Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 10 år 1972

Prop. 1972:10

Nr 10

Kungl. Maj:ts proposition angående vissa beslut fattade av inter­nationeUa arbetsorganisationens aUmänna konferens år 1971 vid dess femtiosjätte sammanträde; given Stockholms slott den 21 ja­nuari 1972.

Kungl. Maj:t vill härmed, under åberopande av bilagda utdrag av StatsrådsprotokoUet över socialärenden,

dels föreslå riksdagen att bifalla det förslag om vars avlåtande till riksdagen föredragande departementschefen hemställt,

dels inhämta riksdagens yttrande över vad föredragande departements­chefen anfört.

GUSTAF ADOLF

SVEN[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen underställs riksdagen följande konventioner och rekommendationer, som antagits av internationella arbetsorganisationens (ILO) aUmänna konferens år 1971, för godkännande resp. yttrande, nämligen konvention (nr 135) om arbetstagarrepresentanters skydd inom företaget och åtgärder för att underlätta deras verksamhet, rekommen­dation (nr 143) i samma ämne, konvention (nr 136) om skydd mot för­giftningsrisker härrörande från bensen och rekommendation (nr 144) i samma ämne.

1    Riksdagen 1972. 1 saml. Nr 10

Prop. 1972:10

2

Utdrag  av  protokoUet över  socialärenden,  håUet  inför  Hans  Maj:t Konungen i stetsrådet på Stockholms slott den 21 januari 1972.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ministern för uttikes ärenciena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], ODH­NOFF,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Chefen för socialdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anmäler efter ge­mensam beredning med statsrådets övriga ledamöter vissa beslut som fattats av internationella arbetsorganisationens allmänna konferens år 1971 vid dess femtiosjätte sammanträde och anför.

Genom sin anslutning tUl Nationernas förbund den 9 mars 1920 in­trädde Sverige såsom medlem av internationella arbetsorganisationen (ILO) i Geneve.

Organisationens beslutande församling internationeUa arbetskonfe-rensen som sammanträder minst en gång varje år, har enligt artikel 19 i organisationens stadga att vid godtagande av förslag, som upp­förts på dess dagordning, välja meUan två former. Antingen skall ett sådant beslut resultera i ett förslag till intemationeU konvention, avsedd att ratificeras av organisationens medlemmar, eller också skall det ut­mynna i en rekommendation, avsedd att övervägas vid lagstiftning eller på annat sätt men utan den bindande karaktär, som tillkommer en rati­ficerad konvention. Om beslutet är av mindre räckvidd eller av väsent­ligen formeU innebörd, t. ex. då det gäller en begäran om utredning, brukar det ges formen av en resolution.

Varje medlem av organisationen skall inom ett år från avslutandet av ett konferenssammanträde understäUa därå antagna konventioner och rekommendationer vederbörlig myndighet (i vårt land riksdagen) för lagstiftnings- eller andra åtgärder. Varje medlem har vidare skyldighet att underrätta internationella arbetsbyråns generaldirektör om de åtgär­der, som vidtagits för att underställa konventioner vederbörlig myndig­het, samt om eljest vidtagna åtgärder. Medlem, som inte ratificerat viss konvention, skaU tid efter annan till internationella arbetsbyråns general­direktör avge redogörelse för såväl lagstiftning och praxis med avseende på de i konventionen behandlade frågoma som den omfattning, vari konventionens bestämmelser genomförts eller avses att genomföras ge­nom lagstiftning, administrativa åtgärder, kollektivavtal eller på annat sätt, samt ange de omständigheter, som förhindrar eller fördröjer ratifi­cering av konventionen.  Motsvarande gäller  i fråga om rekommen-

Prop. 1972:10

3

dationer med tiUägg, att redovisning skall lämnas även för sådana jämk­ningar i rekommendationer, som befunnits eUer kan befinnas erforder­liga vid antagande eller tUlämpning av dem.

De konventioner och rekommendationer, som beslutas av internatio­nella arbetsorganisationen, skaU deponeras hos Förenta Nationernas ge­neralsekreterare. Varje ratifikation av en sådan konvention skall delges Förenta Nationernas generalsekreterare för registrering i enlighet med bestämmelsen i artikel 102 av Förentä Nationernas stadga.

Internationella arbetskonferensens femtiosjätte sammanträde höUs i Geneve under tiden den 223 juni 1971. I sammanträdet deltog dele­gationer från 113 av ILO:s 121 medlemsstater jämte representanter för meUanstatiiga och intemationeUa icke statUga organisationer. Social-eller arbetsministrar från flera i konferensen deltagande länder bevista­de sammanträdet. Under ett kort besök vid konferensen höU jag ett anförande i generaldebatten. Det stora flertalet medlemsstater hade sänt. fuUständiga delegationer, dvs. två regerings-, ett arbetsgivar- och ett arbetstagarombud. Sverige deltog i sammanträdet med en fuUständig delegation.'

Konferensens dagordning upptog följande ämnen.

I.  Generaldirektörens rapport,

II.  

Program- och budgetförslag samt andra finansiella frågor.

III.

Upplysningar och rapporter om medlemsstatemas tUlämpning av konventioner och rekommendationer.

IV.

Det världsomfattande programmet för sysselsättning (allmän dis­kussion).

V.     Arbetstagarrepresentanters skydd inom företaget samt åtgärder för

att underlätta deras verksamhet (andra behandling),

' Enligt Kungl. Maj:ts beslut den 30 april 1971 deltog följande personer i konferensen, nämligen

för Sveriges regering: som ombud generaldirektören och chefen för riks­försäkringsverket Lars-Åke Aström och statssekreteraren i inrikesdepartemen­tet Rune[REDACTED_EFTERNAMN] samt såsom experter departementssekreteraren i social­departementet Ingemar[REDACTED_EFTERNAMN] och förste ambassadsekreteraren vid Sveriges ständiga delegation hos de internationella organisationerna i Geneve Stig Brattström, de båda sistnämnda tillika ersättare för regeringsombuden, över­ingenjören i arbetarskyddsstyrelsen Arne WestUn, kanslirådet i inrikesdeparte­mentet Olof[REDACTED_EFTERNAMN], socialattachén vid svenska ambassaden i London Bo[REDACTED_EFTERNAMN] och departementssekreteraren i socialdepartementet Ulla Fredriks­son;

för arbetsgivarna: som ombud direktören i Svenska Arbetsgivareföreningen Gullmar Bergenström samt såsom experter direktören i Svenska Arbetsgivare­föreningens Allmänna Grupp Lennart Bratt, föreningens expert i medicinska och yrkeshygieniska frågor Sven Yllner, direktörsassistenten Lennart Graf-ström, direktören Johan von Holten och jur. kand. Erik Hafström, samtliga i Svenska Arbetsgivareföreningen;

för arbetstagarna: som ombud sekreteraren i Landsorganisationen i Sverige Thorbjörn[REDACTED_EFTERNAMN] samt såsom experter Landsorganisationens medicinske ex­pert Erik Bolinder, ingenjören Egon[REDACTED_EFTERNAMN] och sekreteraren André Thiria, båda i Landsorganisationen, ombudsmannen i Svenska MetalUndustri-arbetareförbundet Einar I.[REDACTED_EFTERNAMN], utredningssekreteraren i Tjänstemännens Centralorganisation Jan-Erik[REDACTED_EFTERNAMN] och förbundsjuristen i Svenska In-dustritjänstemannaförbundet Kerstin[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1972:10

4

VI. 

Skydd mot förgiftningsrisker härrörande från bensen (engångs-behandling).

Vidare framlades inför konferensen den rapport om Sydafrikas s. k. apartheidpolitik som generaldirektören årligen skall utarbeta. Rappor­ten föranledde ingen åtgärd från konferensens sida.

Under punkt 

II 

på dagordningen antog konferensen budget för inter­nationella arbetsorganisationen avseende åren 19721973. Budgeten fast­ställdes tUl 69 674 000 U.S. doUar.

Följande av konferensen fattade beslut, vUka hänför sig tiU punkter­na V och 

VI 

på dagordningen, skaU i enlighet med artikel 19 av in­ternationeUa arbetsorganisationens stadga underställas riksdagen, näm­ligen

1)

konvention (nr 135) om arbetstagarrepresentanters skydd inom företaget och åtgärder för att underlätta deras verksamhet,

2)

rekommendation (nr 143) i samma ämne,

3)

konvention (nr 136) om skydd mot förgiftningsrisker härrörande från bensen,

4)

rekommendation (nr 144) i samma ämne.

Texterna på engelska och svenska tUl nämnda fyra instrument torde få fogas till statsrådsprotokollet som bilagor 14. En särskild bilaga med förteckning över samtliga resolutioner som antagits vid konferensen tor­de få fogas tiU protokoUet som bilaga 5.

Jag tar i fortsättningen upp tUl behandling först de båda instrumen­ten om arbetstagarrepresentanters skydd inom företaget och därefter de som berör förgiftningsrisker vid användning av bensen.

1.2. Konvention och rekommendation om arbetstegarrepresententers skydd inom företeget och åtgärder för att underlätta deras verksamhet

Frågan om arbetstagarrepresentanters skydd inom företaget och åt­gärder för att underlätta deras verksamhet togs upp tUl en första dis­kussion vid arbetskonferensens 54:e sammanträde år 1970 och ledde efter ytterligare överväganden vid konferensen 1971 till att en konven­tion och en rekommendation antogs i ämnet. Efter sedvanlig utskotts­behandling antogs konventionen med 320 röster mot 5 och 1 nedlagd och rekommendationen med 319 röster mot 7 och 15 nedlagda. Samtliga svenska ombud röstade för båda instrumentens antagande.

Konventionens och rekommendationens huvudsakliga innehåll

Konventionen ger uttryck åt den aUmänna principen att ar­betstagarnas representanter i företaget mäste effektivt skyddas mot åt­gärder som skulle kunna lända dem till skada, däri inbegripet avske­dande, på grund av deras stäUning eller verksamhet såsom arbetstagar­nas representanter eller på gmnd av deras tillhörighet tUl facklig orga-

Prop. 1911: IQ

5

nisation eller deltagande i facklig verksamhet. Det anges uttryckligen att sådant skydd skaU garanteras, i den mån arbetstagarna handlar i en­lighet med gäUande lagstiftning, koUektivavtal eller andra gemensamt träffade överenskommelser.

En annan allmän princip, som betonas i konventionen, är att repre­sentanterna skall åtnjuta sådana lättnader som är ägnade att snabbt och effektivt sätta dem i stånd att fullgöra sina uppgifter. I det samman­hanget skall hänsyn tas till nationeUa särdrag i förhållandet mellan ar­betsmarknadens parter och till vederbörande företags behov, storlek ocb möjligheter. Det förutsätts att företagets effektiva verksamhet inte men­ligt påverkas.

Med uttrycket »arbetstagarnas representanter» avses i konventionen personer vUka på grand av nationell lagstiftning eller praxis är erkända som sådana, antingen de är fackliga representanter, dvs. representanter utsedda eller valda av fackföreningar eller av medlemmar i sådana för­eningar, eller valda förtroendemän, dvs. representanter, som fritt valts av arbetstagarna i företaget. Valda förtroendemän är sådana som valts i enlighet med bestämmelser i nationell lagstiftning eUer i kollektivavtal och vilkas uppgifter inte omfattar åtgärder som erkänns såsom uteslu­tande förbehållna de fackliga organisationerna. Inom ramen för denna definition överlämnas åt nationeU lagstiftning, kollektivavtal, skiljedoms­utslag eUer domstolsbeslut att bestämma vilka slag av representanter som bör åtnjuta skydd och förmåner. Konventionen föreskriver vidare att när det i samma företag finns såväl fackliga representanter som valda för­troendemän skall, om så erfordras, lämpliga åtgärder vidtas dels för att garantera att förekomsten av valda förtroendemän inte utnyttjas för att undergräva vederbörande fackliga organisationers eller deras representan­ters ställning, dels för att främja samarbete i alla hithörande frågor mel­lan de valda förtroendemännen samt de fackliga organisationerna och deras representanter.

Slutligen anges att konventionen kan bringas i tiUämpning genom nationeU lagstiftning, kollektivavtal eller på varje annat sätt som är förenligt med nationell praxis. På denna punkt uttalar vederbörande utskott i sin rapport att det inte är nödvändigt att tillgripa lagstiftning, om existerande metoder, bl. a. kollektivavtal, garanterar en effektiv till-lämpning av instramentet.

Rekommendationen upprepar huvudpunkterna i konven­tionen och lämnar dessutom mera detaljerade anvisningar i dessa frå­gor.

Enligt rekommendationen bör särekUda åtgärder vidtas för att ga­rantera ett tiUförlitligt skydd för arbetstagarnas representanter, om inte vederbörliga skyddsåtgärder, tillämpliga på arbetstagare i allmänhet, finns i tillräcklig omfattning. Som exempel på sådana särekilda åtgär­der nämns ett detaljerat och noggrant angivande av de skäl som kan

Prop. 1972:10

6

motivera uppsägning av anstäUningsavtal, samråd med, rådgivande ytt­rande från eller samtycke av ett oavhängigt eller paritetiskt samman­satt organ innan uppsägning av en arbetstagarrepresentent bUr slutgUtig, en särskild besväreprocedur för arbetstagarrepresententer som anser att de blivit föremål för orättvis behandling, effektiv rättelse, innefattande bl. a. återanställning, i händelse av obefogad uppsägning, skyldighet för arbetsgivaren att bevisa att mot en representant vidtagen åtgärd varit motiverad, företrädesrätt för arbetstagarrepresentant att kvarbli i ar­betet vid personalinskränkningar.

I rekommendationen förordas vidare att de grundläggande principer­na för skyddet bör tUlämpas även på personer som ställer upp som kandidater vid val av arbetstagarrepresentanter eller som upphört att vara sådana representanter. Personer som efter avslutat uppdrag såsom arbetstagarrepresentanter i det företag, i vUket de varit anställda, åter­går i arbete i nämnda företag, bör vidare få behåUa eller återfå aUa sina rättigheter. Beträffande arbetstagarrepresentanter, som utövat sina funktioner huvudsakUgen utanför företaget, bör frågan om deras rättig­heter lösas av nationell lagstiftning, kollektivavtal, skiljedomsutslag eller beslut av domstol.

När det gäller åtgärder för att underlätta arbetstagarrepresentanters verksamhet nämner rekommendationen att representanterna bör åtnjuta erforderlig ledighet utan löneavdrag eller förlust av sociala och andra förmåner för att utöva sina funktioner som representanter i företaget. De bör också beviljas skälig ledighet för att deltaga i fackliga möten, utbildningskurser, seminarier, kongresser och konferenser. Även ledighet av detta slag bör beviljas utan löneavdrag eller förlust av sociala och andra förmåner. Frågan om vem som skall bestrida härav föranledda kostnader kan dock i dessa fall bestämmas genom nationell lagstiftning eller kollektivavtal eller på annat sätt som är förenUgt med nationell praxis.

Enligt rekommendationen bör vidare arbetstagarrepresentanter i före­taget om så erfordras beredas tillträde till alla arbetsplatser i företaget ävensom företräde inför ansvariga representanter för företagsledningen. De fackUga representanter som bemyndigats därtUl av fackföreningen bör tiUåtas att regelbundet uppbära fackföreningsavgifter inom före­tagets område. Andra bestämmelser i rekommendationen behandlar rät­ten för fackliga representanter att inom företagets lokaler anslå fackliga meddelanden samt att inom företaget sprida visst informationsmaterial. Vidare finns en föreskrift i rekommendationen som innebär att före­tagsledningen på vissa villkor bör tillhandahålla arbetstagarrepresentan­ter sådana materieUa hjälpmedel och informationer som kan behövas för utövandet av deras funktioner.

Slutiigen sägs i rekommendationen att fackliga funktionärer som inte är anställda i företaget, men vUkas fackförening har medlemmar an-

Prop. 1972:10

7

StäUda däri, bör beviljas tiUträde tiU företaget. Villkoren för tillträde bör närmare regleras enligt metoder som anges i rekommendationen, bl. a. lagstiftning eller kollektivavtal.

Bestämmelser och praxis i Sverige

De frågor som behandlas i ifrågavarande konvention och rekommen­dation regleras i vårt land i huvudsak genom 6 kap. arbetarskyddslagen (1949: 1), lagen (1936: 506) om förenings- och förhandlingsrätt samt överenskommelse den 20 februari 1970 mellan Svenska Arbetsgivare­föreningen (SAF) och Landsorganisationen i Sverige (LO) om klubb­ordförandens ställning i företaget. Inte minst sistnämnda dokument är av intresse för en bedömning av de båda instrumenten. En redogörelse för i sammanhanget relevanta delar av överenskommelsen är därför motiverad.

I den centrala överenskommelsen mellan SAF och LO den 19 juni 1969 kom parterna överens om bl.a. att tUlsätta en särskild arbets­grupp med uppgift att avge förslag i fråga om intagande i kollektiv­avtalen av bestämmelser om de lokala fackliga representanternas stäU­ning i företagen. På basis av arbetsgruppens arbete och efter överlägg­ningar mellan parterna enades dessa om att anta nyssnämnda överens­kommelse om klubbordförandens ställning.

Av inledningen till överenskommelsen kan följande återges.

Arbetarnas rätt att bevaka sina intressen genom fackliga organisatio­ner har gammal hävd i vårt land. Detta har haft stor betydelse för or­ganisationsväsendets utveckling. Under årens lopp har förekomsten av fackliga organisationer centralt och lokalt alltmer kommit att uppfat­tas som en naturlig och självklar sak i samarbetet mellan arbetsgivare och anställda. De fackliga representanterna har viktiga uppgifter som kontaktmän mellan företag och anställda och som informationsförmed­lare.

Även om det fackliga arbetet huvudsakligen utförs under fritid måste det med nödvändighet ibland ta del av arbetstiden i anspråk. Det är därvid inte bara visst förhandlingsarbete som måste beaktas. Hänsyn bör sålunda också tagas tUl att klubbordföranden ibland störs i arbetet både av andra arbetare och av företrädare för företaget som vill diskutera olika angelägenheter. Ett effektivt fullgörande av de fackliga åliggan­dena torde dessutom göra det nödvändigt att klubbordföranden ibland lämnar sin arbetsplats. Sådana avbrott i arbetet får dock endast ske i samförstånd med arbetsgivaren på sätt som den nedan upptagna re­kommendationen anvisar. Den praktiska tUlämpningen av rekommenda­tionens bestämmelser, liksom frågan om hur lång tid som normalt be­hövs för fullgörande av de fackliga åliggandena måste emellertid, med hänsyn till de skiftande förhållandena vid olika företag, avgöras från faUtiUfall.

Enligt gängse uppfattning har det hittUls i princip ankommit på en­var av parterna att var för sig svara för dé kostnader det fackliga ar­betet fört med sig. Denna grundläggande värdering kvarstår. Emeller-

Prop. 1972:10

8

tid har utvecklingen på sina håU lett därhän att vissa företag åtagit sig att helt eller delvis svara för klubbordförandens lön, även under tid då han ägnar sig åt fackliga angelägenheter. Detta har berott på sär­skilda omständigheter såsom företagets storlek, arbetslokalernas belä­genhet, personalsammansättning, tillämpade lönesystem etc. SAF och LO har nu enats om att klubbordföranden skall erhålla ersättning från ar­betsgivaren för sådan ledighet som klubbordföranden behöver åtnjuta under sin ordinarie arbetstid för att kunna sköta sina fackliga arbets­uppgifter inom företaget, under förutsättning att de lokala parterna på förhand enats om den erforderliga tidsåtgången.

Slutligen framhålls att partema har enats om att begränsa räckvid­den av överenskommelsen till klubbordförande samt i den utsträckning som anges i förhandlingsprotokollet till sådana fackliga funktionärer som vid större företag har uppdrag som sektionsordförande, gruppordföran­de eller dylikt. Detta innebär att frågan om stäUningen för andra fack­liga representanter vid företaget eller sådana som inte är anställda vid företaget ej är reglerad genom överenskommelsen.

I fråga om det materiella innehållet i överenskommelsen synes följan­de paragrafer eller delar av dessa vara av särskilt intresse.

Med klubbordförande avses den främste vid företaget anställde fack­lige representanten.(§ 1)

Klubbordföranden skall ha fritt tillträde till olika avdelningar och arbetsplatser i den utsträckning som erfordras för att han skall kunna fullgöra sina fackliga uppdrag inom företaget. Han skall sträva efter att organisera det fackliga arbetet så att minsta möjliga driftstörning uppstår. Innan klubbordföranden lämnar sitt arbete och vid återkoms­ten härtill skall anmälan göras till arbetsledningen. Klubbordföranden skall underrätta arbetsledningen på annan avdelning, som han önskar besöka, om sitt ärende. Förbunden eller om förbunden enas därom ar­betsgivaren och klubben fastställer pä förhand omfattningen av den tid i genomsnitt per vecka eller annan tidsperiod, under vilken klubbord­föranden efter anmälan äger erhålla ledighet från arbetet. (§ 2)

Klubbordföranden äger för sådan frånvarotid som avses i § 2 er­hålla ersättning för förlorad arbetsinkomst. (§ 3)

Om arbetarparten gör gällande att uppsägning av klubbordföranden skett i anledning av hans verksamhet som klubbordförande, skall han kvarstå i anställningen intill dess lokala eller, om sådana påkallats, cen­trala förhandlingar enligt huvudavtalet avslutats eller avgörande med­delats av arbetsdomstolen. Önskar part upptaga sådan fråga till central förhandling eller tUl prövning av arbetsdomstolen, skall dock saken an­hängiggöras inom tre veckor efter det att lokala respektive centrala för­handlingar i frågan avslutats. Rätten att kvarstå i anställningen gäller dock ej därest avskedandet äger rum på grand av sådant klubbord­förandens förfarande, som berättigar arbetsgivaren att omedelbart häva arbetsavtalet. (§ 6)

Klubbordförande, som av sin organisation kallats till kurser, kon­ferenser eller annan dylik facklig verksamhet, bör erhålla ledighet från arbetet. Framställning om ledighet skall med hänsyn till planeringen

Prop. 1972:10

9

av produktionen om möjligt göras senast 14 dagar före ledighetens på­börjande. (§ 7)

Klubbordföranden bör beredas möjlighet att förvara för det fackliga uppdraget erforderliga handlingar m. m. i lämpligt utrymme på arbets­platsen. Därest så är påkallat med hänsyn tUl företagets storlek bör klubbordföranden jämväl erhålla tillgång tUl telefon och till lämplig lo­kal, där sammanträde eUer samtal med klubbmedlemmar kan äga rum. (§ 8)

Yttranden

I ärendet har yttranden inhämtats från arbetsdomstolens ordförande, SAF, LO, Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) och ILO-kom-mittén.

Arbetsdomstolens ordförande hänvisar tiU två yttranden som han under den förberedande behandlingen av frågan avgivit till ILO-kom-mittén (1969 resp. 1970) och meddelar att han efter granskning av de nu antagna textema inte funnit anledning att göra några tillägg tiU vad han anfört i nyssnämnda yttranden.

SAF anser med hänvisning särskilt till den i det föregående redo­visade överenskommelsen och till eljest på den svenska arbetsmarkna­den förekommande praxis att Sverige bör kunna ratificera konventio­nen. Rekommendationen bör däremot inte föranleda någon åtgärd från statsmakternas sida.

LO och TCO finner att vad som stipuleras i konventionen i princip inte avviker från gällande bestämmelser och praxis på den svenska ar­betsmarknaden och hemställer därför att konventionen ratificeras. Be­träffande rekommendationen konstaterar organisationerna att den inte till alla delar stämmer överens med vad som tiUämpas i vårt land. Det anses i första hand vara en fråga för arbetsmarknadens parter att över­väga i vad mån rekommendationens bestämmelser bör beaktas i Sverige.

ILO-kommittén uttalar att frågan om arbetstagarrepresentanters skydd inom företaget och åtgärder för att underlätta deras verksamhet är ett ämne som det med förut angivna undantag i vårt land ankommer på arbetsmarknadsparterna att själva reglera. Partema har också utfor­mat en praxis på området, som enligt samstämmigt uttalande i parter­nas remissyttranden i princip överensstämmer med innehållet i kon­ventionen. Med hänsyn härtill tillstyrker ILO-kommittén i likhet med partsorganisationema att konventionen ratificeras av Sverige.

Beträffande rekommendationen har arbetsmarknadsparterna konsta­terat att den inte till alla delar överensstämmer med de principer som tiUämpas i Sverige. Det bör överlämnas åt partema att själva avgöra om och i vad mån de önskar följa rekommendationens anvisningar. En­ligt ILO-kommitténs mening bör rekommendationen med hänsyn här­till inte f. n. föranleda någon åtgärd från statsmaktemas sida.

Prop. 1972:10

10

3.-4. Konvention och rekommendation om skydd mot förgiftningsrisker härrörande från bensen

Bensen - tidigare kallad bensol - är ett kemiskt ämne som i stor ut­sträckning används inom industrin som råvara vid beredning av flera andra ämnen och som basprodukt vid framställning av fenoler, plaster, pesticider, farmaceutiska produkter, explosiva ämnen och färgämnen. Vidare är bensen ett utmärkt lösningsmedel för fettämnen, gummi, lim och vissa plaster.

Bensen har visat sig ha en specifik giftverkan på den mänskliga or­ganismen. Skadeverkan riktar sig framför allt mot de blodbildande or­ganen med aUvarliga blodsjukdomar som följd. På grand av att de sjuk­liga förändringarna huvudsakligen uppkommer som ett resultat av påver­kan av små mängder under lång tid måste man betrakta bensenförgift-ning som en allvarlig yrkessjukdom.

För att skydda arbetstagare från risker av detta slag krävs ett om­fattande förebyggande program med såväl tekniska som medicinska kontrollåtgärder.

Sedan flera år tiUbaka har vissa arbetstagarorganisationer, särskilt inom tryckeri-, sko- och gummibranscherna, påkallat en sträng regle­ring av användning av bensen och lösningsmedel som innehåller ben­sen. Resolutioner med krav på liknande åtgärder har vid flera tillfällen antagits av ILO:s kommitté för de kemiska industrierna och av tek­niska trepartsmöten för behandling av hithörande problem.

Är 1967 inkallade lLO:s styrelse ett expertmöte för att diskutera frågan i detalj, varpå styrelsen beslöt föra upp frågan på dagordningen för 1971 års arbetskonferens för behandling enligt proceduren för en-gångsdiskussion.

På grandval av de resultat som expertmötet uppnått samt efter hö­rande av medlemsstatemas regeringar understäUde internationella ar­betsbyrån konferensen förslag till konvention och rekommendation i ämnet. Efter sedvanlig utskottsbehandling antogs konventionen av kon­ferensen med 339 röster mot O och 6 nedlagda och rekommendationen med 333 röster mot O och 9 nedlagda. Samtliga svenska ombud röstade för båda instramenten.

Konventionens och rekommendationens huvudsakliga innehåll

Konventionen innehåller tre särskilt viktiga bestämmelser. Den första föreskriver att närhelst oskadliga eller mindre skadliga er­sättningsprodukter finns att tillgå de skall användas i stället för bensen eller produkter som innehåller bensen. Enligt den andra bestämmelsen skall konventionen ägatUlämpiiing inte bara på bensen utan också på produkter vilkas bensenhalt överstiger en volymprocent. I konventionen föreskrivs att användning av bensen och sådana produkter skall för-

Prop. 1972:10

11

bjudas i vissa arbetsprocesser som fastställs genom nationeU lagstift­ning. Den tredje bestämmelsen behandlar den högsta tiUåtna bensen-koncentrationen i luften i arbetslokaler. Arbetsgivaren måste tUlse att bensenkoncentrationen i luften på arbetsplatsen inte överetiger ett maxi­mum som av vederbörande myndighet skall fastställas till en nivå som ej överstiger ett takvärde av 25 ppm (80 mg/m).

Vidare föreskriver konventionen att arbetsprocesser, vari ingår an­vändning av bensen skall så långt möjligt utföras i ett slutet system el­ler, då sådant system inte kan komma i fråga, att effektiva medel måste finnas för avlägsnande av bensenångor. Konventionen kräver att arbets­tagare som utsätts för bensen skaU förses med lämplig personlig skydds­utrustning. Arbetstagare skall före anställningen och periodiskt under anställningstiden genomgå läkarandersökning. Slutligen finns bestämmel­ser om att behållare som inrymmer bensen skall märkas på visst sätt samt om instruktion för arbetstagare som utsätts för bensen.

I rekommendationen utvecklas de i konventionen fastslagna principerna. Sålunda sägs att bensenhalten i andra produkter än sådana vilkas halt överstiger en volymprocent bör successivt minskas till så låg nivå som möjligt, när detta är erforderligt för att skydda arbets­tagares hälsa. Rekommendationen innehåller en förteckning på de me­dicinska och tekniska säkerhetsåtgärder som bör vidtas. Vidare före­slås att anslag, som anger risker, förebyggande åtgärder och första hjälp i händelse av akut bensenförgiftning, skall sättas upp.

Slutligen anges att myndighetema bör föra statistik över fall av ben­senförgiftning samt publicera de statistiska uppgifterna.

Svenska bestämmelser

De svenska bestämmelser som har samband med det i konventio­nen och rekommendationen behandlade ämnet är arbetarskyddslagen (1949: 1), arbetarskyddskungörelsen (1949: 208), kungörelsen (1949: 211) om läkarandersökning och läkarbesiktning till förebyggande av vissa yrkessjukdomar, kungörelsen (1966: 523) om ersättning för läkarander­sökning och läkarbesiktning till förebyggande av vissa yrkessjukdomar, kungörelsen (1949: 491) om förbud att använda bensolhaltigt ämne vid tillverkning av läderskodon samt kungörelsen (1966: 521) om förbud att använda minderårig till vissa arbeten. Även giftiagstiftningen och lagstiftningen om brandfarliga varor bör nämnas i detta sammanhang.

Yttranden

Yttranden har avgivits av arbetarskyddsstyrelsen, arbetsmedicinska institutet SAF, LO, TCO och ILO-kommittén.

Arbetarskyddsstyrelsen gör en jämförelse mellan konventionen och rekommendationen å ena sidan och svensk lagstiftning å den andra. I

Prop. 1972:10

12

fråga om    konventionen   framgår av vad styrelsen anfört samt av vad inom ILO-kommittén upplysts i huvudsak följande.

Artikel 1

Enligt 3 § arbetarskyddslagen är vissa arbeten undantagna från ar­betarskyddslagens och följaktUgen även från arbetarskyddskungörelsens och minderårigkungörelsens tillämpning. För att konventionen helt ut skall kunna tUlämpas i Sverige blir därför en lagändring nödvändig så att lagstiftningen blir tillämplig på alla arbeten där arbetstagare utsätts för bensen eller ämnen vilkas bensenhalt överstiger en volymprocent bensen.

Artikel 2

Bestänmielsema under punkt 1 i denna artikel kräver, att 25 § ar­betarskyddskungörelsen ändras såtUlvida, att kravet på utbyte av gift eller annan hälsofarlig vara blir absolut vad gäller bensen eller produkt som innehåller bensen.

Artikel 4

Enligt svensk lagstiftning har hittills förbud mot användning av ben-senhaltiga ämnen stadgats endast i fråga om tillverkningen av läder­skodon. För att överensstämmelse mellan konventionstexten och svensk lagstiftning skall uppnås är det därför nödvändigt att en förteckning över de arbetsprocesser upprättas, där användningen av bensen och äm­nen som innehåller bensen ej är tillåten.

Artikels

I denna artikel upptas bl. a. en bestämmelse om att den tid under vilken arbetare utsätts för en benseiikoncentration i luften på arbets­platsen, som överskrider det maximum, 80 mg/m, som anges i ar­tikel 6 punkt 2 i konventionen skall begränsas så långt möjligt. En be­stämmelse av i huvudsak samma innebörd finns i 30 § arbetarskydds­kungörelsen.

Artikel 9

De svenska föreskrifterna beträffande läkarundersökning och läkar­besiktning till förebyggande av vissa yrkessjukdomar förutsätter dels att särskild fara för uppkomst av bensenförgiftning skall förefinnas, dels att arbetarskyddsstyrelsen i det enskUda fallet lämnar föreskrift om sådan undersökning eller besiktning. För att överensstämmelse med konven­tionstexten skall kunna uppnås fordras viss ändring i ifrågavarande svenska föreskrifter.

Prop. 1972:10

13

Artikel 10

Kraven enligt denna artikel på läkarundersökningar och kompetent laboratorium torde kunna tillgodoses genom av arbetarskyddsstyrelsen efter samråd med socialstyrelsen utfärdade föreskrifter.

Enligt bestämmelsema i kungörelsen om ersättning för läkarander­sökning och läkarbesiktning tUl förebyggande av vissa yrkessjukdomar utgår ej ersättning tUl arbetstagaren för läkarundersökningen före an­ställningen.

Artikel 11

Bestämmelsen om att gravida kvinnor och ammande mödrar inte skall sysselsättas i arbetsprocesser som här avses är betydligt mera omfattan­de än bestämmelserna i 35 § arbetarskyddslagen om arbetsledighet sex veckor före och sex veckor efter bamsbörden.

I arbetskonferensens plenum hävdade det svenska regeringsombudet att begreppet exposition ej borde innefatta sådan ringa exposition som t. ex. föreligger vid arbete på en ordinär bensinstation. Om ej ett sådant förbehåll gjordes, fanns för svenskt vidkommande risk för att konven­tionen skulle få avsevärda arbetsmarknadsmässiga följder av negativt slag, utan att någon påvisbar ökning av den medicinska säkerheten för den kvinnliga arbetskraften erhöUs i utbyte.

I minderårigkungörelsen stadgad dispensrätt bör utgå vad gäller ben­sen om fuU överensstämmelse med konventionen skaU uppnås. För minderåriga som undergår utbildning skall dock undantag kunna med­ges.

Artikel 12

Dessa frågor regleras av giftlagstiftningen, som emellertid inte tUl fullo uppfyller i artikeln ställda krav. Även lagstiftningen om brand­farliga varor berörs av kravet på farosymboler.

Det kan ifrågasättas om inte bestämmelserna i 45 § arbetarskyddsla­gen borde kompletteras så, att de även omfattar kemisk-tekniska pro­dukter. Kravet att varje behållare som inrymmer bensen eller produkt som innehåller bensen skall märkas är praktiskt omöjligt att genomföra.

När det gäUer rekommendationen hänvisar styrelsen i fråga om punkterna 1, 3 och 4 till vad som anförts beträffande konventio­nens artikel 1, 2 resp. 4.

Punkt 5 finner styrelsen sakna stöd i svensk lagstiftning. Frågan kan lösas inom ramen för giftlagstiftningen eller genom komplettering av 45 § arbetarskyddslagen.

Punkterna 10 och 11 saknar likaledes motsvarighet i svensk lagstift­ning.

Punkt 14.  Vad  avser  arbetskläder  saknas  sådana  bestämmelser  i

Prop. 1972:10

14

svensk lagstiftning. Frågan brukar enligt praxis lösas avtalsvägen. Det har gjorts gäUande, att de specieUa riskförhåUanden som råder i fråga om bensen och produkt som innehåller bensen motiverar en ändrad in­stäUning tiU frågan om arbetskläder. Styrelsen är inte övertygad om att detta resonemang är hållbart i fråga om allt arbete som medför expo­sition för bensen eller produkt som irmehåller bensen. Där påtaglig ex­ position riskeras är ju i rekommendationens punkt 9 föreskrivet om persoiUig skyddsutrustning. Det bör även beaktas att likartade problem kan uppstå vid arbete med vissa andra kemikalier,

I fråga om punkt 15 hänvisas tUl konventionens artikel 9 och beträf­fande punkterna 1718 till artikel 10 med tUlägg att i arbetarskydds­lagstiftningen inte finns någon bestämmelse om att undersökningar böi utföras på arbetstid. Tillämpningen av en sådan bestämmelse torde stöta på vissa praktiska svårigheter.

När det gäller punkterna 1920 och 21 hänvisar styrelsen till artikel 11 resp, artikel 12 i konventionen.

Vad gäller punkt 22 erinrar styrelsen om att hälsofarlig vara vid över­låtelse skaU vara innesluten i förpackning som kan anses betryggande vid transport m. m. och beträffande punkt 24 finner styrelsen att före­skrifterna i 3 § arbetarskyddskungörelsen inte täcker de ställda kraven.

Slutligen framhåller styrelsen beträffande punkt 27 att yrkesskade­statistik förs av riksförsäkringsverket, som även publicerar densamma. Denna är dock inte så detaljerad att den kan anses uppfylla i punkt 27 ställda krav.

Styrelsen konstaterar under hänvisning till den lämnade redogörelsen att konventionen och rekommendationen på flera punkter går längre än motsvarande svenska bestämmelser, i vissa fall beroende på hur ex­tensivt de internationella bestämmelserna tolkas. Styrelsen anser, att det kan finnas anledning att utvidga de svenska bestämmelserna så att över­ensstämmelse uppnås med konventionens och rekommendationens be­stämmelser. Då en sådan utvidgning måste bli relativt omfattande och även berör arbetarskyddsfrågor av generell innebörd, bör frågan om ändring av lagstiftningen enligt styrelsens mening hänskjutas tiU arbets­miljöutredningen.

Arbetsmedicinska institutet finner konventionen och rekommenda­tionen väl genomtänkta och har intet väsentligt att invända mot tex­terna men föreslår för visst fall skärpning av bestämmelserna om högsta tillåtna bensenkoncentration.

SAF konstaterar att såväl konventionen som rekommendationen i många avseenden går betydligt längre än motsvarande svenska bestäm­melser. Med anledning härav ansluter sig föreningen till arbetarskydds­styrelsens förslag att frågan om ändring av den lagstiftning som berörs av konventionen hänskjuts till arbetsmiljöutredningen. Föreningen för­ordar att beslut huruvida Sverige skall antaga konventionen uppskjuts till dess utredningens förslag tiU ny lagstiftning antagits.

Prop. 1972:10

15

Samtidigt framhåller föreningen några omständigheter som kan kom­ma att försvåra ett svenskt antagande av konventionen. Bl.a. erinrar föreningen om det uttalande som det svenska regeringsombudet i kon­ferensens plenisammanträde gjorde i fråga om artikel 11 och som finns återgivet i arbetarskyddsstyrelsens yttrande över nämnda artikel. Skulle Sverige likväl anta konventionen bör under alla förhållanden detta ut­talande vara vägledande för den svenska tolkningen. Vidare anser för­eningen i likhet med arbetarskyddsstyrelsen att det är praktiskt omöjUgt att genomföra kravet att varje behållare som innehåller bensen eller pro­dukt som innehåller bensen skall märkas.

Föreningen anser att det bör ankomma på arbetsmUjöutredningen att i samband med översynen av arbetarskyddslagstiftningen i dess helhet ta StäUning till frågan om förändringar i svensk lagstiftning i anledning av rekommendationen. Föreningen framhåller emellertid redan i detta sammanhang att frågor om kostnader för arbetskläder enligt praxis i Sverige löses avtalsvägen och även i fortsättningen bör göra det. Som arbetarskyddsstyrelsen påpekat är riskförhållandena i fråga om bensen och produkter som innehåller bensen knappast sådana att de motiverar en annan bestämmelse beträffande arbetskläder än den som gäller inom andra områden. Föreningen tUlstyrker däremot rekommendationen att det i fråga om bensen föreskrivs, att där påtaglig expositionsrisk före­ligger, arbetsgivaren skall tUlhandahåUa personlig skyddsutrustning. För­eningen kan inte ansluta sig tiU rekommendationen om en bestämmelse enligt vUken läkarandersökning såväl före som under anställning bör utföras på arbetstid. Som arbetarskyddsstyrelsen påpekat skulle till-lämpningen medföra praktiska svårigheter.

LO uttalar sin tiUfredsstäUelse med att ILO antagit en konvention och en rekommendation om förgiftningsrisker härrörande från bensen dels med hänsyn tUl detta ämnes specieUa farlighet, dels med hänsyn tiU att LO uppfattar detta initiativ som ett genombrott för ett nytän­kande. LO säger sig vara väl medveten om att den konvention och re­kommendation som nu föreligger måste medföra ändringar av den svens­ka arbetarskyddslagstiftningen i vissa avseenden. Sådana ändringar mås­te emellertid betraktas som helt i linje med intentionerna bakom direk­tiven för arbetsmiljöutredningens arbete.

TCO har ingenting att invända mot utformningen av konventionen och rekommendationen- och tillstyrker därför, att konventionen ratifi­ceras och att sådana åtgärder vidtas som erfordras för tillämpning av rekommendationens bestämmelser.

ILO-kommittén anför följande.

Såsom framgår av arbetarskyddsstyrelsens yttrande har styrelsen fun­nit att såväl konventionen som rekommendationen i vissa hänseenden innehåller  strängare  bestämmelser  än  gällande  svensk  arbetarskydds-

Prop. 1972:10

16

lagstiftning. Det kan enligt styrelsens mening finnas anledning att utvidga de svenska bestämmelserna så, att de krav som uppställs i de båda in­strumenten uppnås, och styrelsen föreslår därför att frågan om ändring i lagstiftningen hänskjuts till arbetsmiljöutredningen. SAF och LO delar synpunkten att instrumenten bör hänskjutas till utredningen. Arbetsme­dicinska institutet har med undantag för visst fall inte något väsent­ligt att invända mot och TCO accepterar helt de båda instrumentens utformning.

ArbetsmUjöutredningen har enligt sina direktiv tUl uppgift bl. a. att verkställa en genomgripande översyn av hela arbetarskyddslagstiftning­en. Med hänsyn härtill synes det ILO-kommittén lämpligt att utred­ningen överväger om och i vad mån bestämmelsema i konventionen resp. anvisningarna i rekommendationen bör komma till uttryck i svensk lagstiftning. I detta syfte bör de båda instrumenten överlämnas tiU ut­redningen. I avvaktan på resultatet av utredningens översyn bör kon­ventionen inte ratificeras av Sverige och rekommendationen ej heller föranleda någon åtgärd.

Departementschefen

Vid internationeUa arbetskonferensens femtiosjätte sammanträde, år 1971, antogs en konvention och en rekommendation om skydd för arbetstagarnas representanter inom företaget samt en konvention och en rekommendation om skydd mot förgiftningsrisker härrörande från bensen.

Vad beträffar konventionen (nr 135) om arbetstagarrepresentanters skydd inom företaget och åtgärder för att underlätta deras verksamhet ansluter jag mig till ILO-kommitténs uttalande att instrumenten behand­lar ett ämne som det, med vissa undantag, ankommer på arbetsmark­nadspartema att själva reglera. Av arbetsmarknadspartemas remissytt­randen framgår att de funnit av dem tiUämpad praxis på området i princip stämma överens med konvention nr 135 och att de tUlstyrker ratificering av konventionen. Med hänsyn härtUl och då även ILO-kom­mittén stöder tanken på ratificering förordar jag att konventionen ra­tificeras av Sverige.

När det gäller rekommendationen (nr 143) i samma ämne har ar­betsmarknadsparterna enstämmigt fastslagit att den inte till alla delar stämmer med de principer som partema tiUämpar i vårt land. Efter­som det bör vara parternas sak att avgöra i vilken utsträckning de öns­kar följa rekommendationens anvisningar, ansluter jag mig till ILO-kommitténs uppfattning att rekommendationen inte f. n. bör föranleda någon åtgärd från statsmakternas sida,

I fråga om konventionen (nr 136) om skydd mot förgiftningsrisker härrörande från bensen och rekommendationen (nr 144) i samma ämne

Prop. 1972:10

17

har arbetarskyddsstyrelsen konstaterat att de båda instramenten på en rad punkter innehåller strängare bestämmelser än svensk lagstiftning och föreslagit att frågan om ändringar i lagstiftningen hänskjuts till ar­betsmiljöutredningen. SAF och LO instämmer i detta förslag. Även ILO-kommittén har funnit att frågan huruvida och i vad mån bestäm­melserna i konventionen resp. anvisningarna i rekommendationen bör komma till uttryck i svensk lagstiftning bör övervägas av arbetsmiljö­utredningen. Jag delar denna uppfattning och torde senare få återkom­ma till Kungl. Maj:t i denna fråga. I avvaktan på resultatet av utred­ningens överväganden bör konventionen, som ILO-kommittén fram­hållit, inte ratificeras av Sverige och rekommendationen inte heUer för­anleda någon åtgärd.

Under åberopande av det anförda hemställer jag att Kungl, Maj:t

dels föreslår riksdagen att godkänna att Sverige ansluter sig till den av internationella arbetsorganisationen vid dess femtio­sjätte aUmänna sammanttäde antagna konventionen nr 135 om arbetstagarrepresentanters skydd inom företaget och åt­gärder för att underlätta deras verksamhet, dels bereder riksdagen tillfäUe att avge yttrande över vad jag an­fört beträffande vid samma sammanträde antagna konvention nr 136 samt rekommendationerna nr 143 och 144,

Med bifall tiU vad föredraganden sålunda med instäm­mande av statsrådets övriga ledamöter hemställt för­ordnar Hans Maj:t Konungen att till riksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bilaga till detta pro­tokoll utvisar.

Ur protokollet: Britta Gyllensten

2    Riksdagen 1972. 1 saml. Nr 10

Prop. 1972:10

20

Article 4

National laws or regulations, collective agreements, arbitration awards or court décisions may dé­terminé the type or types of wor-kers' representatives which shall be entitled to the protection and facilities provided for in this Con­vention.

Artikel 4

I nationell lagstiftning, kollek­tivavtal, skiljedomsutslag eller domstolsbeslut kan bestämmas vil­ket eller vilka slag av arbetstagar­representanter som skall åtnjuta det skydd och de förmåner som avses i denna konvention.

Article 5

Where there exist in the same undertaking both trade union rep­resentatives and elected represente-tives, appropriate measures shall be taken, wherever necessary, to ensure that the existence of elect­ed representatives is not used to undermine the position of the trade unions concerned or their rep­resentatives and to encourage co­operation on all relevant matters between the elected representatives and the trade unions concerned and their representatives.

Artikel 5

När det i samma företag finns såväl fackUga representanter som valda förtroendemän skaU, om så erfordras, lämpliga åtgärder vidtas dels för att garantera att före­komsten av valda förtroendemän inte utnyttjas för att undergräva vederbörande fackliga organisatio­ners eller deras representanters StäUning, dels för att främja sam­arbete i alla hithörande frågor mel­lan de valda förtroendemännen samt de fackUga organisationer­na och deras representanter.

Article 6

Effect may be given to this Con­vention through national laws or regulations or collective agree­ments, or in any other manner consistent with national practice.

Artikel 6

Denna konvention kan bringas i tillämpning genom nationell lag­stiftning, kollektivavtal eller på varje annat sätt som är förenligt med nationell praxis.

Article 7

The formål ratifications of this Convention shall be communicat­ed to the Director-General of the International Labour Office for registration.

Artikel 7

De officiella ratifikationerna av denna konvention skaU delges in­ternationella arbetsbyråns general­direktör för registrering.

Artide 8

1. This Convention shaU be binding only upon those Members of the International Labour Or­ganisation whose ratifications have been registered with the Director-General.

Artikel 8

1. Denna konvention är bin­dande endast för de medlemmar av internationeUa arbetsorganisa­tionen vUkas ratifikationer regis­trerats av generaldirektören.

Prop. 1972:10

21

2.

It shall come into force twelve months after the date on which the ratifications of two Members have been registered with the Director-General.

3.

Thereafter, this Convention shall come into force for any Member twelve months after the date on which its ratification has been registered.

2.

Den träder i kraft tolv må­nader efter det två medlemmars ratifikationer registrerats av ge­neraldirektören.

3.

Därefter träder denna kon­vention i kraft för varje medlem tolv månader efter den dag, då dess ratifikation registrerats.

Article 9

1.   A Member which has ratified

this Convention may denounce it

after the expiration of ten years

from the date on which the Con­

vention first comes into force, by

an act communicated to the Di­

rector-General of the Internatio­

nal Labour Office for registration.

Such denunciation shaU not take

effect until one year after the

date on which it is registered.

2.   Each Member which has ra­

tified this Convention and which

does not, within the year foUow­

ing the expiration of the period

of ten years mentioned in the

preceding paragraph, exercise the

right of denunciation provided for

in this Article, wiU be bound for

another period of ten years and,

thereafter, may denounce this

Convention at the expiration of

each period of ten years under

the terms provided for in this

Article.

Artikel 9

1.

Medlem, som ratificerar den­na konvention kan, sedan tio år förflutit från den tidpunkt då kon­ventionen först trädde i kraft, uppsäga densamma genom skrivel­se som delges intemationeUa ar­betsbyråns generaldirektör för re­gistrering. Uppsägningen träder ej i kraft förrän ett år efter det den registrerats.

2.

Varje medlem, som ratifice­rar denna konvention och icke in­om ett år efter utgången av den i föregående mom. nämnda tio­årsperioden gör brak av den upp­sägningsrätt som medges i denna artikel, skall vara bunden för en ny period av tio år och kan där­efter på de i denna artikel före­skrivna villkoren uppsäga konven­tionen vid utgången av varje tio­årsperiod.

Article 10

1.

The Director-General of the International Labour Office shaU notify all Members of the Inter­national Labour Organisation of the registration of all ratifications and denunciations communicated to him by the Members of the Organisation.

2.

When notifying the Members of the Organisation of the registra­tion   of   the   second     ratification

Artikel 10

1.

InternationeUa arbetsbyråns generaldirektör skall underrätta samtliga medlemmar av interna­tionella arbetsorganisationen om registreringen av alla ratifikatio­ner och uppsägningar, som delgi­vits honom av organisationens medlemmar.

2.

När generaldirektören under­rättar organisationens medlemmar om registreringen av den andra ra-

Prop. 1972:10

24 Bilaga 2

(Översättning)

Recommendation (No. 143) concer­ning Protection and FacUities to be afforded to Workers' Representa­tives in the Undertaking

The General Conférence of the International Labour Organisation,

Having been convened at Ge­neva by the Governing Body of the International Labour Office, and having met in its Fifty-sixth Session   on   2   June   1971,   and

Having adopted the Workers' Representatives Convention, 1971, and

Having decided upon the adop­tion of certain proposals with re­gard to protection and facilities afforded to workers' representa­tives in the undertaking, which is the fifth item on the agenda of the session, and

Having determined that these proposals shaU take the form of a Recommendation,

adopts this twenty-third day of

June of the year one thousand

nine hundred and seventy-one the

following Recommendation, which

may be cited as the Workers' Rep­

resentatives

Recommendation,

1971:

Rekommendation (nr 143) om arbetstagarrepresentanters skydd inom företaget och åtgärder för att underlätta deras verksamhet

Internationella arbetsorganisa­tionens allmänna konferens,

som av styrelsen för internatio­nella arbetsbyrån sammankallats tiU Geneve och där samlats den 2 juni 1971 till sitt femtiosjätte sammanträde,

som antagit 1971 års konven­tion om arbetstagarnas represen­tanter,

som beslutat antaga vissa för­slag rörande arbetstagarrepresen­tanters skydd inom företaget och åtgärder för att underlätta deras verksamhet, vilken fråga utgör den femte punkten på sammanträdets dagordning, och

som beslutat, att dessa förslag skall taga form av en rekommen­dation,

antager denna den tjugotredje da­gen i juni månad år nittonhundra-sjuttioett följande rekommenda­tion, som kan benämnas 1971 års rekommendation om arbetstagar­nas representanter.

7. Methods of Implementation

1. Effect may be given to this Recommendation through national laws or regulations or collective agreements, or in any other man­ner consistent with national prac­tice.

/. Tillämpningsmetoder

1. Denna rekommendation kan bringas i tiUämpning genom natio­nell lagstiftning, kollektivavtal eller på varje annat sätt som är fören­ligt med nationeU praxis.

//. General Provisions

2. For the purpose of this Re­commendation the term "workers'

II.

Alhnänna bestämmelser

2. I denna rekommendation av­ses med uttrycket »arbetstagarnas

ProD. 1972:10

25

representatives" means persons who are recognised as such under national law or practice, whether they are

(a)

trade union representatives, namely representatives designated or elected by trade unions or by the members of such unions; or

(b)

elected representatives, name­ly representatives who are freely elected by the workers of the undertaking in accordance with provisions of national laws or re­gulations or of collective agree­ments and whose functions do not include activities which are re­cognised as the exdusive preroga-tive of trade unions in the country concerned.

3.

National laws or regulations, collective agreements, arbitration awards or court décisions may dé­terminé the type or types of workers' representatives which should be entitied to the protec­tion and facilities provided for in this Recommendation.

4.

Where there exist in the same undertaking both trade union rep­resentatives and elected represen­tatives, appropriate measures should be taken, wherever neces­sary, to ensure that the existence of elected representatives is not used to undermine the position of the trade unions concerned or their representatives and to en­courage co-operation on all re­levant matters between the elect­ed representatives and the trade unions concerned and their rep­resentatives.

representanter» sådana personer vUka på grund av nationell lag­stiftning eller praxis är erkända som sådana, antingen de är

a)

fackliga representanter, dvs. representanter utsedda eller val­da av fackföreningar eller av med­lemmar i sådana föreningar, eller

b)

valda förtroendemän, dvs. representanter, som fritt valts av arbetstagarna i företaget i enlighet med bestämmelser i nationeU lag­stiftning eller i kollektivavtal och vilkas uppgifter inte omfattar åt­gärder som erkänns såsom uteslu­tande förbehåUna de fackliga or­ganisationerna i vederbörande land.

3.

I nationeU lagstiftning, kol­lektivavta], skiljedomsutslag eller domstolsbeslut kan bestämmas vU­ket eUer vilka slag av arbetstagar­representanter som bör åtnjuta det skydd och de förmåner som avses i denna rekommendation.

4.

När det i samma företag finns såväl fackliga representanter som valda förtroendemän bör, om så erfordras, lämpliga åtgärder vidtagas dels för att garantera att förekomsten av valda förtroende­män inte utnyttjas för att under­gräva vederbörande fackliga orga­nisationers eller deras representan­ters stäUning, dels för att främja samarbete i alla hithörande frå­gor mellan de valda förtroende­männen samt de fackliga organi­sationerna och deras representan­ter.

///. Protection   of   Workers'   Re­presentatives

5. Workers' representatives in the undertaking should enjoy ef­fective protection against any act prejudicial to them, induding dismissa!, based on their status or activities as a workers' represen-

///. Skydd för arbetstagarnas re­presentanter

5. Arbetstagarnas representan­ter i företaget bör åtnjuta effek­tivt skydd mot alla åtgärder som skulle kunna lända dem tUl ska­da, däri inbegripet avskedande, på grund av deras ställning eller verk-

Prop. 1972:10

28

IV. 

Facilities  to   Be Afforded  to Workers" Representatives

9.     (1) Such facilities in the un­

dertaking should be afforded to

workers' representatives as may be

appropriate in order to enable

them to carry out their functions

promptiy and efficientiy.

(2)

In this connection account should be taken of the characteris-tics of the industrial relations sys­tem of the country and the needs, size and capabilities of the under­taking concerned.

(3)

The granting of such fa­cilities should not impair the ef-ficient operation of the undertak­ing concerned.

10.     (1) Workers' representa­

tives in the undertaking should be

afforded the necessary time off

from work, without loss of pay or

social and fringe benefits, for

carrying out their representation

functions in the undertaking.

(2)

In the absence of appropri­ate provisions, a workers' repre­sentative may be required to ob­tain permission from his immedi-ate supervisor or another appro­priate representative of manage­ment designated for this purpose before he takes time off from work, such permission not to be unreasonably withheld.

(3)

Reasonable limits may be set on the amount of time off which is granted to workers' rep­resentatives under subparagraph (1) of this Paragraph.

11.     (1) In order to enable them

to carry out their functions ef­

fectivdy, workers' representatives

should be afforded the necessary

time off for attending trade union

meetings, training courses, se-

minars, congresses and conferen-

ces.

(2) Time off afforded under subparagraph (1) of this Paragraph should be afforded without loss of

IV. 

Åtgärder för att underlätta ar­betstagarrepresentanters verksam­het

9.     1) Inom företaget skall ar­

betstagarnas representanter åtnjuta

sådana lättnader som är ägnade att

snabbt och effektivt sätta dem i

stånd att fullgöra sina uppgifter.

2)

I detta sammanhang bör hän­syn tas tiU nationella särdrag i för­hållandet mellan arbetsmarknadens parter samt till vederbörande före­tags behov, storlek och möjlighe­ter.

3)

Sådana åtgärder bör inte in­verka menligt på företagets verk­samhet.

10.    1) Arbetstagarnas represen­

tanter i företaget bör utan löne­

avdrag eller förlust av sociala och

andra förmåner åtnjuta erforder­

lig ledighet från arbetet för att ut­

öva sina funktioner som represen­

tanter i företaget.

2)

I brist på lämpliga bestäm­melser bör det åligga arbetstagar­representant att hos sin närmaste överordnade eller hos annan lämp­lig, för ändamålet utsedd repre­sentant för företagsledningen in­hämta tiUstånd innan han tar le­digt från arbetet; sådant tillstånd får inte vägras utan vägande skäl.

3)

Rimliga tidsgränser bör kun­na fastställas för den ledighet ar­betstagarrepresentanter beviljas en­ligt punkt 10 mom. 1).

11.    1) Arbetstagarrepresentanter

bör för att effektivt kunna full­

göra sina funktioner bevUjas skälig

ledighet för att deltaga i fackliga

möten, utbUdningskurser, semina­

rier,  kongresser och konferenser.

2) I mom. 1) av denna punkt avsedd ledighet bör bevUjas utan löneavdrag eUer förlust av sociala

Prop. 1972:10

29

pay or social and fringe benefits, it being understood that the ques­tion of who should bear the result­ing costs may be determined by the methods of implementation referred to in Paragraph I of this Recommendation.

12.

Workers' representatives in the undertaking should be granted access to all workplaces in the undertaking, where such access is necessary to enable them to carry out their representation functions.

13.

Workers' representatives should be granted without undue delay access to the management of the undertaking and to manage­ment representatives empowered to take décisions, as may be ne­cessary for the proper exercise of their functions.

14.

In the absence of other ar-rangements for the collection of trade union dues, workers' rep­resentatives authorised to do so by the trade union should be per­mitted to collect such dues re­gularly on the premises of the un­dertaking.

15.

(1) Workers' representa­tives acting on behalf of a trade union should be authorised to post trade union notices on the pre­mises of the undertaking in a place or places agreed on with the management and to which the workers have easy access.

(2)

The management should permit workers' representatives acting on behalf of a trade union to distribute news sheets, pamph-lets, publications and other docu­ments of the union among the workers of the undertaking.

(3)

The union notices and docu­ments referred to in this Paragraph should reläte to normal trade union activities and their posting and distribution should not préjudice the orderly operation and tidiness

och andra förmåner, varvid frå­gan om vem som skall bestrida härav föranledda kostnader skall bestämmas genom de tillämpnings-metoder som anges i punkt 1 i denna rekommendation.

12.   Arbetstagarrepresentanter i

företaget bör beredas tillträde till

alla arbetsplatser i företaget, om

sådant tiUträde är nödvändigt för

att de skall kunna utöva sina funk­

tioner som representanter.

13.      Arbetstagarrepresentanter

bör utan oskälig tidsutdräkt bere­

das företräde inför företagsled­

ningen och de representanter för

ledningen som har beslutsrätt, i

den mån detta fordras för ett ef­

fektivt utövande av de fackliga

funktionerna.

14.   I brist på andra anordning­

ar för uppbörd av fackförenings-

avgifter bör de fackliga represen­

tanter som därtill bemyndigats av

fackföreningen tiUåtas att regel­

bundet uppbära sådana avgifter in­

om företagets område.

15.    1) Arbetstagarrepresentan­

ter, som handlar på fackför­

eningens vägnar, bör ha rätt att

inom företagets lokaler anslå fack­

liga meddelanden på plats eller

platser, som bestämts efter över­

enskommelse med företagsled­

ningen och som är lätt tillgäng­

liga för arbetstagarna.

2)    Företagsledningen bör tillå­

ta arbetstagarrepresentanter, som

handlar på fackföreningens väg­

nar, att bland företagets arbets­

tagare dela ut n)'hetsmeddelan-

den, broschyrer, publikationer och

andra handlingar från fackför­

eningen.

3)   I denna punkt nämnda med­

delanden och handlingar bör avse

normal facklig verksamhet; deras

affischering och spridning bör inte

få inverka menligt på företagets

verksamhet eller på snyggheten in-

Prop. 1972:10

32

taining benzene.

2. Paragraph  1   of this Article does not apply to

(a)

the production of benzene;

(b)

the use of benzene for che-mical synthesis;

(c)

the use of benzene in motor fuel;

(d)    analytical or research work

carried out in laboratories.

ter som innehåller bensen.

2. Mom. 1 av denna artikel är ej tiUämplig på

a)

framstäUning av bensen;

b)

användning   av   bensen   för kemisk syntes;

c)

användning av bensen i mo­torbränslen;

d)    analys- eller forskningsarbe­

te i laboratorier.

Article 3

1.

The competent authority in a country may pennit temporary derogations from the percentage laid down in Article 1, subpara­graph (b), and from the provisions of Article 2, paragraph 1, of this Convention under conditions and within limits of time to be deter­mined after consultation with the most representative organisations of employers and workers con­cerned, where such exist.

2.

In such case tbe Member in question shall indicate in its re­ports on the application of this Convention submitted under ar­tide 22 of the Constitution of the International Labour Organisation the position of its law and practice as regards the derogations and any progress made towards complete application of the terms of tho Convention.

3.

At the expiration of three years from the date on which this Convention first entered into force, the Governing Body of the International Labour Office shall submit to the Conférence a special report concerning the application of paragraphs 1 and 2 of this Article and containing such pro­posals as it may think appropriate for further action in regard to the matter.

Artikel 3

1.

Vederbörande myndighet i varje land kan medge tillfälliga un­dantag från det i artikel 1 b) fast­ställda procenttalet och från be­stämmelserna i artikel 2, mom. 1, under viUkor och med tidsbegräns­ningar som skall bestämmas efter samråd med de mest representa­tiva av berörda arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer, där så­dana finns.

2.

I sådana fall skall ifrågava­rande medlemsstat, i de rapporter om denna konventions tiUämpning som medlemmen har att avge enligt artikel 22 i internationella arbets­organisationens stadga, ange sin lagstiftnings läge och eventuella framsteg som gjorts i riktning mot ett fullständigt uppfyUande av kon­ventionens bestämmelser.

3.

Tre år efter den dag då den­na konvention först trädde i kraft skall internationella arbetsbyråns styrelse inför konferensen framläg­ga en särskild rapport rörande till-lämpningen av mom. 1 och 2 av denna artikel samt sådana förslag som styrelsen må anse lämpliga för fortsatta åtgärder i ärendet.

Article 4

1. The use of benzene and of

Artikel 4

1. Användning  av  bensen  och

Prop. 1972:10

33

products containing benzene shall be prohibited in certain work pro-cesses to be specified by national laws or regulations.

2. This prohibition shall at least include the use of benzene and of products containing benzene as a solvent or dUuent, except where the process is carried out in an enclosed system or where there are other equally safe methods of work.

produkter som innehåUer bensen skall förbjudas i vissa arbetspro­cesser fastställda genom nationell lagstiftning.

2. Sådant förbud skall åtminsto­ne omfatta användning av bensen och produkter som innehåller ben­sen såsom lösnings- eller utspäd­ningsmedel utom i de fall då pro'' cessen sker i ett slutet system eller då andra lika säkra arbetsmetoder kommer tiU användning.

Article 5

Occupational hygiene and tech­nical measures shaU be taken to ensure effective protection of workers exposed to benzene or to products containing benzene.

Artikel 5

Arbetshygieniska och tekniska åtgärder skall vidtagas för att ga­rantera ett effektivt skydd av ar­betstagare som utsätts för bensen eller produkter som innehåller ben­sen.

Article 6

1.

In premises where benzene or products containing benzene are manufactured, handled or used, all necessary measures shall be taken to prevent the escape of benzene vapour into the air of places of employment.

2.

Where workers are exposed to benzene or to products contain­ing benzene, the employer shall ensure that the concentration of benzene in the air of the places of employment does not exceed a maximum which shall be fixed by the competent authority at a level not exceeding a ceUing value of 25 parts per million (80 mg/ 

m3).

3.

The competent authority shall issue directions on carrying out the measurement of the con­centration of benzene in the air of places of employment.

Artikel 6

1.

I lokaler där bensen eller pro­dukter som innehåller bensen framställs, hanteras eller används skaU alla erforderliga åtgärder vid­tagas för att förebygga att bensen­ångor sprids i luften på arbetsplat­sen.

2.

Där arbetstagare utsätts för bensen eller produkter som inne­håller bensen skall arbetsgivaren tillse att bensenkoncentrationen i luften på arbetsplatsen inte över­stiger ett maximum som av veder­börande myndighet skall faststäl­las till en nivå som ej överstiger ett takvärde av 25 ppm (80 mg/ 

mS).

3. Vederbörande myndighet skaU utfärda anvisningar rörande till­vägagångssättet för mätning av bensenhalten i luften på arbets­platserna.

Article 7

1. Work processes involving the use   of  benzene   or  of   products

Artikel 7

1.   Arbetsprocesser   vari   ingår användning av bensen eller pro-

3    Riksdagen 1972. 1 saml. Nr 10

Prop. 1972:10

34

containing benzene shall as far as practicable be carried out in an enclosed system,

2, Where it is not practicable for the work processes to be car­ried out in an enclosed system, places of work in which benzene or products containing benzene are used shall be equipped with effective means to ensure the removal of benzene vapour to the extent necessary for the protection of the health of the workers.

dukter som innehåller bensen skall så långt möjligt utföras i ett slu­tet system,

2, När arbetsprocessen inte kan utföras i ett slutet system skall ar­betsplatser, där bensen eller pro­dukter som innehåUer bensen an­vänds, förses med effektiv utrust­ning för avlägsnande av bensen­ångor i den utsträckning som er­fordras för att skydda arbetstagar­nas hälsa.

Article 8

1,

Workers who may have skin contact with liquid benzene or liquid products containing benzene shall be provided with adequate means of personal protection against the risk of absorbing ben­zene through the skin,

2,

Workers who for special rea­sons may be exposed to concentra-tions of benzene in the air of places of employment which ex­ceed the maximum referred to in Artide 6, paragraph 2, of this Convention shall be provided with adequate means of personal pro­tection against the risk of in-haling benzene vapour. The dura­tion of exposure shall be limited as far as possible.

Artikel 8

1.

Arbetstagare som kan kom­ma i hudkontakt med flytande ben­sen eller flytande produkter som innehåller bensen skall förses med lämplig personlig skyddsutrustning mot risken för att bensen absor­beras genom huden.

2.

Arbetstagare som, av särskil­da orsaker, i luften på arbetsplat­sen kan utsättas för bensenkon-centrationer, vilka överskrider det maximum som anges i artikel 6 mom. 2 av denna konvention, skall förses med lämplig personlig skyddsutrustning mot risken för inandning av bensenångor. Expo­sitionstiden skall begränsas så långt möjUgt.

Article 9

1. Workers who are to be em­ployed in work processes involv­ing exposure to benzene or to products containing benzene shall undergo

(a)

a thorough pre-employment medical examination for fitness for employment which shall include a blood-test;

(b)

periodic re-examinations, which shall include biological tests induding a blood-test, at intervals fixed by national laws or regula-

Artikel 9

1. Arbetstagare som kommer att sysselsättas i arbetsprocesser, vil­ka medför att de kan utsättas för bensen eller produkter som inne­håUer bensen, skall

a)

före anställningen genomgå grundlig läkarundersökning, inne­fattande blodundersökning, för ut­rönande av lämplighet för anställ­ning;

b)

underkastas periodiska läkar-besiktningar, vUka skall innefatta biologiska prov inbegripet blodun­dersökning,  med  mellanrum  som

Prop. 1972:10

35

tions,

2. The competent authority in a country may, after consultation with the most representative or­ganisations of employers and wor­kers concerned, where such exist, permit exceptions from the obliga­tions of paragraph 1 of this Ar­ticle in respect of specified ca­tégories of workers.

fastställs av nationell lagstiftning, 2, Vederbörande myndighet i varje land kan, efter samråd med de mest representativa av berörda arbetsgivar- och arbetstagarorgani­sationer, där sådana finns, medge undantag från de skyldigheter som anges i mom, 1 av denna artikel för bestämda kategorier av arbets­tagare.

Article 10

1.      The medical examinations

provided for in Article 9, para­

graph 1, of this Convention shall

be

(a)

carried out under the res­ponsibUity of a qualified physician, approved by the competent autho­rity, and with the assistance, as appropriate, of a competent labo-ratory;

(b)

certified in an appropriate manner.

2.    These medical examinations

shall not involve the workers in

any expense.

Artikel 10

1,    De läkarundersökningar som

åsyftas i artikel 9 mom. 1 av den­

na konvention skall

a)    utföras på kvalificerad, av

vederbörande myndighet godkänd

läkares ansvar och med anlitande

i förekommande faU  av kompe-

. tent laboratorium;

b) på lämpligt sätt intygas.

2.    Dessa läkarandersökningar

skaU vara kostnadsfria för arbets­

tagarna.

Article 11

1.

Women medicaUy certified as pregnant, and nursing mothers, shall not be employed in work processes involving exposure to benzene or products containing benzene.

2.

Young persons under 18 years of age shall not be employed in work processes involving ex­posure to benzene or products containing benzene: Provided that this prohibition need not apply to young persons undergoing educa­tion or training who are under adequate technical and medical supervision.

Artikeln

1,

Kvinnor som på medicinsk väg konstaterats vara havande samt ammande mödrar skaU inte syssel­sättas i arbetsprocesser som med­för att de utsätts för bensen eller produkter som innehåller bensen,

2,

Minderåriga under 18 år skall inte sysselsättas i arbetspro­cesser som medför att de utsätts för bensen eUer produkter som innehåller bensen; dock behöver detta förbud inte tillämpas på min­deråriga som undergår utbUdning, såvida de står under lämplig tek­nisk och medicinsk kontroU,

Article 12

The  word   "Benzene"  and  the necessary danger symbols shall be

Artikeln

Ordet »Bensen» och erforderli­ga farosymboler skall vara klart

Prop. 1972:10

36

clearly visible on any container holding benzene or products con­taining benzene.

synliga på varje behåUare som in­rymmer bensen eller produkter som innehåller bensen.

Article 13

Each Member shall take appro­priate steps to provide that any worker exposed to benzene or pro­ducts containing benzene receives appropriate instmctions on mea­sures to safeguard health and pre­vent accidents, as well as on the appropriate action if there is any evidence of poisoning.

Artikel 13

Varje medlemsstat skaU vidtaga vederbörliga åtgärder för att på lämpligt sätt instruera varje ar­betstagare, som utsätts för bensen eller produkter som innehåUer ben­sen, om hur han skall förfara för att skydda hälsan och förebygga olycksfall Uksom om lämpligt till­vägagångssätt vid tecken på för­giftning.

Article 14

Each Member which ratifies this Convention

(a)

shall, by laws or regulations or any other method consistent with national practice and condi­tions, take such steps as may be necessary to give effect to the provisions of this Convention;

(b)

shall, in accordance with national practice, specify the per­son or persons on whom the obli­gation of compliance with the pro­visions of this Convention rests;

(c)

undertakes to provide ap­propriate inspection services for the purpose of supervising the application of the provisions of this Convention, or to satisfy it­self that appropriate inspection is carried out.

Artikel 14

Varje medlemsstat som ratifi­cerar denna konvention skall

a)

genom lagstiftning eller på varje annat sätt som är förenligt med praxis och nationeUa förhål­landen vidtaga sådana åtgärder som kan anses erforderliga för tillämp­ning av denna konventions bestäm­melser;

b)

i enlighet med nationell prax­is ange den person eller de perso­ner som har att iakttaga att den­na konventions bestämmelser till-lämpas;

c)

åta sig att tillse att lämplig inspektionstjänst övervakar till-lämpningen av denna konventions bestämmelser eUer att förvissa sig om att erforderlig inspektion ut­föres.

Artikel 1522

Dessa artiklar är likalydande med artiklarna 7-14 av konventionen (nr 135) om arbetstagarrepresentanters skydd inom företaget och åt­gärder för att underlätta deras verksamhet, dock att då i artikel 13 av sisnämnda konvention hänvisas till artikel 9, detta i förevarande kon­vention motsvaras av en i artikel 21 upptagen hänvisning till artikel 17.

Prop. 1972:10

37 

Bilaga 4

(Översättning)

Recommendation (No. 144) con­cerning Protection against Hazards of Poisoning Arising from Benzene

The General Conférence of the International Labour Organisation,

Having been convened at Ge­neva by the Governing Body of the International Labour Office, and having met in its Fifty-sbrth Session on 2 June 1971, and

Having adopted the Benzene Convention, 1971, and

Having decided upon the adop­tion of certain proposals with re­gard to protection against hazards arising from benzene, which is the sixth item on the agenda of the session, and

Having determined that these proposals shall take the form of a Recommendation,

adopts this twenty-third day of June of the year one thousand nine hundred and seventy-one the following Recommendation, which may be cited as the Benzene Re­commendation, 1971:

RekoniRiendatioii (nr 144) om skydd mot förgiftniogsrisker liär-rörandc från bensen

Internationella arbetsorganisa­tionens allmänna konferens,

som av styrelsen för internatio­nella arbetsbyrån sammankallats till Geneve och där samlats den 2 juni 1971 till sitt femtiosjätte sammanträde,

som antagit 1971 års konvention om bensen,

som beslutat antaga vissa för­slag rörande skydd mot förgift­ningsrisker härrörande från ben­sen, vilken fråga utgör den sjätte punkten på sammanträdets dag­ordning, och

som beslutat att dessa förslag skall taga form av en rekommen­dation,

antager denna den tjugotredje da­gen i juni månad år nittonhundra-sjuttioett följande rekommenda­tion, som kan benämnas 1971 års rekommendation om bensen.

/. Scope

1. This Recommendation ap­plies to all activities involving ex­posure pf workers to

(a)

the aromatic hydrocarbon benzene CgHg, hereinafter re­ferred to as "benzene";

(b)

products the benzene con-tent of which exceeds 1 per cent by volume, hereinafter referred to as "products containing benzene"; the benzene content should be determined by analytical methods recommended by the competent international organisations.

7. Tillämpningsområde

1. Denna rekommendation är tillämplig på aU verksamhet som medför att arbetstagare utsätts för

a)

det aromatiska kolvätet ben­sen CgHg, nedan kaUat »bensen»;

b)

produkter vilkas bensenhalt överstiger en volymprocent ben­sen, nedan kaUade »produkter som innehåller bensen»; bensenhalten bör bestämmas genom analysme­toder som rekommenderats av ve­derbörande internationella orga­nisationer.

Prop. 1972:10

38

2. Notwithstanding the provi­sions of Paragraph 1 of this Re­commendation, the benzene con­tent of products not covered by dause (b) of that Paragraph should be progressively reduced to as low a level as practicable where this is necessary for the protection of the health of workers.

2. Bestämmelsema i punkt 1 av denna rekommendation bör emel­lertid inte hindra att bensenhalten i produkter som icke omfattas av stycket 1 b) successivt minskas till så låg nivå som möjligt, när detta är erforderligt för att skydda ar­betstagares hälsa.

77, Restrictions   on   the   Use   of Benzene

3,   (1) Whenever harmless or

less harmfiU substitute products

are available they should be used

instead of benzene or products

containing benzene,

(2) Subparagraph (1) of this Paragraph does not apply to

(a)

the production of benzene;

(b)

the use of benzene for Chemical synthesis;

(c)

the use of benzene in motor fud;

(d)   analytical or research work

carried out in laboratories,

4,   (1) The use of benzene and

of products containing benzene

should be prohibited in certain

work processes to be specified by

national laws or regulations.

(2) This prohibition should at least include the use of benzene and of products containing ben­zene as a solvent or diluent, ex­cept where the process is carried out in an enclosed system or where there are other equally safe meth­ods of work.

II. Inskränkningar i användning av bensen

3.    1) Närhelst oskadliga eller

mindre skadliga ersättningsproduk­

ter finns att tillgå bör de använ­

das i stället för bensen eller pro­

dukter som innehåUer bensen.

2) Första stycket av denna punkt är ej tUlämpligt på

a)

framstäUning av bensen;

b)

användning av bensen för kemisk syntes;

c)

användning av bensen i mo­torbränslen;

d)   analys- eller forskningsarbe­

te i laboratorier.

4.    1) Användning av bensen

och av produkter som innehåller

bensen bör förbjudas i vissa ar­

betsprocesser fastställda genom na­

tioneU lagstiftning.

2) Sådant förbud bÖr åtminsto­ne omfatta användning av bensen och produkter som innehåller ben­sen såsom lösnings- eller utspäd­ningsmedel utom i de fall då pro­cessen sker i ett slutet system eller då andra lika säkra arbetsmetoder kommer tiU användning.

5. The sale of certain industrial products containing benzene (such as paints, varnishes, mastics, glues, adhesives, inks and various Solu­tions), to be specified by national laws or regulations, should be prohibited in cases to be de­termined by the competent au­thority.

5. Försäljning av vissa i natio­neU lagstiftning angivna industri­produkter innehåUande bensen (så­som färger, läcker, mastix, lim, bläck och olika lösningar), bör förbjudas i fall som fastställs av vederbörande myndighet.

Prop. 1972:10

39

777. Technical Measures for the Prevention of Hazards; Occupa­tional Hygiene

6.     (1) Occupational hygiene and

technical measures should be taken

to ensure effective protection of

workers exposed to benzene or to

products containing benzene.

(2) Notwithstanding the pro­visions of Paragraph 1 of this Recommendation, such measures should also be taken where wor­kers are exposed to products the benzene content of which is below 1 per cent by volume, if this is necessary to ensure that the con­centration of benzene in the air remains below the maximum fixed by the competent authority.

7.     (1) In premises where ben­

zene or products containing ben­

zene are manufactured, handled

or used, all necessary measures

should be taken to prevent the

escape of benzene vapour into the

air of places of employment.

(2)

Where workers are exposed to benzene or to products con­taining benzene, the employer should ensure that the concentra­tion of benzene in the air of the places of employment does not exceed a maximum which should be fixed by the competent au­thority at a level not exceeding a ceiling value of 25 parts per mil­lion (80 mg/m3),

(3)

The maximum concentra­tion referred to in subparagraph (2) of this Paragraph should be lowered as soon as possible if medical evidence shows this to be desirable.

(4)

The competent authority should issue directions on carrying out the measurement of the con­centration of benzene in the air of places of employment.

8.     (1) Work processes involving

the use of benzene or of products

containing benzene should as   far

777. Tekniska åtgärder till förebyggande av risker; arbetshygien

6.     1) Arbetshygieniska och tek­

niska åtgärder bör vidtagas för att

garantera ett effektivt skydd av

arbetstagare som utsätts för ben­

sen eUer produkter som innehål­

ler bensen.

2) Bestämmelserna i denna re­kommendations första punkt bör emellertid inte hindra att sådana åtgärder också vidtages när arbets­tagare utsätts för produkter vars bensenhalt understiger en volym­procent, om detta erfordras för att säkerställa att bensenhalten i luf­ten förblir lägre än det maximum som fastställts av vederbörande myndighet.

7.     1) I lokaler där bensen eller

produkter som innehåUer bensen

framställs, hanteras eller används

bör alla erforderliga åtgärder vid­

tagas för att förebygga att ben­

senångor sprids i luften på arbets­

platsen.

2)

Där arbetstagare utsätts för bensen eller produkter som inne­håller bensen bör arbetsgivaren tiUse att bensenkoncentrationen i luften på arbetsplatsen inte över­stiger ett maximum som av ve­derbörande myndighet bör fast­ställas till en nivå som ej över­stiger ett takvärde av 25 ppm (80 mg/m»).

3)

Den högsta koncentration som nämns i andra stycket av den­na punkt bör sänkas så snart som möjligt om detta av medicinska skäl är önskvärt.

4)

Vederbörande myndighet bör utfärda anvisningar rörande tillvä­gagångssättet för mätning av ben­senhalten i luften på arbetsplat­serna.

8.     1) Arbetsprocesser vari in­

går användning av bensen eller

produkter  som  innehåller bensen

Prop. 1972:10

40

as practicable  be  carried out in an enclosed system,

(2)

Where it is not practicable for the work processes to be carried out in an enclosed system, places of work in which benzene or products containing benzene are used should be equipped with effective means to ensure the removal of benzene vapour to the extent necessary for the protection of the health of the workers,

(3)

Care should be taken to en­sure that wastes containing liquid benzene or benzene vapour do not endanger the health of workers,

9.     (1) Workers v/ho may have

skin contact with Uquid benzene

or liquid products containing ben­

zene should be provided with

adequate means of personal pro­

tection against the risk of absorb­

ing benzene through the skin.

(2) Workers who for special reasons may be exposed to con-centratlons of benzene in the air of places of employment which exceed the maximum referred to in Paragraph 7, subparagraph (2), of this Recommendation should be provided with adequate means of personal protection against the risk of inhaling benzene vapour. The duration of exposure should be limited as far as possible.

10.

Every worker exposed to benzene or to products containing benzene should wear appropriate work clothes.

11.

The use of benzene or of products containing benzene by workers for deaning their hands or their work clothes should be prohibited.

12.

Food should not be in-troduced into or consumed in areas in which benzene or pro­ducts containing benzene are manufactured, handled or used. Smoking should be prohibited in such areas.

bör så långt möjligt utföras i ett slutet system.

2)

När arbetsprocessen inte kan utföras i ett slutet system bör ar­betsplatser, där bensen eller pro­dukter som innehåller bensen an­vänds, förses med effektiv utrust­ning för avlägsnande av bensen­ångor i den utsträckning som er­fordras för att skydda arbetstagar­nas hälsa.

3)

Åtgärder bör vidtagas för att undvika att avfall som innehåller flytande bensen eller bensenång­or utgör en fara för arbetstagar­nas hälsa.

9.     1) Arbetstagare som kan

komma i hudkontakt med flytan­

de bensen eUer flytande produk­

ter som innehåller bensen bör för­

ses med lämplig personlig skydds­

utrustning mot risken för att ben­

sen absorberas genom huden.

2) Arbetstagare som, av särskil­da orsaker, i luften på arbetsplat­sen kan utsättas för bensenkon-centrationer, vilka överstiger det maximum som anges i punkt 7 andra stycket av denna rekom­mendation, bör förses med lämp­lig personlig skyddsutrustning mot risken för inandning av bensen­ångor. Expositionstiden bör be­gränsas så långt möjligt.

10.

Varje arbetstagare som ut­sätts för bensen eller produkter som innehåller bensen bör bära lämpliga arbetskläder.

11.

Användning av bensen eUer av produkter som innehåUer ben­sen för rengöring av händer eller arbetskläder bör förbjudas.

12.

Matvaror bör inte införas eller förtäras på områden där ben­sen eller produkter som innehål­ler bensen tillverkas, hanteras eller används. Rökning bör vara för­bjuden inom sådana områden.

Prop. 1972:10

41

13.    In undertakings in which

benzene or products containing

benzene are manufactured, hand­

led or used, all appropriate mea­

sures should be taken by the

employer to have available for

workers

(a)

sufficient and suitable wash-ing facilities, in suitable places and properly maintained;

(b)

suitable accommodation for taking meals, unless appropriate arrangements exist for the workers to take their meals elsewhere;

(c)

changing rooms or other suitable facilities, where work dothing can be stored separately from the ordinary clothes of the workers.

14.    (1) The means of personal

protection referred to in Paragraph

9 of this Recommendation and the

work clothes referred to in Pa­

ragraph 10 thereof should be

supplied, cleaned and regularly

maintained by the employer,

(2) The workers concerned should be required to use these means of personal protection and these work clothes, and to take care of them.

13.    Inom företag där bensen el­

ler produkter som innehåller ben­

sen framstäUs, hanteras eUer an­

vänds bör alla lämpliga åtgärder

vidtagas av arbetsgivaren för att

arbetstagarna skall kunna dispo­

nera

a)

tiUräckliga och lämpliga tvätt-anordningar, lämpligt förlagda och väl underhållna;

b)

lämpliga utrymmen för inta­gande av måltider, om inte tiU­fredsstäUande åtgärder vidtagits för att arbetstagarna skall kunna intaga sina måltider på annat håU;

c)

omklädningsrum eUer andra lämpliga utrymmen, där arbetsklä­der kan förvaras separat från ar­betstagarnas vanliga kläder.

14.    1) Den personliga skydds­

utrustning som nämns i punkt 9

och de arbetskläder som avses i

punkt 10 av denna rekommenda­

tion bör tUlhandahåUas, rengöras

och regelbundet underhållas av ar­

betsgivaren.

2) Berörda arbetstagare bör an­modas att använda denna person­liga skyddsutrastning och dessa ar­betskläder samt att sköta dem väl.

IV. 

Medical Measures

15. (1) Workers who are to be employed in work processes in­volving exposure to benzene or to products containing benzene should undergo

(a)

a thorough pre-employment medical examination for fitness for employment which should in­clude a blood-test;

(b)

periodic re-examinations, which should include biological tests induding a blood-test, at in­tervals, of not more than one year, fixed by national laws or regula­tions.

(2) The competent authority in

IV.

Medicinska åtgärder

15. 1) Arbetstagare som kom­mer att sysselsättas i arbetsproces­ser, vilka medför att de kan ut­sättas för bensen eller produkter som Innehåller bensen, bör

a)

före anställningen genomgå grundlig läkarundersökning, inne­fattande blodundersökning, för ut­rönande av lämplighet för anställ­ning;

b)

underkastas periodiska läkar-besiktningar, vilka bör innefatta biologiska prov, inbegripet blodun­dersökning, med mellanrum som fastställs av nationell lagstiftning, dock ej överstigande ett år.

2) Vederbörande   myndighet   i

Prop. 1972:10

42

a country may, after consultation with the most representative or­ganisations of employers and wor­kers concerned, where such exist, permit exceptions from the pro­visions of subparagraph (1) of this Paragraph in respect of specified calegories of workers.

16.

On tbe occasion of the me­dical examinations the workers concerned should be given written instructions on protective mea­sures against the health hazards of benzene.

17.

The medical examinations provided for in Paragraph 15, subparagraph (1), of this Recom­mendation should be

(a)

carried out under the res­ponsibUity of a qualified physician, approved by the competent au­thority, and with the assistance, as appropriate, of a competent laboratory;

(b)

certified in an appropriate manner.

18.

These medical examinations should be carried out during work­ing hours, and should not involve the workers in any expense.

19.

Women medically certified as pregnant, and nursing mothers, should not be employed in work processes involving exposure to benzene or products containing benzene.

20.

Young persons under 18 years of age should not be em­ployed in work processes involving exposure to benzene or products containing benzene, except where they are undergoing education or training and are under adequate technical and medical supervision.

varje land kan, efter samråd med de mest representativa av berör­da arbetsgivar- och arbetstagaror­ganisationer, där sådana finns, medge undantag från bestämmel­seraa i första stycket av denna punkt för bestämda kategorier av arbetstagare.

16. Vid läkarandersökningarna bör berörda arbetstagare ges skrift­liga instraktioner rörande skydds­åtgärder mot hälsorisker med ben­sen,

17, De läkarandersökningar som åsyftas i första stycket av punkt 15 av denna rekommen­dation bör

a)

utföras på kvalificerad, av vederbörande myndighet godkänd läkares ansvar och med anlitande i förekommande fall av kompetent laboratorium;

b)

på lämpligt sätt intygas,

18.

Dessa läkarandersökningar bör utföras under arbetstid samt bör vara kostnadsfria för arbetsta­garna.

19.

Kvinnor som på medicinsk väg konstaterats vara havande samt ammande mödrar bör inte sysselsättas i arbetsprocesser som medför att de utsätts för bensen eUer produkter som innehåller bensen.

20.

Minderåriga under 18 år bör inte sysselsättas i arbetsproces­ser som medför att de utsätts för bensen eller produkter som inne­håller bensen utom i faU där de undergår utbUdning samt står un­der lämpUg teknisk och medicinsk kontroU.

V. Containers

21. (1) The word "Benzene" and the necessary danger symbols should be clearly visible on any container holding benzene or pro-

V. 

Behållare

21. 1) Ordet »Bensen» och er­forderliga farosymboler bör vara klart synliga på varje behåUare som inrymmer bensen eller pro-

Prop. 1972:10

43

ducts containing benzene.

(2)

An indication of the per­centage of benzene contained in the product in question should also be given,

(3)

The danger symbols referred to in subparagraph (1) of this Paragraph should be internatio-nally recognised,

22. Benzene and products con­taining benzene should not be brought into any place of employ­ment except in containers which are of suitable material, adequate strength, and so designed and constructed as to prevent any leakage, or inadvertent escape of vapours.

dukter som innehåUer bensen,

2)

Anvisning bör också ges rö­rande volymprocenten bensen i produkten,

3)

De farosymboler som åsyf­tas i första stycket av denna punkt bör vara internationellt erkända,

22. Bensen och produkter som innehåUer bensen bör inte införas på någon arbetsplats utom i be­håUare som är av lämpligt mate­rial och tillräcklig håUbarhet samt så utförda att varje läckage eller oavsiktUg spridning av ben­senångor undviks.

VI. 

Measures of Education

23.

Each Member should take appropriate steps to provide that any worker exposed to benzene or products containing benzene re­ceives appropriate training and instmctions at the employer's ex­pense on measures to safeguard health and prevent accidents, as well as on the appropriate action if there is any evidence of poison­ing.

24.

In appropriate positions in premises in which benzene or pro­ducts containing benzene are used, notices should be displayed which indicate

(a)

the hazards;

(b)

the preventive measures to be taken;

(c)

the protective equipment to be used;

(d)    first-aid measures to be

taken in cases of acute benzene

poisoning.

VI. 

Utbildning

23.

Varje medlemsstat bör vid­taga vederbörliga åtgärder för att varje arbetstagare, som utsätts för bensen eller produkter som inne­håller bensen, på arbetsgivarens bekostnad på lämpligt sätt ges ut­bildning och instruktion om hur han bör förfara för att skydda häl­san och förebygga olycksfall, lik­som om lämpligt tillvägagångssätt vid tecken på förgiftning.

24.

I lokaler där bensen eller produkter som innehåller bensen används bör anslag på lämpliga ställen uppsättas med angivande av

a)

riskerna;

b)

de förebyggande åtgärder som bör vidtagas;

c)

den skyddsutrustning som bör användas;

d)    den första hjälp som bör ges

i fall av akut bensenförgiftning.

177. General Provisions

25. Each Member should (a) by  laws  or   regulations   or any other method consistent with national  practice  and  conditions,

VII. Allmänna bestämmelser

25. Varje medlemsstat bör a) genom   lagstiftning  eller  på annat sätt som är förenligt med praxis och nationeUa förhållanden

Prop. 1972:10

44

take such steps as may be neces­sary to give effect to the provisions of this Recommendation;

(b)

in accordance with national practice, specify the person or per­sons on whom the obligation of compliance with the provisions of this Recommendation rests;

(c)

provide appropriate inspec­tion services for the purpose of supervising the application of the provisions of this Recommenda­tion, or satisfy itself that appro­priate inspection is carried out.

26.   The competent authority in

each country should actively pro-

mote research into harmless or

less harmful products which could

replace benzene.

27,   The competent authority

should establish a statistical system

for reporting data concerning me­

dicaUy observed cases of benzene

poisoning and these should be

published annually.

vidtaga sådana åtgärder som kan anses erforderUga för tiUämpning av denna rekommendations be­stämmelser;

b)

i enlighet med nationeU prax­is ange den person eller de per­soner som har att iakttaga att denna rekommendations bestäm­melser tiUämpas;

c)

tillse att lämplig inspektions-tjänst övervakar tillämpningen av denna rekommendations bestäm­melser eller förvissa sig om att er­forderlig inspektion utföres,

26,

Vederbörande myndighet i varje medlemsstat bör aktivt främ­ja forskning rörande oskadliga el­ler mindre skadliga ämnen som er­sättning för bensen.

27,

Vederbörande myndighet bör upprätta ett statistiskt system för rapportering och årlig publi­cering av uppgifter rörande medi­cinskt konstaterade faU av ben­senförgiftning.

Prop. 1972:10

45

Bilaga 5

Resolutioner

I, Resolution om förstärkning av trepartsprincipen inom internatio­nella arbetsorganisationens hela verksamhetsområde, 

II, 

Resolution om apartheid och intemationeUa arbetsorganisationens bidrag tUl det internationeUa året för kamp mot rasism och ras­diskriminering,

III,

Resolution om åtgärder från intemationeUa arbetsorganisationens sida för att främja Uka behandUng av migrerande arbetstagare i alla social- och arbetsmarknadspoUtiska frågor,

IV,

Resolution om intemationeUa arbetsorganisationens framtida verk­samhet på den sociala trygghetens område.

V. Resolution om de sociala problem som uppkommer genom bil­dandet av miUtinationeUa företag.

VI. 

Resolution om sambandet mellan den internationeUa handeln och

sysselsättningen. VII. Resolution   om   antagande   av budget för 53:e budgetperioden (1972-73) samt fördelning av utgiftema för samma budgetperiod på medlemsstaterna. VIII, Resolution om ändring i artikel 20 av organisationens finansiella bestämmelser,

IX, 

Resolution om ett specieUt undantag från de finansiella bestäm­melserna såvitt avser eventueUt under budgetperioderna 1970-71 och 1972-73 uppkommande överskott av inkomster i förhållande tiU utgifter,

X, 

Resolution om sammansättningen av internationella arbetsorgani­sationens administrativa domstol,

XI. 

Resolution om utseende av ledamöter i styrelsen för internatio­neUa arbetsorganisationens tjänstepensionskassa och tjänstepen­sionskommitté (Förenta Nationernas gemensamma tjänstepen­sionskassa).

ESSELTE TRYCK, STOCKHOLM 1972   712204