kunna användas som ett effektivi regionalpolitiskt medel för alt utjämna de - på gmnd av transportavstånden - negativa effekterna för stödområdet vad gäller produktion, vamutbyte och transporter jämfört med södra och mellersta Sverige.

Utredningens betänkande och remissytlrandena i anledning av delta bestyrker också de goda erfarenheterna av det hittUlsvarande transportstö­det. Allmänt konstateras att stödet bl.a. innebär att de avståndsmässiga

Prop. 1984/85:115

364

olikheter som gäller för produktion i olika delar av landet utjämnas. Där­igenom har det norrländska näringslivets konkurrenskraft stärkls.

Mot denna bakgmnd delar jag utredningens uppfattning om transport­stödets belydelse som etl verksamt medel att stödja näringslivets utveck­ling i de norra delarna av landet. Transportstödet bör därför bibehållas med den inriktning och omfattning som f n. gäller. Jag har inte heller funnit några avgörande motiv för all förändra gällande regler eUer stödom­rådets avgränsning och indelningen i olika stödzoner.

Vad gäller ulredningens förslag tUl besparing genom atl maximera stödet tUl 3 milj. kr. per företag, delar jag de erinringar som en bred remissopinion framfört. Fömtom administrativa avgränsningsproblem sammanhängande med vad som skall menas med "förelag", kan förslaget ge olämpliga regionalpoUtiska effekler. I vissa fall betalar t. ex. större företag i södra Sverige frakten för transporter från tiUverkare och underleverantörer inom stödområdet och söker därför fraktbidrag. Om stöd till sådana företag beskärs skulle detta kunna slå tiUbaka mot de småföretag som är underle­verantörer genom all nya underleverantörer väljs närmare sammansätt­ningsenheterna och därmed utanför stödområdet.

2.2 Sjötransporter

Mitt förslag: För att åstadkomma en mer likvärdig valsituation mellan transporter med landtransportmedel och fartyg bör anslutande landlransporter av sågade, hyvlade och på annat sätt bearbetade trä­varor tiU hamnar längs nortlandskusten och i Vänem och Mälaren oavsett transportsträckan bli bidragsberättigande. Transportstöd skaU härvid lämnas med den procentsals som gäller för den längsta tran­sportsträckan i resp. transportslödszon.

Utredningsförslag: Den regionalpoUtiska utredningens förslag överens­stämmer med milt förslag bortsett från att endast transporter av sågade trävaror förordas bli bidragsberättigade samt att enbart transporter till norrlandshamnar föreslås vara bidragsgmndande.

Remissinstansema: Allmänt bedöms ulredningens förslag som positivt. Utvidgningar föreslås dock vad gäller dels bidragsberättigade vamgmpper, dels bidragsberättigade hamnar.

Bakgrund och skäl för mitt förslag: Del nuvarande godstransportstödet är begränsat till landlransporter. Det har länge hävdats från sjöfartsnäringen, hamnarna längs nortlandskusten och angränsande län att transportstödet därmed verkar konkurrenssnedvridande genom att det diskriminerar an­vändning av sjötransporter.

Prop. 1984/85:115

365

Förslag om att införa ell slöd även för sjötransporter har tidigare avvi­sats. Härvid har hänvisats bl. a. till att den marknadsmässiga fördel som landlransportstödet innebär kompenseras av de statliga insalser som görs för främst norrlandssjöfarten på isbrytningens område med kostnader på ca 175 milj. kr. för ett normalår.

Jag bedömer det som angelägel att ökad likställighet kan åstadkommas meUan olika transportslag och transportvägar. Jag kan därför ansluta mig till utredningens förslag att transportstödet ändras så att stödel i sig inte påverkar valet mellan allemativen alt skeppa gods via hamnar t. ex. vid väst- och sydkusten resp. via norrländska hamnar.

I jämförelse med utredningens förslag förordar jag dock en utvidgning vad gäller bidragsberättigade hamnar. För atl åstadkomma en bättre lik-stäUighet inte bara mellan hamnar längs norrlandskusten och syd- och västkusten utan också mellan konkurrerande hamnar i Vänern och Mä­laren bör landtransporter även till dessa hamnar bli bidragsberättigande med de vUlkor jag här har förordat. Jag vill i sammanhanget nämna att transporter till hamnar söder härom redan i dag i flertalet fall kan lillgodo­göra sig transportstöd.

När det gäUer stödets vammässiga omfattning har ulredningen föreslagit atl det endast skall omfatta sågade trävaror. Enligt min mening skulle en så snäv avgränsning innebära administrativa problem och heller inte hell rätla till den nuvarande orättvisa konkurrenssituationen. Jag förordar därför alt fömtom sågade trävaror även andra trävaror som undergått vidarebear­betning i form av hyvling, ämnesbearbetning m. m. blir bidragsgmndande.

Mitt förslag innebär därmed att transportstödet kommer all lämnas för transporter av sågade, hyvlade och på annat säll bearbetade trävaror från de sågverk som f. n. kan uppbära stöd. På sätt som gäller i dag kommer stöd inle att lämnas för transporter av sågade trävaror från de s. k. bulksåg-verken eller sågverk i Värmlands och Kopparbergs län utom de som är belägna inom Torsby, Malungs,[REDACTED_EFTERNAMN], Orsa och Älvdalens kommuner. Dessutom gäller att transporter från sågverk som ligger i anslulning till en hamn inle kommer atl vara slödberälligande. Bidragsprocenten kommer oavsett avstånd all vara enligt följande.

Sågverkets belägenhet

Zon

Bidragsprocent

Värmlands, Kopparbergs och

Gävleborgs län

1

10

Västemorrlands län

2

20

Jämtlands län exkl. Strömsunds

kommun

3

30

Västerbottens och Norrboltens

läns kustkommuner

4

35

Västerbottens och Norrbottens

läns inland saml Strömsunds

kommun

5

50

Prop. 1984/85:115

366

Den förändring av transportstödet som jag nu har förordat bör inle leda till att statens kostnader för stödel ökar nämnvärt. I den utsträckning som transporterna av trävaror från inlandssågverken genom förändringen av transportstödet kommer att skeppas ut över mer närliggande hamnar kom­mer också kostnaderna för stödet alt minska. Förslaget innebär nämligen att man utvidgar för den vamgmpp som ger de största möjlighelema för sjöfarten att konkurrera via norrländsk eller väner- och mälarhamn. För de transporter som redan i dag skeppas ut över norrlandshamn eller väner-och mälarhamn innebär samtidigt förslaget ökade kostnader för staten. Någon mer exakt beräkning av nettoutfallet är emellertid svår att göra. Med utgångspunkt från att stödel utvidgas på det sätt jag förordal för trävaror beräknarjag dock att om del kommer att uppstå ökade medelsan­språk blir dessa av begränsad omfattning. Jag har därför inte beräknat någol ökat medelsbehov för ändamålet.

Flera remissinstanser har föreslagit att denna metod att införa ett hamn­transportstöd bör utvidgas till att omfatta även andra vamgmpper än de här nämnda. Jag anser dock atl erfarenhetema av det nu föreslagna stödet först måste avvaktas.

Jag anser att förändringama i godslransportstödel bör kunna träda i krafl den Ijanuari 1986.

3   Persontransportstöd 3.1 Inledning

Mitt förslag: Ett persontransportslöd införs som minskar de norr­ländska företagens kostnader för nödvändiga personkontakter med söd­ra och mellersta Sverige.

Utredningsförslag: Den regionalpoliliska ulredningen har föreslagit att etl persontransportstöd inrättas. Ulredningen har när det gäller de principer som bör ligga till gmnd för stöd lill näringslivet framhållit betydelsen av alt minska de norrländska företagens kostnader för nödvändiga personkon­takter med södra och mellersta Sverige och utlandet. Dessa kostnader är i många faU betungande. Samtidigt är del av slor betydelse alt de nort-ländska förelagens kontaktnät och marknadsföring byggs ut. För att under­lätta etablering av kontakter bör enligt utredningen kompensalion i viss utsträckning lämnas för reskoslnader med flyg.

Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstansema tillstyrker ulredning­ens förslag om att inrätta ett persontransportslöd. Sålunda tillmäter läns­styrelsen i Norrboltens län frågan om en reducering av företagens reskosl­nader stor belydelse. Några remissinstanser, bl. a. SAF, Industriförbundet

Prop. 1984/85:115

367

och Handelskammarförbundet, är tveksamma lill förslagel att inräita etl persontransportstöd då kostnaden bedöms bli alltför hög. I stället förordas att medlen kan användas bättre genom att reducera arbetsgivareavgiften. Luftfartsverket har invändningar framför allt mol den föreslagna ulform­ningen av stödet, som bedöms komma att inverka på prisdifferentierings­systemet inom inrikesflyget.

Bakgrand och skäl för mitt förslag: För egen del anser jag alt personkonlak-tema är så viktiga för företagens utveckling att etl persontransportslöd är motiverat. De nortländska företagen har här en påtaglig konkurrensnack­del då den svenska marknaden har sin tyngdpunkt i landels mellersta och södra delar. Då de stora avstånden i hög grad fördyrar de norrländska företagens personkontakter, bör det enligt min uppfattning vara en regio­nalpoUlisk uppgift att kompensera dessa företag för de höga personirans-portkostnaderna. Jag anser därför att ett särskilt persontransportslöd skaU införas som minskar de nortländska företagens kosinader för nödvändiga personkontakter med södra Sverige.

Jag vUl i sammanhanget erinra om de lågprissatsningar som har genom­förts inom inrikesflyget och SJ och som har inneburit goda möjligheter tiU bUligare resor över hela landet. Etl persontransportstöd bör ses som ett komplement härtiU. Det måste också utformas neutralt i förhållande till rabattsyslem, prisdifferentieringar e. d. som tillämpas av trafikföretagen.

3.2 Allmän avgränsning av stödet

Mitt förslag: Persontransportslöd lämnas till företag med anstäUd per­sonal inom industri- och uppdragsverksamhet. Bidragsgmndande är tjänsteresor utförda av anställd personal. Resoma skall företas med flyg eUer låg.

Utredningsförslag: Regionalpolitiska utredningen föreslår atl stödet till per­sontransportkostnader med flyg bör riktas till de företag som har störst behov av stöd. Enligt utredningens mening bör slödel riktas tUl små och medelslora företag. Gränsen bör sättas vid 200 anslällda. En avgränsning bör vidare göras lill företag inom industri- och uppdragsverksamhet.

Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har kommenierai den allmänna avgränsningen av stödet. Transportrådel föreslår följande av­gränsning.

- Bidragsberättigad är fysisk eller juridisk person som driver rörelse och som har arbetsställe med egel resultatansvar inom stödområdet. Arbets­ställets verksamhet skall kunna hänföras till tillverkningsindustri eller uppdragsverksamhet.

Prop. 1984/85:115

368

- Bidragsberältigade resor är de som bekostas av företaget och utförs i

tjänsten av vid detta företag anställd personal.

Länsstyrelsen i Norrbollens län vänder sig på flera punkter mot utred­ningens förslag. Den anser sig emellertid inte ha underlag för att göra någon kvalificerad bedömning av den tekniska utformningen av stödet utan pekar på några altemativa lösningar.

Flera remissinstanser har, med hänvisning tUl konkurrensneutraliteten meUan transportmedlen, avvisat utredningens förslag om att endast låta flygtransporter omfattas av stödel.

Bakgrund och skäl för mitt förslag: I utredningens betänkande görs endast översiktliga avgränsningar av vilka företag som skaU vara stödberättigade. Utredningen talar om "förelag inom induslri och uppdragsverksamhel med mindre än 200 anställda". En sådan avgränsning skapar svårigheter när det gäller att bestämma vad som avses med "företag", "anställda" samt "industri och uppdragsverksamhet".

Det är därför nödvändigt all definiera dessa begrepp för att uppnå entydiga regler. Det är också nödvändigt att söka definitioner som så långt möjligt ansluter tiU redan befinllig nomenklatur och indelning för att där­igenom underlätta bedömningar av om företagen är stödberättigade.

Begreppet företag bör definieras för att slå fast vUken typ av företagande som stödet bör omfatta. I likhei med transportrådet förordar jag en defini­tion i så nära anslutning som möjligt tUl den som används i statistiska cen­tralbyråns cenirala företagsregister.

Begreppet är inte entydigt. Man kan antingen avse bolaget, hela rörel­sen, eller så kan man avse arbelsstäUe. Valet meUan begreppel företag i meningen hela rörelsen eller arbetsställe får konsekvenser, bl. a. beroende på att antalet enheter och antalet anställda varierar. Det gäller således alt finna en definition av begreppet företag som är ändamålsenlig. Enligt min uppfattning bör etl företag i delta sammanhang t. ex. i viss utsträckning vara självförvaltande och i huvudsak lokaliserat lill en plals. För att uppnå största möjliga enkelhet bör man la fasta på arbetsstället men också lägga till att det i någon mening bör ha eget resultatansvar.

Utredningen föreslår en övre gräns på 2(K) anställda. Del är dock myckel få arbetsställen inom området som skulle falla utanför en sådan gräns. Med tanke på att en sådan avgränsning inte skulle ha någon avgörande belydel­se anser jag i likhei med flera remissinslanser alt den övre gränsen om 200 anställda inte är ändamålsenlig. Utredningens mening om alt slödel i försia hand bör riktas mot små och medelstora företag kan i stäUel liUgodoses genom att någon form av begränsning av stödel per arbetsställe och år införs i t. ex. anlal bidragsberättigande resor, bidragsberättigande reskosl-nad eller maximerat stödbelopp. Jag anser det vara nödvändigt att införa en sådan avgränsning för att inrikla stödet mot de företag för vilka bidragel kan bli mest verksamt liksom för att begränsa kostnaderna för stödet.

Prop. 1984/85:115

369

En undre gräns har diskuterats av transportrådel, framför alll från admi­nistrativ synpunki och med tanke på den slora mängden mycket små företag. Inom lillverkningsinduslrin kan del bedömas all den övervägande delen av de små förelagen har en lokal marknad. Inom uppdragsverksam­heten finns emeUertid många små företag som har stora resbehov. Enligt min uppfallning bör en undre gräns införas men den bör inte sältas så högl att man exkluderar resintensiva företag med få anställda. Även i della sammanhang kan en avgränsning ske ulifrån den toiala reskostnaden. En sådan avgränsning skulle ansluta lill den gräns för lägsta bidragsgmndande fraktkostnad som finns inom godstransportslödet. Denna gräns bör i prin­cip molsvara de reskoslnader ett normalt arbetsställe med fem anstäUda har.

Vad belräffar den bidragsgmndande reslypen bör resenären enligt min mening vara anställd vid det bidragsberättigade förelaget. Resan bör dess­ulom alllid vara fakturerad på företagel, och skall dessutom ske i tjänsten. Dessa senare avgränsningar är viktiga inle minsl för atl kunna stävja missbmk.

En ytterligare avgränsning som måsle göras är vilka branscher i närings­livet som skall vara stödberättigade. Ulredningen har här föreslagil alt en avgränsning bör göras till företag inom industri och uppdragsverksamhel.

I likhei med transportrådet stöder jag detta förslag. Med denna av­gränsning kan merparten av den verksamhet som stödet avses nå, nämli­gen de tillverkande företagen och vissa serviceföretag till dessa inom tjänsleseklom, bedömas komma att ingå.

Utredningens förslag omfattar endast tjänsteresor med flyg. Ulredning­en har emellertid inte närmare övervägt de problem från trafikpolitisk konkurrenssynpunkt som en sådan avgränsning för med sig. En mycket stor del av ijänsteresoma från och till det berörda området sker visserligen med flyg men andelen järnvägsresor siiger ju längre södemt i områdel man kommer. I de sydligaste belägna delama i det tänkta slödområdet uppgår järnvägsresorna till en så ansenlig del av del totala tjänsteresandet atl ett ensidigt stöd lill flyget inte kan ligga i linje med de trafikpolitiska strävan­dena atl möjliggöra konkurrens på lika villkor mellan trafikgrenama. Jag delar därför den uppfattning som framförts av flera remissinstanser all personlransportslödel bör omfatta både flyg- och järnvägsresor.

24   Riksdagen 1984185. 1 saml. Nr 115

Prop. 1984/85:115

370

3.3 Geografisk avgränsning av stödet

Mitt förslag: Företag belägna i Norrbottens, Västerbottens och Jämt­lands län skall vara bidragsberättigade. I Väslernorrlands län skaU förelag belägna i Ömsköldsviks, SoUefteå och Kramfors kommuner vara bidragsberättigade.

Utredningsförslag: Enligt regionalpolitiska utredningen bör varje företag få köpa rabatthäften avseende resa tUl eller från Stockholm från och tUl samtiiga flygplatser norr om Sundsvall/Hämösand.

Remissinstanserna: Flera förslag till utvidgningar jämfört med ulredningens förslag har framförts under remissbehandlingen. Bl. a. har länstyrelsen i Västemorrlands län förespråkat att Sundsvall/Härnösand får del av stödet. Utvecklingsfonden i Jämtiands län anser atl flyglinjen Vasa-Sundsvall-Öslersund-Trondheim bör inbegripas i stödet. Kommunförbundet före­slår all flyglinjen Sveg-Siockholm omfattas av stödet. Länsstyrelsen i Norrbottens län anser inte att rabatten bör begränsas tiU en enda destina­tion, Stockholm. Rabattsystemet bör omfatta alla resor över 25 mil med en norrlandsort som utgångspunkt.

Bakgrand och skäl för mitt förslag: Enligt utredningen är den enda geogra­fiska riktlinjen atl stödet skall avse "resa från och tUl samtliga flygplatser nort om Sundsvall/Hämösand". Jag anser alt denna avgränsning är väl avvägd, då flera undersökningar har visat att det är först norr om SundsvaU som resekostnadema tenderar att överskrida dem för företag i sydligaste Sverige.

Benämningen "norr om Sundsvall/Hämösand" innebär att de sydligast belägna trafikflygplatser från vilka koncessionerad flygtrafik utgår är Kramfors och Östersund. Den enda övriga flygplats som befinner sig söder om dessa inom Västemorrlands och Jämtlands län är Sveg. Men med hänsyn liU inlandsregionens speciella transportsituation anser jag att även Härjedalens kommun och därmed Sveg bör ingå i det här föreslagna slödområdet.

Mitl förslag innebär således att koncessionerad flygtrafik från Nortbot­lens, Västerbottens och Jämtlands län, liksom Örnskölds viks, Sollefteå och Kramfors kommuner i Västemortlands län bör vara bidragsberätti­gande. Detsamma bör gäUa för järnvägsresor från samma område.

Prop. 1984/85:115

371

3.4 Stödbelopp m. m.

Mitt förslag: Slödel moisvarar 40 % av reskostnaden för förelag i Norr­bottens län, utom Bodens, Luleå, Piteå och Älvsbyns kommuner, 35% för företag i nu nämnda kommuner, 30 % för företag i Västerbottens län och 20 % för företag i Jämllands län och berörda kommuner i Väster­norrlands län. Stödet betalas ut i efterskott och skall gälla för tjänstere­sor tiU eUer från Stockholm eUer plats bortom Stockholm.

Kostnaderna för siödet beräknas uppgå till 24 milj. kr. per år. Refor­men föreslås träda i kraft den 1 januari 1986.

Utredningsförslag: Regionalpolitiska ulredningen föreslår att stödet i hu­vudsak bör vara utformat så att varje förelag får köpa rabatthäften med 20 enkelresor avseende resa tiU eller från Stockholm från och tUl samtliga flygplatser norr om Sundsvall/Hämösand. Om priset sätts vid 10000 kr. kostar varje enkelresa 500 kr. Jämfört med ordinarie biljettpriser blir rabatten räknal i kronor större ju längre flygsträckan är. Totall beräknas 3 200 företag ingå i den gmpp som skulle vara berättigade att köpa rabatt­biljetter. Högst 5 000 rabatthäflen torde säljas per år. Den totala koslnaden för rabatten skulle därvid bli ca 25 milj. kr. per år.

Remissinstanserna: Den enda remissinstans som behandlat dessa frågor är transportrådet och milt förslag överensstämmer i allt väsentligt med rådels yttrande.

Bakgrund och skäl för mitt förslag: I utredningens betänkande skisseras i översiktUga drag etl slödsystem som i huvudsak är baserat på rabatthäflen med förköp av företagen. Jag anser inte att detta är den mest lämpliga utformningen. En rad andra lösningar kan diskuteras.

Vid utformningen av administrativa rutiner för stödel måste hänsyn tas till elt slort antal fakiorer. De krav som bör ställas på stödet kan samman­fattas med alt stödet skall vara enkelt att utnyttja, enkell och billigt atl administrera saml vara svårt att missbmka.

Ett system med förhandsutbetalning av stöd i enlighel med utredningens förslag måsle utformas så att rabattbeloppet är utbetalat före eller senast i samband med resan. Resbehovet hos företagen måste därvid bedömas i förväg. Detta innebär att man hos myndigheten får en svår och kostsam bedömning av resbehoven hos företagen, eller måste koppla in mellan­händer i hanteringen.

En andra huvudtyp av system är ett s.k. restitutionssystem som ger utbetalning i efterskott av stödet. Företagen betalar således orabatteral pris vid resa, men får restitutionsvis kompensation direkt från slödmyn-dighelen.

Prop. 1984/85:115

372

Enligt transportrådeis uppfattning lalar flera skäl för ett syslem med utbetalning i efterskott. Jag delar den uppfattningen. Restilulionssystemet baseras på kostnader som verkligen har uppståti och därmed är enklare all kontrollera. Företagen får visserligen vänla på pengama, men behöver inte planera resandet i förväg. Etl väl fungerande sådant system finns sedan lång lid för godstransportslödet. Erfarenheter från detta syslem bör kunna vara till hjälp vid konstruktionen av personlransportslödel. Del är också viktigt att ett restitutionssystem ger slörre kontroUmöjligheler för den myndighet som skaU administrera stödet.

Beträffande rabattstorlek och leknisk lösning av rabatleringen finns även här olika lösningar. Man kan tänka sig ett s. k. taxetak vid en viss punkt (förslagsvis Sundsvall), en procenluell rabatt varierad mellan olika områden eUer ett krontal per resa varierande mellan olika delar av stödom­rådet. De olika lösningama har för- och nackdelar. För egen del anser jag all en bidragssats i procenl av reskostnaden bäst skulle svara mot kravet på enkelhet vid utformningen av slödel. Elt procentuellt stöd kan gälla för ett företag oavsett om resan skett med flyg eller jämväg och oavsett använda rabattsystem eller resmål. Systemet med procentueUl slöd är dessutom inarbetat och välkänt hos många företag i området.

Jag har när det gäUer att fastställa procentsals tagit hänsyn lill en rad olika faktorer. AUmänt gäller som jag tidigare har framhåUit att de totala kostnadema för stödet måste begränsas. Samtidigt bör dock stödel ges en sådan omfattning att det angivna syftet med stödet uppnås. Siödet bör vidare vara högre ju längre norrut i det föreslagna stödområdet man kom­mer. Men då stödet bör göras överskådligt och enkelt att administrera bör antalet zoner begränsas. SkUlnaderna i procentsats får inte heller vara så stora att besvärande iröskeleffekler uppkommer. FYocentsatserna måsle också avvägas så att de kan anpassas till rådande pris- resp. rabattsyslem för flyg och tåg. Jag har vid en samlad bedömning funnit att bidragsprocen­ten för stöd till företag i Nortbotlens län utom Bodens, Luleå, Pileå och Älvsbyns kommuner bör vara 40 %, lill företag i dessa fyra nämnda kom­muner 35%, till företag i Västerbottens län 30 % samt till företag belägna i Jämtlands län och Ömsköldsviks, Sollefteå och Kramfors kommuner i Västemorrlands län 20 % av reskostnadema.

Utredningen talar endast om rabatt till/från Stockholm. Enligt tUlgänglig statistik fortsätter upp emot 20 procent av tjänsteresorna från Nortland bortom Stockholm till mål i södra Sverige. Även dessa resor bör enligt min mening rimligen omfattas av stödel. Delta bör således gälla för tjänsteresor till eller från Siockholm eUer plats bortom Stockholm.

Utredningen kostnadsberäknade stödel lill 25 milj. kr./år, varav 10 milj. kr. enhgt utredningen borde tillskjutas av flygbolagen. Jag bedömer del dock inte rimligt att räkna med delta tillskott från flygbolagen, särskilt då även järnvägsresor omfattas av stödet. Flygbolagens medverkan vid finan­sieringen av personlransportslödel byggde enligt utredningen på fömtsatt-

Prop. 1984/85:115

373

ningen all stödel skulle generera etl mertesande. Della har dock starkt ifrågasatts av flera remissinstanser. Jag föreslår därför atl siödet finansi­eras över statsbudgeien och att del utformas så atl de lotala kostnaderna uppgår till 24 milj. kr. per år.

Jag har i det tidigare angivit de riktlinjer för ett persontransportslöd som jag anser bör gälla. På flera områden krävs emellertid ytterligare övervä­ganden. Regeringen bör få riksdagens bemyndigande all fatta erforderliga beslul för stödets inrättande. Jag avser inom kort föreslå regeringen atl transportrådet, som bör vara den beslutande stödmyndigheten, får i upp­drag att överväga den närmare utformningen av personlransportslödel och lämna förslag till regeringen härom. En utgångspunki bör därvid vara alt kostnadsutvecklingens effekter på anslaget begränsas.

När det gäller ikraftträdandet anser jag att del är viktigt atl information om en eventuell reform kan nå förelagen i god lid, liksom att transportrå­det ges tillfälle att utfärda de föreskrifter som behövs. Reformen bör därför kunna träda i krafl den 1 januari 1986.

4   Stöd till datakommunikation med Malmfälten

Mitt förslag: Kraftigl reducerade taxor prövas under en Ireårsperiod för datakommunikation till och från Malmfälten. 1 milj. kr. per år avsätts för detta.

Utredningsförslag: Malmfältsutredningen föreslår all regeringen skall upp­dra åt televerkel all utreda ett system med nolltaxa för datakommunikation till och från Malmfälten. Kunder som utnyttjar datatjänster hos företag i regionen skulle debiteras för lokalsamtal och dataföretagen i Malmfälten för övriga kosinader, vUka enligt utredningen skulle kunna täckas med regionalpolitiska medel. Utredningen beräknar kostnaderna för ell sådant system tiU ca 1 milj. kr. per år.

Remissinstanserna: Samtliga remissinslanser som berör frågan - SMHI, televerket, lantmäteriverket, LO, TCO och Rymdbolaget - är positiva liU förslaget.

Bakgrund och skäl för mitt förslag: Jag anser att den utveckling inom data-och rymdverksamheten som kommii igång i Malmfälten är myckel bety­delsefull. Malmfalisutredningens förslag främjar ytteriigare denna utveck­ling genom att kompensera för avståndsberoende merkostnader. Detta ligger, enligt min mening, väl i linje med de regionalpolitiska strävandena. Utredningens förslag om reducerade taxor för datakommunikation lill och från Malmfållen bör därför prövas. Jag avser senare föreslå regeringen att

Prop. 1984/85:115

374

uppdra åt transportrådet att efter samråd med televerket organisera en försöksverksamhet i enlighet med utredningens förslag. Försöket bör be­drivas under en Ireårsperiod och inom en kostnadsram på 1 milj. kr. per år. Medlen bör anvisas över statsbudgeten under anslaget I 2. Transportstöd för Norrland m. m.

5   Anslagsfrågor för budgetåret 1985/86

Enligt vad som nu är känt kan kostnaden för godstransportstödet för Norrland m.m. för innevarande budgetår beräknas tUl 189 milj. kr. Den lägre medelsförbmkningen i jämförelse med vad som finns anvisat på statsbudgeten - 202 milj. kr. - sammanhänger med atl fraktpriser och godsvolymer inte ökat i den takt som tidigare fömtsätts.

Transportrådet har i sin anslagsframställning för budgetåret 1985/86 beräknat en kostnad för godstransportstödet om 208 milj. kr. Jag har i det föregående föreslagit vissa förändringar av reglema inom denna medels­ram. Jag föreslår därför atl för godstransportstöd anvisas etl anslag på 208 milj. kr. för budgetåret 1985/86. I årets budgetproposition har anslaget tagits upp med ett oförändrai belopp om 202 milj. kr. i avvaktan på föreUggande proposition.

För kostnadsutvecklingen på längre sikt har transportrådet i sin långtids­bedömning fömtsatt vissa volym- och kostnadsökningar. Med hänsyn tiU det statsfinansieUa läget bedömer jag det som nödvändigt atl överväganden görs om hur den koslnadsuppdrivande automatiken i gäUande slödsystem kan brytas utan att stödets regionalpolitiska profil mbbas. Jag kommer därför senare atl föreslå regeringen att transportrådet ges i uppdrag att utreda och föreslå åtgärder som gör att kostnadsutvecklingen för bidraget kan begränsas. Jag avser att återkomma tUl riksdagen i denna fråga i näsla budgetproposlion.

Mitt förslag tidigare om införande av ett persontransportstöd innebär för ett helt bidragsår en kostnad på 24 milj. kr. Med hänsyn lill all stödet kan avse endasl andra halvåret av budgetåret 1985/86 kan medelsbehovet upp­skattas tiU 12 milj. kr.

Kostnaderna för att reducera taxor för datakommunikation somjag har förordat i det tidigare kommer under budgetåret 1985/86 alt uppgå till 1 milj. kr.

Transportstödets administration betalas f. n. genom transportrådets för­valtningsanslag. Jag beräknar att den tillkommande arbetsuppgiften för stöd tiU vissa hamntransporter kan integreras med rådets nuvarande admi­nistrativa uppgifter. Jag har därför inte beräknat några ökade resurser för detta ändamål. Införandet av ett nytt stöd för persontransporter kräver emellertid yllerligare resurser för handläggning av och information om stödsystemet. Med hänsyn tUl den föreslagna starki schabloniserade bi-

Prop. 1984/85:115

375

dragsgivningen bör medelsbehovet kunna begränsas. Vidare förorsakar stödel till datakommunikation med Malmfälten etl visst merarbete för transportrådel. För budgetåret 1985/86 harjag mol denna bakgmnd be­dömt atl transportrådel för de utvidgade arbetsuppgiflema bör få dispone­ra SärskUda medel som bör avräknas från transportstödsanslaget.

Sammanlagt innebär således mina förslag atl 19 mUj. kr. bör anvisas på anslaget utöver vad jag har föreslagit i årets budgelproposition.

6   HemstäUan

Med hänvisning tUl vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen att

1.

godkänna ändringar i godstransportstödet för Norrland m.m. i enlighet med vad jag angett i del föregående,

2.

godkänna riktiinjema för ett persontransportstöd i enlighet med vad jag angett i det föregående,

3.

godkänna vad jag har angett i del föregående om stöd tiU data­kommunikation med Malmfälten,

4.

tUl Transportstöd för Norrland m. m. för budgetåret 1985/86, utöver vad som föreslagits i prop. 1984/85:100 bU. 8, anvisa elt förslagsanslag på 19000000 kr.

Prop. 1984/85:115

376

Innehåll

Proposilionen ...................................................... 

.... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll   ...................... 

1

Utdrag ur prolokoll vid regeringssammanträde 1985-02-21   

3

BUaga 1   Industridepartementet   .......................... 

12

1

Inledning ......................................................... 

12

2

Regionalpolitikens allmänna inriktning   ................... 

14

2.1

Regionalpolitikens mål och uppgifter .................. 

14

2.2

De regionalpolitiska medlens allmänna inriktning, utformning och hantering       

16

2.3

De regionalpolitiska insatsemas geografiska inriktning   

18

3 Regionalpolitikens medel ...................................... 

.. 

27

3.1

Inledning   ................................................... 

.. 

27

3.2

Regionalpolitiskt utvecklingsarbete   .................. 

28

3.2.1

Ansvarsfördelning och inriktning ................. 

28

3.2.2

Regional projektverksamhet  ..................... 

38

3.2.3

Kommunemas och landstingskommunernas näringspoli­tiska roll     

41

3.3.............................................................. Ålgärder för att främja utbUdning, forskning, teknikutveckling

och teknikspridning ........................................ 

.. 

43

3.3.1

Den allmänna inriktningen ......................... 

.. 

43

3.3.2

Teknikspridning ....................................... 

47

3.3.3

SärskUda åtgärder för att främja forskning och UtveckUng

i Umeå högskoleregion ............................. 

.. 

53

3.4.................................................................. RegionalpoUtiska åtgärder för förelagsutveckling m. m    

.................................................................. 

55

3.4.1

Utgångspunkter  ..................................... 

55

3.4.2

Regionala insatser för företagsutveckling ..... 

59

3.4.3

Stöd i samband med nyetablering och expansion   

63

3.4.4

Nedsättning av företagens socialavgifter   ... 

82

3.4.5

Sliftelsen Industricentra............................ 

.. 

85

3.4.6

Lokaliseringssamråd ................................. 

89

3.5.................................................................. Insatser i glesbygd      

91

3.5.1

Allmän inriktning   ................................... 

.. 

91

3.5.2

Glesbygdsstödet   ................................... 

93

3.5.3

YtterUgare synpunkter på glesbygdsfrågorna 

. 

102

4 Särskilda insatser i vissa regioner   ........................ 

107

4.1

Inledning   ................................................... 

107

4.2

Norrbotten/Malmfälten ................................... 

108

4.2.1

Insatser i Nortbotten under senare år  ........ 

108

4.2.2

Fortsatta insalser i Malmfälten ................... 

117

4.3

Bergslagen ................................................... 

134

4.4

Uddevallaregionen ......................................... 

136

5

Nordiskt regionalpoliliskl samarbete ........................ 

138

6

Den regionalpolitiska forskningen   ........................ 

141

7

Hemställan  ...................................................... 

143

8

Anslagsfrågor ................................................... 

145

BUaga 1.1       Den regionala problembUden    ........... 

159

Bilaga 1.2 Sammanfattning av och remissyttranden över regional­

politiska utredningens belänkande (SOU 1984:74) Re­

gional utveckling och mellanregional utjämning   

249

Prop. 1984/85:115

377

Bilaga 1.3 Sammanfattning av och remissyttranden över rapport

(Ds I 1984:1) Slalligl slöd lill glesbygd - utvärdering

av stödgivningen 1968-1982   ................    293

Bilaga 1.4 Sammanfattning av och remissyttranden över gles­

bygdsdelegationens rapport (Ds 1 1984:20) Glesbygden

 resurser och möjligheter   ..................    304

BUaga 1.5 Sammanfattning av och remissyttranden över malm­

fältsutredningens betänkande (Ds I 1984:9) Framtid i

malmfälten   ........................................   329

Bilaga 2

Kommunikationsdepartementet   .............   361

1

Inledning .........................................................   361

2

Godstransportstöd   ..........................................    362

2.1

Landtransporter ...........................................   362

2.2

Sjötransporter..............................................   364

3 Persontransportstöd   ........................................    366

3.1

Inledning   .................................................. 

366

3.2

Allmän avgränsning av stödet   ....................... 

367

3.3

Geografisk avgränsning av stödel  .................... 

369

3.4

Stödbelopp m. m........................................... 

370

4

Slöd till datakommunikation med Malmfållen  ........... 

373

5

Anslagsfrågor för budgetårel 1985/86    ................ 

374

6

Hemställan  ..................................................... 

375

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1985