Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 37 år 1971

Prop. 1971:37

Nr 37

Kungl. Maj:ts proposition till riksdagen angående vuxenutbildning; given Stockholms slott den 26 februari 1971.

Kungl. Maj:l vill härmed, under åberopande av bilagda utdrag ur statsrådsprotokollet över ulbildningsärenden

dels föreslå riksdagen anta härvid fogat förslag till lag om ändring i sludiemeddsförordningen (1964: 401),

dels föreslå riksdagen bifalla de förslag i övrigt om vars avlålande lill riksdagen föredraganden hemställt.

GUSTAF ADOLF

SVEN[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

Vuxenutbildningen har nått en betydande omfattning. Mer än 1 milj. vuxna deltar i någon form av utbildning. De skiftande förkunskaperna liksom de skilda behoven av förbättrad utbildning har gjorl det nöd­vändigt all erbjuda de vuxna flera alternativa studiemöjligheter. Folk-bildningsorganisalionerna liksom folkhögskolan har en lång tradition på utbildningsområdet. På 1960-talel har tillkommit bl. a. arbetsmark­nadsutbildning, vuxenutbildning i radio och TV samt statlig och kom­munal vuxenutbildning. Totalt satsar staten ca 1 miljard kr. på vuxen­utbildning innevarande budgetår.

De ökade statliga insatserna har skapat utrymme för en snabb ex­pansion av bl. a. den kommunala vuxenutbildningen. Ar 1968 anord­nade endast 30 kommuner vuxenutbildning. I dag anordnas sådan ut­bildning i mer än 300 kommuner. Av deltagarna i kommunal vuxen­utbildning är närmare en tredjedel över 35 år, medan medianåldern är inemot 30 år. I propositionen framhålls all del likväl återstår väsentiiga mål alt förverkliga.

Formellt slår den kommunala vuxenutbildningen öppen för alla. Men erfarenheter visar alt sludiehindren är betydande för stora grupper av

1    Riksdagen 1971.    1 saml.    Nr 37

Prop. 1971:37

2

medborgare. Vuxenutbildningen når fortfarande inte dem som har del största behovet av sådan utbildning.

Mot denna bakgrand framstår en starkare styrning av den fortsatta utbyggnaden av den kommunala vuxenutbildningen som önskvärd. Till­gängliga resurser måste i större utsträckning ställas lill förfogande för dem som är utbildningsmässigl mest missgynnade. Därför bör en prio­ritering av grandskolutbildningen i fortsättningen äga rum. Kursema på gymnasieskolans nivå föreslås öka med 10 %.

Frågan om intagning av studerande lUl vuxenutbildning måste enligt vad som framhåUs i propositionen ägnas ökad uppmärksam­het. Särskilda intagningsnämnder för vuxenutbildning kommer alt in­rättas av kommunerna. Ett statsbidrag om totalt 2 % av statsbidraget till lärare och skoUedare föreslås ulgå liU kommunerna som bidrag liU utgifter för inlagningsverksamhelen m. m.

I propositionen föreslås också vissa åtgärder för den kommunala vuxenutbildningen i glesbygdsområdena. Minimiantalet elever för inrät­tande av kurs föreslås bli sänkt från tolv lill åtla. Vidare föreslås bi­drag liU resekostnader och traktamente för sludiehandledare vid allmän studiecirkel och lärare i kommunal vuxenutbildning. Slutligen kommer bestämmelser atl meddelas som inom glesbygd gör del möjligt för lärare i ungdomsskolan atl i sin tjänst inräkna tjänstgöring i kommunal vuxen­utbildning.

I propositionen behandlas i anslulning till förslag från läromedels­utredningen och 1968 års studiemedelsulredning även vissa sludieso­ciala frågor. Bl. a. införs möjlighet för deltidsstuderande atl erhålla studiemedel.

Förslag till

Lag om ändring i studiemedelsförordningen (1964: 401)

Härigenom förordnas atl 5, 8, 9, 11 och 15 §§ studiemedelsförord­ningen (1964: 401)1, gjajj jj nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 §

Studiemedel ulgå till svensk studerande så ock till annan studerande, som är bosatt i riket.

Till den som ej är heltidsstude­rande utgå studiemedel endast om han bedriver studierna på minst halvtid och på grund av förvärvs-

' Omtryckt 1970: 266.

Prop. 1971:37

Nuvarande lydelse

Den som icke är svensk med­borgare äger dock icke rätt till stu­diemedel, om han bosatt sig i riket huvudsakligen i syfte alt här vinna utbUdning.

Föreslagen lydelse

arbete, vård av egna barn eller andra särskilda skäl ej kan bedri­va studier på heltid.

Den som icke är svensk med­borgare äger icke rätt lill studie­medel, om han bosall sig i riket huvudsakligen i syfte alt här vinna utbildning.

Studiemedel beviljas efter ansökan.

Ansökan om studiemedel inges inom den tid och i den ordning som centrala studiehjälpsnämnden bestämmer. Om särskilda skäl fö­religga, må ansökan prövas även om den inkommit för sent.

Studiemedel beviljas för högst två eller i fall, för vilka centrala stu­diehjälpsnämnden så förordnar, högst tre terminer i sänder.

9 §

Studiemedel beräknas för termin och ulgå, i den mån ej annat följer av 10, 11, 12, 14 eller 16 §, med sjuttio procent av basbeloppet.

Studiemedel beräknas för termin och ulgå, i den mån ej annat följer av 10, 11, 12, 14 eller 16 §, för heltidsstuderande med sjuttio pro­cent av basbeloppet och för del­tidsstuderande med trettiofem pro­cent av basbeloppet.

11  §

Del belopp som följer av 9 och 10 §§ minskas med två tredjedelar av den del av den studerandes in­komst för terminen, som överstiger fyrtio procent av basbeloppet, saml, om den studerande är gift och sammanbor med maken, där­jämte med en tredjedel av den del av makens inkomst för terminen, .som överstiger ellhundrafyrlio pro­cent av basbeloppet.

För heltidsstuderande minskas det belopp som följer av 9 och 10 §§ med två tredjedelar av den del av den studerandes inkomst för terminen, som överstiger fyrtio procent av basbeloppet, samt, om den studerande är gift och sam­manbor med maken, därjämte med en tredjedel av den del av maken= inkomst för terminen, som över­stiger ellhundrafyrlio procent av basbeloppet. För deltidsstuderande minskas det belopp som följer av 9 och 10 §§ med två tredjedelar av den del av den studerandes in­komst för terminen, som överstiger etthundratjugofem procent av bas-

Prop.  1971:37

Föreslagen lydelse

beloppet, samt, om den studerande är gift och sammanbor med ma­ken, därjämte med en tredjedel av den del av makens inkomst för ter­minen, som överstiger tvåhundra­femtio procent av basbeloppet.

Såsom den studerandes inkomst räknas den inkomst som ban kan antagas komma alt åtnjuta under terminen eller, om studiemedel vid elt och samma tiUfäUe skola beviljas för mer än en termin, den inkomst som han kan antagas komma atl åtnjuta under terminerna, delad med antalet terminer. Värdet av naturaförmåner uppskattas efter regler som fastställas av Konungen. Studiemedel, doktorandslipendium och allmänt barnbidrag anses icke såsom inkomst.

Vad i andra styckel sägs skall äga motsvarande tillämpning vid beräk­ning av makes inkomst.

Nuvarande lydebe

15 §

I studiemedel, till vilka den studerande enligt 5-går studiebidrag med följande belopp, nämligen

a) om han är berättigad till stu­diemedel motsvarande minst sjut­tio procent av basbeloppet, åtta­hundrasjuttiofem kronor eller.

b) om han är berättigad till stu­diemedel med lägre belopp, så stor del av åttahundrasjuttiofem kronor, som svarar mot förhållandet mel­lan det belopp vartill han är be­rättigad och sjuttio procent av bas­beloppet.

-14 §§ äger rätt, in-

a)

för heltidsstuderande, om han är berättigad lill studiemedel mot­svarande minst sjuttio procent av basbeloppet, åttahundrasjuttiofem kronor, eller, om han är berättigad till studiemedel med lägre belopp, så stor del av åttahundrasjuttiofem kronor, som svarar mot förhållan­det mellan det belopp vartill han är berättigad och sjuttio procent av basbeloppet,

b)

för deltidsstuderande, om han är berättigad till studiemedel mot­svarande minst trettiofem procent av basbeloppet, fyrahundrafyrtio kronor, eller, om han är berättigad till studiemedel med lägre belopp, så stor del av fyrahundrafyrtio kronor, som svarar mot förhållan­det mellan det belopp vartill han är berättigad och trettiofem pro­cent av basbeloppet.

Utgående studiemedel utgöra i första hand studiebidrag.

Denna lag träder i krafl den 1 juli 1971.

Prop. 1971:37

Utdrag av protokollet över utbildningsärenden, hållet inför Hans Majrt Konungen i statsrådet på Stockholms slott den 26 februari 1971.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], ASP­LING, SVEN-ERIC[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], ODH­NOFF,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], LÖF­BERG,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöter frågan angående vuxenutbildning och anför.

I prop. 1971: 1 (bU. 10 s. 394) har Kungl. Maj:t föreslagit riksdagen alt, i avvaktan på särskild proposilion i ämnet, för budgetåret 1971/72 beräkna

a)

lill Bidrag till driften av kommunala skolor för vuxna ell förslags­anslag av 130 000 000 kr.,

b)

tiU Bidrag till studiecirkelverksamhet ell förslagsanslag av 130 000 000 kr.,

c)    lill Bidrag UU studieförbund ett anslag av 8 900 000 kr.

Jag anhåUer all nu få la upp dessa frågor.

1 Inledning

Under de senaste åren har en rad vikliga beslut fallals på vuxenut­bildningens område. I prop. 1970: 35 angående ökat stöd tUl vuxenut­bildningen (SU 1970: 107, rskr 1970: 273) gjordes en redovisning härav. Jag pekade i denna proposition på det pågående omfattande utrednings­arbetet på vuxenutbildningens område. I del följande kommer jag alt ge en redogörelse för nuvarande studie- och utbildningsmöjligheter för vuxna liksom av forskningsinsatserna på området saml den aktuella de­batten.

Under det gångna året har önskemål om förändringar i villkor för och organisation av vuxenutbildning förts fram, både i form av kom-millébelänkanden och skrivelser från myndigheter och organisationer.

Den 27 januari 1966 bemyndigade Kungl. Maj:t dåvarande chefen

Prop. 1971:37

6

för ecklesiastikdepartementet att lUlkalla sakkunniga' för all utreda frå­gan om produktion och granskning av läroböcker och andra pedagogiska hjälpmedel ra. m. Utredningen har antagit namnet läromedelsulred-ningen.

En av utredningens uppgifter har varit atl behandla frågan om infö­rande av fria läromedel för utbildningsväsendet ovanför grundskolan. Med skrivelse den 12 februari 1970 har utredningen överlämnat betän­kandet (SOU 1970: 10) Fria läromedd.

Efter remiss har yttranden avgelts av skolöverstyrelsen (SÖ), univer­sitetskanslersämbetet (UKÄ), lantbruksslyrelsen, skogsstyrelsen, centrala studiehjälpsnämnden (CSN), statens läroboksnämnd, statskontoret och riksrevisionsverket (RRV). Vidare har yttranden avgetts av Svenska kommunförbundet. Svenska landstingsförbundet. Tjänstemännens cen­tralorganisation (TCO), Sveriges akademikers centralorganisation (SACO), Landsorganisationen i Sverige (LO), Sveriges elevers central­organisation (SECO), Elevförbundet TLE, Sveriges folkhögskoleelevers förbund (SFEF), Sveriges förenade studentkårer (SFS), Vuxenstuderan­des riksorganisation (VRO), Riksförbundet Hem och Skola (RHS), Folk­bUdningsförbundet, Svenska bokförläggareföreningen. Föreningen sven­ska skolproducenter. Svenska bokhandlareföreningen. Moderata ung­domsförbundet (MUF), Folkpartiels ungdomsförbund (FPU), Centerns ungdomsförbund (CUF), Sveriges socialdemokratiska ungdomsförbund (SSU), Statens handikappråd och Uppsala studentkår.

1968 års studiemedelsulredning har med skrivelse den 7 september 1970 lagt fram betänkandet (Ds U 1970: 13) Vissa frågor rörande studieme­del, vari behandlas frågor om studiestöd för deltidsstuderande och sista ansökningsdag för studiemedel. Efter remiss har yttrande avgelts av kommittén för studiestöd åt vuxna (SVUX). Yttranden över belän­kandet jämte yttrandet från SVUX har avgelts av UKÄ, SÖ, CSN, ar­betsmarknadsstyrelsen (AMS), överbefälhavaren, samarbetsnämnden för socialhögskolorna, samarbetsnämnden för journalisthögskolorna, styrel­sen för gymnastik- och idrottshögskolorna, handikapputredningen, LO, SACO, Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), TCO, SFS, MUF, FPU, SSU, Riksidrollsförbundet och Statens handikappråd.

I förevarande sammanhang anmäls även skolöverstyrelsens anslags­framstäUningar för budgetåret 1971/72 i vad avser vissa anslag inom vuxenutbUdningsområdet.

* Vid liden för avlämnandet av SOU 1970: 10 riksdagsmannen Hilding Jo­hansson, ordförande, direktören Birger[REDACTED_EFTERNAMN], landstingsrådet Ruth Kär­nek, studeranden Jan-Eric Fumbo, avdelningsdirektören Erland Ringborg och avdelningsdirektören Bengt Dahlbom.

' Förre riksdagsmannen Börje[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, rektor Stig[REDACTED_EFTERNAMN], byråchef Slig[REDACTED_EFTERNAMN], civilekonomen Bengt Oberger och riksdagsledamoten Ingrid[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop.  1971:37

7

Pedagogikulredningen' har överlämnat en sammanfattning från dis­kussionerna vid en av utredningen anordnad konferens om forskning och utveckling inom vuxenutbildningen (Ds U 1970: 22).

I fråga om många av de framlagda förslagen erfordras inte beslut av riksdagen. För överblickens och sammanhangets skull lämnas dock för vissa av dessa förslag en kortfattad redovisning.

2 Nuvarande utbildningsvägar för vuxna

I prop. 1967; 85 angående vissa åtgärder inom vuxenutbildningens område m. m. samt prop. 1970: 35 angående ökat stöd tUl vuxenutbild­ningen gavs en översikt av de studie- och utbildningsmöjligheter som stod till de vuxnas förfogande. Jag finner det ändamålsenUgt alt i denna proposition göra en förnyad redovisning.

2.1 Kommunal vuxenutbildning

Inom den kommunala vuxenutbildningen anordnas undervisning enligt läroplanerna för grundskolans högstadium, fackskolan och gymnasiet (ämneskurser) och yrkesskolan (yrkesskolkurser). Den kommunala ut­bildningen får dessutom omfatta särskilda yrkesskolkurser och yrkes­skolkurser i form av studiecirklar. UtbUdningen anordnas huvudsakligen som ddlidsundervisning. Eleven kan vad gäller ämneskurser välja atl antingen läsa enstaka ämnen eller för fullständig kompelens i den aktu­ella skolformen. Undervisningen är organiserad som koncentrations-läsning, vilket innebär all eleven vanligtvis läser ell eller tvåtre äm­nen samtidigt.

Särskild skolenhet för ämneskurser får inrättas om ämneskurserna beräknas varaktigt motsvara minst 16 poäng, varvid en poäng beräk­nas för varje påbörjat 550-tal lektioner. Vid sådan skolenhet skall finnas en ordinarie tjänst som rektor och i vissa fall en ordinarie tjänst som studiereklor. I de faU vuxenutbildningen är förlagd lill skolenhet för ungdomsutbUdning skall finnas en arvodestjänst som studiereklor för ämneskurserna.

1967 års reform har medfört en kraftig expansion av den kommu­nala vuxenutbildningen. Läsåret 1967/68 fanns kvällsgymnasier i ca 30 kommuner medan läsåret 1970/71 ca 300 kommuner anordnar vuxen­utbUdning. Gymnasie- och/eUer fackskolulbildning på icke-gymnasieorl har på gmnd av särskilda skäl medgetts på ca 35 orter.

' Statssekreterare Lennart[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, byråchef Håkan[REDACTED_EFTERNAMN], pro­fessor Kjell Härnqvisl, professor Karl-Gustaf Stukat och byråchef Nils-Eric[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1971:37

8

Omkring 23 000 elever deltog läsåret 1969/70 i ämneskurser på grundskolans högstadium och ca 38 500 i ämneskurser på gymnasiet och i fackskolan. Särskilda skolenheter för vuxenutbildning finns på tio orter, nämligen Gävle, Göteborg (tre enheter), Helsingborg, Malmö (två en­heter), Norrköping, Stockholm (fem enheter), Umeå, Uppsala, Västerås och Örebro. (EnUgl beslut den 12 febmari 1971 även i Växjö och Karlstad samt den 26 februari 1971 i Sollentuna fr.o.m. läsåret 1971/72.)

I kommunala och enskilda yrkesskolkurser dellog ca 92 000 elever läsåret 1969/70 fördelade på huslig utbildning 28 400, kontor och han­del 29 300, industri och hantverk 18 700, teknisk utbUdning 9 700 (därav 6 600 i teknisk aftonskola), vårdyrken 4 800 och övriga områ­den 1 200, Av de nyssnämnda 92 000 eleverna gick ca 80 000 i kom­munala skolor. Enligt Kungl. Maj:ts beslut den 15 mars 1968 bör skolöverstyrelsen verka för avveckling av teknisk aftonskola, dock un­der förutsättning atl jämförbara altemativ skapas inom den kommu­nala vuxenutbildningen.

Statsbidrag utgår med 100 % av utgifterna för löner lill lärare och skolledare. Bestämmelser om utbildningen har meddelats i stadgan (1967: 452)  för gymnasial vuxenutbUdning (ändrad senast  1970: 971).

De största ämnena, dvs. de som läses av det största antalet studerande, var läsåret 1969/70 i tur och ordning: engelska, matematik, svenska, samhällskunskap, företagsekonomi och historia. Vid yrkesskoUcurserna ges utbildning för ett stort antal yrken inom industri, hantverk, handel och kontor liksom för vårdyrkena. I enlighet med Kungl. Maj:ls beslut den 15 mars 1968 (ändrat den 19 april 1968) har en gränsdragning skett meUan yrkesskolans dellidskurser och studieförbundens kurser. Som en följd härav har vissa kurser i t. ex. språk och konsthantverk överförts tUl studieförbunden.

En praktisk pedagogisk utbildning om två terminer som är särskilt avpassad för lärare för den statliga och kommunala gymnasiala vuxen­utbildningen anordnas fr. o. m. vårterminen 1971 vid lärarhögskolan i Stockholm. Antalet intagningsplatser beräknas vara ca 25 per termin. Praktikterminen för dessa lärarkandidater skall helt eUer delvis för­läggas tiU kommunal gymnasial vuxenutbildning. Vid antagningen liU denna särskilda utbildning gäUer samma villkor som för övriga ämnes­lärarkandidater.

2.2 Statlig vuxenutbildning

Vid de statliga skolorna för vuxna i Norrköping och Härnösand med­delas utbildning enligt läroplanerna för grundskolans högstadium, fack­skola och gymnasium. Undervisningen är en kombination av brevskol­studier och undervisning vid  resp.  skola,  s. k.  varvad  undervisning.

Prop. 1971:37

9

Fr. o. m. vårterminen 1968 anordnas vid norrköpingsskolan även under­visning enbart per korrespondens, vilken i likhet med den varvade under­visningen är helt kostnadsfri. Läsåret 1970/71 beräknas elevantalet i den varvade undervisningen uppgå till ca 3 900 vid de båda skolorna. Staten svarar för personalkostnader, utgifler för de studerandes studie­material och därutöver för bl. a. viss utrustning och undervisningsmate­rial.

Bestämmelserna om den statliga VuxenutbUdningen har meddelats i stadgan (1967: 452) för gymnasial vuxenutbildning (ändrad senast 1970: 971).

2.3 Folkhögskola

Statsbidrag utgår liU 105 folkhögskolor och tiU ell tiotal fiUaler till dessa. Dessa folkhögskolor kan med hänsyn till huvudmannaskapet in­delas i tre grupper, landstingsskolor, slödföreningsskolor och rörelsesko­lor. Slödföreningsskolorna får vanligen betydande landstingsbidrag och landstingen är representerade i skolornas styrelser. Rörelseskolorna ut­gör ingen homogen grupp. Den folkrörelse som är huvudman är starkt representerad i dessa skolors styrelser. Det är dock vanligt att plats i styrelsen ges åt representant för landstinget och för den kommun där folkhögskolan är belägen.

Målet för folkhögskolans verksamhet är att meddela allmän medbor­gerlig UtbUdning, ofta med inriktning mol ett visst intresseområde. Under senare år har en ökande andel av folkhögskolans elever sökl sig dit för att få vidareutbildning av allmänt slag som en grund för forlsall utbild­ning. Några folkhögskolor har speciallinjer som i vissa fall ger direkt yrkesutbildning. Del finns speciallinjer för estetiska ämnen (musik, tea­ter, konst) samt linjer för massmediautbildning och u-landsfrågor. Ut­bUdning av ungdomsledare, studieledare och föreningsledare m. m. sker också vid speciallinjer. Flera folkhögskolor har vidare gett sådan under­visning som direkt förbereder eleverna för inträde i socialhögskolor.

Tre olika slags kurser får enligt fotkhögskolestadgan (1958: 478, änd­rad senast 1969: 599) ordnas vid folkhögskolan, nämligen vinlerkurs, sommarkurs och ämneskurs. Vinlerkursen, som är den i fråga om elev­antalet dominerande kurslypen, omfattar 2230 veckor. Sommarkurs skaU omfatta minst 13 veckor. Ämneskurs skaU omfatta minst en vecka. Vinterkurserna kan ingå i en utbildning om två ofta tre årskurser. Ar­betsåret 1969/70 hade 83 skolor tre årskurser. Är 1969 uppgick antalet elever vid vinterkurserna till ca 12 800 och antalet elever i ämneskur­ser tiU ca 10 000.

För folkhögskolorna finns ingen centralt faststäUd läroplan. Varje skola får inom de gränser folkhögskolesladgan anger själv utforma sitt program. Endast ämnet musik är obligatoriskt i alla årskurser. I övrigt

Prop.  1971:37

10

föreskriver stadgan obligatoriska ämnen bara i den första årskursen. Dessa är svenska, litteratur, historia, samhäUslära, psykologi, kemi och biologi med hälsolära. Under senare år har försök gjorts med alt slopa årskursindelningen och i släUet använda nivå- och sloffgruppering. Ge­nom kungörelsen (1966: 24) om grundskolans kompetensvärde m. ra. (ändrad senast 1970: 605) har folkhögskolans kompelensvärde i viss ut­sträckning definierats. Folkhögskolekurserna kan under vissa betingelser jämstäUas med grundskolans högstadium eUer fackskola. I vissa faU ger folkhögskolestudier möjlighet tiU studier vid universitet eUer högskola.

Statsbidrag utgår enUgl kungörelsen (1966: 758) om statsbidrag tiU driftkostnader för folkhögskolor (ändrad senast 1970: 610) lill kostna­der för löner m. m. åt lärare och skolledare med 100 % av de faktiska kostnaderna, liU kostnader för viss annan personal samt tiU pedagogisk utrustning m. m. Efter skolöverstyrelsens prövning i varje särskilt fall kan även utgå bidrag lill personlig assistens åt handikappade elever vid folkhögskolor. Vidare utgår statsbidrag tiU dyrare pedagogisk utrustning och för sanering av folkhögskolornas ekonomi och lill byggnadsarbeten vid folkhögskolor.

Vid lärarhögskolan i Linköping har sedan vårterminen 1970 anord­nats en särskild praktisk-pedagogisk utbildning om två terminer av lärare för folkhögskola och övrigt folkbildningsarbete. TiU utbUdningen har antagits dels sådana som avlagt filosofie kandidatexamen eUer motsva­rande, dels sådana som på annat sätt, t. ex. aktivt arbete inom del fria och frivilliga folkbUdningsarbetet, ansetts ha förutsättningar atl genom­gå UtbUdningen. Intagningskapaciteten för denna särskilda utbildning är 30 studerande per termin. Äv dessa 30 har 8 å 10 varit »icke-akademi-ker».

Folkhögskolan har tidigare endast i begränsad utsträckning haft tiU­gång till lärare med en längre, systematisk lärarutbildning. I den mån till folkhögskola och övrigt folkbildningsarbete sökt sig lärare som ge­nomgått lärarhögskolornas för grundskola och gymnasium anpassade ämneslärarutbildning, har man kunnat konstalera alt i denna inte beak­tats de speciella förhållanden som sammanhänger med atl eleverna/ kursdeltagarna är vuxna, friheten från fastställda kursplaner, mlernal-miljö m. m. All döma av de erfarenheter man hittiUs haft av den nya utbildningen är de som nu genomgått denna i dessa avseenden väsentligt bättre förberedda.

HittUlsvarande erfarenheter lyder också på att de som antagils på grundval av redovisade erfarenheter från arbete inom folkbUdning och folkrörelser och som inle tidigare bedrivit akademiska studier kunnat tUlgodogöra sig både den teoretiska och den praktiska undervisningen lika bra som grappen med universitetsutbildning. Del har också visat sig alt behovet är stort av pedagogiskt och metodiskt utbUdade lärare inom folkbildningsarbetet med omfattande erfarenheter från folkrörel-

Prop. 1971:37

II

ser och arbetsmarknad. Della gäller inle minst inom ramen för den centrala utbildningsverksamhet som löntagarorganisationerna bedriver med statsbidrag fr. o. m. innevarande budgetår.

2.4 Studieförbund

Det finns i dag tolv av staten godkända studieförbund, av vilka de flesta har anknytning tiU någon folkrörelse. Studieförbunden bedriver en omfattande studiecirkelverksamhel. För alt statsbidrag skall ulgå lill en studiecirkel krävs bl. a. alt den har lägst fem och högst tjugu deltagare, all den omfattar minst tjugu studietimmar, fördelade på minst fyra stu­dieveckor, att den har högst två sammankomster per vecka samt högst tre studietimmar per sammankomst. Ledare för studiecirkel skall god­kännas av studieförbund. Vissa undanlag från dessa bestämmelser är möjUga.

Läsåret 1969/70 uppgick antalet statsbidragsberättigade studiecirklar tiU ca 158 000 och brulloantalel deltagare till ca 1,5 milj.

Statsbidrag utgår enligt kungörelsen (1963: 463) om statsbidrag tiU del fria och frivUliga folkbildningsarbetet (omtryckt 1970: 329) med 75 % av kostnaderna för ledararvode och studiemateriel, dock högst 30 kr. per studietimme. Av detta belopp får högst 24 kr. avse ledararvode. För allmän studiecirkel i svenska, engelska, matematik eller samhäUs­kunskap som i huvudsak motsvarar utbildning enligt läroplanen för grandskolan utgår dessutom ett tiUäggsbidrag om högst 10 kr. per stu­dietimme. Av tiUäggsbidraget får högst 8 kr. avse ledararvode. Dess­utom utgår visst statsbidrag för administration och pedagogisk verk­samhet.

En särskUd studieform utgör universitetscirklarna. En sådan cirkel skaU omfatta minst 48 studietimmar, fördelade på minst 16 samman­komster. I fråga om deltagarantalet gäUer samma villkor som för all­män studiecirkel. Ledaren för en universitetscirkel skall ha kompetens för undervisning vid universitet. Statsbidrag utgår med 75 % av kostna­derna för ledararvode och studiemateriel, dock högst med 75 kr. per studietimme. Av della belopp får högst 60 kr. utgå till ledararvode. Vidare utgår bidrag med 75 % av kostnaderna för resekostnadsersättning och traktamente till ledaren.

2.5 Kurser i radio och television

Våren 1967 tiUsatles kommittén för television och radio i utbUdningen (TRU). En av kommitténs huvuduppgifter är att bedriva försöksverksam­het med eterförmedlad vuxenutbUdning.

Höstterminen 1968 startade i radio och television de första kurserna som TRU producerat en kurs i engelska och en i förelagsekonomi.

Prop. 1971:37

12

Båda kurserna är på gymnasienivå. Vidare har kurser genomförts i ämnena matematik, socialkunskap och psykologi. Sändningstiden för TRU-programmen i radio och television uppgår vårterminen 1971 tiU ca 14 timmar i veckan. Kungl. Maj:t har genom beslut den 4 september 1970 faststäUt produktionsplan för TRU för budgetåret 1970/71. Flera nya kurser bl. a. i arbelsmarknadskunskap på finska och en kurs i fack­Uga frågor kommer härigenom all framställas för utsändning via eter­medierna.

Avsikten med TRU-programmen är att de vuxna skall kunna följa dem individuellt och själva arbeta med del kursmaterial som framstäUs till programmen. TRU samarbetar dock även med övriga kursanordnare av vuxenutbildning.

Inom bl. a. den kommunala vuxenutbildningen ges möjlighet all della i lärarledd undervisning i anslutning till TRU-kurserna. Samverkan före­kommer också med studieförbunden, som anordnar studiecirklar i an­slulning lill programmen. Vidare förekommer samverkan med korre-spondensinstitul och den som vill kan sända in svarsuppgifler och få dem rättade. Elt flertal av TRU:s kurser svarar mot hela eller delar av ämnena matematik, svenska och samhällskunskap på grundskolans hög­stadium och kan därför användas i den studiecirkelverksamhel som vänder sig lill vuxna med kort och bristfällig utbildning. Kursema i arbetsmarknadskunskap, matematik på nytt och svenska nu används i del arbete som FÖVUX bedriver.

Genom Sveriges Radios avdelning för publik- och programforskning görs dagliga undersökningar om antalet TV-lillare. Äv dessa under­sökningar framgår bl. a. alt del genomsnittliga antalet TV-lillare per program under hösten 1970 för kursen i u-landskunskap var ca 600 000, för kursen i psykologi ca 235 000 och kursen matematik på nytt ca 225 000.

Sveriges Radio producerar sedan många år tillbaka kurser för vuxna, t. ex. i språk. Under senare år har även sänts kurser i svenska för in­vandrare. Dessutom kommer bl. a. att sändas kurs i samhällsorientering för invandrare och kurs i studieteknik som riktar sig lill alla vuxna som studerar eller tänker börja studera.

2.6 Arbetsmarknadsutbildning

Arbetsmarknadsutbildning är beteckningen på utbildning som beviljas på sysselsättningspolitiska grunder. Berättigade lill arbetsmarknadsut­bUdning och UtbUdningsbidrag är personer som är arbetslösa, hotade av arbetslöshet eller som är svårplacerade på arbetsmarknaden. Vederbö­rande skaU ha fyllt 20 år och vara sökande vid arbetsförmedlingen. Från denna 20-årsregel görs dock undanlag för bl. a. ensamslående mödrar, handikappade  och  flyktingar.  Arbelslöshetskravel  gäUer  ej  den  s. k.

Prop. 1971:37

13

brislyrkesulbUdningen. Denna ger utbildning i yrken, inom vilka det med hänsyn liU rådande arbetsmarknadsläge eller eljest är av väsentlig be­tydelse alt snabbi öka tillgången på utbildad arbetskraft.

De vanligaste formerna av den i egen regi anordnade arbetsmark­nadsutbildningen är omskolningskurser, som ger grundläggande utbild­ning för ett nytt yrke, fortbildningskurser, vilka ger utbildning inom det egna yrkesområdet, saml nybörjarkurser. Vidare anordnas reaklive-ringskurser för personer som tidigare varit yrkesverksamma och vill återuppta förvärvsarbetet. Kursernas längd varierar från några veckor upp till flera år. Av de personer som 1969 påbörjade arbetsmarknads­utbildning gick ca 42 % i särskilda kurser anordnade av skolöversty­relsen. Ca 25 % gick i del reguljära utbildningsväsendet, ca 10 % i företagsutbildning och ca 20 % i övriga kurser.

För planeringen svarar arbetsmarknadsstyrelsen i samarbete med skol­överstyrelsen och arbetsmarknadens parter. Verksamhetens volym och inriktning bestäms genom en för varje budgetår faststäUd ramplan, som justeras alltefter behov under året. Tillverkningsarbete är det största enskilda utbildningsområdet. Servicearbete i vid mening såsom vård och kontorsarbete och inte direkt yrkesinriktade kurser är andra stora områden. Den största åldersgruppen, 2534 år, svarar för ca 30 % av elevantalet.

Effekten av utbildningen bedöms som god, och undersökningar visar atl över 70 % som avslutat yrkesinriktad utbildning fåll anställning efter en månad.

Arbetsmarknadsutbildningens omfattning har under de senaste tio åren nästan liodubblals. Budgetåret 1959/60 deltog ca 11 000 personer i arbetsmarknadsutbildningen medan den innevarande budgetår beräknas komma all omfatta ca 100 000.

Höstterminen 1969 inleddes en försöksverksamhet med allmänna äm­nen i kurser inom arbetsmarknadsutbildningen. Syftet är all ge kursdel-lagarna, som i allmänhet har förkunskaper endast motsvarande sex-sju-årig folkskola, en kompletterande allmän utbildning. Tolv kurscenlra ut­sågs liU försöksorter. På dessa har försöksverksamheten huvudsakligen bedrivits i kurser inom det verksladsmekaniska området omfattande en kurstid av minst 20 veckor. Utbildningen har omfattat sammanlagt 336 lektioner i följande ämnen: svenska 96 lektioner, samhällskunskap 24 lektioner, engelska 48 lektioner, matematik 96 lektioner och fysik/kemi 72 lektioner. Deltagarna i försöksverksamheten har erhållit motsvarande förlängning av den totala kurstiden för all tiden för den egentiiga yrkes­utbildningen inle skuUe reduceras.

Inom ramen för den forskningsverksamhet som arbetsmedicinska in­stitutet under budgetåret 1969/70 bedrivit inom arbetsmarknadsutbUd­ningen har en uppföljning skett av den aUmänna utbUdningen på sex av de tolv försöksorterna.

Prop. 1971:37

14

Enligt vad som erfarits såväl från kursföreståndarna på försöksorter­na som genom arbetsmedicinska institutets undersökningar har den all­männa UtbUdningen fåll ell övervägande positivt mottagande från kurs­deltagarnas sida och intresset för densamma har i aUmänhet varit stort.

Mot bakgrunden av de positiva erfarenheterna har skolöverstyrelsen och arbetsmarknadsstyrelsen i samråd beslutat alt utbildning i allmänna ämnen skall ingå som en del av den arbetsmarknadsutbildning som be­drivs vid samtliga centra och avses tillämpas vid alla dessa kursorter senast den 1 april 1971.

Utbildningen skall omfatta ett stort antal kurser och förlänger den individuella kurstiden för deltagare i dessa med åtta veckor. Utbild­ningen skall omfatta sammanlagt 288 lektioner i följande ämnen: svens­ka 80 lektioner, samhällskunskap 48 lektioner, engelska 32 lektioner, matematik 80 lektioner och fysik/kemi 48 lektioner.

2.7 Eftergymnasial vuxenutbildning

Under senare år har personer ulan formell behörighet getts ökade möjligheter till eftergymnasiala studier. På grundval av förslag från kompetensutredningen har Kungl. Maj:l i kungörelsen (1969: 68) om vidgat tiUträde till högre utbildning (omtryckt 1970: 371) meddelat be­stämmelser om försöksverksamhet med vidgat tillträde tiU grundläg­gande utbildning inom vissa ämnesområden vid fUosofisk fakultet. Be­hörig all inskrivas vid universitet är enligt dessa bestämmelser den som fyller 25 år senast under del år han begär inskrivning och som varit yrkesverksam under minst fem år eUer på annat sätt förvärvat motsva­rande erfarenhet. Den studerande skall uppfylla de krav på förkunskaper som oundgängligen fordras för alt han skall kunna tillgodogöra sig ut­bildningen. Försöksverksamheten omfattar studier för sammanlagt 60 poäng, varav högst 40 poäng inom ett och samma ämnesområde. Hittills har under tiden den 1 juli 1969 t.o.m. den 30 september 1970 2 400 elever skrivits in. Pedagogik är del vanligast förekommande ämnet, men även ämnen som företagsekonomi, psykologi, sociologi och engelska är populära.

En annan möjlighet för vuxenstuderande av olika kategorier ulan formell behörighet utgör den försöksverksamhet med yrkesinriktade kur­ser om normall en termins längd vid universiteten som påbörjades läs­året 1969/70 bl.a. i arbelsmarknadsleknik. För läsåret 1971/72 plane­ras UtbUdning i första hand i administrativ teknik, arbelsmarknadslek­nik med personaladministration, informationsteknik, museiteknik, un­dervisningsteknologi, dramatik, u-landsfrågor med biståndsteknik, skog­lig produktionslära samt en kurs i miljövård om två terminer.

Dessutom anordnas s. k. extern universitetsutbildning, dvs. kursverk­samhet med anknytning lill universitet och högskolor men utanför des­sas reguljära verksamhet. Se vidare under avsnittet 5.3.3 (s. 60).

Prop. 1971:37

15

2.8 Korrespondensundervisning

Skolor och institut som sysslar med korrespondensundervisning är få i vårt land. Trots delta har korrespondensundervisningen som studie­form för vuxna haft stor betydelse. Vartefter som andra möjligheter lUl vuxensludier byggts ut, har korrespondensundervisningen delvis ändrat form. Den har alltmer kommit att ingå som en del i större undervisnings-enheter.

Kombinationer med korrespondensundervisning och kortare interriat-kurser blir aUl vanligare. Samma gäUer med kombination korrespondens­undervisning och studiecirklar.

Utbudet av kurser för korrespondensundervisning är stort. De om­fattar dels enskUda ämnen eUer delar av ämnen och dels större kombina­tioner som ger en viss kompetens. Utvecklingen har i stort gått från större ämneskombinationer till enskilda ämnen. Anledningen är atl de flesta studerande numera använder korrespondensstudier för att kom­plettera punktvisa brister i kunskaperna.

Korrespondensstudier är atl betrakta som en relativt svår studieform som kräver ett stort mått av planering. Även om studierna medger en återkoppUng i form av brev och svar medför brislen på den direkta kontakten med undervisaren svårigheter.

Så snart korrespondensstudierna kombineras med andra former, ger de dels större effekt, dels mindre bortfall från studierna. Undersök­ningar som gjorts på Brevskolan har bekräftat detta. Studieformen har varit aftonbrevskola. Detta innebär atl en del av studierna bedrivs i form av grupparbete i studiecirkel och en del i form av enskilda studier, där varje deltagare sänder in svar till Brevskolan. Kombinationen enskilda studier och cirkelstudier ger således bättre studieresultat och mindre bortfall. BorlfaUet i aftonbrevskolorna torde ligga på ca 15 %.

Under den senaste tioårsperioden har kurserna för korrespondens­undervisning förändrats märkbart. Detta gäller både språkligt och peda­gogiskt. Många kurser är utformade både som gruppsludiematerial och som kurser för enskilda studier.

De olika instituten och skolorna har elt brett ämnesregisler. Huvudin­riktningen varierar dock. Av följande presentation framgår olikheterna.

Hermods korrespondenlinslitul är en stiftelse. Under 1967 uppgick NKI-skolan i Hermods. Delägarna i stiftelsen är i stort sett olika före­tag. Hermods kurser har därför tiU stor del inriktats på atl utbilda an­ställda inom företagen. Kurserna är i huvudsak kompetensinriktade. Delta innebär atl Hermods i sitt bestånd har kurser som är läroplans-anpassade. De överensstämmer med såväl grandskolan som gymnasiet. Hermods har ca 95 000 nyanmälningar per år.

Brevskolan ägs av de stora folkrörelserna. I första hand bör nämnas Kooperativa förbundet (KF), Landsorganisationen i Sverige (LO), fack-

Prop. 1971:37

16

förbunden. Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Arbetarnas bild­ningsförbund (ABF) och Hyresgästernas sparkasse- och byggnadsför­ening (HSB). Brevskolans kursbestånd är tiU stor del inriktat på del­ägarorganisationernas behov. Ofta spedalproduceras kurser för en be­stämd målgrupp. Utöver detta har skolan ett brett allmänt kursbestånd.

Verksamheten inom delägarorganisationema är både kompelensinrik-lad och allmänorienterande. Inom KF-seklorn bedrivs en omfattande personalutbildning. Inom de övriga organisationerna bedrivs verksamhet av mera punklmässigt slag. Här dominerar utbUdning av fackligt och politiskt förtroendevalda. På studiecirkelsidan, där en viss del av verk­samheten bedrivs i form av studiecirklar med svarsgranskning, finns också svenska, främmande språk och konsthanlverksämnen.

Brevskolans kurser är i huvudsak inriktade på de fyra ämnesgrupper som är prioriterade för högre statsbidrag i studiecirklar. Brevskolan har ca 50 000 nyanmälningar per år.

Lantbrukets korrespondensskola (LTK) är i huvudsak inriktad på ut­bildning inom jordbrukels område. Den ägs av jordbruksorganisationer­na. På så sätt har också LTK en viss folkrördseinriktning. LTK har ca 15 000 anmälningar per år.

Försvarets brevskola meddelar lill befäl på aktiv stat och i reserven m. fl. korrespondensundervisning i militära ämnen, totalförsvars-, sam­häUs- och utrikespolitiska frågor m. m.

2.9 Löntagarorganisationernas utbildning

Löntagarorganisationer är bl. a. Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Statstjänstemannens riksför­bund (SR), Sveriges akademikers centralorganisation (SACO) saml Sve­riges arbetares centralorganisation (SAC).

Den studieverksamhet som bedrivs av dessa organisationer har flera syften. Den vill ge medlemmarna insikter i fackliga och samhälleliga frågor. Studieverksamheten har vidare till uppgift att tUlfredsställa det stora behovet av skolning av dem som skall företräda medlemmarna i olika situationer. Sådana förtroendevalda, t. ex. ordförande i verkstads-klubbar eller tjänstemannaklubbar, måste för alt fylla sina uppgifter ha betydande kunskaper inom en rad ämnesområden. De skall bl. a. före­träda medlemmarna vid förhandlingar med arbetsgivaren, vilket kräver kunskaper om de lagar och avtal, som reglerar förhållandena på arbets­marknaden, men också insikter i samhälls- och företagsekonomi. På arbetsplatserna finns numera olika och ofta ganska komplicerade syslem för lönesällning, vilka den fackUge förtroendemannen måste vara väl förtrogen med. Denne får också ofta vara ett slags kurator på arbets­platsen; för della kan kunskaper i sociallagsliftning vara nödvändiga. Della gäller inle minst för del ökade inslaget av utiändsk arbetskraft.

Prop. 1971:37

17

Den äldsta och mest kvalificerade av de allmänna LO-kurserna har varit den s. k. tremånaderskursen, som under senare år erhållit benäm­ningen Facklig huvudkurs. Endast en begränsad del av denna kurs ägnas fackliga frågor. Den andra längre typen av kurser, de s. k. sexveckors-kurserna, ger större utrymme ål aUmänna fackliga frågor, såväl fack­föreningsrörelsens historiska bakgrund som dess nutida omfattning och organisation. De aUmänna styrelsekurserna om två veckor koncentrerar sig i huvudsak på det praktiska arbetet inom en avdelning. Därutöver anordnas ett antal kurser om två veckor specieUt avsedda för invandrare. LO anordnar vidare ett antal specialkurser, bl. a. arbelarskyddskurser, kurser i företagsdemokrati och kontakt- och informalionskurser. Under studiesäsongen 1971/72 kommer fackföreningsrörelsen i samarbete med ABF, Brevskolan och TRU alt genomföra sm hitintills största vuxen-ulbildningssalsning. Syftet är att nå 100 000150 000 LO-medlemmar som man inle tidigare lyckats aktivera, vare sig för fackliga frågor el­ler sludiefrågor.

Den längsta TCO-kursen är den s. k. månadskursen. Vidare anordnar TCO ell antal specialkurser som ger kvalificerad utbildning inom olika ämnesområden.

De övriga löntagarorganisationernas kursverksamhet omfattar i regel veckokurser samt två- och Iredagarskurser.

Löntagarorganisationerna tillsammans anordnade under 1968 ca 285 kurser och 562 kursveckor. Siffrorna avser kurser om minst en vecka och antalet deltagare i dessa kurser uppgick tiU närmare 10 000.

Enbart LO som är den största löntagarorganisationen med ca 1,6 milj. medlemmar satsar årligen ca 30 milj. kr. på studieverksamheten.

Statsbidrag utgår fr.o.m. budgetåret 1970/71 liU löntagarorganisa­tionerna för deras centrala kursverksamhet enligt stalsmaklemas beslut år 1970 (prop 1970: 35, SU 1970: 107, rskr 1970: 273). Enligt bestäm­melserna i kungörelsen (1970: 272) om statsbidrag lill löntagarorganisa­tionernas centrala kursverksamhet utgår statsbidrag tUl kostnader för undervisning, resor och inackordering. Till ersättning för undervisnings­kostnader utgår statsbidrag med 100 % av de faktiskt utgående ersätt­ningarna, dock högst 100 kr. per elewecka. Till kostnader för delta­gares resor utgår bidrag med hälften av de faktiska kostnadema och för inackordering med 30 kr. per elevdygn.

2.10 Statlig personalutbildning

Många av de större statliga myndigheterna anordnar sedan länge grundläggande fackutbildning jämte påbyggnadsulbildning för sina an­ställda. Syftet är att säkerställa myndigheternas behov av specialutbil­dad arbetskraft, när della behov inte kan tillgodoses inom del allmänna utbildningsväsendet.   Sådan utbildning förekommer framför allt inom

2    Riksdagen 1971.    1 saml.    Nr 37

Prop. 1971:37

18

försvaret och affärsverken men också hos andra stora myndigheter som vägverket, tullverket, rikspolisstyrelsen, socialstyrelsen och kriminal­vårdsstyrelsen. Som exempel på här aktuell fackutbildning kan nämnas postverkels administrativa kurs, SJ:s assistentulbildning, televerkets tele-grafbiträdeskurs och telegrafexpeditörskurs, tuUverkels kammarskrivar­kurs, kurser vid polisskolan saml socialstyrelsens och kriminalvårdssty­relsens gemensamma vårdarulbildning. Också den av länsstyrelsernas ulbUdningsnämnd bedrivna landskanlistutbildningen kan räknas hil lik­som på olUca håll förekommande aspiranlutbildning.

I övrigt beslår inomverksutbildningen huvudsakligen av skilda slag av introduktionskurser och fortbildningskurser. De sistnämnda är i stor utsträckning inriktade på komplettering av fackkunskaper jämte arbets­ledning och administrativa tekniker.

Utbildningen bedrivs i många olika former, t. ex. i »skolform», på intematkurser eUer som korrespondensstudier (helt eller delvis på fritid).

Inomverksutbildningen är, sedd i sin helhet, omfattande. Över 1 000 olika kurstyper finns i dag i statsförvaltningen.

Genom inrättandet år 1967 av statens personalutbUdningsnämnd (PUN) markerade slalsmaklema den vikt man fäster vid statUg personal­utbildning. Härigenom skapades elt för hela statsförvaltningen centralt personalutbildningsorgan. Nämnden har enligt sin instruktion bl. a. liU uppgift alt undersöka behovet av statlig personalutbildning, planera och genomföra sådan för flera myndigheter gemensam utbildning, bistå statliga myndigheter i ulbUdningsfrågor, främja samordningen av statlig personalutbildning.

Nämnden ser som sin främsta uppgift att skapa större enhetlighet i och få lill slånd en bättre samordning av statiig personalutbildning. För att närma sig della mål har nämnden dels börjat framställa kurspaket av­sedda att användas i inomverksutbildningen, dels vidgat ramen för sin konsultalionsverksamhet. Nämnden bedriver själv sådan personalutbUd­ning som riktar sig lill statsanställda, oberoende av vilken myndighet de tillhör, och som lämpligen bör anordnas centralt. Som exempel på nämn­dens kurser kan anföras kurs för ekonomipersonctl, kurs i berednings-och föredragningsleknik, allmän chefskurs och kanslislkurs. Nämnden ordnar också utbildning av ledamöter i företagsnämnderna.

Omfattningen av den kursverksamhet som PUN avser all genomföra under budgetåret 1970/71 framgår av följande sammanställning (s. 19).

Central stalUg personalutbildning bedrivs också av statskontoret och riksrevisionsverket. Slalskonloret bedriver utbildning i rationalisering, automatisk databehandling och planeringsteknik, medan riksrevisions­verket anordnar kurser f. n. bl. a. i programbudgetering. Liksom perso-nalulbildningsnämnden ger båda myndigheterna ul program med de­taljerade uppgifter om sin utbildningsverksamhet.

Vad beträffar innehållet i den framtida statliga fortbildningen är del

Prop. 1971:37

19

Antal

Antal

Antal

Olika slag av utbildning

kurser

deltagare

persondagar

Introduktionsutbildning

biträdespersonal

71

180O

5 400

handläggande personal

10

225

2 900

Fortbildning

bilrädespersonal

17

380

2 800

handläggande personal

17

380

3 100

Vidareutbildning

3

75

5 300

Utbildning av företags-

nämndsledamöter

6

200

60O

Övrig utbildning

7

150

450

Summa

131

3 210

20 550

rimligt alt räkna med ökade insatser framför allt i fråga om arbets- och personalledning, arbetarskydd samt förvaltningsdemokrati.

Vidare kan nämnas att pågående stmkturomvandling och rationali­sering inom statsförvaltningen kommer alt ställa särskUda krav på in­satser för omskolning.

Kostnadema för den ulbildrungsverksamhet som PUN bedriver upp­går till drygt 2 milj. kr. per år (exkl. lönekosntader för kursdeltagare och nämndens administrationskostnader).

2.11 Svenska kommunförbundets utbildningsverksamhet

Förberedelserna för den kommunindelningsreform som trädde i krafl med 1952 års ingång initierade centrala åtgärder för fortbUdning av kommunala funktionärer. Dessutom inverkade det förhåUandet att kom­munerna under åren närmast efter andra världskriget fått nya och vid­gade uppgifter. Nämnda faktorer gjorde att behovet av fortbildning för kommunala förtroendemän blev särskUt framträdande.

En central nämnd med representation från kommunförbund och sta­ten inrättades. I nämndens regi organiserades korrespondenskurser med början 1948, Dessa kurser, som följdes av konferenser där korrespon­denskursernas innehåU diskuterades mot bakgrund av deltagarnas prak­tiska erfarenheter, omfattade bl. a. bostadsförsörjning, samhäUsplanering, socialvård, skoladministration, kommunal ekonomi. Kursema var ur­sprungligen avsedda för kommunala förtroendemän. Elt framspringande fortbUdningsbehov gjorde dock alt även tjänstemän inom kommunalför­valtningens olika grenar började anmäla sig som kursdeltagare. Kommu­nerna fick på detta sätt relativt tidigt en fortbUdning för administratörer. Sedan 1952 års kommunindelningsreform genomförts överlogs verksam­heten av de primärkommunala förbunden och bedrevs under namnet Kommunskolan. Från 1956 lokaliserades verksamheten till en särskild internatskola i Sigtuna. Central kursverksamhet för förtroendemän och tjänstemän bedrevs i Kommunskolans regi fram tUl förbundssamman­läggningen den 1 juli 1968. De båda primärkommunala förbunden som

Prop. 1971:37

20

ägde skolan hade dessutom viss egen kursverksamhet såväl centralt som regionalt. Vid omorganisationen 1968 sammanfördes den kursverksam­het, som tidigare bedrevs av de båda förbunden var för sig och av den gemensamt ägda Kommunskolan, i del nya Svenska kommunförbundets utbildningssektion. Genom all sektionen ingår i den personaladministra­tiva avdelningen samordnas utbUdningen med förbundels övriga verk­samhet för kommunernas personaladministration. Redogörelsen i det föl­jande avser verksamheten inom den nya organisationens ram.

Muntliga kurser indelas med hänsyn till lokaliseringen i följande typer: centrala (C), regionala (R) och länskurser (L). De centrala och regio­nala kurserna, som omfattar 13 veckor, planeras och genomförs av personal vid förbundskansliel och Kommunskolan. Länskurserna, som i allmänhet omfattar 13 dagar, planeras och genomförs vanligen av resp. sekreterare hos länsavdelningarna.

C-kurserna förläggs lUl Kommunskolan i Sigtuna och R-kurserna lill fem förhyrda internat i Sollefteå, Borlänge, Eskilstuna, Uddevalla och Ronneby.

C-kurserna 1970 vänder sig till följande kategorier. Förtroendemän: kommunalråd, kommunernas styrelser, lönenämnder, revisorer, brand­styrelser, bosladsförmedlingsnämnder, byggnadsnämnder, fritidsnämnder, skolstyrelser, kulturnämnder, sociala nämnder, hälsovårdsnämnder, för­troendemän och anställda: kommunal information, markfrågor, samhälls­planering; anställda: förvaltningsjurister, kommunal- och utredningssek­reterare, föl'vallningschefer, ralionaliseringspersonal, personal vid rådgiv­ningsbyråer för alkoholskadade.

R-kurserna 1970 vänder sig tUl följande kategorier. Förtroendemän och anställda: turism. Anställda: kommunalekonomer, drälselkamrerare och kamrersassistenter, lönesekrelerare, personalfunklionärer, statistiker, avlöningsförrättare, brandchefer, brandmäslare, bostadsförmedlingsper­sonal, skolchefer, skoladministratörer, skolkamrerare och assistenter, skolkuratorer, bibliotekschefer, musikledare, kontorister vid skolkontor och bibliotek, socialchefer, socialassistenter, föreståndare vid ålderdoms­hem, övrig personal vid ålderdomshem, hälsovårdsinspektörer.

Begreppen centrala kurser (C) och regionala kurser (R) avskaffas dock fr.o.m. 1971. Samtliga kurser är förbundskurser och skall vara kvali­tativt jämförbara. Avgörande för om en kurs genomförs på annan plats än Kommunskolan bör i framtiden enligt förbundet vara huruvida den till sin karaktär är lämpUg alt lokalisera lill sådan plats, t. ex. genom alt den är lätt alt administrera, kräver relativt sett mindre kursledarinsals etc.

Kursverksamhetens omfattning framgår av följande sammanstäUning (s. 21).

AnsläUda erhåller i aUmänhet sin lön i vanlig ordning under den tid kurs pågår och förtroendemän får vanligen förrällningsarvode. För båda

Prop. 1971:37

Centrala och regionala kurser 1970

21

292

Antal

Förvaltningsområde

kurser

Central förvallning  .......... 

76

Rätts- och samhäUsskydd samt folk­

bokföring och beskattning    

7

Fastighetsförvaltning och bostadsför-

sörining  ...................... 

4

Byggnads- och planväsen, galu- och

parkförvaltning, sport och frilufts­

liv   ............................ 

24

Undervisning   och   annan   kulturell

verksamhet  ................. 

21

Socialvård och socialförsäkring ....

32

Hälso- och sjukvård.......... 

4

Summa   ....................... 

. 

168

Antal deltagare

   Antal kurs­dagar

Antal studie­dagar

Förtroende­män             Anställda

Summa

722        2 459

3181

342

12 546

78            157

235

25

835

75             87

162

18

742

492

784

113

3 641

383

449

832

103

3 746

417

807

1224

168

6 402

133

36

169

17

737

2 300

4 287

6 587

786

28 649

kategorierna gäUer att kommunen betalar kostnaderna för resa och uppehäUe.

Kommunförbundels länsavdelningar har vid sina L-kurser en verk­samhet som torde motsvara 32 000 studiedagar per år. Kommunerna, i synnerhet de största, har också egen utbUdningsverksamhet. Dessutora används externa kursarrangörer för utbUdning av kommunala funktio­närer.

Brevkurserna som var verksamhetens ursprung är nu av blygsam om­fattning. Följande brevkurser är dock fortfarande aktuella: Kommunal ekonomi del I Budgetering (utgiven 1969), Kommunal medelsförvalt­ning 

II 

(utgiven 1966), Barnavårdslagstiftningen (utgiven 1967), Foster­bamsvård (utgiven 1968).

En allt större del av fortbildningen och vidareutbildningen inom den kommunala sektorn avser Svenska kommunförbundet att lösa genom produktion av kurspaket. Dessa produceras centralt inom förbundskans­liel, som också ombesörjer utbildning av handledare. Fyra kurspaket har producerats, ell för utbUdning av lagförmän (Lagbasen), elt för utbUd­ning av kontoristpersonal (KUB), ett för utbUdning av ledamöter i före­tagsnämnder (Samverkan) samt ell lUl utbUdning i elevregistreringssyste­met för grandskolan (Elev G). Dessa kurspaket, i förhåUande tUl var­andra olika både liU omfattning och uppbyggnad, utgör tiUsammans med handledarulbUdningen, vilken sker som inlernalkurs, en form av utbUd-ningssystem.

F. n. arbetas raed ytterUgare tre kurspaket; ArbetarskyddArbets­mUjö, Personal samt Föredragningsleknik. Inora kort börjar arbetet med ett paket avsett för arbetsledare inom kommunernas bygg- och anlägg­ningsverksamhet. Den decentraUsering av genomförandet som kurspaket-

Prop. 1971:37

22

produktionen innebär gör det möjUgt att systematiskt utbUda även de liU antalet stora arbetstagargrapper som inte kan nås med en central eUer regional kursverksamhet. Muntliga kurser kan nämligen bara täcka en del av utbildningsbehovet för de ca 60 000 förtroendemännen (exkl. suppleanter), 96 000 tjänstemännen och 182 000 övriga arbelslagama. I dessa siffror ingår inte lärarpersonal.

Kommunala jrkesnämnden (KYN) är elt samarbelsorgan meUan Svenska kommunförbundet och Svenska kommunalarbetareförbundet. Inom nämnden har diskuterats kartläggning av utbildningsbehovet för grappen övriga arbetstagare och lämplig organisation av kursverksam­heten för följande grupper: vårdhemspersonal, skolbespisningspersonal, städpersonal, slädledare, maskinförare, lagförmän, sprängare och drift-maskinister. En stor del av nämnda kursverksamhet genomförs av bl. a. statens institut för företagsutveckling (SIFU) på uppdrag av Svenska kommunförbundet.

Kommunförbundets kostnader för utbildningsverksamheten torde uppgå till ca 3,5 milj. kr. per år. Härutöver kommer kommunemas ut­gifter för resor, traktamenten m. m. i samband med utbildningsverk­samheten.

2.12 Svenska landstingsförbundets utbUdningsverksamhet

Landstingsförbundet påbörjade 1964 kurs- och konferensverksam­het av mer betydande och kontinuerlig art. Verksamheten fick i inled­ningsskedet en stark prägel av grund- och vidareutbildning för bl. a. tjänslemän inom organisations- och personalfunktionerna.

En särskild utbUdningsavdelning för handläggning av utbUdningsfrå­gorna (grand- och vidareutbUdning saml fortbildning) tiUskapades inom förbundet 1965. Samma år förvärvade förbundet en egen kursgård Landstingsskolan Högberga, Lidingö. Kursgården togs i brak 1966.

1965 påbörjades den s. k. regionala och lokala ulbUdningsservicen från förbundets sida. Genom att framställa utbildningsmodeller och material medverkade förbundet liU en initiering, aktivering och sam­ordning av kurser i landslingens regi.

Vid ungefär samma tidpunkt påbörjades inom utbildningsavdelningen en kontinuerlig bevakning och utveckling av pedagogiska metoder och tekniker. Detta arbete har i stor utsträckning inriktats på alt utveckla intern TV, som hjälpmedel för fortbUdning och information lill olika personalgrupper inom sjukhusen och landslingen.

Landstingsförbundets fortbUdning har dubbla syften. Den skaU dels ge möjligheter tiU kontinuerlig informations- och erfarenhetsutbyte mel­lan landslingen och förbundet, dels vara ett viktigt led i utveckling­en av landstingens olika personalgrupper. Verksamheten kan i princip uppdelas på tre huvudområden: centrala kurser, regional och lokal ser-

Prop. 1971:37

23

vice samt samplanering och prioritering av externa arrangörers kurser. De centrala kurserna ordnas och genomförs av utbildningsavdelningen. Som regel förläggs dessa till Landslingsskolan Högberga. Antalet kurs­veckor per år uppgår till totalt 4045. Totala antalet deltagare per år vid centrala kurser uppgår till ca 1 000 och vid regionala och lokala kurser tiU ca 12 000 per år. Anställda erhåller i aUmänhet sin lön i van­lig ordning under den lid kurs pågår och förtroendemän får vanligen förrältningsarvode. För båda kategorierna gäller all landstinget betalar kostnaderna för resa och uppehäUe.

Tonvikten i förbundels forlbildningsverksamhel har på senare år i aUl högre grad lagts på regional och lokal verksamhet utbildnings-modeller och utbildningsmateriel. Den centrala kursen är ofta bara en del, om än en viktig del, av en ulbildningsmodell inom visst funktions­område. En central kurs måste som regel följas upp av regionala och lokala aktiviteter om önskad bredd och effekt skall kunna nås. Den snabba utvecklingen inom del regionala och lokala området har för förbundets utbUdningsavdelning medfört ell aUl större förlags- och distributionsansvar. Della har blivit faUet trots all elt omfattande sam­arbete med bl. a. olika korrespondensinslilul har inletts när del gäller produktion av utbildningsmaterial för större målgrupper.

Även om landstingens och förbundels resurser och möjligheter all arrangera fortbildning för landstingspersonalen har ökat starkt under de senaste åren kvarstår enligt förbundet behovet av kurser som anord­nats av externa arrangörer (personalorganisationer, statiiga myndigheter, branchföreningar etc). Om huvudmannen skall kunna stödja ekonomiskt i vissa fall helt bekosta denna verksamhet är det givelvis av största intresse alt kurserna i möjligaste mån svarar mol de behov och krav som huvudmannen har. Utbildningsavdelningens strävan är här att i så god tid som möjligt få kontakt med de viktigaste utbildningsarran­görerna för all ur såväl innehållsmässig som pedagogisk synpunkt få till­fäUe alt bedöma planerade kurser.

Aktuella ämnesområden inom landstingsförbundets fortbildningsverk­samhet under 1971 är bl. a. följande: chefsutbildning, ekonomi, för­svars- och kataslrofmedicin, information, kulturfrågor, omsorger, orga­nisation och rationalisering, personalljänsl och administration, rehabi-Ulering, revision, sjukvårdsadministration, teknisk tjänst samt sjukhus­planering, byggnads- och utrustningsfrågor.

För atl ulbUdningsavdelningens forlbildningsverksamhel skall få en så adekvat och verklighetsnära utformning som möjligt har olika refe­rensgrupper utsetts för utbUdningsplaneringen. I dessa referensgrupper och arbetsgrupper ingår dels företrädare för landslingen (förtroendemän, chefsadministratörer, målgruppsrepresentanter), dels företrädare för so­cialvårdens och sjukvårdens planerings- och ralionaliseringsinslilut (Spri),   statliga  myndigheter  och  personalens  fackliga  organisationer.

Prop. 1971:37

24

Här kan nämnas att utbUdningsavdelningen har ett kontinuerligt samar­bete i UlbUdningsfrågor med personalens fackUga organisationer. Som exempel kan nämnas landslingskommunala yrkesnämnden (LYRK) som är ett samarbetsorgan i utbildningsfrågor meUan Svenska landstingsför­bundet och Svenska kommunalarbetareförbundet.

Referensgruppens uppgift är dels att medverka i planeringen och produktion av bestämda projekt (kurspaket, kursmodeUer), dels atl medverka i utarbetandet av långsiktiga riktlinjer för utbildningsverksam­heten inom vissa ämnesområden. Utbildningsavdelningen har f. n. ett 20-lal referensgrapper och arbetsgrupper aktuella inom fortbildnings-området. Antalet ledamöter i dessa grapper uppgår till ca 150.

Landstingsförbundets kostnader för fortbildningsverksamheten upp­går f. n. till ca 2 milj. kr. per år. Härtill kommer landstingens utgifter för lönekostnader under utbUdningen, vikariekostnader i förekommande fall, resor, traktamenten m. m. i samband med utbildningsverksamheten.

2.13 Utbildningen inom det privata näringslivet

En omfattande vuxenutbUdning bedrivs sedan länge inom det privata näringslivet. Främst är det utbildning av de anställda för deras nuvarande eller planerade befattningar som kommer i fråga, dvs. yrkesinriktad ut­bildning, saml sådan nivåhöjande allmän utbUdning som behövs för vidareutbildning, omskolning etc. Utbildningsinsatserna varierar starkt meUan olika branscher men också meUan förelag i samma bransch. Något mått på all vuxenutbildning inom denna sektor finns f. n. inte. Utbildningen sker dels inom de enskilda förelagen, dels genom alt an­stäUd personal deltar i exlem utbildning.

De flesta större företag har särskilda ulbUdningsavdelningar som ut­arbetar och genomför utbildningsplaner. Utbildningen inom de små och medelstora företagen drivs ofta i samarbete med olika organisationer såsom Svenska arbetsgivareföreningen (SAF) och dess förbund, Sveriges Hantverks- och Industri organisation (SHIO) samt Statens Institut för förelagsutveckUng (SIFU). SAF, som är den största näringslivsorganisa­tionen med ca 24 000 delägarföretag, driver genom sill ulbildningsorgan Arbetsledareinstitutel-Ralionaliseringslekniska institutet (ALl-RATI) ca 700 kurser om året med omkring 17 000 deltagare. Kurserna om­fattar UtbUdning i chefsarbete, personalorganisation och produktions­ekonomi och genomförs lill ungefär lika delar vid internat och i före­tagen. Kursema står öppna även för den offentliga sektorn. De olika förbunden inom SAF ägnar sig främst åt utbildning inom arbelarområdel samt den mera branschspecifika utbUdningen.

SAF, Handelshögskoleföreningen i Stockholm, Svenska Civilekonom­föreningen, Sveriges Industriförbund och Svenska Teknologföreningen är huvudmän för Institutet för Företagsledning (IFL) som tillkom 1968.

Prop. 1971:37

25

IFL har 46 veckors kurser i förelagsledning, ekonomi, marknads­föring, redovisning och finansiering samt seminarier om 25 dagar för slyrdsdedamöter och verkställande direktörer. Hösten 1970 startade IFL-skolan, ett sammanhängande studieprogram om ell år med internat­undervisning i 16 veckor uppdelade på 6 avsnitt som skaU ge komplet­terande basutbildning i ekonomiska och administrativa ämnen för per­soner i 30-årsåldern med några års praktisk erfarenhet. Även IFL lar emot elever från den offentliga sektom.

Flera samarbetsorgan mellan arbelsmarknadsparter t. ex. Arbetsmark­nadens Yrkesråd (SAFLO), Rådel för TjänslemannautbUdning Lnom Industrin (SAFSIF) och SAFSALF-kommillén för arbetsledare­utbildning har tUl uppgift atl främja vuxenutbildningen inom olika sek­torer inom arbetsUvet. Rådel för TjänslemannautbUdning inom Industrin (RTI) utger årligen en kursmarknadskalalog som är den mest omfattande förteckningen över vuxenutbildningen inom Ijänstemannaområdet. Inom arbetslivets olika samarbelsområden anordnas dessutom särskild vuxen­utbildning. Utvecklingsrådet (samarbelsorgan inom förelagsnämndsom-rådet meUan SAFLOTCO) bedriver t. ex. en omfattande kursverk­samhet främst för förelagsnämndsledamöler. Under 1970 presenterades sålunda ett ulbildningspakel i personaladministration »Personal», vilket utarbetats av de tre organisationerna. Gemensam utbildning ordnas vi­dare bl. a. inom ajbelarskyddsområdel.

UtbUdningen inom näringslivet för invandrare kommer också all in­tensifieras bl. a. till följd av den överenskommelse som träffats hösten 1970 mellan SAF och LO om invandraralbildningen.

3 Vuxenutbildningen och forskningen

3.1 Inledning

Utbyggnaden av vuxenutbildningen har följts av elt ökat intresse av att belysa olika företeelser och problem inom vuxenutbildningen. Under de senaste åren har en rad undersökningar avslutats eller påbörjats. I många faU har della arbete ägt rum i anslulning lill statligt utrednings­arbete. Jag har funnit del lämpligt all redovisa en del av del befintliga materialet i förevarande proposilion. Redogörelsen har sin tyngdpunkt på de studerande inom vuxenutbildningen, vilka har studerats med av­seende på ålder, kön, förutbildning, yrke, studieresultat och -inriktning m. m. Jag vill i detta sammanhang nämna atl pedagogikulredningen inom kort väntas lägga fram en rapport om utbildning i pedagogik för dem som ar verksamma som lärare m. m. inom VuxenutbUdningen saml om forsknings- och utvecklingsarbete inom vuxenpedagogik.

Prop. 1971:37

26

3.2 Elever i kommunal vuxenutbildning

Statistiska centralbyrån redovisar sedan läsåret 1968/69 årligen upp­gifter om eleverna i de kommunala vuxenskolornas ämneskurser. I av­snillet 5.1 ges en sammanfattning av dessa uppgifter. I della avsnUl re­dovisas även vissa andra undersökningar om eleverna vid kommunal vuxenutbildning.

Ur statistiska centralbyråns material 1970 kan man, när det gäller könsfördelningen, utiäsa all kvinnorna utgör den största andelen, men mindre markerat i åldersgrupperna 2125 år. Ändelen kvinnor är störst i åldrarna under 21 år och över 31 år (över 60 %).

De kommunala vuxenskolorna tillkom den 1 juli 1968. Tidigare fanns s. k. kvällsgymnasier med i stort sett liknande uppgifter. Vissa undersök­ningar har gjorts om eleverna i dessa skolor. Även här har andelen kvin­nor konstant varit något större än männens andel, vilket är mest mar­kant i åldersgruppen under 20 år och över 30 år.

Statistiska centralbyråns material visar, när det gäUer elevernas ålders­fördelning, alt andelen elever över 25 år 1968 var knappt 60 % och år 1969 nära 67 %. Hösten 1969 var drygt 10 % under 21 år, omkring 23 % meUan 21 och 25 år, knappt 20 % 2630 år, drygt 15 % 31 35 år och drygt 31 % över 35 år. Totalt i den kommunala vuxenut­bildningens ämneskurser våren 1970 utgjorde andelen elever över 25 år 67 % medan andelen i endasl den gymnasiala utbUdningen utgjorde 60%.

En undersökning vid Stockholms kommunala vuxenskolor år 1969 belyser bl. a. förekomsten av studieavbrott. Undersökningen visar atl medianåldern för dem som avbrutit studierna var omkring 25 år jäm­fört med 27 år för övriga elever. Av dem som avbrutit studierna är 82 % 33 år eUer yngre jämfört med 73 % av de elever som går kvar.

Av undersökningar som gjorts beträffande elever i s. k. kvällsgym­nasier, som fanns före den 1 juli 1968, framgår alt medianåldern för vuxenstuderande i dessa skolor är omkring 25 år. I oUka undersökningar uppges här ca 65 % vara under 30 år.

Dessa tidigare undersökningar bland kvällsgymnasiels elever visar all drygt hälften har yrkesarbete på heltid vid sidan av studierna samt 10 % deltidsarbete och/eller förvärvsarbetande make/maka. Della gäl­ler för tre fjärdedelar av männen och knappt hälften av kvinnorna.

I undersökningen från Stockholm angående bl. a. studieavbrott fram­går att ca 80 % av dem som avbrutit studierna hade yrkesarbete. Av dessa har 38 % uppgett arbetsskäl som den främsta orsaken till all de slutat. På den direkta frågan om hur del gick all kombinera arbetet och studierna svarade 44 % atl det medfört problem. 60 % av dessa uppgav arbetsskäl som orsak lill bortfallet. De som ansåg att del gick dåligt alt arbeta och studera samtidigt fick precisera vad del framför allt var som

Prop. 1971:37

27

gjorde denna kombination svår. 74 % angav brist på lid. I lidsbrist låg ofta övertidsarbete, skiftarbete och tjänsteresor. Den högt uppdrivna takten på lektionerna kan medföra alt elever som är frånvarande ofta får svårt alt följa med.

Kvinnor har i större utsträckning än män deltidsarbete eller sköter hemmet vid sidan av studierna, medan män i högre grad heltidsarbetar än kvinnor. Elever som enbart studerar är förhållandevis få, uppskatt­ningsvis var tionde elev.

I fråga om den sociala bakgrunden visade det sig all eleverna vid kvällsgymnasier (före 1967 års reforrn) kom från hem där faderns ut­bUdning till ca 70 % var folkskola. Detta samband är tydligare ju äldre eleven är. De vuxenstuderande kommer i hög utsträckning från miljöer där familjefäderna av elevema redovisas som lågutbildade. Faderns yrke eller sysselsättning vid slutet av elevernas folkskole- eller grundskoletid visar sig i första hand ha agrar eller industriell/hantverksmässig an­knytning.

Statistiska centralbyråns material visar beträffande elevernas utbild­ningsbakgrund att år 1969 hade 25 % folkskola som utbildning och 51 % en utbildning motsvarande grundskola, folkhögskola, yrkesskola, flickskola eller realskola. Äv dem som deltog i gymnasiekurser hade ca 13 % tidigare genomgått gymnasial utbildning och ca 6 % bedrivit gymnasiestudier som inte slutförts. Mellan 13 och 17 % av gymnasie­eleverna hade som tidigare utbildning folkskola eller grundskola.

Stockholmsundersökningen år 1969 om bl. a. studieavbrott visar att den vanligaste utbildningsbakgrunden är real-, fack- eller yrkesskola. Denna utbildning var vanligare bland elever som var kvar i utbild­ningen jämfört med studieavbrytarna medan förhåUandet var det mot­satta för studerande med folk- och grundskola. Folk- och grundskola var den näst vanligaste utbildningsbakgranden.

Ur materialet om elever i kvällsgymnasier framgår att kvinnor i större utsträckning än män hade längre utbUdning än folkskola. Framför allt gäUde att många kvinnor var gifta med män som har längre utbildning. Ungefär var femte elev har folkskola som tidigare utbildning, vilket i högre utsträckning är faUet för män. Andelen elever med folkskola som utbildningsbakgrand ökar med stigande ålder.

Stockholmsundersökningen från år 1969 visar samband mellan stu­dieförutsättning och studieavbrott. Som orsak tUl studieavbrott angavs oftast (34 %) skäl som hade med förvärvsarbete att göra och skäl med anknytning lill studiesituationen (25 %). En fjärdedel av dem som avbröt studierna upplevde sina förkunskaper som dåliga och över hälften hade önskat få en kurs i studieteknik före kursens början. Cirka hälften av dem som avbrutit studierna fann hemarbetet alltför arbetsamt och cirka två tredjedelar ansåg att det innebar svårigheter all kombinera förvärvs­arbete och studier. Bland dem som avbrutit studierna anser sig äldre

Prop. 1971:37

28

elever i större utsträckning än yngre ha alltför dåliga förkunskaper. Språk och matematik är de ämnen där eleverna främst fann kravet på goda förkunskaper ej uppfyllt. En jämförelse mellan dem som hade tiUräckliga förkunskaper och dem som inle ansåg sig ha det visar alt flera i den senare gruppen tyckte alt hemarbetet var för arbetsamt. I den senare gruppen fanns det också fler som var missbelåtna med stu-dielakten. Förkunskaperna bidrar också till önskemål om stödundervis­ning. Ca 60 % med otillräckUga förkunskaper ville ha stödundervisning mot 18 % i den andra gruppen.

De som ingick i denna undersökning studerar vid sidan av sin vanUga sysselsättning, vilket medför all en stor del av fritiden måste avsällas för studier om de studerande skall nå de uppsatta studiemålen. Delta kan innebära stora påfrestningar för den studerandes familj, då den fritid man får tillsammans minskas betydligt. Det har visat sig all del är vä­sentligt för den studerande all känna all han har familjens slöd. De allra flesta (72 i%) ansåg alt de fått slöd och uppmuntran från familjen. Vad gäller den övriga omgivningens inställning upplevdes även den av de flesta som positiv.

En faktoranalys av elevernas begåvningsvariabler utfördes inom pro­jektet »Vuxenstuderande 1968», vilken genom begåvningsprov under­sökte elever i kväUsgymnasier, statens gymnasier för vuxna, folkhög­skolor och korrespondensinslilul våren 1968. Vuxenelever har på be­gåvningsprov presterat resultat som ligger något över normgruppemas resultat i de faU där normgrupperna i åldershänseende är jämförbara (21 år). Den kategori elever som har 6- eller 7-årig folkskola som sludiebakgrand presterar resultat som ligger betydligt över motsvaran­de kategorier inom normgrapperna. Detta tolkas på oUka sätt. Man kan säga atl vuxenstuderande med folkskola är en välbalanserad gmpp, som har begåvningsmässiga föratsättningar men som tidigare av skilda an­ledningar inte haft möjlighet all bedriva studier. Man kan även dra den slutsatsen att undersökta former av vuxenutbildning endasl attraherar sådana bland de lågutbildade, som känner sig säkra på att de verkligen kan klara av studier och som har motivation och karaktär all fuUfölja vuxenstudier.

Samma undersökning konstaterar även att elevema på real- och gmndskolenivå bl. a. strävar efter en förbättrad skolunderbyggnad och tycks utgöra en grapp, som haft vissa svårigheter alt anpassa sig eller kunna konkurrera i den tradilioneUa skolform som de lämnat. I den yngsta kategorin vuxenelever finns studerande som visar tecken på brister i den personliga anpassningen.

Av undersökningen Vuxenstuderande 1968 framgår alt de elever som anger att de avbrutit sina studier har erhålUt goda resultat i begåvnings­proven, varför orsaken lill deras tidigare studieavbrott inle lorde ha varit bristande begåvning.

Prop. 1971:37

29

Stockholmsundersökningen angående studieavbrott visar all kvinnor i mindre utsträckning än män avbryter studierna. Av de elever som av­brutit sina studier ansåg 83 % all de blivit placerade i lämplig kurs med avseende på formell kompelens och önskemål. Av dessa angav 23 % missnöje med studieförhållanden som skäl till avbrott och 25 % ansåg atl de hade för lång resväg. Endast 20 % av de elever som av något skäl slutat log kontakt med skolan för att meddela sitt beslut.

3.3 Elever i annan vuxenutbildning

Är 1969 fanns ca 12 800 elever i folkhögskolorna. Något mer än hälf­ten var kvinnor. Drygt 25 % av eleverna är enligt SCB:s material sam­ma år över 23 år och drygt 10 % 30 år eller äldre. Elevernas utbild­ningsbakgrand är enligt »Vuxenstuderande 1968» lill 54 % folkskola, medan endast ca 3 % har realexamen. Eleverna rekryteras i hög grad från hem där faderns utbildning är folkskola.

I folkhögskolorna finansieras, enligt »Vuxenstuderande 1968», stu­dierna utöver statiiga studiebidrag och tUlägg i myckel stor ut­sträckning (2030 %) av elevernas föräldrar och en nästan lika stor del av eleverna använder sparmedel eller erhåller arbelsmarknadsutbild-ningsbidrag. Cirka var fjärde elev finansierar sina studier huvudsakligen med studielån.

Folkhögskolans elever rekryteras lill över 60 % från landsbygden. Folkhögskoldeverna har i förhållandevis liten omfattning etablerat sig i något yrke före studietiden. Elever i folkhögskolan bedriver studier i syfte att byta yrke, förbereda yrkesutbildning eller förbättra kunska­perna inom sill nuvarande yrkesområde. Mycket få avser bedriva högre teoretiska studier efter studierna vid folkhögskolan.

Eleverna i korrespondensimdervisningen vid Hermods är något oftare män än kvinnor och förhållandevis unga (medianålder 23 år). Enbart folkskola som utbildningsbakgrund har ungefär var fjärde elev och unge­fär Uka många har realexamen. Männen har bättre utbildningsbakgrund än kvinnoma. Olika undersökningar visar atl Hermodseleven har högre grundutbildning än den totala befolkningen i genomsnitt.

Varannan elev finansierar sludiema genom heltidsarbete, medan unge­fär var sjätte elev får studierna bekostade av föräldrarna. I övrigt finan­sieras studierna huvudsakligen genom make/makas inkomster eUer del­tidsarbete. Före studiernas början saknar ungefär var femte elev anställ­ning, medan drygt hälften förvärvsarbetade hellid och de återstående antingen var hemmafruar eller deltidsarbetande. Ca 40 % av eleverna bor i föräldrahemmet. Nära 60 % studerar för att senare bedriva aka­demiska studier eller tillfredsställa studieintresse. En stor del av eleverna

Prop. 1971:37

30

har avbrutna realskole- eller gymnasiestudier bakom sig eller slutbetyg från grund-, real- eller flickskola.

Studieavbrottens omfattning och orsaker kartlades i en undersökning inom Hermods 1968. Andelen elever som avbröt studier var drygt 26 % av 952 elever som anmält studier lill fullständig gymnasiekompetens.

Nära 61 % (154 st.) av dessa studieavbrott utgjorde annulleringar av kursbeslällningar. Ca 10 % av avbrotten utgjordes av elever som av­kortade sina kursprogram. Drygt 25 % påbörjade aldrig sludiema eUer läste inle aktivt på ett år. Avbrottsanledningama uppgavs vara bl. a. lids­brist, ekonomiska svårigheter, personlig problem, koncentrationssvårig­heter, militärtjänst, sjukdom, övergång tiU annan skolform eller verk­samhet, övergång tUl annan Hermodsulbildning, dåliga förkunskaper och brister i material och rådgivning.

Elever i exlem eftergymnasial utbildning beskrivs i SAMSUS-rappor-len (1969) och en undersökning inom TBV (1964). I eftergymnasiala studiecirklar är elevernas genomsnittsålder i bägge undersökningarna ca 30 år. Andelen män dominerar i åldersgrupper under 35 år, varefter en successiv utjämning vidtar. Totalt deltar här tre gånger så många män som kvinnor. Drygt varannan deltagare har utbildningsbakgrand med studentexamen eUer motsvarande och knappt 10 % har tidigare avlagt akademisk examen. De övriga dellagarna, vilka således utgör cirka en tredjedel, har någon form av förgymnasial utbildning som i så fall endast är folkskola eller motsvarande. En myckel stor del av ele­verna förvärvsarbetar (80 % enligt SAMSUS) och de flesta har en avse­värd yrkeserfarenhet (minst fem år). Oftast är studiesyftet förkovran inom yrket eller komplettering och sammanfattning av tidigare kun­skaper. Studieresultaten kan mycket generellt sägas vara alt cirka var­dera en tredjedel av deltagarna avlägger examen i resp. avbryter studie­kursen medan de återstående klarar någon eller några deltentamina el­ler bedriver studierna under avsevärt längre lid än studieplanen avser.

En annan form av eftergymnasial utbildning är den inom ramen för vidgat tillträde lill högre utbildning för personer med minst fem års yrkesverksamhet och som är 25 år. Undersökningar genom bl. a. kom­petensutredningen 1969 och uppsats vid sociologiska institutionen i[REDACTED_EFTERNAMN] 1970 visar alt drygt var Iredje studerande är under 30 år. Kvin­norna är genomsnillUgt äldre än männen. Cirka var femte elev är 45 år eller äldre. Knappt hälften av eleverna har högre utbildning än real­examen, vilket är vanligare bland kvinnorna. Ca 40 % har realexamen eUer motsvarande medan endasl var åttonde elev har lägre utbildning än realexamen. De äldre (över 30 år) manliga eleverna har kortare ut­bildning än de yngre, men de äldre kvinnUga eleverna har längre ut­bildning än de yngre. Tre av fyra elever har någon form av yrkesut­bildning utöver sin grundutbUdning, varvid lärarutbUdning är vanUgast.

Var femte person var lärare av något slag, varav en större andel var

prop. 1971:37

31

kvinnor. Bland männen var del största yrkesområdet tekniskt (27 %, ingenjörer, programmerare e. d.). Var femte studerande hade konlors-eller affärsbetonade yrken. Cirka var tionde person kan hänföras liU yr­keskategorin medicinskt eller socialt arbete. Ungefär hälften av de stu­derande har varit yrkesverksamma under kortare tid än 10 år, en fjär­dedel under en tid av 1014 år och en fjärdedel under 15 års tid eller längre.

Social härkomst fördelar sig bland eleverna enUgt följande: 12 % i socialgrupp I, 58 % i socialgrupp 

II 

och 27 % i socialgrapp III. Den sociala mobiliteten bland elevema med utgångspunkt från elevemas första resp. senare yrken ger vid handen att socialgrapp III är starkt mobil räknat både enligt egen socialgrupp och härkomst. De flesta kvin­norna tillhörde från början (första yrket) socialgrapp 

II 

och de flesta männen socialgrapp III. Socialgrupp 

II 

är överrepresenterad i alla av­seenden.

Drygt 40 % studerar på heltid, de övriga på deltid. Kvinnorna stude­rar i större utsträckning på deltid (72 % resp. 41 % för männen). Lärar­na studerar mindre på hellid och mera på deltid än övriga studerande.

Ungefär 40 % finansierar sina studier med studiemedel, av männen exakt hälften och bland kvinnorna knappt en tredjedel. Ca 40 % förvän­tar sig ekonomiska fördelar av sina studier främst genom bjte av yrke.

Drygt hälften avser studera vid sidan av parallell sysselsättning eller förvärvsarbete, medan de övriga studerar på heltid. Studieresultaten är ungefär lika för hel- och deltidsstuderande. Personer med högst formell utbildning har nått de sämsta studieresultaten medan personer med lägst formell utbildning har nått de bästa studieresultaten.

I en rapport år 1968 från Landsorganisationens arbetsgrupp för vuxen­utbildningsfrågor (LOVUX) avhandlas bl. a. de vuxna LO-medlemmar-nas studiehinder, vilka grovt indelas i sociala, ekonomiska och geogra­fiska hinder. Studiebenägenhetens variation med inkomstens storlek be­lyses därvid. Andelen sludieverksamma uppges till 13 % i gmpper med en månadsinkomst under 900 kr. Den ökar därefter till 30 % studie­verksamma bland dem som har inkomster om minst 2 200 kr. i måna­den. Åldersfaktorn belyses likaledes i förhållande till sludiebenägenhe-ten. Andelen kursdeltagare är högst i 2125-årsåldem (34 %), för all därefter successivt avla till 45-årsåldern (25 %) och därefter hastigt krympa till drygt 5 % i 60-årsåldern.

Över hälften visar positivt intresse på frågan huravida de skuUe önska della i studier om 80 % av inkomstbortfallet ersattes. Den andel som är intresserad av jfllerligare utbildning sjunker snabbt efter 45-årsåldern. LOVUX uppger med stöd av vissa jämförelser i della sammanhang all LO-medlemmarna sannoUkt inle har skäl att räkna en stor lönemässig fördel (s. k. ulbildningsvinst) av ytteriigare yrkesutbildning, varför de ekonomiska motiven för studier får anses svaga.

Prop. 1971:37

32

Man fäster således uppmärksamheten på andra sludiemoliv än de ekonomiska, såsom yrkesbyle eller bättre yrkesskicklighet genom studier, personkonlaktbebov och fritidssysselsättning. Studiemotivationen synes ej vara olika mellan yngre och äldre medlemmar, dock åberopar de äldre mer säUan hobbymoliv eller »alt kunna sköta jobbet bättre». Undersökningen visar all äldre särskilt starkt upplever vissa studie-hinder, såsom känslan av otillräcklighet inför studierna, för stora krav på förkunskaper, för snabbt sludielempo och ovana vid studier.

Bland de studieakliva har två tredjedelar valt kväUsundervisning som önskad form. Under fömlsällning av 80 % kompensation av inkomst-bortfaUel är dock ca 80 % av de sludieakliva benägna för hel- eller del-tidsstudier. I regel tänker sig de yngre något längre, mer tidskrävande studier eller fler kurser än de äldre.

Drygt 40 % av de undersökta medlemmarna har genomgått yrkes­mässig påbyggnadsutbildning, medan drygt 20 % anmält atl de bevistat någon kurs, yrkesinriktad eller inle, under loppet av de senaste tre åren. I genomsnitt redovisas två kurser (avslutade eller pågående) under tre år per studieaktiv person. Yrkesämnen är vanligast (41 %), dämäsl sam-häUsämnen (31 %) och skolämnen (18 %).

Kommunalarbetareförbundets avdelning 25 startade hösten 1969 ell försök med uppsökande verksamhet i Skaraborgs län bland sina med­lemmar i samarbete med ABF. Efter en enkät och direktkontakter på arbetsplatsen nåddes i rant tal 1 900 av avdelningens ca 2 800 medlem­mar. Härvid förklarade sig över 1 100 medlemmar intresserade att delta i någon form av vuxenutbildning. Medlemmarna hade till övervägande delen en bristfällig utbildning: över 200 hade enbart 6-årig folkskola bakom sig, ytterUgare 200 hade längre folkskola som grund. Genom­snittsåldern för avdelningens medlemmar är 25 år. Ca 95 % av avdel­ningens medlemmar är kvinnor. Mest efterfrågade ämnen var svenska, samhällskunskap, matematik, språk samt psykologi.

Inom TBV har en undersökning om tjänstemännen redovisat en ål­dersfördelning liknande den i LOVUX-rapporlen. Även här är ålders­grapper kring 25 år de största i studiekurser. Stora andelar kursdeltagare finns upp i 45-årsgrapperna. Utbildningsbakgranden hos TBV:s kursdel­tagare är dock väsentligt bättre än bland LO-medlemmarna: omkring 35 % uppges ha en tidigare utbildning motsvarande realskola, 11 % har folkskola och omkring 15 % studentexamen. Man bör dock i detta sam­manhang beakta alt detta studieförbund ombesörjer en stor del av den externa universitetsutbildningen.

Bland elever vid kurscentra i arbetsmarknadsutbildning har under­sökningar utförts av arbetsmedicinska institutets arbetspsykologiska av­delning. Tre kursorters elever undersöktes. Materialet omfattade ålders­grupper från 17 år tiU 62 år; genomsnittsåldern var 3032 år. Del kvinnUga inslaget var myckel litet. Cirka hälften av eleverna hade högst

Prop. 1971:37

33

7-årig folkskola som tidigare utbildning. Del framgår bl. a. att kursdel­tagare över 30 år tenderar atl i högre grad än de yngre anse att under­visningen anpassas för myckel till de »snabbaste», att kursdeltagare över 30 år i högre grad upplever bekymmer förorsakade av ovana vid studier och bristande förkunskaper än yngre, att ekonomi förorsakar störst be­kymmer under utbildningstiden och dämäsl bristande förkunskaper och ovana vid studier, att bekymmer förorsakade av bristande sludiero i hemmet upplevs starkast av kursdeltagare i åldern 3039 år.

En rapport redovisar lärarnas bedömningar av eleverna som mått på utbildningsframgång. Här framgår bl. a. att var tredje kursdeltagare i åldersgmppen 1739 år och var sjunde i äldre åldersgrapper bedömdes ha goda förkunskaper, att varannan kursdeltagare i åldern 4062 år bedömdes ha otillräckliga eller myckel dåliga förkunskaper, att var tred­je kursdeltagare i åldern 3062 år och var sjätte i den yngsta (

En rapport analyserar 180 kvinnors konlorskursstudier (1-årig kurs) i Stockholm vid oUka tidpunkter. Här framgick bl. a. all åldern varie­rade meUan 18 och 55 år och alt genomsnittsåldern varierade mellan 30 och 35 år. Andelen gifta kvinnor varierade från var tredje lill var­annan kursdeltagare på de olika kurserna. Nästan samtliga kvinnor hade hemmavarande barn under 17 år och närmare hälften av kvinnorna hade barn under skolåldern. Mer än varannan deltagare hade mer än 7-årig folkskola, men enbart ell fåtal hade genomgått någon form av yrkesutbildning. Ungefär hälften förvärvsarbetade innan de började på kursen och nästan samtliga hade någon gång varit yrkesverksamma. Två tredjedelar av dellagarna angav atl de haft koncentrationssvårigheter under studietiden samt närmare hälften hade haft bekymmer med bris­tande förkunskaper och ovana vid studier.

En uppföljningsundersökning visar all 64 % av kvinnorna ansåg sig ha fått det ekonomiskt bättre efter genomgången kurs, men 11 % ansåg sig ha fått det sämre.

En rapport behandlar kursavbroll, varvid framgår att de personer som avbryter kurserna i genomsnitt är något yngre än de som fullföljer utbildningen, att kvinnorna avbryter kurserna i något mindre utsträck­ning än männen.

Vid Pedagogiskt centrum gjordes en undersökning vilken avser all belysa elevemas inställning lill arbetsmarknadsutbildningens försöks­verksamhet med införande av aUmänna ämnen (svenska, engelska, sam­hällskunskap, matematik, fysik, kemi) som komplement till yrkesutbild­ningar. Undersökningen avser belysa attityder vid kursstarterna. Sam­manlagt 169 kursdeltagare medverkar i undersökningen. Dessa data är inhämtade från 6 olika kursorter utanför storstadsregionerna. Genom­snittsåldern var 35 år och åldern varierade mellan 18 och 59 år. Tre fjärdedelar av eleverna hade högst 7-årig folkskola. Endast ell fåtal hade

3    Riksdagen 1971.    1 saml.    Nr 37

Prop. 1971:37

34

tvekat att genomgå utbildningen (industri- och hantverksyrken) när de nåtts av informationen om atl allmänna ämnen ingick i kursen. Om del­tagandet i studiet av aUmänna ämnen skulle ha varit friviUigt hade ändå något mer än hälften av kursdeltagarna valt att läsa de allmänna ämne­na. Över hälften av dellagarna förväntade sig bU mer allmänbildade. En tredjedel av kursdeltagarna tyckte dock alt studiet av de aUmänna äm­nena egentligen är slöseri med tid även om det är intressant.

4 Problem och debatt

I föregående års proposition angående ökat slöd liU VuxenutbUdningen redogjorde jag bl. a. för den livliga debatt kring vuxenutbUdningsfrågor-na som hade ägt rum de senaste åren. Jag påpekade all specielll intresse hade ägnats dem som har en mycket kort och bristfäUig utbUdning och för viUca spärrar av ekonomisk, geografisk, social och psykologisk natur försvårar dellagande i och genomförande av studierna. En central roll i debatten intog tanken på återkommande utbildning.

Under det senaste året har debatten präglats av i stort sett samma frågeställningar. U 68 har gett ut ytterligare en debattskrift som hand­lar om hur den nya gymnasieskolan skaU utformas i elt syslem med återkommande utbildning. Kompetensutredningen har lagt fram sitt hu­vudbetänkande med förslag till nya behörighetsregler för tillträde till högre utbildning. Yrkesutbildningsberedningen har avgelt förslag om yrkesteknisk högskolutbUdning. Vidare har låginkomstutredningen publi­cerat elt kapitdutkasl angående utbildning, som skall ingå i ell betän­kande om svenska folkels levnadsförhållanden. I det följande kommer jag alt la upp några frågeställningar som behandlats av dessa utredningar och som kan ha relevans för den fortsatta utvecklingen av vuxenutbild­ningen samt några andra aktueUa vuxenulbildningsproblem.

De reformer som beslutades av föregående års riksdag på vuxenut­bildningens område var främst riktade liU grupper med kort och brist­fäUig utbildning. Besluten innebar bl. a. särskUt kraftig höjning av stats­bidragen tUl vissa typer av studiecirklar, slöd lill den fackliga centrala kursverksamheten och förstärkt stödundervisning i den kommunala vuxenutbildningen.

4.1 Uppsökande verksamhet

I debatten kring VuxenutbUdningen har gång på gång påpekats viklen av att med olika former av uppsökande verksamhet nå grupper med kort grundutbUdning. I 1970 års proposition redovisades del försök med

Prop. 1971:37

35

uppsökande verksamhet som påbörjats av kommittén för försöksverk­samhet med viss vuxenutbildning. Jag kommer senare i denna proposi­tion alt redovisa hur detta arbete har fortskridit. Flera lokala initiativ har också tagils med s. k. uppsökande verksamhet. Som jag tidigare nämnt har Kommunalarbetareförbundets avdelning 25 i samarbete med Skaraborgs ABF-dislrikt påbörjat ell försök med uppsökande verksam­het bland sina medlemmar. Även ABF i Stockholm bedriver uppsö­kande verksamhet på några arbetsplatser. TRU har en programserie, som skaU vända sig direkt tUl hemmavarande kvinnor i syfte all stimu­lera dem att via vuxenutbildningen gå ut på arbetsmarknaden.

Kvinnorna kan betraktas som en specieU målgrupp för den uppsökan­de verksamheten, då man kan förmoda alt det för många hemmakvin­nor är bristen på utbildning som hindrar dem alt gå ut på arbetsmark­naden.

TCO:s famUjepolitiska grupp har tagit upp detta problem i rapporten Familj och samhäUe. I rapporten hävdar man att många kvinnor tvingats avbryta sin yrkesutbildning eller avstått från att börja en sådan utbild­ning på grund av familjeplikler med skötsel av småbarn. Delta hade inte behövt ske om de haft tillgång till barntillsyn och det måste enligt för­fattarna vara samhäUets skyldighet att så långt möjUgt gottgöra dessa försummelser mot kvinnorna. Det kan ske främst genom ökade insatser inom VuxenutbUdningen.

I rapporten tas även upp andra specieUa grupper som bör prioriteras inom VuxenutbUdningen t. ex. sådana inom arbetslivet som är särskilt utsatta och hotade av arbetslöshet vid rationaliseringar och konjunktur­nedgång. Detta gäUer särskilt äldre och handikappade med svag utbUd­ning. Hil bör enligt TCO:s familjepolitiska grupp också räknas ensam­stående föräldrar.

LO:s arbetsgrupp för vuxenutbUdningsfrågor LOVUX har ock­så påtalat några kategoriers specieUa behov av vuxenutbUdning. Enligt LOVUX är VuxenutbUdningen av intresse för alla vuxna människor vil­ket dock inte hindrar alt vissa grupper måste bli föremål för specieUa vuxenulbildningsinsalser för alt få en med övriga medborgare likvärdig del av samhäUsgemenskapen. I LOVUX: s rapport säger man att vuxen­utbildningen självfaUet inle är ett radikalmedel att lösa problemen men den är en viktig initialfaktor, som kan hjälpa tiU all få i gång en positiv utveckling för de människor del rör sig om. LOVUX nämner fyra grapper där särskUda insatser är angelägna de handikappade, kvinnorna, invandrarna och pensionärerna.

Enligt vad jag har inhämtat hjälper i dag flera kommuner de stude­rande föräldrarna med barntillsyn. Så anordnar t. ex. Stockholms barna­vårdsnämnd barntillsyn för barn till vuxenstuderande vid två av kom­munens vuxenskolor. Den pågår måndag t. o. m. torsdag. De flesta bar­nen vistas där 2 å 3 timmar per dag. Avgift uttas efter lekskoletaxa.

Prop. 1971:37

36

I en rapport från skolforskningsprojektet Utbildning år 2000 utgiven av skolöverstyrelsen antas all arbetsmarknaden år 2000 ulbildnings-raässigt komraer att bestå av:

700 000

högskolutbildade

1

200 000

personer med gymnasial utbildning

2

900 000

personer med grundskolulbUdning 1 300 000

personer med folkskolutbUdning

Summa: 6 100 000 personer i åldrarna 1867 år

Ännu vid nästa sekelskifte kommer vi aUtså atl ha nästan dubbelt så många personer med högst folkskolutbUdning som personer med hög-skolutbildning. Det framstår som fullt klart att del blir de underutbU-dade, de äldre och de i övrigl på skilda sätt handikappade, som kommer att utgöra problemen på utbildnings- och arbetsmarknaden. I rapporten hävdas bl. a. att dessa problem måste lösas genom uppsökande vuxen­utbildning och något Syslem för återkommande utbildning, där man har löst bl. a. studiefinansieringsfrågan.

4.2 Informationsfrågor

För rekryteringen tiU vuxenutbildningen spelar informaiionen om de möjligheter till vuxen-studier som finns en avgörande roll. Således har medel beräknats i statsverkspropositionen för information om vuxenut­bildning under reservationsanslaget Information om skolreformerna. Vi­dare har TRU producerat en rad informationsprogram om vuxensludier. Många kommuner bedriver genom vuxenutbildningsråden en omfattan­de informationsverksamhet till sina invånare. Av intresse i detta sam­manhang är även den promemoria som utarbetats inom utbildningsde­partementet (Ds U 1970: 16) och i vilken föreslås en gemensam or­ganisation för studie- och yrkesorientering (syo) i del kommunala skol­väsendet. Enligt förslaget skall ett system med särskUd syo-funktionär in­föras i hela skolväsendet. För alt vidga del kommunala inflytandet bör kommunerna få använda resurserna för syo mer flexibelt än nuvarande system ger utrymme för. I promemorian påpekas att systemet med hel­tidsfunktionär går lätt att kombinera med syo inom den kommunala VuxenutbUdningen.

Befattningshavaren bör vara kommunall anstäUd och staten föreslås svara för lönekostnaderna. Varje kommun bör oavsett storleken få resurser för minst en syo-funktionär. Om antalet elever i grundskolans årskurs 69 och gymnasieskolan tiUsammans överstiger 800 skaU ytter­ligare resurser utgå med hänsyn tUl elevunderlagets storlek. EnUgt för­slaget medför resurstilldelningssystemel all de något större kommunerna i raånga faU tilldelas bråkdelar av schablonbelopp. De har då bl. a. möj-

Prop. 1971:37

37

lighet all kombinera syo-funktionen för grund- och gymnasieskola med andra funktioner. Den närmast tiU hands liggande kombinationen är enligt förslaget syo i kommunal vuxenutbildning.

I promemorian förordas all utbildningen lill syo-funktionär får en så­dan bredd all den inte bara attraherar personer som planerar att ägna sig åt syo i skolan utan också blir en god förberedelse för arbete som yrkesvägledare, arbetsvårdare eller arbetsförmedlare inom arbetsmark­nadsverket, yrkesvägledare eller utbildningsadminislratör inom närings­livet, inom olika organisationer etc. Utbildningen bör vidare konstrueras så alt den också kan bli ett led i en återkommande utbildning. Den sär­skilda UtbUdningen föreslås få formen av en ettårig s. k. DYRK-kurs i studie- och yrkesvägledning som också kan ingå som 40 poäng i filosofie kandidatexamen. Den bör starta budgetåret 1971/72 och förläggas till lärarhögskola.

4.3 Motivation för studier

Ett av de problem som måste studeras i samband med uppsökande verksamhet är individens motivation att skaffa sig mer utbildning. Della har lagils upp av Lena[REDACTED_EFTERNAMN] i elt utkast till kap. 7 Utbildning reso­nerande del i låginkomslutredningens betänkande om svenska folkets levnadsförhållanden. Där används begreppet kontrollrdevant kunskap om resurser med vilkas hjälp individen kan konlroUera och medvetet styra sina levnadsvillkor. All kunskap utgör inle resurser i denna mening och vilka kunskaper som hör hit beror på vilka typer av levnadsvillkor individen lever under. Melvin H. Seeman har i ett flertal studier påvisat samband mellan alienationskomponenlen maktlöshet och benägenhet att tillägna sig kontroUrelevant kunskap. I ju mindre utsträckning individen uppfattar all han har möjligheter all påverka sill eget öde, i desto mindre utsträckning är han benägen all skaffa sig sådan kunskap som skulle göra det lättare för honom alt styra sina levnadsviUkor. Del är tydligen här fråga om en ond cirkel. Som ell exempel nämner Lena[REDACTED_EFTERNAMN] alt ell vanligt argument mot företagsdemokrati är att arbetarna saknar kunskaper all sätta sig in i de komplicerade frågor som rör elt företags skötsel och all de inle kan tiUgodogöra sig den information de får. I ett sådant perspektiv skulle det enligt författaren bara betyda all arbetarna inte finner det lönt atl tillägna sig kontrollrdevant kunskap, när de fak­tiskt saknar möjUghet alt utöva kontroll.

I utkastet påpekas vidare atl dålig utbUdning ofta betraktas som orsak till att en del individer har svårt atl få arbete. Med bättre utbUdning skulle det bli lättare för dem att få arbete. Samtidigt kommer emeller­tid någon annan att få svårare atl få arbete. Någon är aUtid sämst stäUd vad gäUer utbUdning, hur myckel den allmänna utbUdningsnivån än höjs. Utbildning i och för sig skapar enligt författaren inga arbetstUlfäUen

Prop. 1971:37

38

annat än för utbildningspersonal, och genom all hålla folk borta från arbetsstyrkan raedan de är under utbildning och på en del andra sekun­dära sätt. Ora man tänkte sig möjligheten av en så väl utbyggd vidare-ulbildningsorganisation, alt ingen kunde förkastas på arbetsmarknaden på grand av bristfäUig eller inadekvat utbildning skulle elt tänkbart re­sultat enUgt Lena[REDACTED_EFTERNAMN] vara att arbetsgivarna i stället skuUe tiU-lämpa andra urvalskriterier, som är i mindre utsträckning eller inle alls manipulerbara, t. ex. ålder, kön, hälsoliUstånd. I så fall skulle knappast löntagamas resurser gentemot arbetsgivarna öka, ulan vad man åslad-korarait vore en omfördelning av resurser inom lönlagarkalegorin.

Förfallaren menar vidare all utbildning ger individen resurser, som gör att han kan hävda sig bättre i konkurrensen med andra individer om sådana värden, som det råder knapphet på. Han har då större chanser alt hävda sig i konkurrensen om konsumtionsutrymme, status och raakt. Utbildning blir här ett medel att nå andra värden, värden som det råder knapphet på. Genom att verka produklionshöjande ökar en höjd allmän UtbUdning tiUgången på konsumtionsvaror att fördela, men ökar natur­ligtvis inte »tUlgången» på prestige och makt. Det är enligt författaren värt att lägga märke tUl att om utbildning fördelas efter principen all de raer begåvade får raer utbUdning än de mindre begåvade, så ökar de initiala skillnaderna mellan individerna.

4.4 Läromedel för vuxna

I en motion till föregående års riksdag (mot. 1970:1: 582, 1970: 

II: 

677) hävdas atl det är en angelägen uppgift för utbildningsmyndigheler-na all stimulera fram lämpliga kursböcker för vuxenutbildning. Del bör enligt motionärerna kunna ske bl. a. genom att en del av de medel som för skolöverstyrelsens del anslås för läromedelsutvedding för ung­domsskolan styrs över till att gäUa utveckling av läroböcker anpassade tUl de vuxnas förutsättningar och behov. Vidare påpekas alt utarbetande av särskUda läroplaner för den kommunala vuxenutbildningen skulle vara ett slöd för framlida läroboksframslällning från förlagens sida. Sådana kompletterande läroplaner bör självfaUet även vara vikliga för en utformning av den lärarledda undervisningen som bättre svarar mot de vuxnas behov.

I förra årets vuxenulbildningsproposilion redogjorde jag för del ar­bete med studiehandledningar som utförts av skolöverstyrelsen. Sedan dess har överstyrelsen startat två nya projekt som gäller läroplansanpass­ning och läromedelsutveckUng inom vuxenutbildningen. Syftet med den­na verksamhet är att lägga fram förslag tiU studieplaner avpassade för de vuxenstuderandes mål och studiesituation saml att i anslulning därliU låta utarbeta försöksversioner av läromedel för hela eller delar av i pro­jektet ingående ämnen.

Prop. 1971:37

39

4.5 Tjänstledighet för studier

För många arbetstagare som önskar studera kan del vara ett problem att få tjänstledighet för all studera. Diskussioner pågår f. n. meUan LO, TCO och SAF om hur man avlalsvägen skaU kunna få en lösning lill slånd på della problem. Vidare har regeringen utfärdat nya anvisningar, cirkulär (1970: 388) om tjänstiedighet med C-avdrag m. m. Bland ny­heterna märks all ledighet för studier får beviljas i sammanlagt tre år under en tioårsperiod, vilket bl. a. underlättar de anstäUdas deltagande i viucenulbildning. Sommaren 1970 gav SAF ul ett ddägarcirkulär an­gående ledighet för studier. SAF rekommenderar att företagen intar en välviUig insläUning till de anstäUdas önskemål om ledighet för studier även om dessa avser utbildning som i första hand syftar liU alt tillfreds­ställa den enskildes önskemål och ambitioner. Cirkuläret innehåller dock vissa reservationer som t. ex. att ledighet för studier inle innebär någon garanti för den anställde all få återgå lUl samma arbete eUer erhåUa samma förtjänst efter avslutad utbildning.

4.6 Vägar till högre utbildning

Kompetensutredningen (KU) lade i juli 1970 fram sitt huvudbetän­kande med förslag om behörighels- och urvalskriterier för tillträde tiU högre utbildning (SOU 1970: 21). Förslagel innebär alt för aUmän be­hörighet tiU studier inom högskolan skall krävas mkist två års gymnasial utbUdning (motsvarande). För sökande utan gymnasial utbildning före­slår KU all den försöksverksamhet med utvidgad behörighet som avser begränsat studiemål vid filosofisk fakultet skall utsträckas till all högre UtbUdning ulan begränsning av sludiemålet. Delta innebär att var och en som fyllt 25 år och som varit yrkesverksam under minst fem år samt genomgått en särskilt anordnad orienteringskurs äger allmän behörighet tiU högre studier.

Vissa slag av utbildning, särskUt inrättade för eUer utnyttjade av vuxna, bör kunna ge allmän behörighet i den mån de kan bedömas som gymnasiala. Klart gymnasial är foUchögskolutbUdning om minst två års­kurser, i den mån dessa bygger på grundskola (motsvarande), eller tredje årskurs oavsett förutbildning, KU har vidare funnit, att del utanför del reguljära utbildningsväsendets ram finns ett stort antal utbildningsvägar av olika slag, som med hänsyn till längd och innehåll kan betraktas som gymnasiala. KU föreslår därför atl kravet på minst tvåårig gymnasial utbildning skaU kunna anses uppfyUt jämväl av den som kan dokumen­tera viss annan, i huvudsak motsvarande utbildning. Sådan utbildning kan utgöras av t. ex. mUilär utbildnmg, personalutbUdning i samband med statlig, kommunal eller enskUd anstäUning eUer utbildning i anslut­ning till facklig verksamhet, vidare också arbetsmarknadsutbUdning, hel-

Prop. 1971:37

40

eUer deltidskurs vid yrkesskola saml utbildning vid korrespondensskola, via radio eller TV eller inom folkbildningsverksamheten. Vid bedöm­ningen av frågan om utbildningen kan anses gymnasial bör mindre hän­syn tas till den skolmässiga grund på vilken utbildningen bygger än lill vederbörandes ålder då utbildningen påbörjades. Utbildning som kan på­börjas först vid 18 års ålder eller senare bör normalt enligt KU anses vara lägst gymnasial. För samtliga behörighetsgrunder tUlkommer krav på vissa kunskaper i engelska.

Den sökande skall för alt vara behörig ha kunskaper i engelska mot­svarande två årskurser i gymnasieskolan. Övergångsvis skaU dock läs-kunskaper i engelska svarande mol denna utbildningstid kunna godtas. Sådana läskunskaper skall dokumenteras genom särskilt intyg. Den stat­liga och kommunala VuxenutbUdningen bör enligt KU tillhandahåUa kurser i engelska avsedda all uppöva förmågan all läsa och förslå engelsk fackinriktad litteratur. Inom VuxenutbUdningen liksom inom gymnasie­skolan bör möjUgheter ges lill prövning av sådana läskunskaper.

För den decentraliserade universitetsutbildningen på 20-poängsnivån och den s. k. externa universitetsutbildningen bör alltjämt inga allmänna behörighetsviUkor uppsläUas.

De särskilda förkunskapskravens roU i behörighetssyslemet är all ga­rantera all den sökande besitter vissa för den sökta utbildningen nöd­vändiga förkunskaper i ett eller flera ämnen. Studier på gymnasial nivå skall således regelmässigt inte förekomma inom den högre utbildningen.

När det gäUer urvalsprinciperna föreslår KU alt proportionell kvote­ring skall tillämpas mellan olika sökandegrupper samt all resultat av sludielämplighetsprov samt i förekommande faU även arbetslivserfaren­het skall vara urvalsinstrument som kompletterar skolbetygen.

Genom de av KU föreslagna behörighetsreglerna skulle högskolan öppnas för betydligt många fler än vad som nu är fallet och detta skulle då i första hand gälla olika kategorier av vuxenstuderande.

Remissbehandlingen av betänkandet har nyligen avslutats.

4.7 Gymnasieskolans framtida struktur

I sin senaste debattskrift tar U 68 upp frågan hur en ny gymnasieskola skall se ul som svarar mol valfrihelskraven. De riktlinjer för gymnasie­skolans studieorganisation som dras upp utgår från gymnasieskolans roll i elt system med återkommande utbildning. Ett grundläggande krav på organisationen blir då att den skall skapa möjligheter för den som gått igenom gymnasieskolan atl kunna välja mellan yrkesverksamhet och fortsatta studier. Ell annat krav är alt den skall förbereda för återgång tiU utbildning efter en tids yrkesverksamhet för aUa som så önskar. Detta innebär organisatoriskt att förhåUandet meUan förberedelser för näralig­gande yrkesuppgifter och förberedelser för avlägsnare uppgifter inom

Prop. 1971:37

41

studier och yrkesverksamhet blir jämnare för aUa elever, än vad som nu är fallet.

I studieorganisationen återkommande utbildning blir bl. a. graden av specialisering i yrkesutbildningen en väsentlig avvägningsfråga. Enligt U 68 är det rimligt all den allra mest specialiserade utbildningen förs lill inskolningen på arbetsplatsen och atl det i flertalet fall är natur­ligt alt arbetsgivaren svarar för denna. Den grundläggande utbildningen bör å andra sidan enligt U 68 i princip ligga hos samhället.

I skriften används termerna basutbildning och yrkesinriktad utbild­ning. Med basutbUdning menas då en utbUdning vars innehåll främst är sådant stoff som är gemensamt för flera sektorer av yrkeslivet, medan med yrkesinriktad utbildning avses sådan utbildning vars innehåll är mera specifikt för en viss yrkesseklor, visst yrkesområde eUer visst yrke. EnUgl U 68 är det väsentiigt att basulbUdningen görs så bred och all­mängiltig som möjligt, eftersom de återkommande ulbildningsperioder-na med hänsyn till såväl ovissheten i den enskUdes studie- och yrkesval som den snabba utvecklingen inom olika områden kan komma att inrik­tas mol vitt skUda yrken. Detta utesluter enligt U 68 dock inte att basut­bildningen kan utformas så all den också är anpassad till de yrkesinrik­tade UlbUdningsmomenl som följer omedelbart på basulbildningsmomen-tet. Innehållet kan enligt utredningen väljas så att det förbereder för de yrkesinriktade studierna, medan terminologi, strukturer och metoder kan väljas mera genereUt

För atl ge eleven största möjliga valfrihet inom studieorganisationen med återkommande utbildning bör gymnasieskolan ge en basutbildning, dvs. en utbUdning som är användbar inom flera yrkesseklorer. Från vissa synpunkter vore del önskvärt att alla elever fick samma startmöjligheter och därmed samma möjligheter atl välja utbildning inom högskolan. Ett sätt all förverkliga den önskvärda friheten i valet är all gymnasieskolan ger dels breda grundkurser, dels möjligheter för elevema att relativt sent inom gymnasieskolan bestämma del snävare området för en yrkesverk­samhet. En studieorganisation som är uppbyggd med successiv speciali­sering kan delvis tiUgodose sådana önskemål.

Kraven på smidig anpassning efter elevernas önskemål och förutsätt­ningar kan enligt utredningen vara ell skäl för att närmare studera möj­ligheten att bygga upp gymnasieskolan av relativt väl avgränsade enhe­ter av större eUer mindre omfång. Genom ell syslem med studieenheler kan behovet hos många studerande alt relativt sent bestämma sin yrkes­inriktning tillgodoses, om samma basulbUdningsenheter ingår i ulbild-ningsUnjer med varierande yrkesinriktning. Vidare kan kompletteringar av särskUda förkunskaper efter gymnasieskolan lätt ske genom atl studie-enheter från gymnasieskolan också erbjuds inom vuxenutbildningen. Det­ta skulle underlätta för de elever som under sin yrkesverksamhet önskar byta studie- eller yrkesinriktning men saknar erforderliga förkunskaper

Prop. 1971:37

42

för den nya inriktningen. Dessutom hävdar utredningen atl vuxenutbild­ningen på gymnasieskolnivå lättare skuUe kunna placeras in i den åter-koraraande utbUdningen.

I rapporten från skolforskningsprojektet Utbildning år 2 000 finns ett avsnitt som författats av U 68: s sekreterare Gunnar Bergendal som dis­kussionsunderlag för en av projektets konferenser. Bergendal utgår från att nuvarande erfarenhet av vuxenutbildning är att den i stor utsträck­ning utnyttjas av de »starka» människorna med god utbildningsbakgrund. En återkommande utbUdning kan enligt Bergendal i ogynnsamma fall förstärka denna effekt. En uppsökande verksamhet, som stimulerar aUa dera som inle spontant söker sig tiU utbUdning, bUr en väsentlig fråga.

Denna verksamhet måste kombineras med en utveckling av utbild­ningens innehåU och verksamhetsformer och med reviderade behörig­hets- och urvalsregler. Uppmärksammas bör då också att de mest vilt­gående distributionsformerna för utbildning, t. ex. genom TV- och brev­undervisning, är mycket krävande och kan behöva kompletteras med »tyngre» och mer individinriktade tmdervisningsmsalser.

Bergendal framhåUer vidare att den återkommande utbUdningen bl. a. är ett försök att bättre tillgodose de krav som arbetslivet släUer på ut­bUdningen. Denna kommer å andra sidan att släUa krav på arbetsmark­naden. Unga människor, som söker en första anstäUning, kommer i större utsträckning än i dag alt vara inställda på fortsatta studier efter någon tid. Många av dem kommer att ha mindre omfattande yrkesför­beredelser bakom sig än de som har gått igenom yrkesskola i dag. Detta aktuaUserar enligt Bergendal frågor som gäller omfördelning av arbets­uppgifter meUan befallningar, anstäUningsviUkor med krav på trygghet under studieperioder osv.

4.8 Yrkesteknisk högskolutbildning

Den av yrkesulbUdningsberedningens (YB) föreslagna yrkestekniska högskolulbUdningen (SOU 1970: 8) kan sägas bygga på principen om återkommande utbUdning. YB framhåller alt arbetslivets behov av kvali­ficerade medarbetare med grundUg såväl yrkesutbildning som erfarenhet från anställning är stort och brislen på eftergymnasiala studievägar för personer med yrkesskola och anställning bakom sig i samma mån är be­svärande. Vidare hävdar YB alt det för utbUdning av lärare i yrkeslek-nUc föreligger ett behov av atl yrkesteknisk vidareutbildning tillskapas.

YB redovisar nuvarande möjligheter tiU viss vidareutbUdnmg sora s. k. kvotelev i fackskola och gymnasium, men framhåller samtidigt det mind­re ändamålsenUga i att elev med flerårig jrrkeserfarenhet skall bedriva studier tiUsammans med 16-åringar i en skolform direkt lUlskapad för dessa senare. Det bör enligt YB vara svårt att i undervisningen ta tUl­räcklig hänsyn till de äldre elevernas föregående erfarenhet och i varje

Prop. 1971:37

43

fall måste del för dessa bli fråga om upprepningar av relativt många redan kända moment. Dessutom kan nuvarande linjer i fackskola och gymnasium endast täcka en del av behovet av yrkesteknisk vidareutbUd­ning.

Som målsättning för yrkesleknisk högskolutbildning (YTH) anger YB att den skaU erbjuda den som genomgått gymnasial yrkesutbUdning och därpå inhämtat erfarenhet från arbetsUvet, en påbyggnad i syfte att ge kompelens för kvalificerade arbetsuppgifter inom arbetslivet. Den skall också ge blivande lärare en kompletterande utbUdning före den grund­läggande läramtbUdningen. AUmänna ämnen skaU ingå i yrkesleknisk högskolutbUdning. Omfattningen måste emeUertid avvägas med hänsyn tiU utbildningens karaktär av vuxenutbildning, under vilken eleverna helt eUer delvis gör uppehåll i pågående yrkesverksamhet. YB har där­för funnit det riktigt all begränsa de aUmänna ämnenas omfattning.

För att möjUggöra även för den som vall annan än yrkesteknisk linje i gymnasieskolan atl få anställning i arbetslivet och därmed också indirekt möjUghet lUl yrkesteknisk högskolutbildning, ger YB förslag till koncen­trerad yrkesteknisk utbUdning (KYT).

Denna, som avses följa omedelbart efter annan gymnasial utbildning, omfattar endast de yrkestekniska momenten av motsvarande yrkeslek-niska linje vid skolan. KYT bör i de flesta fall kunna genomföras på en tid motsvarande elt läsår.

YB gör också ett försök till prognos rörande dimensioneringen av den yrkestekniska högskolulbUdningen. Slutmålet anser YB härvid vara att ca 25 % av alla som genomgått yrkesleknisk grundutbildning inkl. KYT skall efter arbetsleknisk fördjupning i arbetslivet kunna erbjudas högskolutbildning.

5 Förslag på vuxenutbildningens område m. m.

5.1 Kommunal vuxenutbildning

Som redovisats i 2.1 kan kommun anordna vuxenulbildiung enUgl läroplanerna för grandskolans högstadium, fackskolan, gymnasiet och yrkesskolan. Verksamheten regleras av stadgan för gymnasial vuxenut­bildning. I del följande lämnas en redogörelse för verksamheten samt för vissa frågor som aktualiserats inom den kommunala VuxenutbUd­ningen.

5.1.1 Anordnande av vuxenutbildning

Det ankommer på skolöverstyrelsen alt meddela beslut om tiUstånd för kommun att anordna vuxenutbildning. Länsskolnämnden fattar be-

Prop. 1971:37

44

slut om vilka kurser som skall få anordnas. Som regel ger länsskol­nämndema kommunerna tillstånd att anordna önskade kurser.

Kursema enligt kursplanerna för grundskolans högstadium, facksko­lan och gymnasiet kallas i vuxenulbildningssladgan ämneskurser, kurser­na enligt kursplanen för yrkesskolan yrkesskolkurser. De senare ingår i yrkesskolorganisalionen i kommunen och även de förra kan ingå i ungdomsskolans organisation. Om undervisningens omfattning är tiU­räckligt stor, kan ämneskursema ingå i en särskild enhet för vuxenut­bildningen under egen skolledning.

För all en kurs skall få komma till stånd fordras all sluderandeanlalet varaktigt utgör minst tolv. Kungl. Maj:l kan dock bevilja dispens här­ifrån. Så har skett bl. a. i fråga om glesbygdskommuner. Ny kurs i sam­ma ämne får upprättas om studerandeantalet överstiger 35.

Eleverna vid teknisk linje i fackskola och gymnasium blir ofta tvinga­de liU uppehåU i sina studier på grund av för få anmälda elever tiU spe­cialämnena. Göteborgs arbetarekommun har lill följd härav i en skri­velse anhållit deb all dispensförfarandel beträffande elevantalet under­lättas, dels atl 13 § i vuxenulbildningssladgan ändras så att minimiantalet sänks från nuvarande varaktigt tolv liU varaktigt åtta.

Länsskolnämnden i Gävleborgs län har i en framställning bl. a. an­håUit att 13 § vuxenulbUdningssladgan ändras så atl länsskolnämnden om särskilda skäl föreligger kan medge alt kurs får påbörjas även om tolv elever inle kan sammanhållas i gemensam kurs, att sådant medgivan­de kan gäUa hela eUer del av hela antalet undervisningstimmar i kurs och att som särskilda skäl bör kunna betraktas bl. a. följande omständig­heter: skiftarbete, olika förkunskaper hos elevema och därav föranledda behov av särskild anordning av undervisningen (stödundervisning e. d.) samt långa och svåra resvägar till annan i övrigt möjlig kursort.

5.1.2 Utbildningsprogram

Som nyss sagts omfattar den kommunala vuxenutbildningen kurser enligt grandskolans högstadium och de nuvarande gymnasiala skolfor­merna. På grundval av de riktiinjer som drogs upp i prop. 1967: 85 har Kungl. Maj:t den 29 mars 1968 faststäUt i vilka ämnen i högstadiet, gymnasiet och fackskolan som undervisning får meddelas. Samtidigt reglerades del högsta antal lektioner som får tas i anspråk för varje ämne. Som exempel återges i tabell 1 beslutet vad avser högstadiet och gymnasiets humanistiska, samhällsvetenskapliga och naturvetenskapliga studievägar. I vissa ämnen, nämligen bl. a. främmande språk i grundsko­lan och vissa övningsämnen, får dock undervisning anordnas först efter skolöverstyrelsens godkännande.

Prop. 1971:37

45

Tabell 1. Högsta antal lektioner vid lokal vuxenutbildning Gymnasiet: Hum, Sh, Na

Antal undervisningstimmar

Ämne

Hum

Sh

Na

Svenska

140 (16)

140 (16)

140 (16)

Engelska

175  (12)

\

B-språk

175 (12)

1      508 (36)

368 (36)

C-språk

193

1

Allmän språkkunskap

35

Latin

[245]

Grekiska

[140]

Historia

70

70

70/35

Religionskunskap

35

35

18

Filosofi

35

35

35

Psykologi

35

35

18

Samhällskunskap

123

123

53

Socialkunskap

[70]

[70]

Matematik

105 (8)

245 (16)

315 (32)

Fysik

210 (20)

Kemi

123

Biologi

105

Naturkunskap

105

105

Konst- och musikhisloria

Musik/Teckning

53

53

53

Estetiskt specialämne

[70]

[70]

1508/

Summa

1279

1349

1473

( ) = högsta antal lektioner av det totalt för ämnet angivna antalet som får användas för obligatoriska skriftliga prov [ ] = ämnen ingående i varianter

Grundskolans högstadium

Ämne

Antal under­visnings-timmar

Svenska

175

Matematik

270

Engelska

Tyska/Franska

Kristendomskunskap

Samhällskunskap

Historia

230

230

50

40

40

Geografi

Biologi

Kemi

65 80 80

Fysik Teckning

90

35

Prop. 1971:37

46

När det gäUer kurser inom yrkesskolans ram fastställde Kungl. Maj:t den 15 mars 1968 (ändrad den 19 april 1968) en fördelning av kursan-ordnande meUan å ena sidan de kommunala vuxenskolorna och å andra sidan studieförbundens cirkelverksamhet. Dellidskurser inom industri och hantverk anordnas enUgl reglerna om statsbidrag lill kommunal vuxenskola i praktiken enbart av kommunal vuxenskola, medan detta t. ex. ej får ske beträffande vissa språkkurser. Inom det hemlekniska området kan vissa kurser anordnas med nyssnämnda statsbidrag av kom­mun, andra däremot ej.

Inom den kommunala vuxenutbildningen studerar deltagama som regel på dellid, dvs. följer undervisningen i elt eUer två ämnen. Det har emeUertid blivit vanligare att läsa på heltid.

5.1.3 Dimensionering och ämnesval

Statistiskt material föreligger som belyser antalet studerande m. m. i kommunal vuxenutbildning (högstadiet, fackskola och gymnasium) den 15 oktober 1968, 1969 och 1970 (preliminära uppgifter). I tabell 2 ges en sammanfattning av sluderandeantalets utveckling.

Tabell 2. Antal studerande i kommunal vuxenutbildning 19681970

Skolform

1968

1969

1970

23 222

37 438

3 667

5 004

34 882

44 523

61771

86 965

Grundskolans högstadium m.m.

11 400

Fackskolan

660

Gymnasiet

25 300

Totalt

37 360

 Preliminära uppgifter.

Av de ca 87 000 dellagarna i ämneskurserna hösten 1970 var över 51 000 eller ca 59 % kvinnor. Den kvinnliga andelen var störst i grund-skolekursema (62 %) men utgjorde endast ca 40 % i fackskolekurscrna.

Som framgår av redovisningen under 5.1.2 erbjuds inom den kom­munala vtixenutbildningen en lång rad ämnen. I fråga om grandskolans högstadium var det mest valda ämnet i oktober 1970 engelska (ca 30 % av kursdeltagarna), matematik (19 %), svenska (13 %) och tyska (8 %). Inom fackskola och gymnasium dominerade Ukaså dessa ämnen men svarade för en mindre total andel.

Kurser enligt kursplanema för grandskolans högstadium, fackskolan och gymnasiet anordnades under innevarande budgetår (hösten 1970) av 300 kommuner. Antalet kommuner utgjorde vid denna lidpunkt 848. Räknat efter s.k, g-region (gymnasieregion) fanns utbildning i 116 av 120 regioner.

Hösten 1970 var antalet nybörjare enligt preliminära uppgifter i yrkes-

Prop. 1971:37

47

skolans dellidskurser 79 032. Därav var ca 51 000 eller cirka två tredje­delar kvinnor och en tredjedel män.

Deltagarnas ålder i yrkesskolans dellidskurser redovisas i statistiska centralbyråns material för elever som inskrevs hösten 1970, se tabell 3.

Tabell 3. Andelen studerande i yrkesskolans deltidskurser hösten 1970 efter ålder

Ålder

Andel

20

23

2125

20

2630

17

3135

13

36

27

När det gäUer uppgifter om föregående utbildning har närmare en tredjedel inte uppgelt någon utbildning. En trolig slutsats är alt en stor andel av elevema har folkskola som föregående utbildning.

Hösten 1970 fanns totalt ca 166 000 elever i den kommunala vuxenut­bildningens ämnes- och yrkesskolkurser. Av dessa var ca 62 % kvin­nor.

5.1.4 Urval bland sökande

I prop. 1967: 85 anfördes beträffande reglerna för intagning bl. a. att inga andra krav bör stäUas upp för rätt till inträde än att sökanden skall vara behörig för studier i vald ämneskurs. Behörigheten skall där­vid enUgt propositionen grundas på en bedömning av sökandens reella föratsättningar att tUlgodogöra sig undervisningen. Den som önskar genomgå flera kurser eller den för vilken studierna är av betydelse för yrkesverksamhet eller yrkesval skall ges företräde vid intagningen. Annan sökande får tas in endast om det ej medför ökning av antalet kurser.

EnUgt uppgift lär det vara mycket ovanUgt att någon avvisning av sökande sker. Däremot förekommer alt sökande hänvisas liU kurser på lägre nivå. F. n. är således intagningen till kommunal vuxenutbildning praktiskt taget fri.

I detta sammanhang kan det finnas skäl atl erinra om de uppgifter som den officieUa statistiken över ämneskurserna redovisar beträffande deltagarnas ålder och föratbildning. Av dessa uppgifter framgår bl. a. att ca 40 % av dellagarna i gymnasiekurser var över 30 år, medan mot­svarande andel för fackskolekurser var 49 % och för grandskolekurser 57 %. I labeU 4 redovisas åldersfördelningen hösten 1970.

Prop. 1971:37

48

Tabell 4. Andelen studearnde i ämneskurser hösten  1970 efter ålder

Typ

av

ämneskurser

Ålder

Gymnasi

ium

Fackskola

Grundskola

20

11

11

9

2125

26

21

16

2630

22

20

19

3135

14

17

17

36

26

32

40

Deltagarnas tidigare utbildning varierar naturligt nog i de olika studie­formerna. 1 gymnasie- och fackskolekurscrna dominerar deltagare med realskola eller flickskola, medan i grundskolekurserna den övervägande delen av dellagarna enbart har obligatorisk skolutbildning bakom sig. De närmare uppgifterna framgår av tabell 5.

Tabell 5. Andelen studerande i ämneskurser hösten 1970 efter föregåen­de utbildning inkl. oavslutad utbildning

Typ

av

ämneskurser

Föregående utbildning

Gymnasi

ium

Fackskola

Grundskola

Gymnasium, fackskola

27

12

4

Realskola, flickskola

40

30

16

Yrkesskola

6

19

10

Folkhögskola

4

4

4

Obligatorisk skola

17

27

59

Annan utbildrung

5

9

7

5.1.5 Organisatoriska frågor

I prop. 1967: 85 förutsattes alt undervisningen inom den kommunala vuxenutbildningen skuUe ombesörjas av timlärare. Ordinarie tjänster har endast inrättats för skolledningen vid de särskilda enheterna, arvodes­tjänster för skolledningen vid dessa och övriga enheter.

I och med alt de s. k. kompletteringskursema i yrkesskolan inordnats i den kommunala vuxenutbildningen har frågan om fyllnadstjänstgöring för lärare som tidigare undervisat i dessa kurser aktualiserats. Kungl. Maj:t har genom beslut den 5 febraari 1971 medgett alt sådan lärare får fullgöra fyllnadstjänstgöring i de kommunala vuxenskolorna.

Mot bakgrand av alt frågan om läramas anställningsform aktualiserats i skilda sammanhang har utbildningsdepartementet inhämtat synpunkter härom från länsskolnämnderna i Östergötlands och Gävleborgs lan. Som fördelar med nuvarande anställningsform pekas bl. a. på att osäkerheten om studerandeinlresset gör en planering i förväg svår. Vid en växande

Prop. 1971:37

49

organisation och en ökad stabilitet i denna kan enligt andra synpunkter delta problem väntas avla. I mindre kommuner med begränsat elevantal i grundskolans högstadium kan elt inräknande av tjänstgöring i kom­munal vuxenutbildning medföra elt breddat och säkrare underlag för lärartjänst. Del anges också all vissa lärare av olika motiv kan föredra att få tjänstgöra även inom vuxenutbildningen. Önskemål om atl få dis­ponera dagtid för annan verksamhet kan därvid vara ell motiv.

Vid sidan av synpunkterna på frågan om fyUnadsljänslgöring i vuxen­utbildning har man i vissa fall också pekat på behovet av lärartjänster enbart avsedda för vuxenutbildning.

Ämneskursema inom den kommunala vuxenutbildningen förläggs till skolenheter med ungdomsutbildning. I den mån kursema beräknas var­aktigt motsvara 16 poäng (1 poäng ges för varje påbörjat 550-lal lek­tioner) kan Kungl. Maj:t medge all en s. k. särskild skolenhet inrättas. Särskilda enheter är f.n. inrättade i 10 kommuner fördelat på 17 en­heter. Som elt mått på utbildningens omfattning under höstterminen 1970 kan nämnas alt det sammanlagda antalet poäng i de kommunala vuxenskolorna (ämneskurserna) i Stockholm utgör 268, i Göteborg 139, i Malmö 91, i Norrköping 80, i Örebro 56, i Uppsala 46, i Västerås 44, i Gävle 37, i Helsingborg 27 och i Umeå 23.

Yrkesskolkurserna ingår däremot i yrkesskolan i kommunen.

Vid de särskilda skolenheterna finns en ordinarie tjänst som rektor och dessutom, beroende på utbildningens omfattning, eventuellt en ordi­narie tjänst som studiereklor och/eller en arvodestjänst som studie­rektor. I de fall vuxenutbildning ingår i skolenhet med ungdomsutbild­ning finns för ämneskurserna en särskild studierektor. För yrkesskol­kurserna ingår uppgiflen alt svara för vuxenutbildningens skolledning i den reguljära skoUedningens arbetsuppgifter. I prop. 1970: 159 angå­ende gymnasieskolan (SU 1970: 222, 2LU 1970: 95, rskr 1970: 437, 460) har någon ändring i dessa bestämmelser ej aktualiserats.

I en framställning av SkoUedarförbundet sägs alt en förändring av det nuvarande poängsystemet är erforderlig om den kommunala Vuxen­utbUdningen bättre skall kunna motsvara de krav och förväntningar som de vuxenstuderande ställer på utbildningen. Vidare framförs all det inom den kommunala vuxenutbildningen saknas fasta lärartjänster hu­vudlärare, institutionsföreståndare och tekniker, bibliotekarier saml ma­terialförvaltare, vilket medför all dessa arbetsuppgifter måste ulföras av skolledningen. Delta, menar SkoUedarförbundet, talar för en genom­gripande översyn av hela vuxenulbildningssladgan. I avvaktan på en eventueU översyn hemsläller förbundet atl vuxenulbildningssladgan änd­ras så atl man vid beräkning av skolväsendels omfattning räknar 1,5 poäng för varje påbörjat 500-lal lektioner av dels ämneskurser och dels yrkesskolkurser.

4    Riksdagen 1971.    1 saml.    Nr 37

Prop. 1971:37

50

5.1.6 Övriga frågor

Staten svarar tUl 100 % för kostnaderna för löner m. m. tiU lärare och skoUedare inom kommunal vuxenutbildning. Övriga med verkscun-heten förenade utgifter bestrids av kommunerna. I prop. 1967: 85 (s. 86) berörde dåvarande chefen för ecklesiastikdepartementet frågan om interkommunal ersättning inom vuxenutbildningen och framhöU alt nå­gon sådan inte borde införas. Denna fråga hade tidigare varit föremål för överläggningar med kommunförbunden.

Svenska kommunförbundet har nu aktualiserat denna fråga och anser atl elt syslem med interkommunal ersättning bör finnas för kommunal vuxenutbildning. För ungdomsutbildningen finns redan elt regelsystem. Svenska kommunförbundet påpekar all den kraftiga expansionen av VuxenutbUdningen och tendenserna till ökad satsning på dagundervis­ning medfört väsentliga kostnadsökningar för kommuner som anordnar vuxenundervisning. Erfarenhetema hittills har visat atl antalet elever i den lokala gymnasiala vuxenutbildningen som är hemmahörande i annan kommun är väsentligt större än väntat, i vissa fall så högt som 2530 % av det totala elevantalet i vuxenutbildningen. Styrelsen för kommunförbundet hemstäUer all vuxenulbildningsstadgans 91 § ändras, så alt kommunen liksom inom ungdomsutbildningen äger rätt att uppbära ersättning för vissa kostnader av elevens hemkommun.

I del följande redogörs för vissa skrivelser angående handikappade i vuxenutbildning. Skolöverstyrelsen har hemslälll att bestämmelserna om specialundervisning motsvarande 11 kap. 28 § skolstadgan, införs i stad­gan för gymnasial vuxenutbildning, men med den ändringen alt dels elevantalet i speciell ämneskurs och yrkesskolkurs för hörselskadade, synskadade och rörelsehindrade elever får utgöra lägst fem, dels del-ningslalel för sådan kurs får följa det tal som gäller för hörselklass i barn- och ungdomsskolan, dels all ullrycken speciell ämneskurs och spe­ciell yrkesskolkurs för hörselskadade, synskadade och rörelsehindrade elever får i vad avser gymnasial vuxenutbildning ersätta de inom barn-och ungdomsskolan förekommande uttrycken hörsdklass, synklass och klass för rörelsehindrade, att bestämmelserna om tekniska stödåtgärder m. m. för enstaka hörselskadade, synskadade samt rörelsehindrade elever gällande för ungdomsskolan (jfr prop. 1971: 1 bil. 10 s. 191) skall få till-lämpas inom den gymnasiala VuxenutbUdningen.

En skrivelse har även inkommit från länsskolnämnden i Gävleborgs län, där länsskolnämnden understryker det angelägna i skolöverstyrelsens förslag saml dessutom föreslår atl bestämmelserna om särskild under­visning motsvarande skolstadgan 5 kap. 4749 §§, 11 kap. 29 §, 15 kap. 22 § samt 20 kap. 27 § ges i fråga om kommunal gymnasial vuxen­utbildning och all bestämmelsema beträffande gymnasial vuxenutbild­ning på grundskolans högstadium skall utformas så alt vissa intellektuellt

Prop. 1971:37

51

ulvecklingshämmade elever kan beredas undervisning i mindre grupper och med avkortade kurser (hjälpundervisning).

Riksdagen understryker kraftigt (SU 1970: 190, rskr 1970: 380) önsk­värdheten av atl man på lämpligt sätt söker tiUgodose behov av en sär­skilt anpassad vuxenundervisning för dem som varit specialklasselever och särskolelever. Riksdagen förutsätter alt denna fråga beaktas av ut-bUdningsmyndigheterna.

Skolöverstyrelsen framhåUer i sin anslagsframstäUning för budgetåret 1971/72 del angelägna i alt de förslag som redovisades i skrivelsen an­gående specialbestämmelser saml tekniska stödåtgärder inom den gym­nasiala vuxenutbildningen genomförs. Skolöverstyrelsen pekar på all många personer som har handikapp i fråga om hörsel, syn och rörelse­förmåga som ett led i annan utbildning behöver fördjupade teoretiska kunskaper i visst eller vissa ämnen. Många har just på grand av sitt handikapp fåll en bristfällig utbildning. Den gymnasiala VuxenutbUd­ningen erbjuder därvid goda möjligheter liU målinriktade studier. Enligt överstyrelsen bör den handikappade i första hand undervisas i vanliga kurser eventuellt med utnyttjande av tekniska hjälpmedel av olika slag liksom av stödundervisning inom ramen för schablonlilläggel. Då an­talet handikappade av en viss kategori är så stort vid en skola all de kan få utgöra en speciell kurs, bör emellertid sådan kurs anordnas.

Det är enUgt överstyrelsen angelägel all speciell kurs för handikappade får anordnas vid ett så lågt elevantal som fem och atl ddningslalel är delsamma som gäUer för hörselklass i barn- och ungdomsskolan bl. a. eftersom den lärarledda undervisningen i gymnasial vuxenutbildning är betydligt lägre än i ungdomsskolan.

Det är enligt överstyrelsen svårt all ange hur många handikappade elever som kan komma all della i den gymnasiala vuxenutbildningen med de föreslagna ändringama i bestämmelserna. I de fall där skollokal används gemensamt för elever i ungdoms- och vuxenutbildning och där skolan är utrustad med avsedda tekniska hjälpmedel uppstår ingen mer­kostnad för tekniska hjälpmedel. Överstyrelsen räknar med alt antalet specieUa ämnes- och yrkesskolkurser kommer all bli myckel Ulet med hänsyn dels tiU integreringen av elevema i vanliga kurser, dels alt de svårast handikappade eleverna i första hand kommer att söka sig tUl folkhögskolorna med deras speciella resurser.

5.2 Statlig vuxenutbildning

Som redovisats i 2.2 meddelas vid de statUga skoloma i Norrköping och Härnösand för vuxna utbildning enligt läroplanema för grandskolans högstadium, fackskolan och gymnasiet. Även verksamheten vid dessa skolor regleras av stadgan för gymnasial vuxenutbildning.

Prop. 1971:37

52

De båda skoloma erbjuder i princip fullständig utbUdning för resp. skolform. Det ankommer på skolöverstyrelsen alt besluta om vUka kurser som skaU anordnas liksom om omfattningen av kursverksamheten. Lik­som i fråga om den kommunala vuxenutbildningen gäller kravet om lägst tolv deltagare för anordnande av kurs. Differentieringen i det nu­varande gynmasiel, särskilt i fråga om den tekniska linjen, har i förening med ett bortfall av elever i vissa fall fört med sig problem att anordna kurs i slutskedet av en studieväg. Kungl. Maj:t har meddelat dispens från tolvtalet i vissa fall.

Kungl. Maj:t har den 1 december 1967 fastställt i vilka ämnen som undervisning får meddelas. Samtidigt reglerades det högsta antal lektio­ner som får tas i anspråk för varje ämne. Dessa timtal överensstämmer i princip med dem som redovisats för den kommunala vuxenutbildningen eUer utgör i vissa ämnen elt något lägre antal.

Antalet studerande vid de statliga skolorna för vuxna är begränsat. Det skall för innevarande budgetår utgöra högst 3 750 i enbart brevskol-undervisning. Skolöverstyrelsen fastställer en ram beträffande antalet ämneskurser som får anordnas per läsår. För urval bland sökande gäUer samma regler som för den kommunala vuxenutbildningen. En särskild intagningsnämnd finns för de statliga skoloma.

Samarbetsnämnden vid statens skola för vuxna i Norrköping har i en skrivelse hemställt alt maximiantalet elever i ämneskurs inom den statliga vuxenutbildningen sänks från talet 35 lill det inom ungdomsskolan gäl­lande 30. Även Vuxenstuderandes Riksorganisation har tillsammans med Elevkåren vid statens skola för vuxna i Härnösand i en skrivelse före­slagit att talet 35 bör sänkas. I samma skrivelse föreslås bl. a. också att ddningslalel 12 bör sänkas tiU 10.

5.3 Folkbildningsarbetet 5.3.1 Studiecirkelverksamheten

Läsåret 1969/70 uppgick antalet statsbidragsberättigade studiecirklar till ca 158 000 och bralloanlalet deltagare liU ca 1,5 milj. Av samtliga cirklar (ca 180 000 inkl. cirklar utan statsbidrag) behandlade omkring 14 % ämnet musik, 24 % språk och 17 % litteratur, konst, teater och fUm. Omkring 11 % cirklar anordnades i ekonomiska ämnen och 20 % i SamhäUsvetenskapUga ämnen. Ca 5 % återfanns i gruppen religion, filosofi och psykologi samt omkring 5 % i naturvetenskap, medicin och idrott.

ABF svarar för drygt en tredjedel av det totala antalet statsbidrags­berättigade studiecirklar 1969/70 med ca 56 600 cirklar. De tre där­efter största studieförbunden är Studieförbundet Vuxenskolan med ca 27 700 cirklar. Studieförbundet Medborgarskolan med ca 18 600 cirklar och TBV med ca 12 400 curklar.

Prop. 1971:37

53

Av det totala antalet statsbidragsberättigade studiecirklar 1969/70 om ca 158 000 var I 050 universitetscirklar. Antalet deltagare i universitets-cirklarna uppgick lill omkring 14 500. För del största antalet universi­tetscirklar svarar TBV, Folkuniversitetet och ABF.

På grundval av prop. 1970: 35 beslöts att lUläggsbidrag om högst tio kr. per studietimme skulle ulgå lill vissa studiecirklar fr. o. m. den 1 juli 1970. TiU den s. k. prioriterade cirkelverksamheten hör ämnena svenska, engelska, matematik och samhäUskunskap på en nivå som svarar mot högst grundskolans årskurs nio samt studiecirkelverksamhel som avser att utveckla kommunikationsfärdighelen hos handikappade.

Under hösten 1970 har uppgifter inkommit från de tolv studieförbun­den som visar hur många prioriterade studiecirklar och antalet deltagare i dessa samt fördelning på ämnen, som startat t. o. ra. den 1 november 1970. (Studieförbundet Vuxenskolan t. o. m. den 31 december 1970.)

Det visade sig att totalt 17 500 prioriterade cirklar hade startat och att antalet deltagare uppgick tiU 172 314. Antalet cirklar och deltagare för­delat på de olUca ämnena framgår av följande tabeU.

Tabell 6. Antalet cirklar och deltagare fördelat på ämnen

Ämne

Antal cirklar

Antal deltagare

Engelska  .......................... 

8 862

88 694

Svenska.............................           707

5 892

Matematik.......................... 

2 131

22 873

Samhällskunskap   ............... 

5 599

53 307

Kommunikationsfärdighet.......           201

1548

Summa   .......................... 

17 500

172 314

Engelska svarar för ungefär hälften av det totala antalet prioriterade cirklar. Därnäst utgör samhällskunskap den största grappen.

Dessutom har statistiska centralbyrån gjort en undersökning av del­tagare i studiecirklar med tiUäggsbidrag under hösten 1970. Denna un­dersökning kommer att ges ut i statistiska centralbyråns PM-serie. Här ges en redogörelse för undersökningens huvudsakUga innehåU.

Undersökningen omfattar studiecirklar i engelska, svenska, matematik och samhäUskunskap. Undersökningen begränsades tiU alt omfatta de fyra största studieförbunden inom detta område, näraUgen Arbetamas BUdningsförbund (ABF), Tjänstemännens Bildningsverksamhet (TBV), Studieförbundet Vuxenskolan (SV) och Studieförbundet Medborgar­skolan (SFM). Dessa fyra hade inemot 90 % av samtUga studiecirkeldel­tagare i den berörda typen av cirklar bland de cirklar som startades under hösten 1970 fram t. o. m. den 1 november. Av praktiska skäl be­gränsades undersökningen liU att omfatta ett urval av de studiecirklar som påbörjats t. o. ra. oktober. Urvalet gjordes som elt systematiskt urval

Prop. 1971:37

54

av de tUl studieförbundens kanslier förrapporterade cirklarna. Ett 50-tal cirklar per studieförbund och ämne uttogs för undersökning.

Undersökningsresultaten gäller bara de cirklar som förrapporlerals lill studieförbundens kanslier fram lill november. Man bör alltså vara för­siktig med vittgående generaUseringar. SpecieUt bör uppmärksammas alt det kan finnas skiUnader meUan de cirklar som startar tidigt och de som startar sent under terminen. Dessutom förekommer ett bortfall av cirk­lar, individer inora cirklarna och på enskUda frågor. Alla dessa typer av bortfaU är emeUertid av begränsad omfattning. Varje cirkdddlagare fick besvara frågor om kön, ålder, föregående utbildning, tidigare dellagande i studiecirkel, tidigare sludiecirkelämne och förvärvsarbete.

När del gäller könsfördelning kan man se att kvinnorna överväger. Det enda undanlaget är samhällskunskap i ABF där deras andel är så låg som 37 %. Mest markerad är skillnaden mellan könen i engelska där kvinnornas andel varierar mellan 64 och 80 % av samtliga delta­gare.

Beträffande de båda könens fördelning över oUka åldersgrupper finns inga entydiga skiUnader. Över hälften av aUa deltagare i de undersökta cirklar är meUan 25 och 44 år. Denna åldersgrupp är starkast represente­rad i ämnet matematik. Huvuddelen av kurserna i detta ämne är mate­matik för föräldrar. Deltagarna i samhällskunskap är genomgående äldre än deltagarna i de andra ämnena. SärskUt markerat är detta inom ABF där nästan en tredjedel är 55 år och äldre. ABF:s deltagare utgör unge­fär två tredjedelar av aUa deltagare i samhällskunskap. TBV har för samtliga ämnen betydligt färre deltagare i åldem 55 år och uppåt än de övriga studieförbunden.

Det kan ha ett visst intresse att jämföra deltagama i studiecirklar på grundskolenivå med den kommunala vuxenutbildningen på grundskole­nivå, lämförelsen måste av praktiska skäl göras så all varje ämne för sig jänaförs med totalresultaten inom den kommunala VuxenutbUdningen. Det visar sig att det genomgående är mycket markerade skiUnader i ål­dersstraktur meUan deltagare i den kommunala vuxenutbildningen och studiecirkeldeltagarna. Sålunda är 40 % i den kommunala VuxenutbUd­ningen 36 år och äldre mot i storleksordningen 60 % i studiecirklarna.

EnUgl beslut år 1970 utgår tilläggsbidraget tUl studiecirklar i engelska, svenska, matematik och samhäUskunskap sora i huvudsak svarar mol läroplanen för grandskolan. Della medför att kursinnehållet i ämnena engelska, svenska och matematik är relativt homogent. Ämnet sam­hällskunskap däremot innehåller en mängd olika typer av kiu"ser. Några exempel på områden som berörs: arbetsUv, fackliga organisatio­ner, enklare psykologiska frågor, privalekonomiska frågor; mötesteknik, samhällsekonomi, miljövård, narkotika, trafikfrågor, internationella frå­gor.

ABF:s kurser i samhällskunskap berör tiU mycket stor del arbetsliv, fackliga organisationer, föreningskunskap och konsumentdebatt.

Prop. 1971:37

55

Tabell 7. Studiecirkeldeltagarna sammanvägda ämnesvis och totalt efter studieförbundens relativa andel av samtliga deltagare i cirklar påbörjade t. o. m. den 1 november och procentuellt fördelade efter ålder

Ämne

Alder

Summa

20

2125

2630

3135

3614

4554

55

Engelska ..... 

2

4

10

17

26

27

14

100

Svenska....... 

2

8

13

17

27

24

9

100

Matematik   ....

1

3

13

25

41

15

2

100

Samhällskunskap

7

7

9

7

17

25

28

100

Totalt   ........ 

3

5

10

15

25

25

17

100

Kommunal

vuxenutbUdning,

gmndskolenivå

"

Hl 70............ 

9

16

19

17

40

101

TBV:s kurser är tiU tre fjärdedelar (av de undersökta) fackliga kurser för kommunala, statUgt anställda och andra tjänstemän. Drygt 20 % av kursema har titeln »Sjuksköterskor studerar fackligt».

För SV:s del ligger huvudvikten vid kurser som behandlar konsument­frågor. Även kurser som rör miljö och mUjövård är relativt frekvenla. När det gäUer Medborgarskolans cirklar saknas uppgifter om ämnes­inriktning. Skillnadema i ämnesprofil meUan studieförbunden är natur­ligtvis en faktor som medför att deltagarna rekryteras ur grapper med bl. a. olikartad utbUdningsbakgrand.

Cirklarna i matematik rör lill helt övervägande dd matematik för för­äldrar. Dessa cirklar syftar främst tiU all göra föräldrar bekanta med den »nya» matematiken i grandskolan. Av de undersökta cirklama är 57 % av ABF:s cirklar i »Ny matematik för föräldrar», för TBV 67 % och SV 95%.

Deltagarnas utbildningsbakgrund varierar starkt mellan studieförbun­den. ABF har den högsta andelen med enbart folkskola, omkring 60 %. Denna andel är för TBV runt 40 %, utom i samhällskunskap där den är 20 %. Av SV:s kursdeltagare har 5065 % enbart foUcskola. SFM uppvisar den klart lägsta andelen med enbart folkskola, i samhäUskun­skap endasl 14 %. De minsta skillnaderna mellan studieförbunden redo­visas i engelska där andelen genomgående är 5060 %. Endast några få procent har grundskolulbUdning, vUket dellagamas åldersfördelning redovisar.

Inom både ABF och TBV har 1015 % en minst 2-årig yrkesskol­utbildning utöver folkskola. Denna andel är något lägre för SV och väsentUgt mindre för SFM.

Grappen realskola, folkhögskola, flickskola har visat sig vara myckel stor, inom SFM t, o. m. den största med andelar från 30 tUl 40 % i de fyra ämnena. Denna grupp är mest dominerande i ämnet samhäUskun­skap inom TBV där drygt hälften av deltagarna har denna utbildning.

Prop. 1971:37

56

För övrigt är skUlnaderna små meUan TBV och SV med andelar kring 2530 %. Däremot har en betydligt mindre andel av ABF:s deltagare sådan utbildning inle i något ämne över 20 %.

När det gäUer deltagare med mmst studentexamen skUjer sig TBV och SFM markant ifrån ABF och SV. Omkring 15 % av TBV:s studiecirkel­deltagare har sådan utbildning. Andelen är ändå högre inom SFM rae­dan den för ABF och SV rör sig kring 25 %. Ämnet engelska skiljer sig från de övriga genom att där endasl några få procent inom alla studieförbund har studentexamen.

Tabell 8. Studiecirkdddtagarna procentuellt fördelade efter föregående utbildning

Föregäende utbildning

Studieför-

Folk-

Folk-

Grund-

Real-

Stu-

Upp-

Summa

bund

skola

skola

skola

skola,

dent-

gitt

Procent

och ämne

och

och

nick-

examen saknas

yrkes-

eventueU

skola

utbild-

yrkes-

och

ning

skol-

folkhög-

minst

utbild-

skola

tvä är

ning

ABF Eng   .

62

12

4

19

2

1

100

Sv ...

63

14

6

12

3

1

99

Mat  .

59

11

6

19

4

1

100

Sam .

66

10

7

13

2

1

99

TBV Eng   .

47

15

6

26

5

1

100

Sv ...

34

14

6

27

18

1

100

Mat  .

40

12

4

31

13

1

101

Sam .

20

9

4

50

17

1

101

SV    Eng   .

64

12

3

18

2

1

100

Sv ...

53

11

4

28

4

0

100

Mat  .

54

9

2

29

5

0

99

Sam .

62

4

7

20

6

1

100

SFM Eng  .

50

12

3

31

2

2

100

Sv ...

21

6

8

39

26

1

101

Mat  .

36

9

3

43

10

0

101

Sam .

14

3

7

41

35

1

101

Det är betydande skUlnader meUan könen beträffande föregående ut­bildning. Yrkesutbildning minst två år är mer än dubbelt så vanlig bland män som bland kvinnor. Medan en utbildning tillhörande gruppen real­skola, flickskola, folkhögskola endasl förekommer hälften så ofta. Stu­dentexamen är avsevärt vanligare bland männen. Det verkar som om deltagarna i svenska och matematik totalt sett har något bättre förut­bildning än andra.

Den mest markerade skillnaden vid jämförelsen med den kommunala vuxenutbildningen är den betydligt större andelen med grandskolutbild-ning inom komraunal vuxenutbildning, vilket beror på en större andel yngre elever.

En jämförelse med den totala befolkningens utbUdning antyder att

Prop. 1971:37

57

ingen större skiUnad föreUgger vad avser deltagarnas förutbildning. Del­lagarnas utbildning beskriver således i stort sett ett tvärsnitt av den totala befolkningens utbUdning.

I fråga om tidigare studiecirkeldeltagande uppger omkring 2530 % att de inle tidigare har deltagit i studiecirkel. Del är svårt att bedöma denna andel då referenspunkt saknas. Del finns påtagliga skiUnader mellan ämnena. Matematik har genomgående den högsta andelen som tidigare inte deltagit i studiecirkel 3040 %, samhällskunskap har, utom för TBV, de klart lägsta siffrorna under 20 %. Det föreUgger inga mer betydande och entydiga skUlnader mellan män och kvinnor.

Omkring hälften av studiecirkeldeltagarna har deltagit i studiecirkel de senaste två åren. I samhällskunskap en väsentligt större andel, näm­ligen för SFM 77 %, SV 70 %, TBV 46 % och ABF 63 %.

En jämförelse meUan dem som tidigare deltagit i studiecirkel och dem som inte gjort det med avseende på förutbildning visar all de som tidi­gare deltagit i studiecirkel förefaUer atl ha något bättre förutbUdning än de nyrekryterade. Andelen med enbart folkskola är något högre bland de nyrekryterade medan gruppen med realskola, flickskola och folk­högskola är påtagligt lägre. Däremot är andelen med grundskolutbild­ning genomgående högre. Exceptionellt hög andel med grandskolulbUd-ning bland de nyrekryterade i samhällskunskap har ABF (13 %) och SV (25 %).

De som tidigare deltagit i studiecirkel ombads ange inom vUkel äm­nesområde de senast studerade. Det förefaUer som om rörligheten mel­lan ämnena varierar för män och kvinnor. Av kvinnorna har mer än två tredjedelar som läser engelska gjort det i närmast föregående cirkel mot endast hälften av männen. Det skulle kunna tyda på att kvinnorna som läser engelska har sina studieambilioner mer bestämt inriktade mot detta ämne. Det är också möjligt atl kvinnorna i större utsträckning börjar med engelska medan männen mer börjar med fackliga kurser samhällskunskap e. d. Cirka tre gånger så många män som kvinnor som läser matematik studerade matematik i sin föregående cirkel. Kvinnornas andel i matematik för föräldrar är emeUertid påtagligt högre än i annan matematik (ABF 58 resp. 43 %, TBV 68 resp. 45 %).

Deltagama i samhäUskunskap har i mycket hög utsträckning deltagit i studiecirklar tidigare (omkring 80 %). Nära tre fjärdedelar av dessa studerade samhäUskunskap. Något flera av kvinnorna än av männen dellog tidigare i annat än samhällskunskap. Särskilt markerat är detta bland kvinnorna i TBV där hela 44 % studerade språk närmast före hösten 1970.

Deltagama fick i undersökningen uppge om de haft förvärvsarbete veckan 814 november 1970. Vid bearbetningen har de som uppnått folkpensionsåldern skilts från övriga deltagare. Ett problera är att det är helt omöjligt att avgöra hur många pensionerade under 67 år som finns

Prop. 1971:37

58

med i undersökningen. Som väntat finns det betydUgt fler icke förvärvs­arbetande bland kvinnorna än bland männen. Högsta andelen förvärvs­arbetande män har TBV, 9599 %. TBV har även högsta andelen för­värvsarbetande kvinnor. Den i särsklass högsta andelen noteras för sam­hällskunskap, 95 %. I della sammanhang är del värt att notera all TBV:s kurser i samhäUskunskap lill helt övervägande del är fackliga kurser. ABF som också har många kurser av denna karaktär har också en rela­tivt hög andel förvärvsarbetande kvinnor i samhäUskunskap (69 %), den högsta i något ämne i ABF. För SV och SFM däremot är andelen för­värvsarbetande både bland män och kvinnor lägre än i de övriga äm­nena. Andelen förvärvsarbetande kvinnor i svenska ligger genomgående kring två tredjedelar. I övrigt uppvisar resultaten över ämnen ingen större samstämmighet mellan studieförbunden. Beträffande fömlbUd­ningen för dem som hade resp. ej hade förvärvsarbete under mälveckan är tendenserna myckel splittrade men det förefaUer inte finnas några entydiga skillnader mellan de båda grupperna.

De undersökta studiecirklarna har fördelats på grupperna landskom­muner, köpmgar och städer efter den ort där studiecirkeln sammanträ­der. En indelning av denna typ är naturligtvis myckel grov men kan ge något grepp om hur de undersökta studiecirklarna fördelar sig över städer och mindre orter. Omkring tre fjärdedelar av cirklarna är lokali­serade till städer. Framför allt TBV:s cirklar är starkt koncentrerade till städer, ca 90 % av de undersökta, medan SV är det av studieförbunden som har den största andelen i landskommuner, ca 40 %. Uppgifterna som gäUer SFM:s cirklar i svenska och samhällskunskap är mycket osäkra då bortfaUet för dessa cirklar är stort.

Även om det systematiska urvalet av cirklar lorde medföra en ganska god representativitet med avseende på cirklamas lokalisering bör man håUa i minnet att urvalet gjorts från de tidigast förrapporterade cirklarna under hösten och detta kan ha gett upphov till betydande snedvrid­ningar i förhållande tiU samtUga cirklar som påbörjats under hösten.

5.3.2 Kommittén för försöksverksamhet med vuxenutbildning (FÖVUX)

I prop. 1970: 35 anmäldes all LO och ABF i en skrivelse till utbild­ningsdepartementet hemställt om medel tiU viss försöksverksamhet med vuxenutbildning.

Med slöd av Kungl. Maj:ls bemyndigade tiUkallades den 6 februari 1970 åtta sakkunniga' med uppgift all bedriva försöksverksamhet med viss vuxenutbUdning.

 Riksdagsmannen Sven[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, utbildningsintendenten Evert Brandgård, direktörsassistenten Margareta[REDACTED_EFTERNAMN], departementssekretera­ren[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN], studierektorn Inge[REDACTED_EFTERNAMN], sekreteraren Henry[REDACTED_EFTERNAMN], kanslirådet Åke Sanell och undervisningsrådet Gösta Vestiund.

Prop. 1971:37

59

Av direktiven för de sakkunniga framgår bl. a. följande: »En av de viktigaste frågoma vid del fortsatta reformarbetet med VuxenutbUdning­en är hur raan skall utveckla lämpliga uppsökande åtgärder som riktar sig tiU de utbildningsmässigl sämst tUlgodosedda. För detta ändamål finns behov av oUka former av försöksverksamhet. En försöksverksamhet bör nu komma tiU slånd för all man skall undersöka vilka förhållanden som medverkar till att personer med kort och bristfällig grundutbildning inle utnyttjar möjligheterna tiU vuxenutbildning. Därvid bör man pröva åt­gärder som kan medverka liU att undanröja sludiehindren för sådana personer. Verksamheten bör anordnas i studiecirkelns form för personer som inte redan kompenserat brister i sin grundutbildning genom studier inom det aUraänna utbUdningsväsendet, folkbildningen e. d.».

Kommittén för försöksverksamhet med vuxenutbUdning (FÖVUX) har under budgetåret startat försöksverksamhet i Malmö, Borås, Sura­hammar, Hagfors, BoUnäs, Sundsvall, Piteå, Kalix och Malmberget. Vid försöken i Malmö och Sundsvall deltar även tjänstemän i studiecirklar­na. Försöksverksamheten omfattar totalt ca 1 000 personer. Starten skedde i september 1970 och kurserna pågår fram tUl maj 1971. Varje kurs omfattar i stort sett 60 timmar. Eleven har kunnat välja mellan fyra olika ämnen: svenska, matematik, samhäUskunskap och engelska. För atl skapa intresse och propagera för studierna har på varje ort minst en studieorganisatör på arbetstid fått informera de anställda. Denna stu­dieorganisatör har specialutbildats för sin uppgift och fåll full ersättning för förlorad arbetsförtjänst under sin uppsökande verksamhet.

Platserna har valls så alt de anställda kommer från något eller några företag, vUka kan anses vara representativa för arbetsplatser med fysiskt tungt arbete och/eUer oregelbundna arbetstider eller som domineras av kvinnlig arbetskraft eller som ligger i glesbygd. Tre olika studieformer prövas, nämligen studier på arbetstid och fritid, studier på frilid med stimulansbidrag saml studier på fritid ulan stimulansbidrag. Stimulans­bidraget utgör 300 kr. För att det skaU utgå måste eleven har varit när­varande vid huvuddelen av lästimmarna. För läckande av eventueUa extra kostnader som föranleds av studierna kan eleven i samtliga tre stu­dieformer efter särskUd ansökan erhålla ett studiestöd. Studiestödet avser bl. a. alt ersätta elev som går miste om arbetsförtjänst genom extra ar­bete, som behöver hjälp med barntiUsyn, som haft kostnader för resor eller utgifter för mållid i samband med studierna.

Under den pågående försöksverksamheten har kommittén funnit många situationer och händelser-som försvårar dellagande i vuxenutbild­ningen. En sådan situation utgör skiftarbetet. De som sysselsätts i skift­arbete har stora svårigheter all kombinera målmedvetna studier med sitt arbete.

Försöksverksamheten har dock pågått allt för kort tid för atl kom­mittén nu skaU kunna lämna någon utförligare redogörelse kring pågå-

Prop. 1971:37

60

ende försök. Dessa måste först utvärderas, ett arbete som utförs av publik- och programforskningsavddningen vid Sveriges Radio.

Kommittén har uppmärksammat all stora grupper i samhället är miss­gynnade beträffande dellagande i vuxenutbildningen. Bl. a. gäller detta för hemarbetande kvinnor, handikappade och invandrare. Dessutom bör nämnas att omfattande lokala aktiviteter med uppsökande verksamhet bedrivs både inom studieförbund och vuxenulbildningsråd vid sidan av den statliga försöksverksamheten. Kommittén avser alt i elt betänkande under hösten 1971 redovisa det arbete som ulförts under innevarande budgetår.

5.3.3 Extern universitetsutbildning

En av UKÄ tiUsatt arbetsgrupp med representanter för studieförbun­den, SÖ och UKÄ (SAMSUS) har i en rapport i oktober 1969 (Extern universitetsutbildning rapport från SAMSUS, UKÄ:s skriftserie nr 9) lagt fram förslag om den externa universitetsutbildningens organisa­tion och formerna för samarbete mellan universitet och folkbUdnings-organisationer.

Som sammanfattande krav för all undervisning som bedrivs i anknj-ning lUl universitet och högskolor men utanför deras reguljära administ­ration har arbetsgruppen vall extern universitetsutbildning. Den externa universitetsutbildningen kan indelas i följande grupper.

Decentraliserad universitetsutbildning anordnas utanför orter med universitet eUer universitetsfilial inom ell begränsat antal ämnesområden. Utbildningen avser i regel grundkurser om 20 poäng men även kurser om 40 poäng förekommer. Kursanordnare är de lokala skolstyrelserna och universitetskanslersämbetet är central myn­dighet.

Slalsbidragsberältigade universitetscirklar an­ordnas av studieförbunden. Universitetscirklarna kan indelas i två under­grupper, nämligen cirklar som ansluter tiU gällande studieplaner vid uni­versitet eller högskolor och cirklar som har en friare uppläggning.

Universitetsutbildning per korrespondens arran­geras av korrespondensinstiluten Hermods och Brevskolan.

Flertalet av Hermods kurser avser 20-poängskurser men i några äm­nen ges även 40-poängskurser. Brevskolans kurser följer socialhögsko­lans studieplaner för den SamhäUsvetenskapUga gnmdkursen.

Är 1963 utfärdades nya bestämmelser för folkbildningsarbetet och studieförbunden fick tillfäUe alt själva administrera kursverksamheten. MeUan åren 1965 och 1968 har antalet imiversitetscirklar nästan tre­dubblats och antalet deltagare mer än tredubblats.

Decentraliserad universitetsutbUdning anordnas sedan hösten 1962. Då gäUde det naturvetenskapliga ämnen som matematik (åtta orter) och

Prop. 1971:37

61

nationalekonomi (en ort). Är 1963 liUkom kemi, fysUc och statskunskap. Kurserna hade då främst karaktären av vidareutbildningskurser för folk­skollärare, vilket senare har ändrats. Kurs- och deltagarantal ökade snabbi tiU en början. Under de två senaste åren har antalet kurser varit i det närmaste oförändrat medan deltagarantalet dock fortsatt alt växa kraftigt. Antalet deltagare per kurs har så gott som fördubblats sedan denna verksamhels början.

Universitetsutbildning per korrespondens inleddes 1953 med en kurs i engelska vid Hermods. Verksamheten utökades så småningom. Under­visningen utgör en kombination av korrespondensundervisning och un­dervisning vid sommarkurser. Från 1956 har antalet ämnen ökat från fyra tUl tio och antalet (anmälda) deltagare från 368 lill 1 835 år 1967.

Arbetsgruppen har gjort en kartläggning av den externa universitets­utbUdningen. Vid undersökningstUlfäUel, hösten 1967, uppgick del to­tala antalet deltagare inom decentraliserad universitetsutbildning och statsbidragsberättigade studiecirklar tiU närmare 8 000, vartill kommer uppskattningsvis 2 000 deltagare inom utbildning per korrespondens. Som jämförelse kan nämnas all antalet närvarande studerande vid uni­versitet och högskolor vid samma tidpunkt var ungefär 97 600 (varav vid filosofisk fakultet ungefär 63 000).

Vid elt mindre antal folkhögskolor bedrivs i samverkan med univer­sitet studier på universitetsnivå. I dessa faU medverkar i aUmänhet uni­versitetslärare även om huvuddelen av undervisningen leds av lärare vid folkhögskolan. De ämnen som förekommer är pedagogik, psykologi, so­ciologi med samhäUsplanering, statskunskap, historia och engelska.

Beträffande den geografiska spridningen visar det sig all Norrbollens och Gotlands län har del största deltagarantalet i förhållande till länens totala invånarantal. De norrländska glesbygdslänen har över lag en högre deltagartälhel än t. ex. flertalet västsvenska län. En närmare analys av kursorternas karaktär visar bl. a. alt 15 % av kursorterna utgörs av de tio största städema, att 82 % av kursorterna utgörs av orter med över 15 000 invånare och alt 10 % av kursorterna utgörs av orter som ej är städer. Vid undersökningstillfället bedrevs någon form av extern universitetsutbildning på 67 orter. Åtskilliga deltagare reser, ofta långa vägar tiU kursorten.

Beträffande arvoden tUl lärare inom extern universitetsutbildning skall vid undervisning inom decentraliserad universitetsulbildning samma ar­voden ulgå som vid motsvarande intern undervisning. Kartiäggningen visar att arvodena inom statsbidragsberättigade universilelscirklar inte följer enhetliga principer. Vid undersökningstiUfäUel hade 60 % av lä­rama inora studieplansbundna universilelscirklar elt arvode som över­steg vad en ordinarie universitetslektor vid denna tidpunkt erhöll vid undervisning inom de fUosofiska fakulteterna. Andelen högre arvoderade lärare är avsevärt större inom studieplansbundna universilelscirklar än

Prop. 1971:37

62

inom fria universilelscirklar. Andelen doktorer och Ucentiater inom de­centraliserad universitetsutbildning är sammanlagt 57 % inom studie­plansbundna universilelscirklar 50 % och inom fria universilelscirklar 41 %. Arbetsgruppen konstaterar att andelen doktorer med lägre arvo­den inom fria universilelscirklar är markant vid en jämförelse med för­håUandena inom studieplansbundna universitetscirklar.

Någon organisation i egentlig mening av kontakten mellan universitet och folkbildningsorganisationer existerar f. n. inte utom vid Stockholms universitet, där en särskild samarbetsdelegation sedan några år varit i funktion. Denna delegation har lill uppgift att samplanera studieför­bundens universitelscirklar och föreläsningar i stockholmsområdet. Den har under terminerna sammanträtt i regel en gång i månaden. Bland resultaten av överläggningarna kan nämnas, all studieförbunden överens­kommit atl använda ett gemensamt intyg för deltagare i sludieplansbund-na universitetscirklar i de fall deltagarna saknar behörighet att inskrivas vid universitetet. Enligt en överenskommelse bör samma arvode utgå för de i verksamheten engagerade lärama vid undervisning vid studieför­bunden som vid undervisning för universiteten.

En byrådirektör har som universitetets representant i delegationen biträtt studieförbunden vid anskaffande av lärare och experter liU univer­silelscirklar, föreläsningar etc. Från studieförbundens avdelningar i landsorten har inkommit elt stort antal förfrågningar beträffande möj­ligheten att erhålla lärare tUl universitelscirklar.

I del följande redogörs för arbetsgruppens förslag. FolkbUdningsorga-nisationerna har elt behov av att kontinuerligt följa utvecklingen inom universitet och högskolor. Arbetsgruppen föreslår därför, atl permanenta organ för kontakt mellan universiteten med filialer och folkbUdnings-organisationerna inrättas i första hand vid universiteten. Dessutom bör regelbundna kontaktkonferenser anordnas. Konkreta problem för arran­görer av universitelscirklar är t. ex. konstruktion av studieplaner samt rekryteringen av ledare och experter. Ofta består problemet i alt nå kontakt med rätt institution och rätta personer. Detta har bl. a. lett tiU uppkomsten av mellanhänder mellan universiteten och folkbUdningsor-ganisationerna i form av konsultföretag av viss typ.

Arbetsgruppen föreslår författningsförändringar på vissa punkter be­träffande universilelscirklar.

Cirklarnas längd. En universiletscirkel skall f. n. omfatta minst 48 limmar och minst 16 sammankomster saml löpa över minst 16 studie­veckor. Arbetsgruppen föreslår att minimitimanlalel för en universitets-cirkel sänks tUl 20, minimiantalet sammankomster till 10 och minimi­antalet studieveckor tiU 10. I de fall där särskUda skäl kan anföras för ännu kortare universilelscirklar bör bidragsfrågan prövas av SÖ från faU tiU faU.

Ledarens kompetens. Den nuvarande författningen föreskriver alt le-

Prop. 1971:37

63

dåren skall ha en kompelens som motsvarar kompetensen hos den som upprällhåUer tjänst som lektor vid aUmänt gymnasium. Detta krav bör enligt arbetsgruppen ersättas mol ett mer aUmänt formulerat krav på all ledaren skaU äga erforderliga ämnesmässiga kunskaper och besitta tiUräcklig skickUghet att leda en universiletscirkel. Arbetsgruppen anser det mindre lämpligl all låta kraven på formeU kompelens hos lärare in­om en undervisningsform som är så olika universilelscirkdns vara väg­ledande vid fastställandet av ledarkompetens.

Bidragets storlek. Sedan 1963 är taket för bidrag tiU lärararvode 60 kr. per timme. Andelen statsbidrag har senare ökat tiU 75 % av arvodes-kostnaden. Detta har emellertid enligt arbetsgrappen relativt ringa bety­delse då arvodesnivån i ett mycket stort antal faU är så hög att mindre än 75 % av arvodet är täckt då bidragstaket 60 kr. per timme uppnåtts. Arbetsgruppen anser alt bidragstakel ej bör låsas lill ett i författning eller lillämpningsbeslämmelser fixerat krontal, ulan utgöras av en viss procentandel av det limarvode som utgår för en viss kategori av univer­sitetslärare. Arbetsgruppen föreslår, all bidragstakel utgörs av 75 % av högst del limarvode som utgår liU universitetslektor som avlagt dispula-tionsprov. Även bidraget lill studiematerial bör göras rörligt. Arbetsgrup­pen föreslår, all bidrag till studiematerial kan ulgå med högst det belopp som motsvarar en fjärdedel av högsta bidragsgrundande lärararvode.

Bidrag lill kostnader för resor och traktamenten för kursledare utgår f. n. med 75 % av brutlokostnaden. Men hänsyn tUl önskvärdheten av en ökad geografisk spridning föreslår arbetsgruppen alt bidrag skall ulgå med 100 %  av bruttokostnaderna.

Antalet deltagare. För att statsbidrag skall ulgå får deltagarantalet f. n. inle översliga 20. Enligt arbetsgrappen bör gränsen höjas tUl 25 del­tagare med hänsyn liU svårigheten att få lag i kompetenta lärare.

Med hänsyn till den starka utveckling som kan förväntas i fråga om avancerade läromedel, är det enligt arbetsgrappens mening av specieU betydelse att öppna möjligheter för cirkelarrangörerna alt i viss utsträck­ning kunna utbyta lärartimmar mol t. ex. radio- eller TV-burna avsnitt. Arbetsgrappen föreslår all SÖ medges möjlighet all försöksvis tUlåta så­dan användning av de bidrag som normalt avser lärarkostnader, för att vinna sådana erfarenheter som kan ligga till grund för en mer genom­gripande revidering av bidragsreglerna.

I UKÄ:s anslagsframställning för 1971/72 framgår följande i sam­band med SAMSUS:s första rapport från oktober 1969.

Under våren 1970 har universiteten, folkbildningsorganisationerna m. fl. jfttrat sig över rapporten. UKÄ anser i likhet med arbetsgruppen och remissinstanserna atl universiteten kan och bör spela en aktiv roU i det allmänna bildningsarbetet och alt resurser bör anvisas för att möj­liggöra en bättre kontakt meUan universitet och folkbUdningsorganisa-lioner. UKÄ föreslår för budgetåret 1971/72 all särskUda kontaktorgan

Prop. 1971:37

64

inrättas vid universiteten för samråd meUan representanter för universi­teten och arrangörer av olika typer av extern universitetsutbUdning.

Skolöverstyrelsen föreslår i 1971/72 års anslagsframställning att överstyrelsen medges möjlighet all försöksvis tiUåta alt bidrag av­sedda för täckningen av lärarkostnader i stället får utnyttjas för atl täcka kostnader för radio- och TV-burna avsnitt i undervisningen, att antalet deltagare i en universiletscirkel ökas tUl högst 25, att antalet studietimmar i en universiletscirkel skaU vara minst 20 för­delade på minst 10 sammankomster saml

att kravet på ledarens kompelens formuleras så, alt ledaren skaU äga erforderliga ämnesmässiga kunskaper och besitta tillräcklig skicklighet alt leda en universiletscirkel.

5.4 Fria läromedel

5.4.1 Avgränsning av utredningsuppdraget

Läromeddsulredningens uppdrag innefattar i princip de statliga, kommunala och statsunderstödda enskilda utbildningar som omfattas av det statliga studiesociala stödet. I grundskolan har eleverna redan fria läromedd.

En stor del av läromedlen utgörs av mer eUer mindre dyrbar utrust­ning som används endasl i utbildningsenheten. Denna utrastnmg tillhan­dahålls normalt av huvudmannen. Vissa läromedel lUlhandahålls de studerande som gåva eUer lån eller åläggs dessa till inköp. Detta gäller huvudsakligen läroböcker och förbrukningsmateriel. Det är denna se­nare grapp av läromedel som utredningen behandlar i delta betän­kande.

Med fria läromedel avser utredningen alt de studerande i princip ulan egen kostnad har tUlgång till den materiel som behövs för inlär­ningen. Fria läromedel behöver enligt utredningens mening inle inne­bära att varje studerande erhåller egna exemplar av läroböcker o. d. som gåva. Vissa läromedel tillhandahåUs som nämnts vid utbUdnings­enhelen och utnyttjas kollektivt, andra läromedel får de studerande låna individuella exemplar av i själva undervisningen, åter andra får lånas hem för kortare eller längre tid. I sistnämnda fall kan läromed­len tillhandahållas genom bibliotek, läromedelscentraler eUer motsva­rande, vilka inte behöver vara direkt knutna tiU utbUdningsenhetema. För att det i verkligheten skaU finnas »fria läromedel» krävs enligt ut­redningen givetvis alt läromedlen är tUlgänghga i tUlräckligt antal . exemplar.

Enligt direktiven skaU läromedelsutredningen beträffande den högre utbildningen endast syssla med »läroböcker av renodlad kurslitteratur-karaktär», såvida utredningen inle finner tungt vägande skäl att beakta

Prop. 1971:37

65

även andra slag av läromedel. Med högre utbUdning torde i detta sam­manhang, framhåller utredningen, ha avsetts universitets- och högskol­utbUdning. Mot bakgrund av den helhetssyn på den eftergymnasiala utbildningen som kommit tiU uttryck bl. a. i direktiven till 1968 års ut­bUdningsutredning (U 68) och 'i deimas arbete finns enligt läromedels-utredningens mening inle vägande skäl all vad gäller frågan om fria läromedel behandla universitet och högskolor på annat sätt än den eftergymnasiala utbUdningen i övrigt.

Vid vissa eftergymnasiala utbUdningar är läroböcker av »renodlad kurslitteraturkaraktär» av mindre betydelse jämfört med andra slag av läromedd. Mot bakgrund av att utredningen föredrar att betrakta det eftergymnasiala ulbUdningsområdet som en helhet, inom vUken en och samma princip bör gäUa i fråga om fria läromedel, finner utred­ningen det nödvändigt att i princip behandla även andra slags indivi­dueUa läromedel än kurslitteratur.

Vid en del utbUdningar måste de studerande köpa utrastning som inte har karaktär av läromedel. Utgifterna för sådan utrastning kan i en del fall vara betydande. Här måste dock beaktas att utrustningen del­vis kan användas i kommande yrkes- och fritidsverksamhet. Utred­ningen har inte funnit frågan om läckande av utgifter för detta ända­mål ligga inora ramen för utredningsuppdraget.

Läromedelsutredningen har funnit det naturligt att vid behandlingen av frågan ora fria läromedel ulgå ifrån den indelning av ulbUdnings­området som kommer tUl ullryck i det sludiesociala systemet. I den mån denna kommer atl förändras på gmndval av U 68:s eUer kompe­tensutredningens förslag bör enligt utredningens mening vid den fort­satta behandlingen av frågan om fria läromedel därav påkallade änd­ringar göras i de av utredningen föreslagna anordningama.

5.4.2 Läromedelsutredningens undersökningar

Genom enkäter har läromedelsulredningen sökt kartiägga i vUken utsträckning de studerande själva (föräldrarna) får bekosta läromedel.

Under 1950-talet införde ett flertal kommuner fria läroböcker för realskola och flickskola. Under 1960-talet har aUt fler kommuner med gymnasium infört fria läroböcker också för denna skolform.

För atl kartlägga förekomsten av fria läroböcker m.m. för elevema vid gymnasieskolan (exkl. enskilda skolor) genomförde läromedelsutred­ningen i slutet av 1968 en enkät till samtliga 121 kommuner med gym­nasium. Även frågor rörande den kommunala VuxenutbUdningen i dessa kommuner medtogs. Undersökningen avsåg förhåUandena den 1 januari 1969 Oäsåret 1968/69). Uppgifterna kompletterades hösten 1969.

Situationen beträffande fria läroböcker i gymnasiets ungdomsutbild­ning läsåret 1969/70 anges i tabeU 9.

5    Riksdagen 1971.    1 saml.    Nr 37

Prop. 1971:37

66

Tabell 9. Förekomsten av fria läroböcker i gymnasiet läsåret 1969/70

Procentuell

Procentuell

Antal

fördelning

fördelning

kommimer

av kommuner   av elever

Fria läroböcker

(gåva och lån)"

78

64

62

Penningbidrag

19

16

19

Varken fria eller penningbidrag

25

20

18

Summa     122

100

100

' I regel tillhandahälls böckerna som gåva. En del kommuner har valt att i största möjliga utsträckning tillhandahålla läroböckerna som län.

Kommunerna tillämpar samma principer för gymnasiet och fack­skolan. Däremot förekommer del att yrkesskolan behandlas särskilt. I några fall har man fria läroböcker i yrkesskolan men inte i gymna­siet, i något faU tvärtom.

Av de 25 kommuner som vid undersökningstiUfäUet inte hade någon form av fria läroböcker hade 12 hösten 1969 beslutat införa fria läro­böcker eller penningbidrag fr. o. m. läsåret 1970/71.

Förbrukningsmateriel var beträffande gymnasiet fri i nära hälften av kommunerna läsåret 1968/69. Fria räknestickor, fria ritbestick och fria skyddskläder var däremot mindre vanliga.

Ett samband meUan förekomst av fria läroböcker och fria individu­ella läromedd i övrigt kan konstateras. De kommuner som har fria läroböcker har sålunda ofta också fria läromedel generellt.

Endast ett fåtal kommimer gav enligt enkätsvaren elevema den skön­litteratur som är obligatorisk i ämnena svenska och främmande språk samt bredvidläsningslitteratur och lexika som gåva. Det var dock van­ligt alt skolan tillhandahöll dessa böcker som lån.

Endast elt mindre antal av kommunerna med vuxenutbildning hade läsåret 1968/69 fria läroböcker. När det gäUer utbUdning enligt gym­nasiets läroplan var antalet tio. I samtiiga fall var det därvid fråga om kommuner som samtidigt hade fria läroböcker för eleverna i gymna­siets ungdomsutbildning. Fr.o.m. läsåret 1969/70 har Stockholm och flera andra kommuner rant Stockholm infört fria läroböcker för vuxna.

I tre län förekom med något undantag fria läroböcker vid lands­tingets skolor läsåret 1968/69. På några håll har elevema möjUghet alt köpa kurslitteraturen tUl reducerat pris. För andra utbUdningar hu­vudsakligen folkhögskolor, lanthushåUsskolor och lantbruksskolor gäller i regel att huvudmannen inte tUlhandahåller fri kurslitteratur el­ler fri förbrukningsmateriel.

Genom olika undersökningar har läromedelsutrednmgen sökt upp­skatta även målsmännens resp. de studerandes utgifter för läromedel vid olika utbUdningar. Undersökningarna avser i regel läsåret 1968/69. De omfattar bortsett från gymnasieskolan endast ett fåtal typ­fall inom varje utbildning. De resultat som redovisas av utredningen

Prop. 1971:37

67

utgör därför inle några säkra medelvärden för de olika utbUdningarna.

Läromedelsutredningens kommunenkät. Läromedelsutredningen ge­nomförde våren 1969 en enkät till de 52 kommuner som 1968 utnytt­jade Kommun-Data AB för sin ekonomiska redovisning. Enkäten av­såg bl. a. utgifterna för läroböcker och övrig fri skolmateriel åren 1967 och 1968 för grundskolan och gymnasieskolan. En del av kommimer-na utnyttjade dock Kommun-Data AB först fr.o.m. år 1968. De del­tagande kommunerna utgör aUtså inte ett slumpmässigt urval.

Av de 52 kommunema besvarade 45 enkäten. Av dessa hade hösten 1968 samtliga grundskola (i en del fall dock inte helt genomförd), 38 gymnasium, 25 fackskola och 41 yrkesskola.

Tabell 10 visar medelvärden för utgiftema på kontona »fria läro­böcker» och »övrig fri skolmateriel». Den sista posten är vad som brakar kallas förbrakningsmateriel.

Tabell 10. Utgifterna per elev för fria läromedel 1968 (kr.) enligt ut­redningens enkät

övrig Läroböcker        skolmateriel       Summa

91

28

119

336

20

356

311"

443

355

151

45

196

Grundskolan" Gymnasiet' Fackskolan Yrkesskolan'

" Endast kommuner med minst årskurs 8 har medtagits här. ' Inkl. fackskola i en del fall. ' Medeltal för sex kommuner.

' Vid beräkningama har för varje kommun de totala kostnaderna slagits ut på antalet elever i hellidskurser. Detta innebär att dessa elevers genomsnitt­liga utgifter har blivit överskattade, eftersom även deltidsstuderande ofta förekommer.

Vid beräkningama av de angivna värdena har av olUca anledningar inte aUa kommuner med aktueU skolform ingått. Beträffande »övrig fri skolmateriel» har för gymnasieskolans del vid beräkningarna en­dast de kommuner som redovisat utgifter medtagits. Då omfattningen av den materiel som är fri i gymnasieskolan varierar ger uppgiftema här inte medelutgiften för tillhandahållande av all förbrukningsmate­riel fritt.

Kostnadema för läroböcker i yrkesskolan varierar kraftigt meUan olika UtbUdningslinjer. Vid vissa av dessa förekommer läroböcker i ringa utsträckning.

En del kommuner med fria läroböcker i form av gåva eUer med penningbidrag har beräknat lärobokskostnaderna per elev och år för olika årskurser och linjer (grenar) i gymnasiet och fackskolan samt i en del faU även för yrkesskolan. De beräkningar som utredningen ta­git del av tyder på att kostnaden per elev i t. ex. gymnasiet i regel va­rierar mellan ca 250 och 450 kr., främst beroende på skiUnader mellan

Prop. 1971:37

68

linjer och årskurser. Den tekniska linjen har högre lärobokskostnader än övriga linjer. Det är svårt att ange ett genomsnittsvärde för hela gymnasiet. Ett sådant torde dock ligga meUan 300 och 400 kr. per elev och år.

Ersättningar vid kommunal samverkan på skolväsendets område. Enligt skoUagen är kommun som mottar elever från annan kommun berättigad lUl ersättning för kostnaderna för undervisningen från de berörda kommunema. Ersättningsbeloppen faststäUs av Kungl. Maj:t och justeras årligen. Kommunförbundet ger förslag till beloppens stor­lek på grundval av egna undersökningar av kostnaderna. Ersättning för fria läroböcker och annan fri undervisningsmateriel i gymnasium och fackskola utgår läsåret 1969/70 med nedan angivna belopp per elev och läsår, om inte kommunerna kommer överens om andra ersättnings-bdopp. För yrkesskolan finns inte ersättningar faststäUda.

Kr.

Gymnasiet, teknisk tillvalsgmpp eller teknisk Unje

440

Fackskola, teknisk linje

440

Gymnasium och fackskola i övrigl

365

Beträffande hellidskurser i yrkesskolan har kommunförbundet re­kommenderat kommunerna alt använda ersättningsbeloppet 165 kr.

För den kommunala gymnasiala VuxenutbUdningen är det svårt att ange de studerandes utgifter för läromedel. Endasl elt fåtal kommuner har som nämnts infört fria läromedel här. Eftersom omfattningen av studierna varierar starkt mellan olika deltagare är del svårt atl upp­skatta en genomsnittskostnad.

Stockholms stad beräknade våren 1969 kostnadema 1970 för fria läromedel inom VuxenutbUdningen. För elever vid vuxengymnasium har elevkostnaden uppskattats tUl 180 kr. för läroböcker och 10 kr. för förbrukningsmateriel. För yrkesskolans deltidskurser är motsvarande belopp 35 kr. i båda fallen.

För vissa övriga kvantitativt mera betydande utbildningsvägar redo­visas de studerandes läromeddsutgifler i tabell 11.

Tabell 11. Elevernas genomsnittliga utgifter per år för läromedel vid vissa utbildningar läsåret 1968/69. Belopp i kr.

Studie-

övriga

Skola

litteratur

läromedel

Summa

Folkhögskolor

200

50

250

Tandsköterskeskolor

260

LanthushåUsskolor

180

30

210

Lantbraksskolor

300

50

350

Skogsbraksskolor

100

100

Anm. Uppgifter har inhämtats från endast elt fåtal skolenheter för varie skolform.

Prop. 1971:37

69

Utöver i tabeUen angivna utgifler för läromedel har elevema i flera fall utgifter för skyddskläder, studieresor m. m.

Utredningen redovisar även vissa undersökningar som avsett alt be­lysa läromedelsutgifterna för de studerande vid högre utbildningsan­stalter. Utredningens material är hämtat bl. a. från egna undersökningar beträffande utbildningslinjer vid vilka de studerande erhåller studie­medel.

Uppgifteraa för universUetens filosofiska fakulteter och flertalet högskolor avser i regel förhållandena läsåret 1967/68. I redovisningen har i princip endasl medtagits grandlilteralur (»grundbok», »slombok»). Resultaten från de aktueUa undersökningarna redovisas i tabellerna 12 och 13. Då utgifterna för kurslitteratur för en viss utbUdning eUer ett visst universitetsämne kan variera starkt mellan olika läroanstalter är det svårt alt ange några säkra medeltal, särskilt för de fUosofiska fa­kulteterna. Även här gäUer att de studerande kan ha med utbUdningen förenade utgifter för annan materiel än läromedel, t. ex. viss personlig utrastning.

Tabell 12. Nominella kostnader per år för kurslitteratur i vissa universi­tetsämnen och vid vissa högskolor m. m. läsåret 1967/68 enligt upp­gifter inhämtade av läromedebutredningen. Belopp i kr.

Skola/utbildning

Kostnad

Allmän språkvetenskap

300

Nordiska språk

400

Engelska

350"

Historia

250

Statskunskap

450

Nationalekonomi

300

Kulturgeografi

600

Psykologi

600

Pedagogik

350

Sodologi

650

Matematik

250

Medicinsk fakultet

450''

Teknisk fakultet

350

Ekonomulbildning

400

Lantbrukshögskola

200

Skogshögskola

350

Veterinärhögskola

500

Socialhögskolor

250

Journalisthögskolor

200

Gymnastik- och idrottshögskolor

500

Lärarhögskolor: klassläramtbildning                                           600700*

Konsthögskola

300

Musikhögskola

100

" Inkl. 120 kr. för 6 000 sidor skönlitteratur.

' Uppgifterna avser de två första åren i utbildningen.

" Uppgifterna avser det första läsåret och innebär troligen en överskattning.

Anm. De angivna beloppen är avrundade till närmaste 50-tal. De bygger på elt litet urval. I flera fall är uppgifterna osäkra. I en del fall utgör beloppen uppskattningar gjorda av utredningen med utgångspunkt i vissa inhämtade uppgifter.

Prop. 1971:37

70

Tabell 13. Elevernas genomsnittliga utgifter per år för läromedel vid vissa utbildningar med studiemedel läsåret 1968/69 enligt läromedels­utredningens undersökningar. Belopp i kr.

Kurs-

övriga

Skola/utbildning

litteratur      läromedeli   Summa

Förskoleseminarier

200        125"

325

180

60

240

360

480'

840

210

720'

930

240

540

»

780

260

30

290

220

50

270

190

50

240

240

130

370

165

20

185

1 000

150

1150

450

25

475

530

140

670

325

50

375

425

75

500

Seminarium för huslig utbildning utbildning av barnavärdslärare hushållslärare textiUärare ekonomiföreständare

Sjuksköterskeskolor

Utbildning av medicinsk-tekn.ass.'' laboralorieass." arbetsterapeuter' °

Sjukgymnastinstilut'

Sjöbefälsskolor

utbildning av styrmän

sjökaptener maskintekniker sjöingenjörer radiotelegrafister

Anm. Uppgifter har inhämtats frän endast ett fätal skolenheter per skolform.

" Skrivmateriel m. m.

' Inkl. materiel för målning och modellering, slöjd m. m.

° Huvudsakligen matavgifler

* Huvudsakligen materiel för vävnad och sömnad.

" Ingår i yrkesskolan.

° Huvudmannen betalar i en del fall helt eller delvis studieUlteraturen.

' Ingår delvis i yrkesskolan.

5.4.3 Läromedelsutredningens förslag

Utredningen erinrar om att en grundläggande strävan i svensk utbUd-ningspolitUc varit att ge aUa barn och ungdomar reella möjligheter tUl studier, bl. a. genom insatser på det studiesociala området. En princip for den statiigt eller kommunalt ordnade utbUdningen har länge varit att tUlhandahåUa denna kostnadsfritt. Fria läroböcker och andra läro­medel har införts i den obligatoriska skolan och i många kommuner också i gymnasieskolan. Inom högskolutbildningen förekommer prak­tiskt taget inte aUs fria läromedd.

Utredningen anför flera skäl för ett system med helt fria läromedel.

Beträffande ungdomsulbUdningen kan enligt utredningen anföras önskemålet att ekonomiskt stödja föräldrar med studerande ungdom. Det framstår vidare som en orättvisa att eleverna i gymnasieskolan en­dast i vissa kommuner har fria läromedel. När det gäUer vuxenutbild­ningen är det enligt utredningens mening av vikt atl så långt möjligt un­danröja de ekonomiska hindren för studier. Elt införande av fria läro­medel kan därtUl medföra rationaliseringsmöjligheter genom bättre in-kÖpsvUlkor och effektivare distribution tUl följd av samlade inköp.

Prop. 1971:37

71

Det principiella huvudargumentet för utredningen i frågan om fria läromedel är dock att läromedlen är en integrerad del av utbUdnings-resursema. Detta innebär eitiigt utredningens uppfattning alt de stude­rande bör ha tUlgång tUl nödvändiga läromedel på samma sätt som till övriga för utbUdningen erforderliga resurser. Ett allmänt mål bör härvid vara ätt de studerande inte skall behöva ha några egna utgifter för läromedel, samtidigt som de ulan svårigheter skaU kunna få tiUgång tiU sådana då det erfordras för genomförande av utbUdningen. Den rätt tiU läromedel för elevema som gäUer i grundskolan bör enligt ut­redningens uppfattning gälla även inom övriga delar av utbUdnings­väsendet.

Läromedelsutredningens principieUa uppfattning är således att de för UtbUdningen nödvändiga läromedlen i lUchet med övriga resurser bör tUlhandahåUas de studerande kostnadsfritt. Delta bör gälla inom såväl den gymnasiala som den eftergymnasiala utbUdningen och såväl img-domsstuderande som vuxenstuderande.

Läromedelsutredningen föreslår alt fria läromedel införs i samtliga gymnasiala skolformer för såväl ungdomsutbUdning som vuxenutbild­ning. Utredningen innefattar häri även enskilda skolor Uksom folkhög­skolan.

Det bör ankoinma på huvudmannen att avgöra vUken form för fria läromedel som i varje enskUt fall är den mest rationella.

Utredningen behandlar därefter två huvudformer för finansieringen av läromedelskostnaderna. Den ena är penningbidrag tUl målsmännen eUer de studerande för köp av läroböcker m.m., dvs. höjda studiebi­drag dier specieUa bidrag. Den andra är att huvudmaimen direkt kö­per in läromedlen.

Läromedelsutredningen förordar att huvudmannen kostnadsfritt till­handahåller läromedlen. Detta behöver enligt utredningen givetvis inte innebära att huvudmannen helt står för kostnaderna.

Utredningen tar härefter upp frågan om fördelning av läromedels-kostnaderna och erinrar därvid, vad gäller kommunala utbildningar, bl. a. om den översyn av statsbidragssystemet som pågår samt förhäl­landet mellan ett system med fria läromedel och skatteutjämnings­systemet. Med hänsyn till dels den starka integrationen meUan kost­naderna för läromedel och övriga UtbUdningskostnader, dels de pågå­ende överläggningarna om statsbidragen tUl del kommunala skolväsen­det har utredningen inle ansett det möjligt att lägga fram förslag om fördelningen av de finansieUa insatserna för fria läromedel meUan stat och kommun.

Vid enskUda utbUdningar bör enligt utredningen möjUghetema att tUlhandahåUa och finansiera läromedel tiUgodoses inom ramen för statsbidraget. Vid statliga utbUdningar där studiehjälp utgår bör likaså fria läromedel införas.

Prop. 1971:37

72

Läromedelsutredningen anser att fria läromedel i princip bör införas också inom den eftergymnasiala utbUdningen. För denna gäller en even­tuell utvidgning av de samhäUeliga insatserna huvudsakligen kurslitte­ratur. Övriga läromedel bekostas och tiUhandahålls i regel av huvud­mannen.

Sammanfattningsvis anför utredningen beträffande fria läromedel på studiemedelssystemets område följande. Oberoende av själva frågan om finansieUa insatser från det allmännas sida för att minska de stu­derandes läromedelskostnader är det av grundläggande betydelse för att fria läromedel i realiteten skall kunna förehgga att elt system ska­pas som möjliggör att adekvata läromedel finns tUl hands vid rätt tid­punkt och i erforderlig omfattning. Utrednuigen har i avvaktan på re­sultaten av vissa pågående undersökningar m. m. och utredningens egna fortsatta överväganden i hithörande frågor inte ansett sig kunna lägga fram konkreta förslag rörande fria läromedel på eftergymnasial nivå. Utredningen avser all senare återkomma tiU dessa frågor.

Utredningen redovisar i ett särskUt avsnitt vissa beräkningar av de kostnadsmässiga effekterna av ett syslem med fria läromedel. För ut­bUdningen inom sludiehjälpssyslemets område uppskattas därvid de to­tala kostnaderna budgetåret 1971/72 tUl ca 82 mUj. kr. Huvudparten härav fäUer på primärkommunala utbildningar. Utredningen framhåller dock alt merkostnaderna bUr mindre eftersom fria läromedel f. n. är in­förda i det övervägande antalet fackskolor och gymnasier.

5.4.4 Remissyttranden

Det råder enighet bland remissinstanserna om utredningens motiv för ett system med fria läromedel. Svenska kommunförbundet delar utredningens uppfattning all de för utbildningen nödvändiga läromedlen i likhet med skolans andra resurser bör tillhandahållas eleverna kost­nadsfritt. Kommunerna har också i praktiken visat att man lokalt har samma synsätt. Centrala studiehjälpsnämnden noterar med särskild till­fredsställelse den föreslagna förbättringen i studiesocialt avseende för de vuxenstuderande. TCO delar utredningens principiella uppfattning. Sam­ma betraktelsesätt måste självfallet gäUa för såväl den gymnasiala som den eftergymnasiala utbUdningen och för såväl ungdoms- som vuxenstu­derande. Svenska landstingsförbundet gör sitt tillstyrkande beroende av att överenskommelse kan träffas om fördelningen av reformens kost­nader.

Utredningen har föreslagit atl fria läromedel införs i gymnasieskolan samt i de kommunala skolorna för vuxna. Den föreslagna omfatt­ningen har vunnit giUande hos remissinstanserna. Förslagel tillstyrks av bl. a. Svenska kommunförbundet, skolöverstyrelsen, statens läroboks­nämnd, riksrevisionsverket, statskontoret, lantbruksstyrelsen och TCO. LO tUlstyrker förslaget vilket organisationen dock anser ha en begränsad räckvidd.

Prop. 1971:37

73

Centrala studiehjälpsnämnden pekar på att det inle framgår av be­tänkandet om förslagen avses all omfatta även deltidsstuderande och kortlidsstuderande. Enligt nämndens mening bör även dessa grupper in­begripas i systemet med fria läromedel.

Frågan om formerna för fria läromedel har föranlett uttalanden från flera remissinstanser. Utredningens uttalande att del bör ankoinma på huvudmannen att avgöra vUken form för fria läromedel som i varje enskilt fall är den mest rationeUa har fåll slöd av bl. a. Svenska kom­munförbundet. Förbundet framhåller all läromedlen i princip bör be­traktas som en gemensam resurs i skolan. Det måste få bli en lokal be­dömning i kommunen vilka läromedel som eleverna skall ha som gåva och vilka läromedel som efter användandet kan återgå till det centrala läromedelsförrådet. Svenska landstingsförbundet förutsätter all den en­skilde huvudmannen själv får avgöra vilket system som är del lämp­ligaste.

Skolöverstyrelsen anser all vissa läromedel bl. a. av sludietekniska skäl bör ges som gåva. Penningbidrag tUl anskaffande av läromedel är däremot enligt överstyrelsens mening inle ell lämpligt alternativ, över­styrelsen understryker också all material för produktion som kan ge in­komster genom försäljning inte lämpligen bör tillhandahållas som fria läromedel. Sveriges folkhögskoleelevers förbund anser all för folkhög­skolan penningbidrag bör utgå till fria läromedel. Moderata ungdoms­förbundet anser att erfarenheterna från det obligatoriska skolväsendet, speciellt högstadiet, talar starkt emot all dela ut böcker direkt.

Utredningens uttalande all statsbidrag lill fria läromedel bör ulgå vid olika enskilda skolor har tillstyrkts bl. a. av Svenska kom­munförbundet. Enligt förbundet är del angeläget all även folkhögskolans elever erhåller fria läromedel. Svenska landstingsförbundet och TCO anför liknande synpunkter. Folkbildningsförbundet framhåUer alt ett statiigt slöd för tillhandahållandet av fria läromedd bör ulgå till folkhög­skolans hela kursverksamhet, dvs. även kortare kurser. Förbundet frågar sig när det gäller den statsunderstödda studiecirkelverksamheten om inte det rimliga skulle vara all staten bar kostnadema för tillhandahållandet av läromedel.

Tidpunkten för reformens ikraftträdande har kommenterats av bl. a. Svenska kommunförbundet och Svenska landstingsförbundet. Båda dessa remissinstanser anser att åtgärderna bör genomföras fr. o. m. budgetåret 1972/73. Invändningen grundas på all kommunema bör ha möjlighet all ta hänsyn tUl de ekonomiska konsekvenserna i sina stater. Även skolöverstyrelsen anför tveksamhet om ett ikraftträdande den 1 juli 1971. övriga remissinstanser har tiUstyrkt eller inle kommen­terat utredningens förslag.

Utredningen har nu inle lagt fram förslag om fria läromedel vid de utbildnLngslinjer som omfattas av studiemedelssystemet. Della beklagas

Prop. 1971:37

74

av bl. a. SACO och SFS. Enligt skolöverstyrelsen är det angeläget alt frågan löses.

Universitetskanslersämbetet anser alt fria läromedel bör införas även på högskolenivå. Insatser för alt tillförsäkra de studerande god tillgång till den grundläggande kurslitteraturen har en väsentiig betydelse för ut­bildningens effektivitet. Ämbetet diskuterar vidare de olika formerna för all tillhandahåUa fria läromedel. Flera skäl talar därvid enligt äm­betet för att den grundläggande kurslitteraturen ställs lUl förfogande ulan kostnad för den studerande. Enligt ämbetets bedömning bör man i det fortsalla arbetet pröva möjligheterna all successivt förverkliga rätlen lill fria läromedel på högskolenivån genom en fortlöpande förstärkning av läroanstalternas driflkostnadsanslag.

Centrala studiehjälpsnämnden erinrar om att det ordinarie studieme­delsbeloppet har avpassats för att läcka in normala kostnader i stu­dierna, dvs. även för studielitteratur. Nämnden pekar på all vissa stu­derande har särskilda kostnader för bl.a. utrastning, vilken torde till­handahållas av läroanstalterna. Läromedelsulredningen bör pröva denna fråga i sill fortsatta arbete.

Statskontoret ifrågasätter om inte de praktiska problem av teknisk karaktär som återstår för utredningen på della område får anses som alltför stora för all lösas inom ramen för utredningens uppdrag. Inle ens efter en avsevärd uppräkning av medlen till bokinköp skulle del vara möjligt alt på så sätt tUlhandahålla kurslitteratur åt aUa studerande. Del grundläggande materialet måste den studerande av praktiska skäl dis­ponera själv. Den enskildes kostnader för dessa läromedel ingår nu som en del av de kostnader för vilka studiemedel utgår. Statskontoret för­ordar för sin del all 1968 års studiemedelsulredning får i uppdrag alt utreda frågan vidare.

Riksrevisionsverket anser all frågan om fria läromedel inom hög­skolområdet bör utredas i ell större sammanhang innan slutlig stånd­punkt las.

Enligt Svenska kommunförbundet har utredningen beräknat kostna­derna för reformen lill alltför lågt belopp. För gymnasieskolan inkl. de kommunala vuxenskoloma bör beräknas elt belopp om ca 100 milj. kr. Enligt förbundet är tillhandahållande av fria läromedel en ål-gärd som har familjepoUtiska aspekter. Ett klart statiigt ekonomiskt ansvar för reformen anses föreligga, varför förbundet föratsätter att överläggningar kommer till slånd i kostnadsfrågan.

Som nämnts i det tidigare har Svenska landstingsförbundet ullalat alt förbundet inle är berett att tillstyrka förslaget med mindre än all överenskommelse först träffals om hur kostnaderna för reformen skall fördelas.

Statens läroboksnämnd redovisar nuvarande system för prisgransk­ning av läromedel. Enligt nämndens mening bör prisutvecklingen på läroböcker närmare utredas.

Prop. 1971:37

75

I Svenska kommunförbundets yttrande påpekas alt det torde vara nödvändigt att vidta åtgärder för att dämpa kostnadsutvecklingen be­träffande både produktion och distribution. Riksrevisionsverket under­stryker önskvärdheten av samordnat upphandlingsförfarande.

5.5 Studiestöd åt deltidsstuderande 5.5.1 Nuvarande regler

Genom riksdagens beslut i anledning av prop. 1969: 4 (SU 1969: 34, rskr 1969: 101) har formeUa möjligheter skapats för att bedriva studier på dellid vid fUosofisk fakultet. Denna nya ordning innebär alt den stu­derande kan registrera sig antingen som heltids- eller deltidsstuderande. Då frågan om studiemedel lill deltidsstuderande ej reglerats i gällande författning, uppdrogs ål 1968 års studiemedelsulredning all behandla och lägga fram förslag på detta område.

Även om de formella möjligheterna tUl ddtidssludier är av sent datum vet man bl. a. genom olika undersökningar att förekomsten av deltids-studier varit och är relativt omfattande. I den studentekonomiska under­sökningen från 1968 behandlades bl. a. vissa frågeställningar rörande studielid och förvärvsarbete. Av undersökningarna framgår alt studie­tiden per vecka var ungefär densamma för studerande vid de filosofiska fakulteterna vid universiteten i Göteborg,[REDACTED_EFTERNAMN], Umeå och Uppsala. Ca 40 % av de studerande använde 35 timmar eller mer per vecka för stu­dier, omkring 50 % använde 1534 timmar för studier medan ca 10 % studerande O15 timmar per vecka. I Stockholm var studietiden per studerande genomsnittligt något lägre. Andelen studerande som bedrev studier 35 timmar och mer per vecka var således i Stockholm endasl ca 30 %. Ungefär 50 % hade en studielid per vecka av 1534 timmar. Andelen som bedrev studier mindre än 15 timmar per vecka var 20 %.

Studerande inom de bundna eftergymnasiala utbUdningslinjerna hade emeUertid en betydligt högre studielid per vecka än studerande vid de filosofiska fakulteterna. Frekvensen förvärvsarbete vid sidan av studier­na framgår i begränsad omfattning från den nämnda undersökningen. Vid Stockholms fUosofiska fakulteter utgjorde andelen studerande som förvärvsarbetar mer än 15 limmar per vecka 15 %, medan samma pro­centandel i Göteborg,[REDACTED_EFTERNAMN], Umeå och Uppsala var resp. 12, 6, 11 och 8%.

Undersökningen är av begränsat värde eftersom uppgifterna begränsar sig tiU de senaste studerandeårgångarna och inkluderar personer som inte aktivt bedrev studier. Man får föratsatta alt den nya organisationen vid de filosofiska fakiUleterna medfört en ökad studieinsals från de studerandes sida, vilket kan ha minskat förvärvsintensiteten.

Att studera på deltid har således varit och kommer sannolikt även i framtiden om än i begränsad omfattning atl vara relativt vanligt.

Prop. 1971:37

76

EnUgt nu gäUande ordning utgår studiemedel per termin med 70 % av basbeloppet eUer 4 410 kr. vid det basbelopp, 6 300 kr., som gäller för höstterminen 1970. Har den studerande barn utgår elt lUlägg med 12,5 % av basbeloppet per barn och termin eUer f. n. 788 kr.

Studiemedlen reduceras enligt vissa givna regler med hänsyn till egen och makes inkomst och förmögenhet. För den som studerar under en avsevärt mindre del av termin än normalt för utbildningslinjen, skaU studiemedlen reduceras med hänsyn tiU studietiden skäligt belopp. Om den studerande erhållit fuUa studiemedel men bedrivit studier på deltid och därigenom inle uppnått tillfredstäUande studieresultat, beviljas som regel inte fortsatta studiemedel. Vid direkta studieavbrott återkrävs som regel studiemedlen.

Studiemedelsnämnderna skall vid sin prövning av studiemeriterna la hänsyn tUl förhåUanden av personlig natur, t. ex. sjukdom, barnsbörd, studentkårsuppdrag, förvärvsarbete o. d.

Ora deltidsstudierna således har haft sin orsak i t. ex. någon av de nyss näranda faktorerna har studiemedelsnämnderna översett med otUlfreds­stäUande studieresultat. I praktiken har således fulla studiemedel utgått även tiU den som bedrivit ddtidssludier och orsaken härtiU varit för­hållanden av personlig natur. Regler har emellertid saknats för redu­cering av studiemedlen då den studerande fortlöpande bedrivit deltids-studier.

5.5.2 1968 års studiemedelsutrednings direktiv

Som grund för utredningens förslag ligger en inom UtbUdningsdepar­tementet upprättad promemoria i vUken vissa utgångspunkter för arbe­tets bedrivande angetts.

En riktpunkt för arbetet var atl begränsa rälten all dellidsstudera till dem som kunde ange rimliga skäl för alt bedriva sina studier på dellid. Det skulle ankomma på utredningen all precisera vad som skuUe anses som rimliga skäl.

En annan utgångspunkt var att studiemedel tUl deltidsstuderande skaU utgå med reducerat belopp. Reduktionens storlek skuUe vara beroende av den tid den studerande ägnar åt studier. Reglerna för reducering bor­de enligt promemorian utformas så all antalet varianter blev begränsat.

Vidare angavs, all antalet varianter av deltidsstuderande skulle vara begränsat.

5.5.3 Studiemedelsutredningens förslag

Utredningen framhåller inledningsvis att den nya organisationen vid fUosofisk fakultet inneburit atl det nu finns möjlighet alt registrera sig

Prop. 1971:37

77

som deltidsstuderande vid dessa fakulteter. Vid övriga eftergymnasiala UtbUdningslinjer salaias emeUertid formellt denna möjlighet. I rUcsda­gens beslut rörande deltidsstuderande vid filosofisk fakultet saknas emel­lertid definition av begreppet deltidsstuderande. Såväl utbildningsnämn­der som studiemedelsnämnder är betjänta av en närmare definition av deltidsstuderande för alt kunna pröva rätlen tiU undervisning resp. rälten lill studiemedel.

Utredningen framhåUer att det finns olika grader av sludieintensilet, t. ex. kvartslidsstuderande, halvtidsstuderande, trekvartstidssluderande. Utredningen har stannat för alt föreslå all antalet grupper studiemedels-berättigade deltidsstuderande begränsas tiU en enda nämligen deltids­studerande, vars studier omfattar minst halvlid. Utredningen föreslår alt halv normal studietakt skall krävas för all studiemedel skaU kunna utgå.

Den som vid sidan av studierna har en verksamhet som kräver mer än halvtid bör kunna använda delar av fritiden för alt komma upp tiU en studietakt motsvarande halvtid.

Avgörande skäl talar vidare enligt utredningen mot alt acceptera en trekvartstidssluderande som deltidsstuderande. Därmed skuUe man upp­muntra heltidsstuderande med svaga studieresultat atl registrera sig som deltidsstuderande för alt få garanti för all klara minimipoäng för rätten tiU fortsatta studier.

Utredningen har funnit alt nu gäUande poängsystem med en viss mo­difiering bör kunna användas för all definiera en hellids- resp. deltids­studerande. Eftersom normalstudietakten är 20 poäng per termin är normal studielakt för en deltidsstuderande den som uppnår mellan 10 20 poäng per termin.

Utredningen föreslår alt den studerande vid ansökan om studiemedel själv får ange om han önskar heltids- eller dellidsstudera. En förutsätt­ning för rätten att bedriva deltidsstudier är alt rimligt skäl finns härför. Vad sora skaU anses som rimligt skäl kan enUgt utredningen inle besva­ras entydigt. Utredningen har därför valt all genom exemplifiering redo­visa sin uppfattning av vad som bör räknas som rimliga skäl. En förul-sältning för alt en studerande skall få bedriva deltidsstudier är all den aktueUa verksamheten vid sidan om studierna skaU ha en sådan om­fattning alt heltidsstudier omöjliggörs. Det får således inte röra sig om en aktivitet som kan betraktas som fritidsverksamhet.

Beträffande förvärvsarbete säger utredningen, att den visserligen hyser betänkligheter mol vissa kombinationer av studier och förvärvsarbete men finner det svårt att dra gränser mellan olika slags förvärvsarbete.

Utredningen framhåUer, att kombinationen av studier och arbete i vissa faU kan vara stimulerande specieUt då förvärvsarbetet har elt sam­band med studierna. I andra fall kan emellertid förvärvsarbete förhindra och försena sludiema. Detta gäller framför allt då studerande befinner

Prop. 1971:37

78

sig i början av de eftergymnasiala studierna. Utan tvekan har deltids-studier större aktualitet för vuxenstuderande än för ungdomssluderande.

En begränsning av förvärvsarbetet som ett skäl för ddtidssludier skulle på ett olyckligt sätt kunna drabba de vuxenstuderande. Av den anled­ningen har utredningen inte velat föreslå någon begränsning, ulan avsett att förvärvsarbete bör betraktas som ett rimligt skäl för ddtidssludier.

Angående uppdrag i studerandeorganisationer m. m. föreslår utred­ningen att omfattande verksamhet i studentkår eUer raotsvarande skaU anses som ett rimligt skäl för ddtidssludier. Verksamheten bör dock ha en sådan omfattning all heltidsstudier omöjliggörs. Utredningen anser all engagemang i föreningar utanför sluderandevärlden är angelägel. Som rimligt skäl för deltidsstudier bör därför också betraktas förenings­aktiviteter som ligger utanför studenternas omedelbara intresseområde.

Utredningen föratsätter alt arvode eller ersättning utgår för omfattan­de föreningsuppdrag. Studiemedlen får därför inte utgå för annan tid än den del som ägnas åt studier. Om fulla studiemedel skall utgå för del­tidsstudier skuUe detta innebära en förhöjd skuldsättning för de stude­rande.

Enligt utredningen föreligger rimUga skäl tiU deltidsstudier om orsa­ken härtiU sammanhänger med faktorer som helt eller delvis ligger ulan-för den studerandes kontroll. Som sådant skäl anger utredningen vård av nära anhörig (t. ex. föräldrar, syskon och bam) vars vårdbehov ej kan tiUgodoses på annat sätt, framskridet havandeskap, svårare handikapp, långvarig sjukdom.

Utredningen har bl. a. mot bakgrunden av idroltsutredningens betän­kande (SOU 1969: 29) Idrott ål aUa diskuterat elitidrottsutövning som rimligt skäl för ddtidssludier. Idrollsulredningen har en mol 1968 års studiemedelsulredning något avvikande uppfattning. Den förra anser all elitidrottsutövning kan accepteras som en studieförsenande faktor och anser att fuUa studiemedel bör ulgå för en lägre sludiepreslation. 1968 års studiemedelsulredning menar, att eUtidrotlsutövning bör betraktas som ett rimligt skäl för att bedriva studierna på deltid. Med della me­nas då också att studiemedel bör utgå för bestridande av de verkliga studiekostnaderna. Kostnaderna för idrollsulövningen förutsätts bli läck­ta på annat sätt än genom studiemedel.

Utredningen finner också skäl all ge några exempel på fall då stu­diemedel inte bör utgå. Aktiviteter av hobby- och förströelsekaraktär anses således ej vara skäl för deltidsstudier och bör ej berättiga till redu­cerade studiemedel.

Beträffande värnpliktstjänstgöring som skäl för ddtidssludier menar utredningen att det som regel är omöjligt att under värnpUklstjänstgö-ringen bedriva studier av en sådan omfattning att de berättigar till del­tidsstudiemedel enligt de regler som utredningen tidigare släUt upp. Ef­tersom de studerande f. n. i vissa fall kan erhåUa ell mindre sludieme-

Prop. 1971:37

79

delsbelopp (i regel en femtedel av fuUt studiemedel) under sin värn-pliktsljänstgöring innebär utredningens förslag i denna del en mer re­striktiv inställning i fråga om studiemedelstilldelning för de värnpliktiga.

Utredningens uppfattning styrks av tidigare erfarenheter, som ges vid handen alt mycket få studerande under sin värnpliktstjänstgöring lyckas genomföra det studieprogram de föresatt sig. Misslyckade studier under vämpliklstjänslgöring kan sedan få återverkningar i form av uteblivna studiemedel för kommande terminer.

Utgångspunkten för utredningens stäUningstaganden beträffande stu­diemedlens storlek vid deltidsstudier har varit att dessa bör ulgå med reducerat belopp. Utredningen har mol förenämnda bakgrand och med hänsyn tagen tUl sin definition av deltidsstuderande föreslagit atl studie­medel för deltidsstuderande normalt bör utgå med hälften av vad som utgår för heltidsstuderande, dvs. med 35 % av basbeloppet per termin. Bidragsdelen bör vara hälften av 875 kr. per termin. Avrundat föreslås att 440 kr. per termin utgår i studiebidrag.

Utredningen har förutsatt att den sysselsättning eUer omständighet som utgör hindret för heltidsstudier ger kompletterande intäkter. Om den studerande t. ex. förvärvsarbetar på deltid utgår lön. För uppdrag inom föreningslivet bör enligt utredningens uppfattning ersättning ulgå. Kostnader för eUtidrotlsutövning bör täckas på annat sätt än genom studiemedel.

När det gäUer studerande sora har vård om anhörig, har barn all la hand om eUer är handikappad konstaterar utredningen att förhåUandena är mer besvärliga. Utredningen anser det vara samhällets skyldighet alt se lUl alt personer av denna kategori inle tvingas leva på en alltför låg nivå för alt kunna bedriva studier. Det vore emeUertid fel menar utred­ningen att uppnå den nivån genom ett förhöjt studiestöd eftersom skuld­sättningen i så faU skulle bli orimUgl stor. Utredningen finner del därför nödvändigt att de sociala reformer som planeras direkt för studerande, t. ex. obUgalorisk sjukförsäkring, liksom reformer som skall gälla alla och då också studerande, t. ex. organiserad barntiUsyn, bättre hjälp tUl handikappade ra. ra., snarast kommer tiU stånd.

F. n. gäUer att utbUdningsbidrag enUgt arbetsmarknadskungördsen kan ulgå tiU handikappade studerande som på grund av otiUräckliga studieresultat ej kunnat erhåUa fortsatta studiemedel om orsaken därlUl är handikappet. Utredningen har raot bakgrunden av nu gäUande be­stäraraelser övervägt en särbehandling av handUcappade studerande. Denna skuUe i så faU innebära att fulla studiemedel skulle kunna ulgå trots att vederbörande inte bedriver heltidsstudier. Utredningen har emeUertid funnit att skuldsättningen skulle bli aUtför hög. Den mer­kostnad som uppkoraraer på grund av handikappet bör enligt utred­ningens mening i släUet täckas raed bidrag från samhäUets sida i särskUd ordning.

Prop. 1971:37

80

Sammanfattningsvis föreslås således att en deltidsstuderande erhåUer hälften av fulla studiemedel och att kostnaden för den sysselsättning eUer omständighet sora är orsaken tiU hindret för heltidsstudier ersätts på annat sätt t. ex. genom lön, ersättning från studerandeorganisation, idrotlsorganisation, samhället, försäkring etc.

Utredningen framhåUer dock att deltidsstuderande som inle kan klara sig på deltidsstudiemedel, bör kunna få förhöjda studiemedel för någon enstaka termin om synnerUga skäl föreligger. Som synnerliga skäl skaU räknas då den studerande tvingas inskränka sig till dellidssludier av omständigheter som slår utanför den studerandes egen kontroll och om studierna inte kan finansieras på annat sätt än genom extra studiemedel. BevUjandet av extra studiemedel föraisätts ske i undantagsfaU.

Beträffande barntillägg föreslår utredningen alt bamtUlägget skaU utgå tUl deltidsstuderande. All reducera bamtUlägget i överensstämmelse med reduktionen av ordinarie studiemedel för deltidsstuderande skuUe, menar utredningen, medföra administrativa problem och merarbete för studiemedelsnämnderna, vUket inle skuUe slå i relation tiU vinster som reduktionen skuUe medföra. BarnliUägget bör därför vara Uka stort för heltids- som för deltidsstuderande.

Enligt nuvarande reduktionsregler får en heltidsstuderande studieme­delstagare ha ett fribelopp av 5 040 kr. per år (utgörande 40 % av bas­beloppet) vid ett basbelopp på 6 300 kr. Studiemedlen reduceras avtrapp-ningsvis vid högre inkomst för all vid en årsinkomst av 18 270 kr. vara reducerade till O kr. Studiemeddsulredningen föreslår all deltidsstu­derande (som aUtså får sina studiemedel reducerade) lUlåls ha ett högre fribelopp än de heltidsstuderande. Utredningen föreslår ett fribelopp av 12 600 kr. utgörande 100 % av basbeloppet per termin. Om studiemedel för deltidsstuderande skulle vara reducerade tiU noU vid samma totala inkomst per termin som studiemedel för heltidsstuderande, skuUe fri­beloppet vara något lägre eUer 92,5 % av basbeloppet. Utredningen har av praktiska skäl höjt det nämnda procenttalet tiU 100 %.

Vidare föreslås att fribeloppel per termin för reduktion av dellidsstu-diemedel mot makes inkomst sätts tUl 250 % av basbeloppet.

Utredningen föreslår alt samma regler skall gäUa för deltidsstudie­medel som för heltidsstudiemedel vad gäUer reduktion av studiemedel mol egen eller makes förmögenhet, dvs. studiemedlen per termin skaU reduceras raed en femtedel av den del av resp. förmögenhet som över­stiger sex gånger basbeloppet. Med hänsyn lill fribeloppels storlek finns det enligt utredningens mening ej anledning tiU att sätta delta högre för deltidsstuderande.

Utgångspunkten för utredningens förslag beträffande studielämplig-hetsregler har varit den i direktiven uttryckta uppfattningen att studie-lämplighetsprövningen för fortsalla studiemedel till deltidsstuderande bör ske på samma grunder som för heltidsstuderande men med hänsyn

Prop. 1971:37

81

tagen tiU deltidsstudiernas omfattning. Av utredningens uppfattning om all en deltidsstuderande är en halvtidsstuderande följer atl kraven på studiemeriler för en deltidsstuderande blir hälften av dem som krävs av en heltidsstuderande.

Enligt utbUdningskungördsen skaU en heltidsstuderande uppnå minst 40 poäng på 3 terminer för att behåUa rätten tiU undervisning. Ställs detta i relation tUl en deltidsstuderande blir kravet 20 poäng.

För fortsatta studiemedel föreslår utredningen atl deltidsstuderande vid utgången av andra terminen skaU ha uppnått minst 10 poäng och deltagit i undervisningen i kurser motsvarande ytterligare närmare 10 poäng. Den som har 1015 poäng bör få studiemedel för endasl en termin.

Den som vid slutet av andra sludielerminen inle uppfyllt kraven för erhåUande av studiemedel bör ges möjUghet atl ansöka om sådana med hänvisning tiU uppnådda studiemeriler vid ingången av tredje terminen. Enligt utredningens mening bör studerande som vid ingången av Iredje terminen uppnått 1315 poäng få studiemedel för en termin, medan den som har 16 poäng och mer bör beviljas för två terminer.

Den som efter tre terminers studier ej uppnått 20 poäng bör ej bevU­jas studiemedel för fortsatta studier. Har den studerande efter tre ter­miner uppnått 20 poäng, bör studiemedel bevUjas men då blott för en termin.

För att studiemedel skaU utgå under de följande terminerna, bör den studerandes sludieprognos peka på alt han uppnår minst 20 poäng på tre terminer. För all undvika aUtför schabloniserade uppfattningar bör vid bedömningen av studiemeriterna hänsyn tas liU förhåUanden av personUg natur, delstudieresursernas poängtal, samt den totala studie­situationen.

Utredningen har diskuterat frågan om övergång från heltidsstudier till deltidsstudier. Någon begränsning i denna möjlighet finns inte enUgt den nya studieordningen vid fUosofisk fakultet. Utredningen anser att täta byten i studielakt förorsakar elt omfattande merarbete för studiemedels-nämnderna speciellt om byle sker från heltidsstudier lill dellidssludier. Byle av studielakt från heltids- tiU dellidssludier i studiemedelsavseende bör därför endast tUlåtas vid början av en termin. Om särskUda skäl förelegat för byte av studielakt t. ex. barnsbörd eller sjukdom bör studie­medelsnämndema vid sin merilprövning av förnyad ansökan ta hänsyn härtUl. Utredningen föreslår däremot alt del under pågående termin skall vara möjUgl att erhålla fuUa studiemedel för resterande del av termin vid byle från dellidssludier liU heltidsstudier.

Ledamoten Oberger har i vad avser studiemedlens storlek avgetl ett särskilt yttrande.

6    Riksdagen 1971.    1 saml.    Nr 37

Prop. 1971:37

82

EnUgt Oberger bör de av utredningen föreslagna reglerna för bevU-jande av extra studiemedel upp tiU nivån för fulla studiemedel för vissa deltidsstuderande nämligen de som vårdar anhörig, har sjukdom eller handikapp ges en generös tillämpning. Oberger uistämmer i utred­ningens uppfattning att fulla studiemedel enligt nuvarande ordning skuUe ge dessa grupper en ovanligt hög skuldsättning men understryker att studiemedel ofta är den enda inkomstkällan för dessa studerande. I av­vaktan på sociala förmåner förordar därför Oberger en generös tilldel­ning av extra studiemedel.

Oberger framhåUer också alt oförmånliga återbetalningsregler råder för vissa kategorier av studerande. Handikappade studerande men även andra kategorier studerande försenas ofta i studierna med åtföljande högre studieersällning. Oberger anser all utredningen i sill kommande arbete bör överväga möjligheten alt lösa problemet med den orimligt höga sludieskuldsättningen för vissa studerande genom införande av förmånligare återbetalningsregler i särskUda faU.

5.5.4 Kommitténs för studiestöd åt vuxna (SVUX:s) yttrande

Över sludiemedelsutredningens belänkande har SVUX avgett yttran­de i de delar som rör frågor om studiemedel till deltidsstuderande.

SVUX diskuterar inledningsvis frågan om en avgränsning mellan ung­doms- och vuxenstuderande. SVUX har för sitt eget utredningsarbete ännu inte tagit stäUning lUl denna gränsdragningsfråga. Alternativa lös­ningar finns. Som vuxen skulle man kunna betrakta den som uppnått viss levnadsålder eller den som har en tids yrkesverksamhet och således erfarenheter av yrkesarbete och arbetsliv.

SVUX har för sitt yttrande över sludiemedelsutredningens belänkande valt att med vuxenstuderande avse den som före studierna haft en för vuxna typisk social roU i arbetslivet eller på annat sätt. De vuxna som f. n. av ekonomiska skäl i praktiken är utestängda från studier är tUl stor del de som befiimer sig ute i arbetslivet och tiU följd av sina arbetsinkomster gjort ekonomiska åtaganden som inte kan klaras med det studiesociala stöd som i dag kan erbjudas. SVUX har därför föresla­git ändringar av sludiemeddsförordningen vilka skulle göra det möjligt för personer med mera normala förvärvsinkomster all med bibehåUande av halvtidsarbete ändå kunna erhåUa ett visst studiesocialt stöd. Detta förulsätler lättnader i de nuvarande behovsprövningsreglerna.

Med de regler studiemedelsutredningen föreslår kommer det enligt SVUX:s uppfattning all bli nära nog omöjligt atl kombinera halvtidsar­bete och studier eftersom den inkomst som följer av halvtidsarbete med­för att studiemedlen kraftigt reduceras.

Kommittén framhåUer dock all en följd av SVUX:s förslag kan län-

Prop. 1971:37

83

kas bli all universitets- och högskolstuderande som ej tidigare förvärvs­arbetat genom generösare regler för behovsprövningen i större utsträck­ning skuUe ta deltidsarbete. Därmed skuUe sludieeffekliviteten minska liksom också genomströmningshaslighelen. Bakom en sådan studieord­ning skulle då ligga en önskan från den studerandes sida atl under stu­dietiden om än förlängd få en högre levnadsstandard. Frågan om det är effektivt eUer inle alt heltidssludera kan emellertid inte ses en­tydigt. För många individer kan det innebära pedagogiska och psykolo­giska fördelar alt bedriva studier på deltid om man upplever kontakter med andra mUjöer än studierna som stimulerande. För denna kategori kan heltidsstudier i värsta faU leda tUl försämrade studieresultat. SVUX understryker emellertid all en av förutsättningarna för att ddtidssludier skall bli lika effektiva som heltidsstudier är atl läroanstalterna anord­nar kurser specieUt för deltidsstuderande. Där så har skett synes erfaren­heterna vad sludieeffekliviteten beträffar inte vara dåliga vid en jämförel­se med heltidsstudier.

SVUX lar också upp en annan aspekt på frågan om hel- eUer dd­tidssludier. Samhället verkar i dag totalt sett styrande tiU förmån för heltidsstudier, bedrivna i ungdomsåren. Den som studerar koncentrerat i ungdomsåren har som regel bättre möjligheter till goda arbets- och lönevillkor än den som börjar förvärvsarbeta tidigt. Dessutom förstärks den nämnda styreffekten genom de regler som gäller för beviljande av studiestöd.

SVUX ifrågasätter således mot den här angivna bakgrunden om man inle bör lätta på den starka styrning mol heltidsstudier i ungdomsåren som f. n. råder. De eventuella nackdelar som finns med en sådan änd­ring anser SVUX uppvägs av de samtidiga fördelar som en kombination av arbete och studier ger.

Studiemeddsulredningen har föreslagit alt som villkor för deltidsstu­dier skaU finnas rimUgl skäl. SVUX däremot anser att det bör överlåtas åt de studerande själva alt avgöra om de vUl bedriva studierna på hel-eller dellid. Om del i det enskilda faUel är en bra eller dålig lösning att bedriva dellidssludier kan knappast avgöras av en myndighet. SVUX understryker emellertid all den studerande självfallet bör få hjälp av stu­dierådgivare eller liknande. En annan begränsning kan beslå i det faktum all deltidskurser inle finns organiserade på universiteten; elt problem som emellertid måste lösas av universitetsorganisationen.

SVUX har kommenterat studiemeddsutrednuigens förslag innebäran­de atl svårare handikapp, långvarig sjukdom eUer konvalescens skaU berättiga till deltidssludiemedel. SVUX utgår här ifrån att man inte av­ser att sådana studerande med svårare handikapp, som nu erhåUer ut­bildningsbidrag genom länsarbetsnämndema, i framliden i stället skuUe försörja sig med deltidssludiemedel. SVUX skuUe finna det olyckligt om sjuka och konvalescenter i framliden hänvisats tiU alt försörja sig

Prop. 1971:37

84

på deltidssludiemedel. Denna lösning borde i så fall vara förbehållen de faU då halv sjukpenning utgår.

SVUX har som bakgrand för sina förslag beträffande reduceringsreg­ler för studiemedel vid deltidsstudier gjort vissa beräkningar på basis av sludiemedelsutredningens förslag. Av dessa framgår att heltidsarbe­tande (gift, elt barn, make saknar inkomst) med en årsinkomst av upp tUl 18 000 kr. erhåUer en högre levnadsstandard om dessa personer i StäUet deltidssluderar, och därvid bibehåUer halva årsinkomsten kom­pletterat raed halvt studiemedel. Den som haft inkomster över 18 000 kr. (gift, ett bam, make saknar inkomst) såsom heltidsarbetande får däremot vid halvtidsarbete och halvtidsstudier vidkännas en sänkning av levnadsstandarden. SärskUl stor blir denna standardsänkning vid in­komstnivåer (avseende halvtidsarbetet), då även studiemedlen börjar reduceras.

De nyssnämnda reglema kommer enligt SVUX:s uppfattning inle alt underlätta för dem som redan befinner sig i förvärvslivet all övergå till studier på deltid. Därtill är den levnadsslandardsänkning som redan i låga inkomstiägen drabbar den studerande aUtför stor.

EnUgt SVUX:s uppfattning finns det därför skäl att väsentligt höja den gräns för den egna inkomsten vid vilken deltidsstudiemedlen bör­jar reduceras. Vidare bör det procenttal sänkas varmed studiemedlen reduceras vid höjning av den egna inkomsten. SVUX:s förslag innebär atl fribeloppet vad avser egen inkomst för deltidsstudiemedel bestäms till tre basbelopp per år, dvs. elt och ett halvt basbelopp per termin. Vid elt basbelopp på 6 300 kr. bUr fribeloppet 18 900 kr. per år resp. 9 450 kr. per termin. Studiemedlen bör därefter reduceras med 30% av den del av den egna inkomsten som överstiger fribeloppel.

SVUX:s förslag bör också ses i förhåUande till dem som är heltids­studerande. Om en heltidsstuderande kan förvärvsarbeta i en omfattning som gör att han kan ha en brutloårsinkomst av t. ex. 15 000 kr., så skulle han blott erhåUa 2 150 kr. i studiemedel (enligt de reduktions-regler som fortfarande skuUe gäUa för heltidsstuderande). Om han där­emot vore deltidsstuderande och behandlades enligt de regler SVUX föreslår skulle han erhåUa 4 410 kr. SVUX anser att sådana skillnader inte är rUnliga raen framhåUer att del knappast är realistiskt alt länka sig förvärvsarbete i en sådan utsträckning med följande årsinkomst all inte den aktueUa sysselsättningen inverkar på studierna i sådan grad att det faktiskt blir fråga om deltidsstudier. SVUX föreslår därför att hel­tidsstuderande med inkomster över en viss nivå nämligen den där deltidsstuderande eljest skulle erhåUa det bättre studiestödet bör- erhålla studiestöd som om de vore deltidsstuderande. SVUX föreslår att den nivån faststäUs till två basbelopp. De fribelopp som f. n. gäUer för heltidsstuderande, nämligen 0,8 basbelopp per år eller med elt bas­belopp av 6 300 kr. 5 040 kr. per år, föreslår SVUX bli bibehåUna.

SVUX har vidare framlagt förslag till förändring av reglerna för re-

Prop. 1971:37

85

duktion av studiemedel vid heltidsstudier. Enligt nuvarande regler gäl­ler att studiemedlen reduceras med två tredjedelar av den del av den egna inkomsten som överstiger fribeloppel. SVUX anser att dessa reg­ler slår hårt eftersom en ensamstående därigenom får sina studie­medel reducerade redan vid inkomster över fribeloppet. För gifta stude­rande med barn där make saknar inkomst startar samma reduktion vid inkomst som överstiger 10 000 kr. SVUX föreslår atl heltidsstudiemedel skall reduceras med 60 % av den del av den egna inkomsten som över­stiger fribeloppel.

SVUX:s förslag avseende reduceringsreglerna kan sammanfattas: för heltidsstuderande gäller oförändrat fribelopp. Studiemedlen reduceras därefter med 60 % i stället för två tredjedelar av den del av inkomst som överstiger fribeloppet.

För deltidsstuderande gäUer ett nytt fribelopp nämligen tre basbelopp per termin mot av studiemeddsulredningen föreslagna två. Reduktions-reglerna för deltidsstuderande föreslår SVUX utformas så alt studiemed­len reduceras med 30 % av den del som överstiger fribeloppel (tre bas­belopp) mot av studiemeddsulredningen föreslagna två tredjedelar av den del av inkomsten som överstiger basbeloppet (två basbelopp). För att inle alla heltidsstuderande skall registrera sig som deltidsstuderande med därav följande förmånligare ekonomiska viUkor föreslår SVUX att aUa studerande med egen inkomst över två basbelopp skaU erhålla studiemedel som om de vore deltidsstuderande.

Beträffande behovsprövningen mot makes inkomst samt egen och ma­kes förmögenhet har SVUX t. v. ingen erinran. Nämnda frågor behand­las närmare under SVUX:s fortsalla arbete.

Beträffande studiemeritkraven ansluter sig SVUX tUl sludiemedels­utredningens definitionsmelod, nämligen alt ulgå ifrån alt den studeran­de skall uppnå viss sludiepreslation per termin.

Studiemedelsulredningens förslag all som heltidsstuderande räkna den som avser att uppnå 20 poäng per termin vid filosofisk fakultet ansluter sig SVUX tiU i princip. SVUX förordar samtidigt alt denna regel till-lämpas med urskiljning. Särskilt vad gäUer vuxenstuderande kan viss to­leransgräns vara önskvärd eUer nödvändig. För somliga kan del vara problem med att erhåUa full tjänstledighet under, perioder som exakt sammanfaUer med terminsgränserna alt erhålla barnpassning under exakt samma period osv.

De omständigheter som nämnts i det föregående äger än större giltig­het när del gäller dellids- än heltidsstudier. Del torde snarare vara regel än undantag att den som vid filosofisk fakultet vill bedriva halvtidsstu­dier inte kan åstadkomma en kombination som under vardera terminen ger precis 10 poäng. Troligen kan han åstadkomma kombinationen 9 + 11 eller 8 + 12 poäng. Med studiemedelsulredningens förslag skuUe han därvid bara kunna få halvlidsstudiemedel under en av terminerna, näm­ligen då han når över 10 poäng. Däremot finner SVUX det rimligt alt

Prop. 1971:37

86

deltidsstudiemedel endast beviljas den som under en termin nått 8 poäng eller som under två terminer i följd avser att uppnå minst 20 poäng.

SVUX har också berört situationen för de korttidsstuderande. F. n. saknar de korttidsstuderande möjligheter all erhålla studiemedel. SVUX anser att denna fråga bör behandlas samtidigt som förslaget om studie­stöd tiU deltidsstuderande bereds. Eftersom behovsprövningsreglerna är uppbyggda så att hänsyn las lill den inkomst en studerande har under hela kalenderhalvåret, undanröjs som regel möjligheten all under en kortare period erhålla studiemedel. SVUX:s behovsprövningsregler så­dana de föreslagils tidigare ger effekter även för de kortlidsstuderande som enligt SVUX är godtagbara.

SVUX har i sill yttrande begränsat sig tUl att beröra de deltidsstu­derande inom studiemedelssystemet. SVUX framhåller emeUertid all del även inom de skolformer som sorlerar under sludiehjälpssyslemet finns stora grapper deltidsstuderande, som vore betjänta av att motsvarande förändringar vidtas inom sludiehjälpssyslemet. Särskilt gäUer detta vuxenstuderande, dvs. personer som räknas som s. k. äldre studerande. SVUX har dock avstått från alt ta upp denna fråga eftersom arbetet f. n. pågår för atl överföra s. k. äldre studerande inom studiehjälpssy­stemet lUl studiemedelssystemet.

TUl SVUX:s yttrande har ledamoten Ulf[REDACTED_EFTERNAMN] avlämnat elt sär­skilt yttrande.[REDACTED_EFTERNAMN] föreslår i della atl i avvaktan på hur sludiefinan­sieringen för vuxna skall lösa utvidgningen av studiestödet enligt det generella regelsystem som kommittén förordat skall avse de personer som efter en längre tids förvärvsarbete återupptar studierna. En anknyt­ning till en åldersgräns (förslagsvis 25 år), eventueUt också krav på viss tids yrkesverksamhet, där därför ske. En sådan provisorisk avgränsning stämmer med de principer som följts i fråga om kompelensutredningens förslag.

När det gäller vUka kategorier som inom ungdomsutbildningen bör få studiemedel för deltidsstudier bör man enligt Larssons mening följa förslaget från 1968 års studiemedelsulredning.

5.5.5 Sista ansökningsdag för studiemedel

1968 års studiemedelsutredning har haft i uppdrag atl med förtur behandla frågan om sista ansökningsdag för studiemedel. Bakgrunden tUl uppdraget är den stora anhopningen av studiemedelsansökningar vid slutet av terminerna då nämnderna samtidigt har alt behandla ärenden för den iimevarande och kommande terminen. Ansamlingen av ansök­ningar har stundom medfört stora förseningar, vilket lett tiU stark kritik från studenternas sida. Såväl centrala studiehjälpsnämnden som studie­medelsnämnderna har framfört önskemål om att utredningen lägger frara förslag på detta område.

Prop. 1971:37

87

Enligt nuvarande regler kan ansökan om studiemedel inlämnas när som helst under terminen. Studiemedlen måste dock lyftas före utgången av den termin för vilken de beviljats. Denna bestämmelse har föranlett centrala studiehjälpsnämnden atl utfärda vissa tillämpningsföreskrifter enligt vilka sludiemeddsansökan för vårterminen skall vara ingiven lill sludiemeddsnämnden före den 1 juni och för höstterminen före den 1 december.

Utredningen har för sina stäUningstaganden undersökt vilka kategorier av studerande som företrädesvis inlämnar sin ansökan i slutet av den termin för vilka studiemedel söks. Utredningen har därvid funnit olika motiv för en sen ansökan. Det är för det första studerande som på grand av svaga studieresultat väntat med att lämna in ansökan i hopp om alt meritera sig under pågående termin för all erhålla studie­medel för densamma. Det är för del andra studerande som på grund av OtiUräckliga studiemeriler fåll avslag på ansökan tidigare under terminen och önskar göra ännu ell försök sedan ytterligare studiemeriler upp­visals. För del tredje är det studerande som tidigare trott sig kunna klara sig helt ulan studiemedel eller tidigare sökt och erhållit partiella studie­medel.

Av de sent inkomna ansökningarna är merparten att hänföra liU de två första kategorierna. Utredningen hänvisar till redan tidigare uttalade principer att studiemedel beviljas för kommande prestationer inle som premie för redan utförda. Utredningen vill dock inte bortse ifrån att me­riter som åstadkommits under en termin kan visa på en god sludieprog­nos. Utredningen menar emellertid all ansökan ändå inte bör kunna inlämnas så sent på terminen som nu är fallet. Beträffande den tredje kategorin är utredningen av den uppfattningen alt det är vUctigt att den enskUda studerande planerar sin ekonomi. Utredningen tror inle alt det skulle vara av någon avgörande betydelse för denna kategori om sista ansökningsdalum sattes en eUer elt par månader före terminsskiflet.

Utredningen har undersökt frekvensen sludiemeddsansökningar vid skilda månader under terminen. Av undersökningen framgår alt antalet ansökningar efter den 31 mars resp. den 30 september är relativt litet. Utredningen har emellertid vall alt skapa en extra marginal och före­slår all sista ansökningsdatum i sludiemeddsförordningen fastställs lill den 15 april resp. den 31 oktober.

Inom studiemedelssystemet finns utbildningslinjer vid vilka studierna påbörjas efter den 15 april resp. den 31 oktober. Vidare förekommer det att studerande även i andra faU påbörjar sina studier efter den 15 aprU resp. den 31 oktober. Det är då rimligt atl ansökan får inges efter nämnda data. Utredningen föreslår att ansökan i dessa fall får inlämnas inom 14 dagar från det att studierna påbörjades. Annan studerande bör också, om särskilda skäl föreUgger, kunna få ansökan, som ingells efter den 15 april resp. den 31 oktober, upplagen till prövning.

Prop. 1971:37

88

5.5.6 Remissyttranden

Sludiemedelsutredningens förslag att studiemedel i framliden skall kunna ulgå för deltidsstudier tillstyrks av remissinstanserna. UKÄ framhåller bl. a. att en närmare precisering av de sludiesociala villkoren för de deltidsstuderande är angelägen mot bakgmnd av en förväntad ökning av antalet deltidsstuderande. LO betonar starkt all de föreslagna ökade valmöjligheterna meUan deltids- och heltidsstudier i huvudsak kommer de studerande på eftergymnasial nivå till del. Dessa utgör en ytterst begränsad andel av de vuxenstuderande. LO anser där­för att samma möjligheter som de föreslagna bör tillkomma även dem som bedriver ddtidssludier på förgymnasial och gymnasial nivå.

Studiemedelsutredntngen och SVUX har stannat på olika ståndpunkter när det gäller frågan om rimliga skäl skall krävas för rälten att få studiemedel för ddtidssludier. Studiemeddsulredningen har förordat att sådana skäl skall krävas, medan SVUX har ansett all det skall överlåtas åt den enskUde att avgöra om sludiema skall bedrivas på hel- eUer deltid. Inom SVUX har i elt särskilt yttrande förordats all för ungdomsstuderande bör en prövning göras av om rimliga skäl föreligger.

Flertalet remissinstanser stöder förslagel att den enskUde själv skall få avgöra denna fråga. SÖ anser alt studiemedelsutredningen gjort en alltför snäv bedömning och atl en prövning av sludiemedelsansökning-arna tiU dellidssludier skulle föra med sig en alltför stor arbetsbelast­ning för studiemedelsnämnderna. Bland övriga remissinstanser .

SFS anför bl. a. följande.

Enligt SFS:s mening är det omöjUgl all avgöra vilka aktiviteter som i kombination med studier är de mest önskvärda ur såväl individens som samhällets synpunkt. 1968 års sludiemedelsulrednings exemplifiering och överväganden i samband därmed visar också tydligt svårigheten att fast­ställa rimliga skäl. Utredningen har själv anfört alt det inte går att en­kelt och entydigt ange vad som kan betraktas som rimliga respektive orimliga skäl. Det blir studiemedelsnämnderna som, utöver den uppräk­ning som finns i utrednmgen kommer alt tvingas avgöra vilka skäl som kan anses rimliga. SFS anser därför i enlighet med SVUX' förslag att man bör överlåta ål den enskilde individen all avgöra om han vill bedriva Studier på hel- eller deltid. Studiemedel vid ddtidssludier bör ulgå till den som vid ansökningstillfället själv anger alt ansökan gäller dellidsslu­dier.

CSN pekar i sitt yttrande på all det är möjligt all ell genomförande av SVUX:s förslag skulle medföra ökat upplagande av förvärvsarbete bland ungdomsstuderande. För många skulle della säkerligen innebära enbart positiva effekter. Erfarenhetema från sludiemedelsnämndernas verksamhet talar å andra sidan för att förvärvsarbete vid sidan av studier i många fall är splittrande. Den bristande planering som ofta följer av engagemang åt olika håll kan bidra till mindre god studieframgång. Hu-

Prop. 1971:37

89

vudparlen av de ungdomsstuderande torde enligt CSN behöva ägna en heltidsinsats åt sina studier för all nå bästa resultat. Studiehjälpsnämnden anför vidare.

Registreringssystemet vid fil. fak. gör det möjligt för heltidsstuderande att när han så önskar övergå till dellidssludier. SVUX förslag kommer att stimulera tUl dellidssludier. I ett skede, när den nya studieordningen vid fU. fak. är under uppbyggnad, kan konsekvenserna av ett ökat skiftande mellan hel- och ddtidsstudier bli olyckliga.

F. n. förekommer kurser för deltidsstuderande endast i mycket liten utsträckning vid fU. fak.; vid andra lärosäten inte annat än i undanlags­faU. Den undervisning som aUlså är uppbyggd för heltidsstudier kan den deltidsstuderande knappast tillgodogöra sig på ett tiUfredsstäUande sätt. Planeringen av de kommande sludiema är därför särskilt viktig för denna grapp. Det är önskvärt all man i informaiionen om möjlighetema tUl ddtidsstudier även framhåller vikten av kontakt med studievägleda­ren innan studierna påbörjas.

CSN anser del synnerligen angeläget, att en utvidgning av det studie­sociala stödet sker lUl vuxengrappema. SVUX har inle begränsat sitt för­slag tiU någon viss kategori. Motivet härför har ingående belysts i ytt­randet. Av detta framgår vilka svårigheter som infinner sig, så snart man närmar sig avgränsningsproblemel. Med hänsyn tiU svårigheterna all åstadkomma en rättvis gränsdragning mellan de båda gruppema finner CSN att SVUX:s alternativ är den lösning som raan bör välja med tanke på de vuxenstuderande.

Även UKÄ diskuterar de problem som kan uppslå vid universiteten och framhåller bl. a. följande.

Vid ell StäUningstagande i denna fråga måste enligt UKÄ:s mening be­aktas dels kostnadsaspekterna, men dels även önskvärdheten all erbjuda vuxna förvärvsarbetande sådana sludieekonomiska betingelser, att de ser sig kunna ta tillvara de vidgade möjligheter tiU högre studier, som sam­hället vill erbjuda dem. Från den sistnämnda synpunkten sett ter sig SVUX' förslag rimligt avvägt. Atl å andra sidan låta de av SVUX före­slagna, relativt liberala reglema gälla alla deltidsstuderande, sålunda även studerande i 20-årsåldern, blir dels kosmadskrävande, dels knap­past helt rättvist med hänsyn lill grappen heltidsstuderande ungdomar. Vid en vägning av dessa synpunkter mot varandra har UKÄ efter viss tvekan likväl stannat för all förorda SVUX' förslag. UKÄ:s tveksamhet beror dels på att de ekonomiska konsekvenserna av förslaget inle utretts, dels på att heltidsstuderande därigenom kan stimuleras att övergå tiU ddtidssludier. Den senare konsekvensen av SVUX' förslag kan dock ur andra aspekter te sig positiv, nämligen med hänsyn lill att förvärvsarbete paralleUt med sludiema kan göra dessa mer meningsfulla. A andra sidan skulle SVUX' förslag, om det anknyts till viss ålder och eventuellt även krav på viss tids yrkesverksamhet, skapa svåra gränsdragningsproblem och medföra alt studiemedel för studerande i samma studiesociala situa­tion men i olika ålder beräknas enligt olika regler.

TiU de remissinstanser som ställer sig tveksamma till att generellt ut­vidga rätten lill dellidssludier på sätt SVUX föreslagit hör LO som dock tillstyrker förslaget från SVUX i fråga om de vuxenstuderande.

Prop. 1971:37

90

I flera yttranden har frågan om studiestödet tUl de handikappa-d e tagils upp. Handikapputredningen påpekar alt frågan om de handi­kappades studiefinansiering behandlas i en arbetsgrapp, vari ingår före­trädare från riksförsäkringsverket, arbetsmarknadsstyrelsen, centrala stu­diehjälpsnämnden och handikapputredningen. Utredningen finner det för sin del mest naturligt att en handikappad som på grund av sill handi­kapp studerar på deltid bör få oförminskade studiemedel. CSN anser att personer som på grund av handikapp måste hålla en lägre studielakt bör hänföras till gruppen heltidsstuderande för vilka särskilda hänsynstagan­den skall kunna ske. Nämnden anser all möjligheterna för dessa stude­rande att erhålla utbildningsbidrag bör vidgas.

Vad gäller reduktionsreglerna tillstyrker flertalet remiss­instanser förslaget från SVUX.

TCO anser alt många vuxnas möjligheter tiU ddtidssludier inle kom­mer att kunna infrias om man tillämpar sludiemedelsutredningens för­slag. TCO understryker att de av SVUX framlagda förslagen måste be­traktas som en provisorisk anpassning inom ramen för nuvarande studie­medelssystem.

Som nämnts i det tidigare pekar UKÄ i sitt yttrande på de kostnads­mässiga konsekvenserna av SVUX:s förslag. Även CSN håller för troligt alt detta förslag innebär en väsentlig förstärkning av studiestödet.

SACO har i sitt yttrande lagt fram en altemativ lösning tUl reduk­tionsregler. Enligt organisationen får man med de av SVUX föreslagna reglerna räkna med all personer, som annars skulle ha studerat på hellid, lockas till dellidssludier. Det kan inle, framhåller SACO, ligga i sam­häUets intresse att stimulera tiU förlängningar av utbildningstiden.

SACO föreslår en enhetlig avtrappningsregel för heltids- och deltids­studerande. För heltidsstuderande bör fribeloppet höjas tiU 1,0 basbelopp per år. Studiemedlen bör sedan reduceras med 50 % av del överskjutande beloppet. De upphör då att ulgå vid en inkomst av ca 24 000 kr. för ogift i nuvarande penningvärde. Avtrappningsreglema för deltidsstude­rande ansluter liU dem för heltidsstuderande, varvid fribeloppet sätts tUl 2,4 basbelopp per år.

Meritprövningen för deltidsstuderande bör enligt CSN an­sluta sig till de regler som f. n. gäUer för heltidsstuderande och stå i pro­portion tiU dessa. Från denna synpunkt är studiemedelsutredningens för­slag tiU meritvärderingsregler något hårdare än de regler som CSN ut­färdat för heltidsstuderande. Dessa regler byggde på förslag av 1968 års studiemedelsulredning. Det bör ankomma på CSN atl utfärda anvis­ningen om meritprövningen för deltidsstuderande. I sak motsvarande synpunkter har anförts även av andra remissinstanser.

Förslagel om att införa sista ansökningsdag för studieme­del har i allmänhet godtagits av remissinstansema. Förslaget tillstyrks helt av bl. a. CSN. Studiemedelsnämnden i Uppsala framhåller alt de ansök-

Prop. 1971:37

91

ningar som kommer in efter den 15 april resp. 31 oktober är av sådan art att de fordrar en mer ingående prövning än vad som normall är faUet. Nämnden tillstyrker därför utredningsförslaget men anser alt sista an­sökningsdalum bör vara den 15 april och 15 november. Även UKÄ bar förordat denna lidsgräns.

SFS anser atl man främst bör pröva möjligheten att genom ökade re­surser liU studiemedelsnämnderna komma tUlrätla med problemen. Om det, efter en undersökning av resultatet, visar sig alt det absolut inle går att lösa de långa behandlingstiderna på annat sätt, kan SFS till nöds ac­ceptera en förändring av sista ansökningsdag enligt förslaget.

6 Föredraganden 

6.1 Inledning

Under 1960-talet har det svenska skolväsendet undergått en genom­gripande omdaning som lett lill bl. a. en väsentiigt höjd utbildningsnivå hos ungdomama. ParaUellt härmed har samhället gjorl stora insatser för att bygga ut de vuxnas möjligheter till utbildning. Syftet är därvid främst att brygga över ulbUdningsklyflorna mellan de unga som har en minst nioårig utbildning och de något äldre av vilka flertalet har en endast sex- lill sjuårig grandutbildning. Genom de insatser som gjorts har skapats förutsättningar för ett mångsidigt utbud av utbildning som väl kan tiUgodose de ulbUdningssökandes önskemål. VuxenutbUdning har nått en betydande omfattning. Sålunda samlade sludiedrkelverksamhelen budgetåret 1969/70 drygt 1,5 milj. deltagare (brutto). Elevantalet vid de statliga skolorna i Norrköping och Härnösand uppgår till ca 6 000. Kommunal vuxenutbildning samlar omkring 166 000 elever. Arbets­marknadsutbildningen har under de senaste tio åren nästan liodubblals och omfattar ca 100 000 deltagare per år. Folkhögskolan har numera uppnått elt elevantal om ca 22 000 (inkl. ämneskurser). Totalt deltar mer än 1 milj. vuxna i någon form av vuxenutbildning.

Men många av de vuxna som har störst behov av utbildning nås fort­farande inte av vuxenutbildningen. Statsmakternas insatser för förbättrad vuxenutbildning har därför under senare år i hög grad inriktats mol all stödja sådana aktiviteter och insatser som riktar sig till dem som har den svagaste skolunderbyggnaden. Den alltmer omfattande arbetsmark­nadsutbildningen, den betydande satsningen på vuxenutbildning via radio och TV, den kraftiga höjningen av statsbidragen till folkbildningsverk­samheten (specieUt tiU cirklar i ämnen på grundskolnivå), stödet till fack­föreningsrörelsens studieverksamhet samt försöksverksamheten med upp­sökande verksamhet i syfte alt förbättra metoderna atl nå ul till nya grupper allt detta är insatser för alt åstadkomma ändamålsenligare utnyttjande av viixenutbildningsresurserna.

Prop. 1971:37

92

Slödel tUl den kommunala vuxenutbildningen är en betydande del av statens insatser för förbättrad vuxenutbUdning. Denna studieform har ökat mycket markant i omfattning. I dag anordnar mer än 300 kom­muner vuxenutbUdning motsvarande grundskolans högstadium, fack­skolan och gymnasiet mol ca 30 för tre år sedan. Till de kommunala vuxenskoloma söker sig allt fler personer, en raycket stor del efter jäm­förelsevis lång yrkesverksamhet. Av deltagarna är närmare en tredjedel över 35 år. Medianåldern är inemot 30 år. Likväl finns avsevärda brister. Formellt slår utbUdningen öppen för alla. Erfarenheterna visar att ut­bildningsmässigl redan gynnade grapper utnyttjar möjligheterna i bety­dande utsträckning medan de som har det största behovet av utbild­ningen är förhållandevis få. Jag anser del mot denna bakgrund nödvän­digt att mer målmedvetet inrikta den kommunala vuxenutbildningens resurser för all tUlgodose dem som bäst behöver utbildningen. Detta kräver dels en prioritering av utbildningen på grundskolstadiel, dels ak­tivare insatser vid intagningen av de studerande. Jag återkommer härtill i del följande.

Frågor som berör vuxenutbildningen har som jag redovisat i det före­gående i icke obelydUg utsträckning behandlats inom forskningen. Ell stort intresse har också visals i den allmänna debatten. Inom kort läm­nas ytterligare bidrag som kan ge värdefiUla impulser för det fortsatta arbetet. Jag avser dels en ny LO-rapporl om VuxenutbUdningen, dels pedagogikulredningens kommande belänkande om forskning och utveck­lingsarbete på vuxenutbildningens område.

Enligt min mening hör en fortsatt utbyggnad av utbUdningsmöjlig­heter för de vuxna lill de mest centrala uppgifterna inom ulbUdnings­området. Stora frågor återstår all lösa inom vuxenutbildningens område. Del är angeläget all samhället successivt, i takt med att våra resurser ökar, löser dessa problem.

Flera utredningar behandlar frågor av central betydelse inom vuxen­utbUdningsområdet. I samband med U 68:s och SVUX:s arbete kan vittgående ändringar i utbildningssystemets och studiestödets struktur aktualiseras. Genom della utredningsarbete sker en kontinuerlig översyn av vuxenutbildningen. Såsom jag anfört i prop. 1970: 35 överväger man inom skolöverstyrelsen en enhetUg organisation för handläggningen av vuxenutbUdningsfrågor. Om en sådan organisation genomförs kan vuxen­utbildningen i framliden främjas på ett bättre sätt än hittills.

6.2 Kommunal och statlig vuxenutbildning

På grandval av stalsmaklemas beslut år 1967 fattades bl. a. beslut om atl inom det kommunala skolväsendet anordna vuxenutbildning en­ligt läroplanema för grundskolans högstadium, fackskola och gymna-

Prop. 1971:37

93

slum; deltidskurser inom yrkesskolans ram ordnades redan tidigare av många kommuner. Dåvarande chefen för ecklesiastikdepartementet be­rörde i prop. 1967: 85 frågan om kommunerna skuUe åläggas skyldig­het att anordna vuxenutbildning. Han framhöll att han hyste tilltro till de kommunala organens vilja och förmåga all ulan elt formligt åläg­gande i lag skapa studie- och utbUdningsmöjligheter även för de vuxna. Vi kan nu överblicka resultaten av tre års verksamhet. Läsåret 1967/68 fanns kommunala kväUsgymnasier på ca 30 orter. I dag anordnas kom­munal vuxenutbildning på ca 300 orter. Nelloantalet elever i ämneskur­serna utgjorde hösten 1970 ca 87 000 och i yrkesskolkurserna ca 79 000. Den kvantitativa utvecklingen har sålunda gått mycket snabbi. Kom­munerna har alltså engagerat sig starkt även för denna del av vuxen­utbildningen.

Det finns en rad olika motiv för alt anordna utbildning för vuxna. De vuxna som i unga år inte fick del av de då begränsade utbildnings­möjligheterna är en självklar målgrupp. Som redovisats tidigare i sam­band med redogörelsen för åldersfördelningen inom den kommunala vuxenutbildningen, söker sig en betydande andel äldre till denna utbUd­ning. Många av dem har behov av att förbättra sin utbildning för alt möta strukturförändringarna i samhället. Men även bland de yngre finns det många som kan åberopa goda skäl för att vinna inträde i den kom­munala eller statiiga vuxenutbUdningsorganisationen. Jag vill peka på dem som viU ha förlängd undervisning efter det alt de fåll slutbetyg från mindre studiekurs i gymnasieskolans treåriga linjer liksom på dem som behöver komplettera för alt få behörighet tiU högre utbildning. Del bör i della sammanhang påpekas alt även under den senare hälften av 1960-talel åtskilliga ungdomar lämnat utbildningsväsendet med endast sju- eUer åttaårig folkskola.

Som jag ofta framhållit är det angeläget att våra tillgängliga resurser i första hand riktas in mol sådana grupper som har en ofta kort och otillfredsställande grundutbildning. Beslutet i anledning av prop. 1970:35 om prioriterade studiecirklar var ett viktigt steg all nå detta syfte. Det är angelägel att också genom insatserna inom den kommunala och stat­liga vuxenutbildningen nå dessa grupper. Detta mål kan enligt min be­dömning lättast nås på två vägar. För det första bör man ge företräde åt kurser på grundskolnivå. Därvid bör man i första hand vända sig lill personer med kortare utbildning än nio år. För det andra bör införas elt inlagningssystem för kurser på gymnasieskolnivå som gynnar de ut-bildningsmässigt eftersatta. Jag återkommer härtiU i del följande.

De kommunala vuxenskolornas utbildningsprogram bör fr.o.m. budgetåret 1972/73 anpassas tUl de förändringar som för ung-domsulbUdningens del beslutats för grundskolan och gymnasieskolans tvååriga ekonomiska, sociala och telcniska linjer. Några ändringar i övrigt avser jag f. n. inle all föreslå i utbildningsprogrammet. Jag avser

Prop. 1971:37

94

att i annat sammanhang föreslå Kungl. Maj:t att uppdra ål skolöver­styrelsen alt komma in med förslag lill härav föranledda ändringar.

Del bör ankomma på skolöverstyrelsen atl medge kommun alt an­ordna vuxenutbildning. Inom de ramar som jag avser att föreslå bör det däremot stå kommunen fritt att besluta vilka kurser som skall anordnas inom den kommunala vuxenutbildningen. Jag förordar därför att rätten att besluta i dessa avseenden decentraliseras tUl skolsty­relsen.

Utbildningsvolymen inom vuxenutbildningen har som jag redovisat i del föregående vuxit starkt. Detta gäller särskilt om grund-skolkurserna, ett förhållande som jag finner glädjande.

Även om grundskolkurserna vuxit mycket utgör de en relativt liten del av den totala volymen inom den kommunala vuxenutbildningen. Som jag i det föregående framhållit är det angeläget alt särskUt inrikta sig på de lågutbildade. Grundskolkurserna bör därför ytterligare priori­teras. För atl göra detta möjligt är del enligt min mening nödvändigt alt hålla igen expansionen på det gymnasiala stadiet. När det gäller grundskoUcurser anser jag att tillträdet skall vara fritt för sökande med kortare utbildning än nio år och för sökande som har nioårig utbildning men behöver komplettera sin utbildning. Detta kan t. ex. gälla personer som genomgått tvåbokslavig linje på grundskolan enligt 1962 års läro-plcm. Däremot bör de som redan har utbildning från flickskola, folkhög­skola, gymnasium, fackskola eller motsvarande inle las emot annat än om del inte medför extra kostnader för statsverket.

För vuxenutbildningen på gymnasieskolnivå räknar jag med en ökning av resurserna med 10 % för nästa budgetår. Tekniskt bör della ske så att ökningen beräknas i förhåUande till antalet undervisningslimmar under läsåret 1970/71. Vad jag här anfört avser den genomsnittiiga ök­ningen i hela riket. Utbyggnaden varierar emellertid beträffande den kommunala vuxenutbildningen på gymnasieskolsladiel mellan olika kom­muner. Del är angeläget all man når en jämnare fördelning inom landet. På gymnasieskolsladiel bör man vidare särskilt inrikta sig på alt yrkes­inriktade kurser kommer till stånd. Det ankommer på Kungl. Maj:t att meddela närmare bestämmelser i dessa frågor.

Det bör ligga i kommunemas hand inle bara alt bestämma utbudet av kurser utan också alt besluta om själva intagningen. Jämfört med vad som gäller i fråga om ungdomsutbildningen måste vid intag­ningen beaktas ytterligare en rad förhållanden. Hänsyn till tidigare stu­dieresultat i form av betyg bör i första hand tas när det gäller att infor­mera den sökande om hans förutsättningar att följa en viss kurs. Med hänsyn tiU utbUdningens uppgift är del vid urval mellan konkurrerande sökande nödvändigt all beakta främst den enskildes behov av och syfte med den avsedda utbUdningen. I en sådan bedömning kommer bl. a. ålder och brister i tidigare utbildning all ha betydelse.

Prop. 1971:37

95

Vad jag här anfört visar all det, är förenat med stora svårigheter atl ge enkla och schabloniserade regler för intagningen liU vuxenut­bildningen. Det måste bli fråga om en prövning som tiUåler atl indi­viduella hänsyn kan las. En sådan prövning ställer krav på kunskaper om den sökandes personliga och sociala situation, liksom kännedom om lokala förhåUanden. Dessa syften torde bäst nås genom en lokalt för­ankrad inlagningsprocedur. Det bör därför vara en uppgift för kommu­nerna atl med ledning av de allmänna riktlinjer, till vilka jag återkom­mer i det följande, svara för intagningen. I takt med att erfarenheter vinns kan det naturligtvis bli aktuellt all meddela mer generella bestäm­melser.

Intagningen till ämneskurserna handhas f. n. av ungdomsutbildningens inlagningsnämnd. Med hänsyn till vad jag nyss anfört bör man nu gå över lill elt syslem med en särskUd inlagningsnämnd för vuxenutbildning inom kommunerna. I denna nämnd, som bör svara för intagningen för hela det kommunala vuxenutbUdningsområdet, bör ingå personer med erfarenhet från vuxenutbUdningsområdet. Flera kommuner har i dag upprättat s.k. vuxenutbUdningsråd, en utveckling som jag i prop. 1970: 35 ställt mig positiv tiU. Utveckluigen beträffande inrättande av vuxen­utbildningsråd är emellertid ojämn. Jag finner det angelägel alt kom­munerna inrättar sådana organ. I syfte att större likformighet skall nås i fråga om vuxenulbUdningsrådens verksamhet har jag för avsikt all i annat sammanhang föreslå Kungl. Maj:l all uppdra ål skolöverstyrelsen alt ta initiativ lill en konferens mellan berörda myndigheter. Svenska kommunförbundet och andra berörda organisationer i denna fråga. Re­sultatet av en sådan konferens kan måhända bli en rekommendation om rådens uppgifter och verksamhet. Däremot anser jag del inle - med hänsyn lill kommunernas skiftande förhållanden lämpligt alt i för­fattning ålägga kommunerna att införa vuxenutbildningsråd. Del bör stå skolstyrelsen fritt alt avgöra om man vUl låta ett sådant vuxenutbUd­ningsråd få hand om inlagningsverksamhelen eller skapa ett nytt organ.

Till grundskolkurser bör som jag redan angett sökande med kortare utbildning än nio år och de som har nioårig grundskolulbUdning men som behöver behörighelskomplellera las in i första hand. Däremot bör endast i mån av plats och i den mån det är fråga om behörighelskom-plettering sökande intas som genomgått Unje 9 g i grundskola, eller genomgått flickskola, realskola, folkhögskola (minst två årskurser), fack­skola, gymnasium eller gymnasieskola. Sökande med yrkesskolutbildning men med kort grundutbUdning i övrigt bör tas in före sökande som kan hänföras lill sistnämnda grupp. Vid konkurrens om studieplats inom grundskolkurs mellan sökande inom samma grupp bör företräde ges den som redan påbörjat studier i kommunal vuxenutbUdning.

Vid intagning till gymnasieskolkurser bör i första hand de tas in som är i störst behov av utbildningen. Delta gäller bl. a. för dem som befin-

Prop. 1971:37

96

ner sig i en utsatt social situation. Det är vidare angeläget att de äldres behov tillgodoses. Dessutom finns behov för vissa studerande all behö-righelskomplettera för all kunna komma in vid högre utbildning. De som haft mindre studiekurs i tre- eUer fyraårig gymnasieskollinje har t. ex. rätt tiU förlängd undervisning. Som hittiUs bör självfaUet gälla atl sökande skaU ha föratsättningar att följa utbUdningen. Beträffande be­dömningen härav viU jag erinra om departementschefens uttalanden i prop. 1967: 85 (s. 85), vilka riksdagen lämnat ulan erinran (SU 1967: 117 och 129).

Det finns å andra sidan sådana sökande lUl gymnasieskolkurser som inle bör beredas plats i vuxenutbildningen, t. ex. de sora viU komplettera för atl höja elt tidigare erhållet betyg i ämnet. Inte heller bör den som går i en gymnasieskola samtidigt få läsa visst ämne i kommunal vuxen­utbUdning. Den som inte kommit in i en gymnasieskola eUer avbrutit sin gymnasieskolulbUdning bör inte heller omedelbart därefter beredas plats inom vuxenutbildningen, om inte särskilda skäl föreligger. Ell sådant skäl kan vara ett dokumenterat behov alt följa en från ungdomsutbild­ningen avvikande studieform, t. ex. innebärande kombinationen studier förvärvsarbete.

Vad jag här förordat om intagningen kommer att alt släUa ökade krav på kommunerna. Att främja de lågulbildades behov av utbildning är inle enbart en fråga om att stäUa platser tiU förfogande ulan kräver också atl man aktiverar dem som bäst behöver utbUdning. Jag räknar med att skolstyrelserna här skaU göra betydelsefuUa insatser. Jag finner del an­geläget att staten bidrar tiU kommunernas utgifter för intagningsverk­samheten och därmed samraanhängande åtgärder vid de kommunala vuxenskolorna. Detta bidrag bör utgöra 2 % av det sammanlagda stats­bidraget till lönekostnader för skoUedare, biträdande skolledare och lä­rare inom den kommunala vuxenutbildningen (ämneskurser och yrkes­skolkurser). Bidraget bör beräknas även på del statsbidrag som beräknas för sludiehandledning saml studie- och yrkesorientering men ej på stats­bidrag som utgår till avgifter för sociala ändamål ra. ra. Behovet av bi­drag lill kostnader för intagning m. ra. växlar från kommun till kom­mun. Del bör övervägas om bidraget bör avvägas även med hänsyn här­tiU. Det lorde få ankomma på Kungl. Maj:l att faststäUa reglema för bi­dragets fördelning raellan kommunema.

Det har visat sig att många vuxna, bl. a. beroende på bristande studie-tradition, är i stort behov av information om frågor rörande studie-och   yrkesvalet.

Enligt 1970 års beslut höjdes det schablonbidrag som används bl. a. lill sludiehandledning och studie- och yrkesorientering från 13 % till 25 % i fråga om ämneskurser på grundskolnivå. Inom kort kommer proposilion   angående   organisationen  av  studie-  och  yrkesorientering

Prop. 1971:37

97

i det kommunala skolväsendel alt läggas fram. I nämnda proposilion kommer även frågan om studie- och yrkesorientering i de kommunala vuxenskolorna atl beröras.

Jag övergår så lill alt behandla vissa övriga frågor om de ekono­miska villkoren för en kommunal vuxenutbildning. Enligt 1967 års beslut utgår en fullständig statiig täckning av kostnader för skolledare och lärare. De statliga insatserna har som en följd härav stigit starkt. För all möta de utgifter som de nya inlagningsnämndernas verksamhet m. m. för med sig bör kommunerna som jag nyss förordat häratöver tillerkännas ell bidrag med 2 % av nämnda statsbidrag (exkl. sociala kostnader).

Som jag tidigare omtalat har Svenska kommunförbundet anhållit om all ett syslem med interkommunal ersättning skall införas för kommunal vuxenutbildning. Kommunförbundet pekar på atl den ökade satsningen på dagundervisning har medfört väsentiiga kostnadsökningar för kom­muner med vuxenundervisning. Erfarenheterna har visat atl antalet elever i den lokala gymnasiala vuxenutbildningen som är hemmahörande i annan kommun är väsentiigt större än väntat. Jag delar kommunför­bundets uppfattning. Kungl. Maj:t bör inhämta riksdagens bemyndigande atl meddela de bestämmelser som fordras för atl ett system med inter­kommunal ersättning skall kunna införas på den kommunala vuxenut­bildningens område.

Jag har i prop. 1970; 35 berört tillämpningen av gällande regler om minimiantal elever för inrättande av kurs. F. n. krävs ell stadigvarande antal om tolv elever. Detta har i vissa fall förorsakat pro­blem för glesbygdskommuner. Kungl. Maj:l har därför medgett ett stort antal dispenser. Enligt min mening bör framdeles elevantalet i kurs vara lägst åtta i orter utanför s. k. g-orl i del allmänna stödområdet. Däremot bör del liksom hittills vara tolv i övriga fall.

En viktig grapp som bör nås med vuxenutbildning utgör de handi­kappade. Del är angelägel att personer med handikapp kan beredas möjlighet all della i den kommunala vuxenutbildningen, eftersom många just på grund av sitt handikapp fått en bristfäUig utbildning. Självfallet bör handikappade elever i största möjliga utsträckning integreras i van­liga kurser. För alt hörselskadade, synskadade, rörelsehindrade och psy­kiskt sjuka lättare skall kunna genomföra studier i kommunal vuxenut­bildning anser jag i likhet med skolöverstyrelsen all bestämmelser om specialundervisning bör meddelas. Elevantalet i speciell ämneskurs och yrkesskolkurs för handikappade bör få utgöra lägst fem och del-ningsbeslämmelserna bör följa det tal som gäller för hörselklass i ung­domsskolan. Dessutom bör de bestämmelser om tekniska stödåtgärder m. m. för enstaka hörselskadade, synskadade och rörelsehindrade elever som gäller för ungdomsskolan få tillämpas även inom den gymnasiala vuxenutbildningen. Jag avser all i senare sammanhang anmäla frågan

7    Riksdagen 1971.    1 saml.     Nr 37

Prop. 1971:37

98

angående uppdrag åt skolöverstyrelsen all komma in till Kungl. Maj:l med förslag när det gäUer frågan om särskUd undervisning inom kom­munal vuxenutbildning.

Jag vUl i della sammanhang även beröra vissa frågor av organisa­torisk karaktär. Den kommunala vuxenutbildningen är en del av del kommunala skolväsendet. F. n. gäUer att ämneskurserna förläggs till en skolenhet med grandskola eller fackskola/gymnasium. Yrkesskolkurserna är däremot en del av yrkesskolan i kommunen. Om ämneskursemas om­fattning varaktigt utgör 16 poäng, kan en särskild skolenhet för vuxen­utbildning inrättas.

Inom ungdomsulbUdningen ersätter den 1 juli 1971 gymnasieskolan de tte nuvarande skolformerna fackskola, gymnasium och yrkesskola. På motsvarande sätt bör ämneskurser och yrkesskolkurser ersättas från sam­ma dag av gymnasieskolkurser inom vuxenutbildningen.

I fråga om organisatorisk anknytning av dessa kurser bör kommuner­na lämnas en betydande frihet att välja den lämpligaste formen. I de fall utbUdningen har mindre omfattning bör den knytas lill resp. skolen-hel för ungdomsutbildningen. Är den av större omfattning bör den kunna få förläggas lUl en särskild skolenhet för vuxenutbildning. Därvid bör dock ej längre göras någon skiUnad mellan olika slag av kurser. Ett sådant sammanförande av oUka kurser tUl en särskild skolenhet kommer på detta sätt att leda till en integration av samma slag som statsmakterna beslutat för ungdomsulbUdningen. Vad jag här senast föreslagit gör del nödvändigt atl göra vissa jämkningar i nuvarande bestämraelser om skol­ledningen och om poängberäkningen vid de särskUda skolenheterna. Be­slut om inrättande av särskild skolenhet bör liksom hittUls kräva till­stånd. Tillståndsfrågan bör dock kunna decentraliseras till skolöversty­relsen.

Lärama inom den kommunala vuxenutbildnuigen är f. n. anställda som limlärare. Lärare i yrkesskolan kan dock i sitt tjänsteunderlag in­räkna yrkesskolkurser. Som framgått av den tidigare redovisningen har synpunkter hämtats in från ett par länsskolnämnder beträffande frågan om lärares fyUnadsljänslgöring i fråga om ämneskurser inom VuxenutbUdningen. Vad som anförts har övertygat mig om att man nu utöver eixsterande raöjligheter bör medge lärare i ungdomsutbild­ning i kommun i det allmänna stödområdet utanför s. k. g-orl möjlighet att i tjänsten inräkna undervisning i kommunal vuxenutbildning. Under­laget för lärartjänster i dessa kommuner blir därmed större.

De statliga skolorna för vuxna i Norrköping och Härnösand är riksrekryterande. Elevantalet har ökat successivt under hela 1960-lalet. Liksom beträffande den komraunala vuxenutbildningen bör vid sistnämnda skolor förändringar i utbildningsprogrammet genom­föras fr.o.m. budgetåret 1972/73. KungL Maj:t bör uppdra åt skol­överstyrelsen all komma in med förslag till erforderliga förändringar.

Prop. 1971:37

99

Dimensioneringen av utbildningen vid de statliga vuxenskolorna bör liksom hittills avgöras genom beslut av statsmakterna från år lill år. I fråga om den muntliga undervisningen har det med nuvarande bestäm­melser vid vissa tillfällen varit svårt att på förhand veta om en kurs kan komma tiU stånd på grund av att antalet anmälda elever varit för lågt. Della har medfört stor osäkerhet för eleverna i den varvade undervis­ningen beträffande möjligheten atl kunna fuUfölja sina studieplaner. Jag anser därför att formerna för resursanvisning tUl de statliga skolornas muntliga undervisning bör omprövas. Det bör därvid undersökas om det är möjUgt all tiUämpa t. ex. elt syslem för resursanvisning motsvarande det som finns i folkhögskolan. Inom skolöverstyrelsen finns f. n. en ar­betsgrupp som har tUl uppgift att se över den statiiga vuxenutbildningen. Kungl. Maj:t bör uppdra åt skolöverstyrelsen all i samband med anslags­framställningarna för budgetåret 1972/73 komma m raed förslag till ändrad resurstUldelning för statens skolor för vuxna.

6.3 Folkbildningsarbetet m. m.

Sora jag redovisat i det föregående beslöt statsmakterna år 1970 alt öka stödet lill det fria och frivilliga bildningsarbetet. Stödet är så utfor­mat all högre statsbidrag utgår lill utbUdningsverksamhet som kan med­verka till en utjämning av utbildningsklyftan meUan yngre och äldre. Intresset för de s. k. prioriterade cirklarna har visat sig stort. Omkring 17 500 sådana cirklar har startat under hösten 1970. Ämnena engelska och samhäUskunskap svarar för del största antalet av dessa studiecirklar. Det åvilar utbildningsmyndighelema att följa upp de beslut som fallats.

I prop. 1970: 35 (s. 42) anmälde jag att Kungl. Maj:l tiUkallat sak­kunniga för all leda en försöksverksamhet inom vuxenutbild­ningen med syfte att undersöka vUka förhåUanden som medverkar lill att personer med kort gmndutbildning inle utnyttjar möjligheterna tiU stu­dier. Som framgått av vad jag anfört under 5.3.2 bedriver kommittén (FÖVUX) under innevarande budgetår försöksverksamhet på ett tiotal orter. Erfarenheter från verksamheten visar alt försöksperioden bör förlängas för alt få del underlag för en säkrare bedömnuig av de kort-utbildades ulbUdningssilualion som fordras för raer systematiska insat­ser. Jag förordar all kostnaderna för försöksverksamheten får bestridas med medel från reservationsanslaget Koraraittéer ra. ra. under åttonde huvudtiteln även budgetåret 1971/72.

Samarbelsgruppen mellan skolöverstyrelsen, universitetskanslersämbe­tet och studieförbunden (SAMSUS) har i en särskild rapport lagt fram olika förslag om samarbete mellan folkbildning och universitet. Sam­arbetet avser bl. a.   universitetscirklarna.

I likhet med SAMSUS anser jag all universiteten kan och bör spela

Prop. 1971:37

100

en aktiv roll i del allmänna bildningsarbelet och all resurser bör anvisas för all kontakterna mellan universitet och folkbildningsorganisalioner skall förbättras. lag anser därför all elt särskUt samarbetsorgan mellan universitet och studieförbund bör inrättas vid vart och ett av univer­siteten för olika samarbelsfrågor, bl. a. alt medverka vid förmedling av handledare lill statsunderstödda universilelscirklar. Medel för all börja sådan verksamhet budgetåret 1971/72 har beräknats under anslaget För­valtningar m. m. vid universiteten och vissa högskolor. Del ankommer på utbildningsmyndighelema atl hålla erforderlig kontakt med studieför­bunden i dessa frågor.

SAMSUS har föreslagit en rad ändringar i slatsbidragsreglerna, vilka tagits upp av skolöverstyrelsen i verkets anslagsframställningar för nästa budgetår.

lag är f. n. inle beredd alt föreslå någon höjning av bidragen tiU uni­versitetscirklarna. Förslaget om höjning av antalet deltagare från högst 20 lUl högst 25 tillstyrker jag. Den av SAMSUS föreslagna minskningen av antalet studielimmar och sammankomster per cirkel skulle enligt min mening leda lUl att del blir svårt alt i en universiletscirkel nå önskad för­djupning av kunskaperna saml erforderliga insikter. Jag är därför inle beredd att förorda en ändring av gällande bestämmelser. Minimiantalet studielimmar bör alltjämt vara 48, fördelade på minst 16 sammankoms­ter. Nuvarande krav på ledarens kompelens bör behållas. Jag vill emel­lertid i della sammanhang erinra om att skolöverstyrelsen har rätt alt medge dispens från della krav. Det bör vara möjligt alt försöksvis tillåta alt bidrag lill lärarkostnader utn3flljas för kostnader för radio-och TV-burna avsnitt i undervisningen.

Beträffande statsbidrag lill lärares resor har riksdagen tidi­gare fastslagit (prop. 1970: 35, SU 1970: 107, rskr 1970: 273) att ulbUd-ningsmyndighetema i samband med sin prövning av omfattningen och inriktningen av del statliga stödet till studiecirkdverksamhet skall över­väga frågan om önskvärdheten av särskilda åtgärder för att underlätta anskaffandet av handledare lill studiecirklar i glesbygder.

Jag anser del angelägel atl stimulera lill vuxenutbildning i glesbygder, varför jag föreslår atl statsbidrag bör ulgå lill resekostnader och trakta­mente för sludiehandledare vid allmän studiecirkelverksamhet och lärare inom den kommunala vuxenutbildningen i det allmänna stödområdet utanför s. k. g-ort. Statsbidraget bör beslämmas till 75 % av resekost-nadsersätlning och traktamente enligt allmänna resereglemenlet (1952: 735, ändrat senast 1970: 872).

Jag vill slutligen i detta sammanhang också beröra den lärarut­bildning för folkhögskola och folkbildning som fr. o. m. budgetåret 1969/70 anordnas i Linköping. Denna utbildning har mötts av stort intresse, inte minst bland dem som genom aktivt arbete i folkbildningen kan anses ha särskilda fömtsättningar atl tillgodogöra sig utbUdningen.

Prop. 1971:37

101

För urvalet av sökande tillämpas f. n. en provisorisk anordning. Jag ut­talade i prop. 1969: 52 alt erfarenheten av dessa försök bör avvaktas in­nan en definitiv ställning las till intagningsreglerna. Kungl. Maj:t bör uppdra åt skolöverstyrelsen all senast den 1 november 1971 redovisa erfarenheterna av hittillsvarande inlagningsbestämmdser.

6.4 Pedagogiskt forsknings- och utvecklingsarbete

I prop. 1970: 35 framhölls att den ökade satsningen på utbildning för vuxna ställer krav på större resurser för beaktande av dessas behov inom ramen för del pedagogiska forsknings- och utvecklingsarbetet. Pedagogik-utredningen har lämnat ell betänkande (SOU 1970: 22) som berör bl. a. allmän pedagogisk utveckling och forskning. Kungl. Maj:t har tidigare denna dag fallat beslut om en proposition i della ärende. Pedagogikul­redningen har under hösten 1970 redovisat en diskussion från en kon­ferens om forskning och utveckling inom vuxenutbildningen och kom­mer enligt vad jag inhämtat inom kort all lägga fram elt särskilt förslag som berör vuxenutbildningens område. I samband med vuxenutbild­ningens expansion kan man konstatera ett ökande forskningsintresse för vuxenutbUdningsfrågor. F. n. pågår åtskilliga olika forskningsprojekt på vuxenutbildningens område. Del är angeläget att man inom ramen för resurserna lUl pedagogiskt forsknings- och utvecklingsarbete ger ökat utrymme ål vuxenutbildningen. Behovet av läromedel specielll för vuxna bör, som jag tidigare nämnt följas mycket uppmärksamt. Inom skolöver­styrelsen har projekt startat som gäller läroplansanpassning och lärome­delsutveckUng inom vuxenutbUdning.

Även den verksamhet som bedrivs av TRU-kommittén är ett led i arbetet alt finna nya metoder för undervisning av bl. a. vuxna. Till kom­mitténs verksamhet hör också atl producera läroböcker anpassade för vuxna. Jag vill i detta sammanhang erinra om att kommitténs belänkande om den framtida organisationen av den verksamhet som kommittén i dag svarar för lorde komma all publiceras inom de närmaste månaderna.

6.5 Fria läromedel

Under de senaste decennierna har studiestödet byggts ut successivt i de frivilliga skolformerna. Systemet med avgifter för undervisning har av­skaffats. Det sludiesociala slödel blev föremål för en genomgripande reform år 1964.

Ett betydelsefuUt led i strävandena att lindra den enskildes ekonomiska belastning imder utbildning har varit tillhandahållandet av fria läromedel. Sedan länge är della genomfört i den obUgatoriska skolan. I de frivilliga skolformerna började kommunerna införa fria läroböcker under 1950-talel. Läromedelsulredningen fick som en av sina uppgifter att överväga

Prop. 1971:37

102

frågan om en eventueU vidgning av de indirekta sludiesociala stödåtgär­derna i form av fria läroböcker m. m. tiU studerande inom nya områden av UtbUdningsväsendet. Utredningen har nu föreslagit (SOU 1970: 10) alt läromedel skaU tillhandahållas de studerande utan kostnad vid aUa de utbUdningsanstalter där studiehjälp enligt studiehjälpsreglementet ut­går. Kostnaderna härför skaU enligt förslaget bäras av huvudmännen.

Som utredningens egna undersökningar visar har den övervägande delen av priraärkommunerna redan nu infört fria läromedel för sina studerande. Svenska koramunförbundet har pekat på att det torde vara betydligt raindre än 10 % av gymnasiekommunemas elever sora läsåret 1970/71 ej fick fria läromedel. Även om bl. a. kommunförbundet anslu­tit sig tiU utredningens förslag om lagstiftning, har utvecklingen och dagens läge övertygat raig om att lagstiftning inle behövs för alt man skaU nå utredningens syften. Kommunerna kan då också få full frihet all beträffande de utbUdningar för vilka de är huvudmän eller eljest har ell betydande ansvar, välja den lämpligaste formen för att tillhandahålla fria läromedel.

Utredningen har föreslagit att fria läromedel skall införas också vid vissa statliga utbildningsanstalter som tiUhör sludiehjälpssyslemets om­råde. Det gäUer bl. a. om trädgårdsskolan i Norrköping, vissa kurser vid sjöbefälsskoloma och statens brandskola samt om vissa utbUdningar som föreslagits bli kommunaliserade (t. ex. landsköterske- och tandtekniker-skolor). Vid de StatUga vuxenskolorna i Norrköping och Härnösand tiU­handahålls redan fria läromedel. EnUgt rain raening bör medel anvisas fr. o. ra. budgetåret 1972/73 för att ge de skolor, för vUka organisato­riska ändringar nu ej är aktueUa, möjUghet att tUlhandahåUa fria läro­medel. Utgångspunkt för raedelsberäkningar bör vara de av utredningen beräknade kostnaderna för reformen. Det ankommer på resp. tillsyns­myndigheter att begära erforderliga medel i anslagsframställningarna för budgetåret 1972/73. Utredningens förslag ora ökat statsbidrag till en­skUda huvudmän är jag ej beredd att tiUstyrka.

6.6 Studiesociala frågor

Även på det studiesociala området bör åtgärder vidtas för atl för­bättra utbildningsmöjligheterna för de vuxenstuderande. Det förslag som 1968 års studiemedelsutredning nyUgen har lagt fram (Ds U 1970: 13) innebär att vuxenstuderande och även andra studerande inom studie­medelssystemet skaU få rätt liU studiemedel vid deltids­studier. Enligt utredningen bör studiemedel utgå liU den som be­driver studier på minst halvlid. Förutsättningen härför skall dock vara att den aktivitet som den studerande bedriver vid sidan av studierna är sådan att den kan anses utgöra rimligt skäl för dellidssludier. Denna

Prop. 1971:37

103

verksamhet skall vidare vara av sådan omfattning alt den omöjliggör heltidsstudier. I övrigt innebär utredningens förslag följande. Studieme­del lill deltidsstuderande bör ulgå med hälften av vad som utgår lill hel­tidsstuderande. BamtiUägg bör utgå med samma belopp som för hel­tidsstuderande. Hänsyn lUl egen och makes inkomst bör las enligt sam­ma principer som för heltidsstuderande. Hänsyn till förmögenhet bör tas i samma utsträckning som för heltidsstuderande.

Remissinstanserna är eniga om alt studiestöd bör ulgå lUl deltids­studerande. Däremot råder oenighet om vilka grupper som bör få rätt lill studiestöd och om viUca förmåner som bör utgå. Kommittén för stu­diestöd ål vuxna (SVUX) har lagt fram ett förslag som innebär att nå­gon prövning av skälen för dellidssludier ej skall ske. Utredningen är dock inte enig på denna punkt. Förslagel av SVUX innebär vidare ge­nerösare regler än vad studiemeddsulredningen föreslagit för reduktion av studiemedel med hänsyn lill egen inkomst.

EnUgt min mening bör rätt lill studiemedel för deltidsstudier i fort­sättningen medges för den som studerar på minst halvtid. LO anser alt även de deltidsstuderande som studerar vid läroanstalter där studiehjälp utgår, dvs. främst studerande vid gymnasial vuxenutbildning, bör få rätt lill studiestöd enligt samma principer som föreslås för studerande inom studiemedelssystemet. Centrala studiehjälpsnämnden (CSN) har emeUer­tid nyligen lagt fram elt förslag om överförande av VuxenutbUdningen från studiehjälps- tUl studiemedelssystemet. Förslaget kommer att skic­kas på remiss. I avvaktan på resultatet av remissbehandlingen bör rät­ten lill studiestöd vid dellidssludier avse endast utbildningsvägar som i dag läcks av studiemedelssystemet.

Frågan om man i enlighet med studiemeddsulredningen skaU kräva all den studerande som vill utnyttja studiemedel skall kunna ange rim­liga skäl för all han bedriver ddtidsstudier har tilldragit sig stort in­tresse vid remissbehandlingen. SVUX:s förslag härom har tillstyrkts av de flesta remissinstanserna. Bl. a. LO, UKÄ och CSN pekar dock på alt SVUX:s förslag kan få icke önskvärda konsekvenser för ung­domsutbildningens del. PrincipieUa skäl talar visserUgen för all den stu­derande själv bör få avgöra om han skaU studera på hellid eller halv­tid, men enligt min uppfattning bör såsom villkor för studiemedel liU deltidsstuderande åtminstone t. v. gäUa att han har rimUga skäl för all begränsa sina studier tiU dellidssludier. Som sådant skäl bör kunna god­tas förvärvsarbete som är av sådan omfattning alt del omöjliggör hel­tidsstudier. Andra skäl kan vara vård av egna barn eller sjukdom. Den närmare prövningen härav bör ankomma på studiemedelsnämndema. I stort bör därvid gälla vad studiemeddsulredningen föreslagit. Vad jag nu har förordat leder till atl studiemedelsnämnderna skall undersöka i vad mån skäl för dellidssludier föreligger. Denna prövning kommer alt gäUa i huvudsak sådana personer som bedriver studiemedelsberät-

Prop. 1971:37

104

tigade dellidssludier i mer eller mindre direkt anslutning lill sin ung­domsutbildning.

För vuxenstuderande torde däremot tiUräckliga skäl för dellidssludier kunna anses föreligga generellt. Någon närmare prövning behöver där­för inte göras i sådana fall. Som vuxenstuderande bör räknas personer som börjar studera först efter ett inle alltför obetydligt uppehåll i stu­dierna och som under uppehållet ägnat sig ål förvärvsarbete, vård av egna barn eUer motsvarande. För handikappade studerande bör nuvaran­de praxis tUlämpas även i fortsättningen.

Studiemedelsulredningens förslag lill förmånsregler innebär atl studie­bidrag och ålerbelalningspliktiga studiemedel skall ulgå med 50% av vad som utgår till heltidsstuderande. Jag tillstyrker detta förslag liksom förslagel all barntillägget till deltidsstuderande bör utgå med oreducerat belopp.

Reduktionsreglerna med hänsyn lill egen inkomst föreslås av studie­meddsulredningen ändrade så alt fribeloppel skall utgöra 100 % av bas­beloppet för termin (heltidsstuderande 40 %). SVUX har föreslagit ett fribelopp om 150 % saml dessutom ändring av de procentsatser var­med studiemedlen reduceras. Enligt min mening bör fribeloppel för deltidsstuderande fastställas till 125 % av basbeloppet för termin i vad avser egen inkomst och till 250 % av basbeloppet för termin i vad avser makes inkomst. Överskjutande del bör reduceras enligt nuvarande reg­ler för heltidsstuderande, eller med två tredjedelar resp. en tredjedel.

Meritprövningen för deltidsstuderande bör som CSN framhåller an­sluta sig tUl de regler som f. n. gäller för heltidsstuderande. Det ankom­mer på CSN atl meddela anvisningar om merilprövning för deltidsstu­derande. Nu gällande regler om maximitid för studiemedel bör gälla även för deltidsstuderande.

Studiemeddsulredningen har även föreslagit atl en sista ansökningsdag för studiemedel skall fastställas. Nuvarande syslem har enligt utredningen inneburit betydande ölägenheter vid behandlingen av sludiemeddsan­sökningar. Beviljandet av studiemedel för fortsatta studier skall i prin­cip granda sig på de studieresultat som uppnåtts under tidigare termi­ner. Den studerande bör dock få åberopa studieresultat som redovisas i början av den termin som ansökan om studiemedel avser. Vad utred­ningen och remissinstanserna har ullalat har övertygat mig om alt stu­diemedelsförordningen (1964: 401) bör kompletteras med en bestäm­melse om när och hur ansökan om studiemedel skall inges. Ansökan som inges efter ansökningstidens utgång bör få prövas endast om sär­skilda skäl föreligger. Som sådant särskilt skäl bör räknas t. ex. sjuk­dom eller utlandsvistelse eller alt sökande börjar sina studier efter an­sökningstidens utgång och därför begär studiemedel endast för del av terminen. Med hänsyn härtUl anser jag all beslut om ansökningstiden bör få fattas av centrala studiehjälpsnämnden.

Prop. 1971:37

105

Vad jag nu har föreslagit i fråga om studiestöd åt deltidsstuderande och om ansökningstid bör träda i kraft den 1 juli 1971. Mina förslag föranleder ändringar i 5, 8, 9, 11 och 15 §§ i studiemedelsförordningen (1964: 401).

I enlighet med del anförda har inom UtbUdningsdepartementet upp­rättats förslag liU lag om ändring i sludiemeddsförordningen (1964: 401).

7 Hemställan

Jag hemsläller, atl Kungl. Maj:l föreslår riksdagen all

1)

antaga förslaget lill lag om ändring i studiemedelsförordningen (1964: 401),

2)

bemyndiga Kungl. Maj:l all meddela de bestämmelser som be­hövs för all införa ett system med interkommunal ersättning på den kommunala vuxenutbildningens område,

3)

godkänna vad jag i del föregående förordat i fråga om inrättande av och skolledning för särskild skolenhet med kommunal vuxen­utbildning m. m.,

4)

medge all reservationsanslaget Kommittéer m. m. under åttonde huvudtiteln får tas i anspråk under budgetåret 1971/72 för för­söksverksamhet med viss vuxenutbildning,

5)

godkänna vad jag i övrigt förordat om kommunal vuxenutbild­ning, studiecirklar och fria läromedel vid statliga läroanstalter.

8 Anslagsberäkningar för budgetåret 1971/72

G 5. Bidrag till driften av kommunala skolor för vuxna

1969/70 Utgift 65 180 540 1970/71 Anslag 98 000 000 1971/72 Förslag    130000000

Kommunal gymnasial vuxenutbildning omfattar enligt beslut av 1967 års riksdag (prop. 1967: 85, SU 1967: 117 och 129, 2LU 1967: 45, rskr 1967: 277 och 290) utbildning motsvarande läroplanerna för grundsko­lans högstadium, fackskolan, gymnasiet och yrkesskolan. Statsbidrag ut­går med 100 % av utgifterna för löner tiU lärare och skolledare. Be­stämmelser om utbetalningen har meddelats i stadgan (1967: 452) för gymnasial vuxenutbildning (ändrad senast 1970: 971).

Nya bestämmelser beräknas bli utfärdade i samband med bestäm­melserna om den nya gymnasieskolan.

Skolöverstyrelsen

1. Överstyrelsens anslagsberäkning för budgetåret 1971/72 framgår av följande sammanstäUning.

Prop. 1971:37

106

Skolöverstyrelsen

Lönekostnadspålägg m. m.

17 304 000

Gymnasial utbildning

56 748 600

Förgymnasial utbildning

33 192 500

Skolledare m.m.

7 873 700

Tekniska aftonskolor

7 683 800

Övriga yrkesskolkurser

50 400 000

173 202 600

+

75 202 600

Avrundat     -|-

75 000 000

2.

För budgetåret 1971/72 räknar skolöverstyrelsen med en fortsatt expansion av såväl den förgymnasiala som den yrkesinriktade och mer teoretiska gymnasiala utbUdningen genom att organisationen bl. a. ytter­ligare utvidgas lill framför aUl glesbygdskommuner.

3.

För budgetåret 1971/72 beräknar skolöverstyrelsen medel för 18 tjänster som rektor, 15 tjänster som sludiereklor vid särskilda skolen­heter samt 290 arvodestjänster som sludiereklor. Dessutom föreslår över­styrelsen all sammanlagt 180 arvodestjänster som huvudlärare inrättas vid de särskilda skolenheterna.

4.

EnUgl ämbetsskrivelse den 15 mars 1968 bör skolöverstyrelsen verka för avveckling av skolformen teknisk aftonskola, dock under förul-sällning alt jämförbara utbildningsalternativ skapas inom den lokala VuxenutbUdningen. Sedan fackskola nu införts på samtUga gymnasie­orter är de tekniska aftonskoloma till största delen helt eller delvis av­vecklade. På vissa orter har dock av särskilda skäl medgetts intagning av elever även läsåret 1970/71. Överstyrelsen uppskattar antalet under­visningsavdelningar läsåret 1971/72 lUl ca 160.

5.

När det gäller handikappade vuxenstuderande föreslår överstyrel­sen med hänvisning bl. a. till en skrivelse till Kungl. Maj:t den 16 mars 1970, att bestämmelsema om specialundervisning samt tekniska stöd­åtgärder m. m. som nu gäller inom barn- och ungdomsskolan blir tiU-lämpliga även inom den gymnasiala VuxenutbUdningen.

I nämnda skrivelse hemställer överstyrelsen att bestämmelserna om specialundervisning, såsom de framgår ur 11 kap. 28 § skolstadgan, införs i Kungl. Maj:ts stadga för gymnasial vuxenutbildning, men med den ändringen att dels elevantalet i speciell ämneskurs och speciell yrkesskolkurs för hörselskadade, synskadade och rörelsehindrade elever får utgöra lägst fem, dels ddningslalel för sådan kurs får följa del tal som gäller för hörselklass i barn- och ungdomsskolan, dels att de nyss­nämnda uttrycken speciell ämneskurs och speciell yrkesskolkurs för hörselskadade, synskadade och rörelsehmdrade elever får i vad avser gymnasial vuxenutbildning ersätta de inom barn- och ungdomsskolan förekommande uttrycken hörselklass, synklass och klass för rörelse­hindrade, alt bestäramelserna om tekniska stödåtgärder ra. m. för en-

Prop. 1971:37

107

staka hörselskadade saml rörelsehindrade elever gällande ungdomsskolan (jfr prop. 1971: 1 bU. 10 s. 191) skall få tiUämpas inom den gymnasiala vuxenutbildningen.

Föredraganden

I det föregående har jag förordat vissa riktlinjer för utbyggnaden av och intagningen lill den kommunala vuxenutbildningen m. m. Jag be­räknar de totala kostnaderna tiU 130 mUj. kr.

Jag hemställer, att Kungl. Maj;t föreslår riksdagen

att tiU Bidrag till driften av kommunala skolor för vuxna för budgetåret 1971/72 under åttonde huvudtiteln anvisa ett för­slagsanslag av 130 000 000 kr.

G 6. Bidrag till studiecirkelverksamhet

1969/70 Utgift 77 966 714 1970/71 Anslag 98 000 000 1971/72 Förslag    130000000

Enligt bestämmelserna i kungörelsen (1963: 463) om statsbidrag tiU det fria och frivilliga folkbUdningsarbetet (omtryckt 1970: 329) utgår statsbidrag tiU studiecirklar i allmänhet med högst 75 % av de bidrags­grandande kostnaderna. Bidragets storlek bestäms av följande regler.

För alknän studiecirkel kan bidraget lill kostnadema för ledare och studiemateriel för varje studietimme utgöra högst 30 kr., varav högst 24 kr. för ledararvode. Statsbidrag kan i aUmänhet inte utgå för mer än tte studielimmar vid varje sammankomst. Medverkar expert eUer fackman i allmän studiecirkel, som han ej tillhör, utgår statsbidrag tiU kostnaderna för arvode, resekostnadsersättning och traktamente lUl högst 30 kr. för varje studietimme.

För studiecirkelverksamhel i vissa ämnen och på en nivå som svarar mot högst grundskolans årskurs 9 utgår elt tilläggsbidrag av högst 10 kr. per studietimme. Bidraget får användas tiU kostnader för såväl ledar­arvode som studiemateriel. Bidrag till dessa cirklar kan utgå med 100 % av verifierade kostnader för ledararvode och studiemateriel, dock högst med 40 kr. per studietimme.

För universiletscirkel kan bidraget lill kostnaderna för ledararvode och studiemateriel utgöra högst 75 kr. för varje studietimme, varav högst 60 kr. kan avse ledararvode.

Skolöverstyrelsen

1.

För budgetåret 1971/72 räknar skolöverstyrelsen med en forlsall ökning av antalet allmänna studiecirklar och universitelscirklar.

2.

Skolöverstyrelsen föreslår all bidraget lill experlmedverkan i all­män studiecirkel höjs till högst 54 kr. per timme (+450 000 kr.).

Prop. 1971:37

108

3.

Vidare föreslår skolöverstyrelsen atl bidraget lill universilelscirklar höjs från 75 kr. per timme till 90 kr. per timme, varav högst 75 kr. till kostnader för ledararvode samt att bidraget lill rese- och traktaments­kostnader för cirkdledare höjs från 75 % lill 100 % (+2 200 000 kr.).

4.

Överstyrelsen föreslår alt bidrag får ulgå lill intematkurser för in­formation tUl lärare och andra rådgivare saml lill kostnader föi resor, inackorderingsavgifler, material m. m. vid utbUdningskurser för lärare främst i vuxenpedagogik (+60 000 kr.).

För alt bereda ökade möjligheter lill kvalificerade studier inom ett begränsat område föreslår skolöverstyrelsen vidare all samma bestäm­melser bör gälla för universilelscirklar som för allmänna studiecirklar. Beträffande bestämmelsen om högsta tillåtna antal deltagare i universi­telscirklar förordar överstyrelsen en höjning lill 25 för att möjliggöra ett ökat dellagande på orter där del föreligger svårigheter all få tillräck­ligt många kompetenta ledare. Vidare föreslår överstyrelsen att kraven på ledarens kompelens utformas så alt även den som saknar i författ­ningen angiven kompetens men äger erforderliga ämnesmässiga och pe­dagogiska kunskaper skall kunna godkännas som ledare i universiletscir-kd.

Överstyrelsen föreslår alt överstyrelsen medges möjlighet atl försöksvis tillåta all bidrag avsedda för täckningen av lärarkostnader i stället får utnyttjas för all täcka kostnader för radio- och TV-burna avsnitt i under­visningen samt all antalet studielimmar i en studiecirkel skall vara minst 20 fördelade på minst tio sammankomster.

Föredraganden

Antalet statsbidragsberättigade studiecirklar har ökat myckel starkt under 1960-lalel. Läsåret 1968/69 uppgick antalet tiU ca 136 000 och 1969/70 till ca 158 000. SamhäUets slöd har varit av stor vikt för den­na snabba ökning. Under de senaste åren har statsbidragen förbättrats. Beslut härom har fallals vid 1963, 1964, 1965, 1967 och 1970 års riksdagar. Inom vuxenutbildningen spelar folkbildningen en viktig roll, något som betonats bl. a. i prop. 1970: 35. Statsmakterna beslöt förra året (prop. 1970: 35, SU 1970: 107, rskr 1970: 273) om förbättrade ar­betsvillkor för studiecirklarna. Stödet differentierades så atl högre bi­drag utgår lill sådan studieverksamhet som kan medverka lill utjämning av utbildningsklyftan.

Jag är inte nu beredd alt förorda en höjning av bidraget tiU expert­medverkan i allmän studiecirkel eller en höjning av bidraget lill uni­versitelscirklar.

Överstyrelsens förslag om bidrag till kurser ra. m. för lärare inom extern universitetsutbildning har jag ingen erinran mol. Jag utgår emel­lertid från all anslaget Lärares fortbildning m. m. (F 16) tas i anspråk för denna verksamhet.

Prop. 1971:37

109

Frågan om ändringar i bestämmelserna för universilelscirkdverksam-helen har jag berört i det föregående.

Vid anslagsberäkningen har jag tagit hänsyn lill förslaget om stats­bidrag för resor till handledare för allmän studiecirkel i glesbygd. Jag hemställer, all Kungl. Maj:t föreslår riksdagen

alt till Bidrag till studiecirkelverksamheten för budgetåret 1971/72 under åttonde huvudtiteln anvisa ett förslagsanslag av 130 000 000 kr.

G 7. Bidrag till studieförbund

1969/70 Utgift

6 869 000

1970/71 Anslag        8 400 000 1971/72 Förslag        8900000

Enligt de principieUa grander som godtagils av 1963 års riksdag (prop. 1963: 36, SU 1963: 74, rskr 1963: 190) utgår bidrag tiU av skolöversty­relsen godkända studieförbund (f. n. tolv). Bidraget utgår dels till orga-nisationskoslnader dels lill kostnader för pedagogisk verksamhet.

Bidraget liU organisationskoslnaderna skall fördelas mellan studieför­bunden med hänsyn dels tiU kostnaderna för studiecirkelverksamhel, dels till den bidragsberättigade sludiecirkelverksamhelens geografiska spridning. Till de poster som får beaktas vid beräkningen av delta bi­drag, hör utgifterna för instruktörer och centralt anställd personal även den personal som sysslar med pedagogiska uppgifter , förbunds­ledningens lokaler, inlernalionella förbindelser, instruktions- och in­spektionsresor, konferenser och studiepropaganda.

Bidraget lill pedagogisk verksamhet skall fördelas meUan förbunden i proportion till genomsnittliga antalet slalsbidragsberältigade studietim­mar under de tre senaste verksamhetsåren. Bidraget skall användas för åtgärder av pedagogisk natur inom sludiedrkelverksamhelen, i första hand lill utgifter för utbildning av ledare för studiecirklar, framställning av studiemateriel och pedagogiska hjälpmedel, anskaffande av apparater för pedagogiskt brak samt pedagogisk försöksverksamhet.

Sedan budgetåret 1967/68 utgår ell särskilt belopp liU studieförbun­dens pedagogiska verksamhet bland handikappade. Medlen skall för­delas mellan studieförbunden med hänsyn liU deras insatser för att ut­veckla studiehjälpmedel och sludiemeloder för handikappade.

Skolöverstyrelsen

1.

överstyrelsen föreslår all bidraget lill studieförbundens organisa-tionskoslnader höjs med 700 000 kr. till 4,9 milj. kr.

2.

Bidraget till studieförbundens pedagogiska verksamhet bör ökas med 500 000 kr. lUl 4,4 milj. kr.

3.

Bidraget till studieförbundens pedagogiska verksamhet för handi-

Prop. 1971:37

110

kappade bör enUgt överstyrelsens förslag höjas med 300 000 kr. till 600 000 kr.

Föredraganden

Studieförbundens verksamhet utgör en väsentlig del av VuxenutbUd­ningen. Jag förordar alt anslaget höjs med 500 000 kr. från nuvarande 8,4 mUj. kr. tiU 8,9 mUj. kr. Jag har därvid beräknat 4,4 raUj. kr. liU organisalionskostnader, 4,1 milj. kr. tUl pedagogisk verksamhet och 400 000 kr. tiU pedagogisk verksamhet för handikappade. Jag hemställer, all Kungl. Mai:t föreslår riksdagen

alt tiU Bidrag till studieförbund för budgetåret 1971/72 under åttonde huvudtiteln anvisa ett anslag av 8 900 000 kr.

Med bifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemstäUt förordnar Hans Maj:t Konungen att till riksdagen skall avlåtas proposilion av den lydelse bilaga lill detta protokoll utvisar.

Ur protokollet: Britta Gyllensten

Prop. 1971:37

111

Innehåll

Sida

1

Inledning

5

2

Nuvarande utbildningsvägar för vuxna

7

2.1

Kommunal vuxenutbildning

7

2.2

Statlig vuxenutbildning

8

2.3

FoUdiögskola

9

2.4

Studieförbund

11

2.5

Kurser i radio och television

11

2.6

Arbetsmarknadsutbildning

12

2.7

Eftergymnasial vuxenutbildning

14

2.8

Korrespondensundervisning

15

2.9

Löntagarorganisationernas utbildning

16

2.10

Statlig personalutbildning

17

2.11

Svenska kommunförbundels utbildningsverksamhet

19

2.12

Svenska landstingsförbundets utbildningsverksamhet

22

2.13

Utbildningen inom det privata näringslivet

24

3 Vuxenutbildningen och forskningen

25

3.1

Inledning

25

3.2

Elever i kommunal vuxenutbildning

26

3.3

Elever i annan vuxenutbUdning

29

4 Problem och debatt

34

4.1

Uppsökande verksamhet

34

4.2

Informationsfrågor

36

4.3

Motivation för studier

37

4.4

Läromedel för vuxna

38

4.5

Tjänstledighet för studier

39

4.6

Vägar lUl högre utbildning

39

4.7

Gymnasieskolans framlida struktur

40

4.8

Yrkesteknisk högskolutbUdning

42

5 Förslag på vuxenutbildningens område m. m.

43

5.1  Kommunal vuxenutbildning

43

5.1.1

Anordnande av vuxenutbildning

43

5.1.2

UtbUdningsprogram

44

5.1.3

Dimensionering och ämnesval

46

5.1.4

Urval bland sökande

47

5.1.5

Organisatoriska frågor

48

5.1.6

Övriga frågor

50

5.2

StalUg vuxenutbildning

51

5.3

Folkbildningsarbetet

52

5.3.1

Studiecirkel verksamheten

52

5.3.2

Kommittén för försöksverksamhet med vuxenutbild­ning (FÖVUX)

58

5.3.3

Extern universitetsutbUdning

60

5.4  Fria läromedel

64

5.4.1

Avgränsning av utredningsuppdraget

64

5.4.2

Läromedelsutredningens undersökningar

65

5.4.3

Läromeddsulredningens förslag

70

5.4.4

Remissyttranden

72

Prop. 1971:37

112

5.5    Studiestöd ål deltidsstuderande

75

5.5.1

Nuvarande regler

75

5.5.2

1968 års sludiemedelsulrednings direktiv

76

5.5.3

Studiemedelsutredningens förslag

76

5.5.4

Kommitténs för studiestöd åt vuxna (SVUX:s) yttrande 82

5.5.5

Sista ansökningsdag för studiemedel

86

5.5.6

Remissyttranden

88

6 Föredraganden

91

6.1

Inledning

91

6.2

Kommunal och statiig vuxenutbildning

92

6.3

FolkbUdningsarbetet m. m.

99

6.4

Pedagogiskt forsknings- och utvecklingsarbete

101

6.5

Fria läromedel

101

6.6

Sludiesociala frågor

102

7

Hemställan

105

8

Anslagsberäkningar för budgetåret 1971/72

105

TRYCKERIBOLAGET    IVAR    HGGSTROM    AB.    STOCKHOLM     1971