Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 151 år 1974

Prop. 1974:151

Nr 151

Kungl. Maj:ts proposition med förslag till lag om bostadsdomstol m. m.; giTcn den 4 oktober 1974.

Kungl. Maj:t vill härmed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrådsprotokollet öyer justitieärenden, föreslå riksdagen att bifalla de förslag om vars avlåtande till riksdagen föredraganden hemställt.

CARL GUSTAF

CARL[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att en särskild domstol bostadsdomstolen skall itirättas den 1 juli 1975 för överprövning av hyresnämnds av­göranden. Enligt förslaget är bostadsdomstolen sista instans i tvister som förs dit från hyresnämnderna.

I domstolen föreslås ingå dels lagfarna ledamöter, dels ej lagfarna ledamöter som utses efter förslag av bl. a. hyresmarknadens partsorga­nisationer. I mål med inslag av tekniska frågor, t. ex. bostadssanerings-mål, skall en av juristdomama kunna bytas ut mot teknisk ledamot.

Vidare läggs i propositionen fram förslag till vissa jämkningar i fråga om hyresnämndsförfarandet. De hänger närmast samman med inrättan­det av den nya överinstansen.

1   Riksdagen 1974.1 saml Nr 151

Prop. 1974:151

Lagförslag

1    Förslag till

Lag om bostadsdomstol

Härigenom förordnas som följer.

Inledande bestämmelser

1

§ Bostadsdomstolen upptager besvär mot beslut av hyresnämnd en­ligt vad som föreskrives i lag eller annan författning.

2

§ Om bostadsdomstolen gäller i tillämpliga delar de allmänna be­stämmelsema i rättegångsbalken om domstol, i den mån ej annat följer av denna lag eller annan författning.

3

§    Mot bostadsdomstolens avgöranden får talan ej föras.

4

§ Bostadsdomstolen sammanträder på den ort där domstolen har sitt säte. Sammanträde kan även hållas på annan ort, om det är på­kallat.

Bostadsdomstolens sammansättning m. m.

5

§ Bostadsdomstolen består av minst tre ledamöter, som är lagkunniga och erfarna i domarvärv (lagfama ledamöter), en ledamot med teknisk utbildning och erfarenhet av värderings- eller byggnadsteknik (teknisk ledamot) samt högst tolv ledamöter med särskild sakkunskap om för­hållandena på bostadsmarknaden (intresseledamöter).

6

§ Regeringen förordnar ledamöterna i bostadsdomstolen. Av de lag­farna ledamöterna förordnas en till ordförande i domstolen. Ledamot förordnas för tre år.

För annan ledamot än lagfaren ledamot förordnar regeringen en eller flera ersättare. Bestämmelsema om ledamot gäller även ersättare. Är ordföranden hindrad att tjänstgöra, inträder annan lagfaren ledamot i hans ställe.

7 § Lagfaren ledamot och teknisk ledamot får ej förordnas bland per­

soner som kan anses företräda fastighetsägares, hyresgästers eller bo-

stadsrättshavares intressen.

Innan intresseledamot förordnas skall sådan riksorganisation av fas­tighetsägare, bostadsrättsföreningar, hyresgäster, bostadsrättshavare el­ler näringsidkare som med hänsyn till medlemsantal, verksamhet och övriga omständigheter kan anses väl företräda den intressegrupp som det är fråga om beredas tillfälle att avge förslag.

8 § Ledamot i bostadsdomstolen skall vara svensk medborgare och får

ej vara omyndig eller i konkurstillstånd.

Itman ledamot börjar tjänstgöra i domstolen, skall han ha avlagt do­mared.

Prop. 1974:151

3

9 § Ledamot har rätt att bli entiedigad, om särskilda omständigheter

föranleder det. Avsägelse av uppdraget prövas av regeringen. Avgår

ledamot, förordnar regeringen annan för återstoden av den tid för vil­

ken ledamoten varit utsedd.

Ledamot som avgått är skyldig att deltaga i fortsatt behandling av mål, i vars handläggning han förut har deltagit.

10

§ Bestämmelserna i 4 kap. rättegångsbalken om jäv mot domare äger motsvarande tillämpning på ledamot i bostadsdomstolen.

11

§ Annan lagfaren ledamot än ordföranden i domstolen är skyldig att i den mån göromålen tillåter det tjänstgöra i annan domstol. Beslut om sådan tjänstgöring meddelas av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer.

12

§ Bostadsdomstolen är domför med sju ledamöter. Den är även domför med fyra ledamöter, om ej någon av dem påkallar att målet skall prövas av sju ledamöter.

13

§ Sammanträder bostadsdomstolen med sju ledamöter, är tre av dem lagfarna ledamöter och fyra av dem intresseledamöler. En av de lagfarna ledamöterna är därvid ordförande.

Av intresseledamötema skall två vara väl förtrogna med förvaltning av hyresfastighet eller, när målet rör bostadsrättsfastighet, med förvalt­ning av sådan fastighet och två ledamöter väl förtrogna med bostads­hyresgästers förhållanden eller, vid prövning av fråga enligt 12 kap. 36 § jordabalken, med näringsidkande hyresgästers förhållanden eller, vid prövning av fråga enligt 52 § eller 60 § första stycket 1 bostadsrätts­lagen (1971: 479), med bostadsrättshavares förhållanden. Rör mål hy­resfastighet som tillhör enskild, skall de två förstnämnda ledamötema vara väl förtrogna företrädesvis med förvaltning av sådan fastighet. Rör mål annan hyresfastighet, skall dessa ledamöter vara väl förtrogna företrädesvis med förvaltning av hyresfastighet som tillhör annan än enskild.

14 § Sammanträder bostadsdomstolen med fyra ledamöter, är två av

dem lagfarna ledamöter och två av dem intresseledamöter. En av de

lagfarna ledamöterna är därvid ordförande.

Av intresseledamöterna skall en företräda fastighetsägareintressen och en bostadsrättshavares eller hyresgästers inttessen. I övrigt äger 13 § andra stycket motsvarande tillämpning.

15 § Den tekniske ledamoten skall deltaga i stället för lagfaren leda­

mot, om målets beskaffenhet eller annat särskilt skäl föranleder det.

Beslut härom fallas av ordföranden i målet.

16 § Lagfaren ledamot får ensam på bostadsdomstolens vägnar före­

taga förberedande åtgärd samt pröva fråga om avskrivning av mål. Så­

dan handläggning kan enligt uppdrag av domstolens ordförande också

ombesörjas av annan lagfaren tjänsteman vid domstolen, vilken förord­

nats därtill av domstolen.

Prop. 1974:151

Rättegången i bostadsdomstolen

17

§ Om rättegången gäller i tillämpliga delar bestämmelserna i 52 kap. 3, 59, 11 och 12 §§ rättegångsbalken om besvär i hovrätt samt vad som i samma balk är föreskrivet om tvistemål, allt i den män ej an­nat följer av denna lag eller annan författning.

18

§ Finnes besvärstalan ej vara fullföljd på föreskrivet sätt eller inom rätt tid, skall den avvisas av bostadsdomstolen.

Har besvärsinlaga inkonunit till hyresnämnden före besvärstidens ut­gång, skall den omständigheten att inlagan inkommit till bostadsdom­stolen först därefter ej föranleda att den avvisas.

Klagande får ej ändra sin talan att avse annan del av hyresnämndens beslut än den som uppgivits i besvärsinlagan. Part kan i bostadsdom­stolen till slöd för sin talan åberopa omständighet som ej förebragts tidigare.

19

§ Bostadsdomstolen skall verka för att utredningen i målet får den inriktning och omfattning som är lämplig med hänsyn till målets beskaffenhet. Därvid skall domstolen såvitt möjligt se till att onödig utredning ej förebringas.

20

§   Förfarandet är skriftiigt.

Muntlig förhandling får hållas beträffande viss fråga eller målet i dess helhet, om det kan antagas vara till fördel för utredningen.

Muntiig förhandling skall hållas, om part begär det samt förhand­lingen ej är obehövlig och ej heller särskilda skäl talar mot det.

21 § Till muntlig förhandling skall part kallas. Part får föreläggas att

inställa sig personligen vid vite eller vid påföljd att hans utevaro ej ut­

gör hinder för målets vidare handläggning och avgörande.

22 § Ordföranden i målet får uppdraga åt en eller flera ledamöter

eller annan alt företaga besiktning för utredning av särskild fråga. Par­

terna skall beredas tillfälle att närvara vid sådan besiktning, om den ej

sker endast som förberedande åtgärd för syn på stället. Vid besiktning

får yrkeshemlighet ej röjas, med mindre synnerlig anledning förekom­

mer därtill.

Den som enligt första stycket har företagit besiktning utom tjänsten tillerkännes av bostadsdomstolen skälig ersättning av allmänna medel.

23 § Bostadsdomstolen får hålla förhör med vittne eller sakkunnig

under ed eller motsvarande försäkran och med part under sannings­

försäkran, om det är erforderligt för utredningen och bevisningen icke

finnes kunna föras på annat sätt med avsevärt ringare besvär eller kost­

nad. Under motsvarande förutsättningar får domstolen hålla syn på

stället.

Har vittne eller sakkunnig eller part under sanningsförsäkran hörts inför hyresnämnden och beror avgörandet även i bostadsdomstolen av tilltron till den bevisningen, får ändring i hyresnämndens beslut i detma del ej ske, om ej beviset upptagits ånyo vid bostadsdomstolen eller syn­nerliga skäl föreligger att dess värde är ett annat än hyresnämnden an­tagit.

Prop. 1974:151

5

24 § Förhör med vittne eller sakkuimig och med part under sannings­

försäkran äger rum vid muntlig förhandling. Sådant bevis får upptagas

vid annan domstol.

I fråga om syn på stället äger 21 § motsvarande tillämpning.

Beslut m. m.

25 §   Bostadsdomstolens avgörande sker genom beslut.

Beslut skall gmndas på vad handlingarna innehåller och vad i övrigt förekommit i målet.

26

§ Omröstning till beslut sker i den ordning som bostadsdomstolen bestämmer.

27

§   Beslut skall meddelas så snart det kan ske.

Meddelas slutligt beslut annorledes än i samband med förhandling, sker det genom att beslutet hålles tillgängligt på domstolens kansli. Avskrift av beslutet skall i sådant fall genast tillställas partema.

28 § Beslut av bostadsdomstolen äger rättskraft, såvitt därigenom

avgjorts fråga som avses i 4 § 2, 3 eller 6 lagen (1973: 188) om arrende­

nämnder och hyresnänmder. Vad som sagts nu gäller dock ej beslut,

varigenom ansökan om reparationsföreläggande enligt 12 kap. 16 §

andra stycket eller tillstånd enligt 12 kap. 34 eller 36 § jordabalken

eller ansökan om förbud eller medgivande som avses i 2 a § bostads-

saneringslagen (1973: 531) lämnats utan bifall.

Övriga bestämmelser

29

§ Lämnar bostadsdomstolen hyresgästs talan om förlängning av hyresavtalet utan bifall, får domstolen efter yrkande av hyresvärden i beslutet ålägga hyresgästen att flytta vid den tidpunkt då lägenheten skall avträdas. Sådant beslut får verkställas som lagakraftägande dom.

30

§   Vid besiktning enligt 22 § föres protokoll.

31

§ Skall inlaga, kallelse, föreläggande eller annan handling enligt bestämmelse i denna lag eller eljest tillställas part eller annan, sker det genom delgivning, om ej annat följer av andra stycket.

Beslut som skall tillställas part sändes till parten i vanligt brev under hans för domstolen kända adress.

32 § Bostadsdomstolen har rätt att för sina sainmanträden förfoga

över behövliga lokaler i domstolsbyggnad eller annan allmän byggnad

som ej är för tillfället upptagen för sitt huvudsakliga ändamål eller ut­

göres av gudstjänstlokal. Uppkommer särskilda kostnader, skall de er­

sättas.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1975.

Prop. 1974:151

6

2    Förslag till

Lag om ändring i jordabalken

Härigenom förordnas att 12 kap. 5153, 62 och 7073 §§ jordabal-ken skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

12 kap. 51 §2 Bifalles hyresgästens talan om förlängning av hyresavtalet, skall vill­koren för den fortsatta förhyrningen fastställas enligt 48 §.

Dom eller beslut varigenom hy­resgästens talan bifalles anses som avtal om fortsatt förhyrning. Mot hyresförhållandet får ej åberopas omständighet som kuimat åbero­pas i målet eller ärendet.

Beslut varigenom hyresgästens talan bifalles anses som avtal om fortsatt förhyrning. Mot hyresför­hållandet får ej åberopas omstän­dighet som kunnat åberopas i må­let eller ärendet.

52 §

Bifalles ej hyresgästens talan om förlängning av hyresavtalet, får i beslutet skäligt uppskov med avflyttningen medges, om hyres­värden eller hyresgästen begär det. Är hyresrätten förverkad eller kan hyresavtalet uppsägas enligt 28 § utan att likväl hyresvärden upp­sagt avtalet att upphöra på någon av dessa grunder eller är rätten till förlängning förfallen, får på begä­ran av hyresgästen uppskov dock medges endast om hyresvärden samtycker till det.

Bifalles ej hyresgästens talan om förlängning av hyresavtalet, får i domen eller beslutet skäligt uppskov med avflyttningen med­ges, om hyresvärden eller hyres­gästen begär det. Är hyresrätten förverkad eller kan hyresavtalet uppsägas enligt 28 § utan att lik­väl hyresvärden uppsagt avtalet att upphöra på någon av dessa gmnder eller är rätten till förläng­ning förfallen, får på begäran av hyresgästen uppskov dock medges endast om hyresvärden samtycker till det.

Avgöres tvisten efter hyrestidens utgång eller medges uppskov med avflyttningen, skall hyresvillkoren för tiden från avtalets upphörande till avflyttningen fastställas enligt 48 §.

53 §3

Skall hyresgäst enligt hyres­nämndens beslut eller enligt dom utge högre hyra för förfluten tid än som skolat utgå fömt, är hyres­rätten icke förverkad på grund av dröjsmål med betalning av det överskjutande beloppet, om betal-

1      Balken omtryckt 1971:1209.

2

Senaste lydelse 1973:187.

3

Senaste lydelse 1973: 187.

Skall hyresgäst enligt hyres­nämndens eller bostadsdomstolens beslut utge högre hyra för förflu­ten tid än som skolat utgå förut, är hyresrätten icke förverkad på grund av dröjsmål med betalning av det överskjutande beloppet, om

Prop. 1974:151

Föreslagen lydelse betalningen sker inom en månad från den dag då beslutet vann laga kraft. Vad som sagts nu gäller ej, om skyldighet att flytta inträder för hyresgästen inom kortare tid än två månader efter nämnda dag.

Nuvarande lydelse ningen sker inom en månad från den dag då beslutet eller domen vann laga kraft. Vad som sagts nu gäller ej, om skyldighet att flytta inträder för hyresgästen inom kor­tare   tid   än   två   månader   efter

nämnda dag.

På överskjutande belopp skall hyresgästen betala sex procent ränla som om beloppet förfallit till betalning samtidigt med den förut ut­gående hyran.

I beslutet eller domen får an-

I beslutet får anstånd medges

slånd medges med betalningen av med betalningen av det överskju-

det överskjutande beloppet jämte tände beloppet jämte ränta som

ränta som avses i andra stycket, avses i andra stycket, om skäl

om skäl föreligger till det.

föreligger till det.

62 §*

Beror fråga om förlängning av hyresavtal på prövning av rätten, får denna, utan hinder av att tiden för lägenhetens avträdande ännu icke inträtt, i samband med nämnda frågas avgörande till prövning upptaga talan av hyres­värden om åläggande för hyres­gästen att flytta.

Hyresnämnden skall självmant upptaga fråga om utdömande av vite som förelagts med stöd av 16 § andra stycket. Har ändamålet med vitet förfallit, får vitet ej utdömas.

Vite som avses i andra stycket

Vite som avses i första stycket

får ej förvandlas.

får ej förvandlas.

70 §5

Talan mot hyresnämnds beslut i fråga som avses i 16 § andra styc­ket, 24 a §, 34, 36, 49, 52, 55 eller 62 § föres genom besvär inom tre veckor från den dag beslutet med­delades.

Om part ef godtager hyres­nämnds beslut i fråga som avses i 24 a, 34, 36, 49, 52 eller 55 §, får parten klandra beslutet genom att väcka talan mot den andra parten inom tre veckor från den dag beslutet meddelades. Klandras icke beslutet inom denna tid, är parts rätt till talan förlorad.

Talan mot hyresnämnds beslut i fråga som avses i 16 § andra styc­ket eller 62 § andra stycket föres genom besvär inom tre veckor från den dag beslutet meddelades.

Mot hyresnämnds beslut i fråga som avses i 35, 40, 45, 56 eller 59 § får talan ej föras.

Mot hyresnämnds beslut i fråga som avses i 35, 40, 45, 56 eller 59 § får klander eller besvär ej an­föras.

* Som nuvarande lydelse anges lydelsen enligt prop. 1974: 150. 5 Som nuvarande lydelse anges lydelsen enligt prop. 1974:150.

Prop. 1974:151

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

71 §«

Hyreslvist som ej enligt 69 § ankommer på hyresnämnds pröv­ning och ej heller rör kollektivav­tal skall upptagas av den fastig­hetsdomstol inom vars område fastigheten är belägen. Klanderta­lan som avses i 70 § första stycket upptages, om den rör kollektivav­tal, av arbetsdomstolen och i an­nat fall av domstol som nyss nämnts. Besvärstalan, som avses i 70 § andra stycket, upptages, om den rör kollektivavtal av arbets­domstolen och i annat fall av Svea hovrätt.

Besvärshandlingen skall ingivas till den domstol som har att upp­taga besvären. Finnes besvärstalan ej vara fullföljd på föreskrivet sätt eller inom rätt tid, skall den avvi­sas. Har besvärshandlingen före besvärstidens utgång kommit in till hyresnämnden, skall besvären ändå upptagas till prövning.

Tvist som efter klander mot hy­resnämnds beslut är anhängig vid domstol får återförvisas till nämn­den.

Hyreslvist som ej enligt 69 § ankommer på hyresnämnds pröv­ning och ej heller rör kollektivav­tal skall upptagas av den fastig­hetsdomstol inom vars område fastigheten är belägen. Besvärsta­lan som avses i 70 § upptages, om den rör kollektivavtal, av arbets­domstolen och i annat fall av bostadsdomstolen. Besvärshand­lingen skall inges till den domstol som har att upptaga besvären.

72 

§

7

Talan får ej föras mot fastig­hetsdomstols dom i fråga om till­stånd som avses i 34 eller 36 § el­ler i fråga om fastställande av hy­resvillkor i fall som avses i 51, 52 eller 55 § och ej heller mot hov­rätts dom i fråga om förlängning av hyresavtal, uppskov med av­flyttning i fall som avses i 52 § el­ler fastställande av hyresvillkor i fall som avses i 51 eller 52 § eller i fråga om skadestånd i fall som av­ses i 24 a §. Talan får icke heller föras mot beslut av Svea hovrätt i fråga som avses i 16 § andra styc­ket eller 62 § andra stycket.

I fråga om handläggningen av besvärsmål vid arbetsdomstolen äger 18, 22, 28 och 30 §§ lagen (1974:000) om bostadsdomstol motsvarande tillämpning. I övrigt gäller i tillämpliga delar vad som i lagen (1974: 371) om rättegången i arbetstvister föreskrives om rätte­gången i mål som fullföljts till ar­betsdomstolen genom besvär. Be­svärsmål kan dock även företagas till avgörande efter huvudförhand­ling.

6 Som nuvarande lydelse anges lydelsen enligt prop. 1974: 150. t Som nuvarande lydelse anges lydelsen enligt prop. 1974: 150.

Prop. 1974:151

9

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

73 §8

I hyreslvist som avses i 49 eller

I hyreslvist som avses i 49 eller

55 § skall vardera parten svara för 55 § och i mål om reparationsfö-sin rättegångskostnad i fastighets- reläggande enligt 16 § andra styc-domstolen, i den mån annat ej föl- ket eller om utdömande av vite jer av 18 kap. 6 § rättegångsbal- enligt 62 § skall vardera parten ken. Motsvarande gäller i besvärs- svara för sin rättegångskostnad i mål vars prövning ankommer på bostadsdomstolen eller arbets-Svea hovrätt eller arbetsdomstolen. domstolen, i den mån annat ej föl­jer av 18 kap. 6 § rättegångsbal­ken.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1975.

2.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om klander av och besvär mot hyresnämnds beslut samt i fråga om fullföljd av talan mot domstols dom eller beslut, om ärendet har avgjorts av nämnden före ikraftträdandet.

3.

Mål, som efter klander av hyresnämnds beslut är anhängigt hos fastighetsdomstol vid ikraftträdandet eller därefter anhängiggöres hos domstol som nyss nämnts, prövas av bostadsdomstolen, om huvudför­handling eller därmed jämförlig förhandling ej har påbörjats dessförin­nan. Vad som sagts nu äger motsvarande tillämpning i fråga dels om mål hos Svea hovrätt om reparationsföreläggande enligt 12 kap. 16 § andra stycket eller om utdömande av vite enligt 12 kap. 62 § jordabal­ken, dels om sådan talan av hyresvärd om åläggande för hyresgäst att flytta som avses i 12 kap. 62 § första stycket jordabalken i dess lydelse före utgången av juni 1975.

4.

Bestämmelserna i 12 kap. 7073 §§ jordabalken i den nya lydel­sen äger motsvarande tillämpning i fråga om tvist enligt 55 § samma ka­pitel i lydelsen före utgången av maj 1973 eller motsvarande äldre be­stämmelser. Punktema 2 och 3 gäller i tillämpliga delar i fråga om sådan tvist.

5.

Bestämmelsema i 12 kap. 5153 §§ i deras äldre lydelse äger fort­farande tillämpning, om dom meddelas efter ikraftträdandet.

6.

Bestämmelserna i 12 kap. 62 § första stycket och 73 § jordabalken i deras lydelse före utgången av juni 1975 äger fortfarande tillämpning i mål som prövas av allmän domstol efter ikraftträdandet.

3    Förslag tiU

Lag om ändring i lagen (1973:187) om ändring i jordabalken

Härigenom förordnas att punkt 9 av övergångsbestämmelserna till la­gen (1973: 187) om ändring i jordabalken skall ha nedan angivna ly­delse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9. Har i avtal om hyra av bo-

9. Har i avtal om hyra av bo-

stadslägenhet,  som  innehaves  på     stadslägenhet,  som  innehaves  på grand av sådan upplåtelse av an-     grund av sådan upplåtelse av an-

* Som nuvarande lydelse anges lydelsen enligt prop. 1974:150.

Prop. 1974:151

10

Nuvarande lydelse

delsrätt i förening eller aktiebolag som avses i punkt 16 övergångs­bestämmelserna till bostadsrättsla­gen (1971: 479), intagits bestäm­melse som strider mot 12 kap. 19 a §, äger bestämmelsen likväl även i annat fall än som avses i punkt 8 verkan mot hyresgästen, om sta­tens hyresråd medger det. Har föreningen eller bolaget ingivit an­sökan om sådant medgivande, äger avtalsbestämmelsen verkan i avvaktan på beslutet. Mot hyres­rådets beslut i fråga om medgi­vande som sagts nu får talan icke föras.

Föreslagen lydehe

delsrätt i förening eller aktiebolag som avses i punkt 16 övergångs­bestämmelserna till bostadsrättsla­gen (1971: 479), intagits bestäm­melse som strider raot 12 kap. 19 a §, äger bestämmelsen likväl även i annat fall än som avses i punkt 8 verkan mot hyresgästen, om bo­stadsdomstolen medger det. Har föreningen eller bolaget ingivit an­sökan om sådant medgivande, äger avtalsbestämmelsen verkan i avvaktan på beslutet. Mot domsto­lens beslut i fråga om medgivande som sagts nu får talan icke föras.

/ fråga om förfarandet vid bo­stadsdomstolen i ärende som avses i första stycket gäller lagen (1974: 000) om bostadsdomstol i tillämpliga delar.

Denna lag ttäder i kraft den 1 juli 1975. Ansökan om medgivande som har ingivits till statens hyresråd före ikraftträdandet prövas av bo­stadsdomstolen.

4    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1970: 246) om tvångsförvaltning av bo­stadsfastighet

Härigenom förordnas i fråga om lagen (1970: 246) om tvångsförvalt­ning av bostadsf astigheti

dels att 18 § skall upphöra att gälla,

dels att 17 och 19 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

17 §2

Mot beslut i fråga som enligt denna lag skall prövas av hyres­nämnd får talan föras genom be­svär.

Besvärshandlingen skall inges till domstol som avses i 11 § tredje stycket inom tre veckor från den

1       Lagen omtryckt 1971: 544.

2       Senaste lydelse 1973: 194.

Talan mot beslut i fråga som enligt denna lag skall prövas av hyresnämnd föres hos bostads­domstolen genom besvär inom tre veckor från den dag beslutet med­delades. Besvärshandlingen skall inges till domstolen.

Prop. 1974:151

11

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

dag beslutet meddelades. Finnes besvärstalan ej vara fullfölfd på föreskrivet sätt eller inom rätt tid, skall den avvisas av fastighets­domstolen.

19

§

Vinner fastighetsägaren be-

Vinner fastighetsägaren be­

svärsmål, i vilket länstyrelsen är

svärsmål, i vilket länstyrelsen eller

motpart, kan domstolen tiller-

organisation som avses i 13 § är

känna honom ersättning av stats-

motpart, kan bostadsdomstolen

verket för rättegångskostnad. Om

tillerkänna honom ersättning av

han vinner besvärsmål, i vilket

statsverket för rättegångskostnad,

hälsovårdsnämnden är motpart.

Om han vinner besvärsmål, i vil-

kan sådan ersäitning tillerkännas

ket hälsovårdsnämnden är mot-

honom att betalas av kommunen.

part, kan sådan ersättning tiller-

I 

övrigt gäller allmänna bestäm-

kännas honom att betalas av kom-

melser om rättegångskostnad i till-

munen. I övrigt gäller allmärma

lämpliga delar. .

beslämmelser om rättegångskost­

nad i tillämpliga delar.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juU 1975.

2.

Äldre beslämmelser gäller fortfarande i fråga om fullföljd av talan mot hyresnämnds eller domstols beslut, om ärendet har avgjorts av nämnden (öre ikraftträdandet,

3.

Mål, som efter besvär mot hyresnämnds beslut är anhängigt hos fastighetsdomstol vid ikraftträdandet eller därefter anhängiggöres hos sådan domstol, prövas av bostadsdomstolen, om förhandling för avgö­rande av tvisten ej har påbörjats dessförinnan.

4.

Bestämmelserna i 18 § i lydelsen före utgången av juni 1975 äger fortfarande tUlämpning i besvärsmål som skall prövas av fastighets­domstol efter nämnda tidpunkt. I sådant fall äger 19 § i dess nya lydelse motsvarande tillämpning.

5    Förslag till

Lag om ändring i bostadssaneringslagen (1973: 531)

Härigenom förordnas i fråga om bostadssaneringslagen (1973: 531) deh att 22 och 24 §§ skall upphöra att gälla, deh att nuvarande 23 § skall betecknas 22 §, dels att 21 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

21 §1

Mot beslut i fråga som enligt

Talan mot beslut i fråga som

denna lag skall prövas av hyres-     enligt denna lag skall prövas av nämnd föres talan genom besvär,     hyresnämnd   föres   hos   bostads-

1 Som nuvarande lydelse anges lydelsen enligt prop. 1974: 150.

Prop. 1974:151

12

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

om beslutet avser fråga om upp-     domstolen genom besvär inom tre rustningsåläggande   eller  använd-     veckor från den dag beslutet med-ningsförbud eller åtgärd enligt 12 §     delades.   Besvärshandlingen   skall eller fråga enligt 2 a §, hos Svea     inges till domstolen, hovrätt och eljest hos den fastig­hetsdomstol   inom   vars   område fastigheten är belägen.

Besvärshandlingen skall inges till hovrätten eller, om talan skall fullföljas hos fastighetsdomstolen, lill denna inom tre veckor från den dag beslutet meddelades. Fin­nes besvärstalan ej vara fullföljd på föreskrivet sätt eller inom rätt tid, skall den avvisas. Har besvärs­handlingen före besvärstidens ut­gång kommit in till hyresnämnden, skall besvären ändå upptagas till prövning.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1975.

2.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om fullföljd av talan mot hyresnämnds eller domstols beslut, om ärendet har avgjorts av nämnden före ikraftträdandet.

3.

Mål, som efter besvär mot hyresnämnds beslut är anhängigt hos fastighetsdomstol vid ikraftträdandet eller därefter anhängiggöres hos sådan domstol, prövas av bostadsdomstolen, om förhandling för avgö­rande av tvisten ej har påbörjats dessförinnan. Vad som sagts nu äger motsvarande tillämpning i fråga om mål hos Svea hovrätt om upprust­ningsåläggande, användningsförbud, åtgärd enligt 12 § eller fråga enligt 2a§.

4.

Bestämmelserna i 22 och 24 §§ i lydelsen före utgången av juni 1975 äger fortfarande tillämpning i besvärsmål som skall prövas av all­män domstol efter nämnda tidpunkt.

6    Förslag till

Lag om ändring i bostadsrättslagen (1971: 479)

Härigenom förordnas i fråga om bostadsrättslagen (1971: 479) dels att 75 § skall upphöra att gälla,

dels att i 4, 62 och 68 §§ ordet "Konungen" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "regeringen" i motsvarande form, deh att 7678 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 §2 Om part ej godtar hyresnämnds beslut i fråga enligt 7 § sista styc­ket eller 52 §, får parten klandra

1    Senaste lydelse av 68 § 1971: 605.

2    Senaste lydelse 1973: 195.

Prop. 1974:151

13

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydehe

beslutet genom att väcka talan mot den andra parten inom tre veckor från den dag beslutet med­delades. Klandras icke beslutet inom denna tid, är parts rätt till talan förlorad.

Mot hyresnämnds beslut i fråga Talan mot hyresnämnds beslut i

enligt 60 § första stycket 1 får ta- fråga enligt 7 § sista stycket, 52 §

lan föras genom besvär inom tre eller 60 § första stycket 1 föres

veckor från den dag beslutet med- hos bostadsdomstolen genom be­

delades,

svär inom tre veckor från den dag

beslutet meddelades. Besvärshand­lingen skall inges till domstolen.

Mot hyresnämnds beslut i fråga enligt 30 § andra stycket får talan ej föras.

77 

§

3

Tvist med anledning av upplå­telse av nyttjanderätt enligt 1 § (bostadsrättstvist) som ej ankom­mer på hyresnämnds prövning skall upptagas av den fastighets­domstol inom vars område fastig­heten är belägen. Detsamma gäller i fråga om talan enligt 76 §.

Besvär enligt 76 § andra stycket skall inges till domstolen.

Tvist som efter klander mot hy­resnämnds beslut är anhängig vid domstol får återförvisas till nämn­den.

Tvist med anledning av upplå­telse av nyttjanderätt enligt 1 § (bostadsrättstvist) som ej ankom­mer på hyresnämnds prövning skall upptagas av den fastighets­domstol inom vars område fastig­heten är belägen.

78 

§

*

Talan får ej föras mot fastig­hetsdomstols dom i fråga om fast­ställande av hyresvillkor enligt 7 § sista stycket och ej heller mot hov­rätts dom i fråga som avses i 52 § eller i fråga om godkännande en­ligt 60 § första stycket 1.

I tvist som avser fastställande av hyresvillkor enligt 7 § sista stycket skall vardera parten svara för sin rättegångskostnad i fastig­hetsdomstolen, i den mån ej amiat följer av 18 kap. 6 § rättegångs­balken.

I tvist som avser fastställande av hyresvillkor enligt 7 § sista stycket skall vardera parten svara för sin rättegångskostnad i bo­stadsdomstolen, i den mån ej aimat följer av 18 kap. 6 § rättegångs­balken.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1975.

2.

Äldre bestänunelser gäller fortfarande i fråga om klander av och besvär mot hyresnämnds beslut samt i fråga om fullföljd av talan mot

3 Senaste lydelse 1971: 548. * Senaste lydelse 1973:195.

Prop. 1974:151

14

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

domstols dom eller beslut, om ärendet har avgjorts av nämnden före ikraftträdandet.

3.

Mål, som efter klander av eller besvär mot hyresnämnds beslut är anhängigt hos fastighetsdomstol vid ikraftträdandet eller därefter an­hängiggöres hos sådan domstol, prövas av bostadsdomstolen, om huvud­fÖrhandUng eller därmed jämförlig förhandling ej har påbörjats dess­förinnan.

4.

Bestämmelsema i 78 § andra stycket i lydelsen före utgången av juni 1975 äger fortfarande tillämpning i mål som skall prövas av allmän domstol efter nämnda tidpunkt.

7    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1942: 429) om hyresreglering m. m.

Härigenom förordnas i fråga om lagen (1942: 429) om hyresreglering m. m.i

deh att 17, 21 och 31 §§ skall upphöra att gälla,

dels att i 1, 4, 12 och 26 §§ ordet "Konungen" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "regeringen" i motsvarande form,

dels att 20 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

20 §2 Hyresnämndens beslut gäller för tiden från och med den dag, då det­samma meddelats, eller den senare dag, som nämnden bestämmer. 1 ärende som avses i 3, 4 eller 6 §, må dock nänmden, där det av särskild emledning finnes skäligt, bestämma att beslutet skall avse förfluten tid; och äger nämnden i sådant fall förordna om skäligt anstånd med betal­ning av vad hyresgäst kan bliva skyldig att ytterligare utgiva för tid före nämndens beslut.

Talan   mot   nämndens   beslut

Talan   mot   nämndens   beslut

föres hos statens hyresråd genom föres hos bostadsdomstolen genom

besvär inom tre veckor från den besvär inom tre veckor från den

dag beslutet meddelades.

dag beslutet meddelades. Besvärs-

handlingen skall inges till domsto­

len. I övrigt äger 23 § andra styc­

ket och 23 b § första stycket lagen

(1973:188) om arrendenämnder

och hyresnämnder motsvarande

tillämpning.

Nämndens  beslut skall, om ej

Nämndens beslut skall, om bo-

hyresrådet annorlunda förordnar, stadsdomstolen ej annorlunda för­lända till efterrättelse utan hinder ordnar, lända till efterrättelse utan av anförda besvär. I vad beslutet     hinder av anförda besvär. I vad

1      Lagen omtryckt 1971: 418.

2      Senaste lydelse 1973:190.

Prop. 1974:151

15

Nuvarande lydelse

avser förfluten tid skall vad nu sagts dock gälla allenast såvitt fråga är om besvär av den som vid beslutet upphört eller sedermera upphör att vara hyresvärd eller hyresgäst beträffande lägenheten.

/ fråga om fullföljd av talan mot beslut varigenom hyresnämn­den utdömt vite för underlåtenhet att iakttaga föreläggande äger 23 § andra och tredje styckena lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder motsvarande tUlämpning.

Föreslagen lydelse

beslutet avser förfluten tid skall vad nu sagts dock gälla allenast såvitt fråga är om besvär av den som vid beslutet upphört eller se­dermera upphör att vara hyres­värd eller hyresgäst beträffande lägenheten.

Vardera parten skall svara för sin rättegångskostnad i bostads­domstolen, i den mån annat ej föl­jer av 18 kap. 6 § rättegångsbal­ken.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1975.

2.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om besvär mot hy­resnämnds beslut, om beslutet har meddelats före ikraftträdandet.

3.

Ärende som är anhängigt hos statens hyresråd vid ikraftträdandet och besvär som enligt lag och meddelad fullföljdshänvisning skolat upp­tagas därefter av hyresrådet prövas av bostadsdomstolen.

4.

Fråga som avses i 22 § och som före ikraftträdandet skolat uppta­gas av statens hyresråd, prövas av bostadsdomsiolen. Därvid gäller la­gen (1974: 000) om bostadsdomstol i tillämpliga delar.

8    Förslag tiU

Lag om ändring 1 lagen (1973:189) med särskilda hyresbesiämmel­ser för vissa orter

Härigenom förordnas att 5 § lagen (1973: 189) med särskilda hyres­besiämmelser för vissa orter skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 §

Talan mot hyresnämndens be­slut föres hos statens hyresråd ge­nom besvär inom tre veckor från den dag beslutet meddelades. Mot hyresrådets beslut får talan ej föras.

Talan mot hyresnämndens be­slut föres hos bostadsdomstolen genom besvär inom tre veckor från den dag beslutet meddelades. Besvärshandlingen skall inges till domstolen. I övrigt äger 23 § andra stycket och 23 b § första stycket lagen (1973:188) om ar-

Prop.1974:151

16

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

rendenämnder och hyresnämnder motsvarande tillämpning.

Vardera parten skall svara för sin rättegångskostnad i bostads-domstolen, i den mån annat ej föl­jer av 18 kap. 6 § rättegångsbal­ken.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1975.

2.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om besvär mot hy­resnämnds beslut, om beslutet har meddelats före ikraftträdandet.

3.

Ärende som är anhängigt hos statens hyresråd vid ikraftträdandet och besvär som enligt lag och meddelad fullföljdshänvisning skolat upp­tagas därefter av hyresrådet prövas av bostadsdomstolen.

9    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyres­nämnder

Härigenom förordnas i fråga om lagen (1973:188) om arrendenämn­der och hyresnämnder

deh att 5, 13, 20, 23, 27 och 32 §§ samt mbriken närmast efter 16 § skall ha nedan angivna lydelse,

dels att i lagen skall införas fem nya paragrafer, 13 a §, 16 a §, 19 a, 23 a och 23 b §§, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5

§1

Hyresnämnd består av lagfaren

Hyresnämnd består av lagfaren

ordförande och två andra ledamö-

ordförande och två andra ledamö­

ter, om ej annat följer av andra

ter, om ej annat följer av tredje

stycket. Av de senare ledamöterna

stycket. Av de senare ledamöterna

skall den ene vara väl förtrogen

skall den ene vara väl förtrogen

med förvaltning av hyresfastighet

med förvaltning av hyresfastighet

eller, när ärendet rör bostadsrätts-

eller, när ärendet rör bostadsrätts-

fastighet, med förvaltning av så-

fastighet, med förvaltning av så­

dan fastighet och den andre vara

dan fastighet och den andre vara

väl förtrogen med bostadshyres-

väl förtrogen med bostadshyres­

gästers förhållanden eller, när

gästers förhållanden eller, när

ärende rör annan lägenhet än bo-

ärende rör annan lägenhet än

stadslägenhet, med näringsidkande

bostadslägenhet, med näringsid-

hyresgästers förhållanden. I bo-

kände hyresgästers förhållanden. I

stadsrättstvist skall vad som sagts

ärende enligt 52 § eller 60 § förs-

nu om hyresgästers förhållanden i

ta stycket 1 bostadsrättslagen

stället avse bostadsrättshavares

f/P/i.-479) skall vad som sagts nu

förhållanden.

om   hyresgästers   förhållanden   i

1 Som nuvarande lydelse anges lydelsen enligt prop. 1974:150.

Prop. 1974:151

17

Föreslagen lydelse

stället    avse    bostadsrättshavares förhållanden.

Hyresnämnd får anlita teknisk expert att biträda nämnden, om ärendets beskaffenhet eller annat särskilt skäl föranleder det.

Bestämmelserna i 2 § andrafjärde styckena äger motsvarande till­lämpning i fråga om hyresnämnd.

Regeringen kan förordna att i hyresnämnd skall finnas flera avdel­ningar.

Bestämmelsema om hyresnämnd gäller i tillämpliga delar även avdel­ning.

Nuvarande lydehe

13 §

/ tvist om överlåtelse av hyres­rätt enligt 12 kap. 35 § jordabal­ken eller upplåtelse av lägenhet i andra hand enligt 12 kap. 40 § samma balk eller 30 § andra styc­ket bostadsrättslagen (1971: 479), får hyresnämnden, om särskilda skäl föranleder därtill och part be­gär det, hålla förhör med vittne under ed eller försäkran och för­hör med part under sanningsför­säkran. Om sådant förhör gäller

36

kap. 118 och 2022 §§ samt

37

kap. 13 och 5 §§ rättegångs­balken i tillämpliga delar.

Rör ärende hos hyresnämnd så­väl fråga om förlängning av hyres­avtal som villkoren för sådan för­längning, får särskilt beslut ges be­träffande förlängningsfrågan.

Då särskilt beslut enligt första stycket meddelats, får nämnden förordna att tvisten i övrigt skall vila till dess att beslutet har vunnit laga kraft.

13 a §

Lämnar hyresnämnd Iiyresgästs talan om förlängning av hyresav­talet utan bifall, får nämnden efter yrkande av hyresvärden i beslutet ålägga hyresgästen att flytta vid den tidpunkt då lägenheten skall avträdas.

Besiktning m. m.

Vissa bevismedel m. m.

16a§

Nämnd skall verka för att ut­redningen i ärende får den inrikt­ning och omfattning som är lämp­lig med hänsyn till ärendets be­skaffenhet. Därvid skall nämnden såvitt möjligt se till att onödig ut­redning ej förebringas.

2   Riksdagen 1974.1 saml Nr 151

Prop.1974:151

18

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 a §

Hyresnämnd får hålla förhör med vittne eller sakkunnig under ed eller motsvarande försäkran och förhör med part under san­ningsförsäkran, om part begär det och förhöret är erforderligt för ut­redningen. Sådant förhör får dock ej hållas, om bevisningen finnes kunna föras på annat sätt med avsevärt ringare besvär eller kost­nad. Om sådant förhör gäller 36 kap. 118 och 2022 §§, 37 kap. 13 och 5 §§ samt 40 kap. 1 10, 1215 och 19 §§ rättegångs­balken i tillämpliga delar.

20

§

Rättegångsbalkens regler om omröstning i domstol med endast lagfarna ledamöter äger motsva­rande tillämpning på avgörande av nämnd. Ordföranden skall dock säga sin mening först.

Bestämmelserna i 16 kap. rätte­gångsbalken om omröstning äger motsvarande tillämpning på avgö­rande av nämnd. Ordföranden skall dock säga sin mening först.

23 

§

2

Om rätt för part att klandra be­slut av nämnd i arrende-, hyres-eller bostadsrättstvist och om full­följd av talan mot hyresnämnds beslut i fråga om reparationsföre­läggande enligt 12 kap. 16 § andra stycket, utdömande av vite enligt 12 kap. 62 § andra stycket jorda­balken eller godkännande av be­slut på föreningsstämma eller i ärende angående tvångsförvalt­ning eller bostadssanering finns bestämmelser i 8 kap. 31 § och 12 kap. 70 § jordabalken, 16 § lagen (1957:390) om fiskearrenden, 76 § bostadsrättslagen (1971: 479), 17 § lagen (1970: 246) om tvångs­förvaltning av bostadsfastighet samt 21 § bostadssaneringslagen (1973: 531).

Mot beslut av nämnd får talan i annat fall än som avses i sjätte stycket föras hos fastighetsdom­stolen genom besvär, när nämnden

Om fullföljd av talan mot hy­resnämnds beslut i ärende enligt 12 kap. jordabalken eller i ärende angående bostadsrätt, tvångsför­valtning eller bostadssanering finns bestämmelser i 12 kap. 70 § jordabalken, 76 § bostadsrättsla­gen (1971:479), 17 § lagen (1970: 246) om tvångsförvaltning av bostadsfastighet samt 21 § bo­stadssaneringslagen (1973: 531).

Mot beslut av hyresnämnd får talan föras särskilt, om nämnden

2 Som nuvarande lydelse anges lydelsen enligt prop. 1974:150.

Prop. 1974:151

19

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1.

avvisat ansökan som avses i 8,11 eller 1416 §,

2.

avskrivit ärende enligt 810 eller 16 §, dock ej när ärendet kan återapptagas,

3.

förordnat angående ersättning för någons medverkan i ärendet,

4.

utdömt vite eller annan påföljd för underlåtenhet att iakttaga före­läggande eller ådömt straff för förseelse i förfarandet.

Besvärshandlingen skall inges till den fastighetsdomstol som av­ses i 8 kap. 32 § och 12 kap. 71 § jordabalken, 17 § lagen (1957: 390) om fiskearrenden, 77 § bostadsrättslagen (1971: 479), 11 § lagen (1970:246) om tvångsför­valtning av bostadsfastighet samt 21 § bostadssaneringslagen (1973: 531) inom tre veckor från den dag beslutet meddelades. Fin­nes besvärstalan ej vara fullföljd på föreskrivet sätt eller inom rätt tid, skall den avvisas av fastighets­domstolen. I övrigt äger 52 kap. 3 och 512 §§ rättegångsbalken motsvarande tillämpning. Bestäm­melse som avser hovrätt gäller därvid i stället fastighetsdomsto­len. Mot fastighetsdomstolens be­slut med anledning av besvär en­ligt andra stycket 13 får talan ej föras.

Mot annat beslut av nämnd än som avses i första och andra styc­kena får talan föras endast i sam­band med sådan talan som avses i första stycket.

Undanröfes nämnds beslut om avskrivning eller avvisning, åler­upplages ärendet av nämnden.

Andra femte styckena äger motsvarande tillämpning i ärende angående reparationsföreläggande enligt 12 kap. 16 § andra stycket eller utdömande av vite enligt 12 kap. 62 § andra stycket jordabal­ken och i ärende enligt bostadssa­neringslagen angående upprust­ningsåläggande eller användnings­förbud eller förbud eller medgi­vande som avses i 2 a § sainma lag eller åtgärd som avses i 12 § samma lag, dock skall vad som sägs om fastighetsdomstol i stället gälla Svea hovrätt.

Särskild talan föres genom be­svär hos bostadsdomstolen inom tre veckor från den dag beslutet meddelades. Besvärshandlingen skall inges till domstolen.

Prop. 1974:151

20

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

23 a §

Om rätt för part att klandra be­slut av arrendenämnd i arrende­tvist finns bestämmelser i 8 kap. 31 § jordabalken och 16 § lagen (1957: 390) om fiskearrenden.

Mot arrendenämnds beslut i fråga som avses i 23 § andra styc­ket får talan föras särskilt genoin besvär hos fastighetsdomstolen.

Besvärshandlingen skall inges till den fastighetsdomstol som av­ses i 8 kap. 32 § jordabalken och 17 § lagen (1957: 390) om fiskear­renden inom tre veckor från den dag beslutet meddelades. Finnes besvärstalan ej vara fullföljd på föreskrivet sätt eller inom rätt tid, skall den avvisas av fastighets­domstolen. Har besvärsinlaga in­kommit till arrendenämnden före besvärstidens utgång, skall den omständigheten att inlagan inkom­mit till fastighetsdomstolen först därefter ej föranleda att den avvi­sas. I övrigt äger 52 kap. 3 och 512 §§ rättegångsbalken mot­svarande tillämpning. Bestäm­melse som avser hovrätt gäller därvid i stället fastighetsdomsto­len. Mot fastighetsdomstolens be­slut med anledning av besvär i fråga som avses i 23 § andra styc­ket I3 får talan ej föras.

23 b §

Mot annat beslut av nämnd än som avses i 23 och 23 a §§ får ta­lan föras endast i samband med sådan talan som avses i 23 § första stycket och 23 a § första stycket.

Undanröfes nämnds beslut om avskrivning eller avvisning, åler­upplages ärendet av nämnden.

27 §

Bestämmelserna i 5 kap. rätte-

Bestämmelserna i 5 kap. rätte-

gångsbalken om offentiighet och gångsbalken om offentiighet och

ordning vid domstol äger motsva- ordnmg vid domstol äger motsva­

rande tillämpning vid nämnd.

rande tillämpning vid nämnd. E.x-

Prop. 1974:151

21

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

pert som avses i 5 § andra stycket denna lag får närvara vid hyres­nämndens överläggning till beslut.

32

§3

Föres ej talan mot nämnds be-

Föres ej talan mot nämnds be­

slut enligt 9 kap. 14 § eller 12 kap.

slut enligt 9 kap. 14 § eller 12 kap.

24 a § jordabalken, får beslutet

24 a § jordabalken eller 13 a §

verkställas såsom lagakraftägan-

denna lag, får beslutet verkställas

de dom.

såsom lagakraftägande dom.

1.

Denna lag ttäder i kraft den 1 juli 1975.

2.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om fullföljd mot hy­resnämnds och domstols beslut samt om förfarandet i besvärsmål, om nämnden har meddelat sitt beslut före ikraftträdandet.

10    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1955: 261) om avstängning av domare

Härigenom förordnas att 1 § lagen (1955: 261) om avstängning av domare skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydehe

Föreslagen lydelse

1 §1 

Är domare på sannolika skäl misstänkt för brott, som kan antagas medföra avsättning, må han avstängas från utövning av tjänsten.

Med domare avses i denna lag

Med domare avses i denna lag

ledamot samt lagfaren befattnings-

ledamot samt lagfaren befattnings­

havare, som ej är ledamot, vid all-

havare, som ej är ledamot, vid all­

män underrätt, hovrätt eller högs-

män underrätt, hovrätt eller högs­

ta domstolen eller vid regerings-

ta domstolen eller vid regerings­

rätten, arbetsdomstolen, försäk-

rätten, arbetsdomstolen, försäk­

ringsrådet, statens hyresråd,

ringsrådet, marknadsdomstolen,

kammarrätt, skatterätt, fastighets-

bostadsdomstolen, kammarrätt,

taxeringsrätt eller länsrätt eller, då

skatterätt, fastighetstaxeringsrätt

regeringen förordnat därom, vid

eller länsrätt eller, då regeringen

annan särskild domstol.

förordnat därom, vid annan sär­

skild domstol.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1975.

3 Som nuvarande lydelse anges lydelsen enligt prop. 1974: 150. 1 Senaste lydelse 1974: 354.

Prop. 1974:151

22

11    Förslag till

Lag om ändring i rättshjälpslagen (1972: 429)

Härigenom förordnas i fråga om rättshjälpslagen (1972: 429)

dels att i 3, 4, 5, 8, 18, 26, 40, 41, 43 och 45 §§ ordet "Konungen"

i olika böjningsformer skall bytas ut mot "regeringen" i motsvarande

form,

dels att 9,17, 22, 24,25,31 och 50 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydehe

Föreslagen lydelse

9 §

Vid allmän rättshjälp betalar staten kostnaderna i den rättsliga ange­lägenhet som rättshjälpen avser. Bestämmelser om att den rättssökande har att själv helt eller delvis betala kostnad för rättshjälp finns i 16 § andra stycket och 27 § första stycket andra punkten.

Såsom kostnad för rättshjälpen anses den rättssökandes kostnad för

1.

biträde som varit behövligt för tillvaratagande av den rätlssökan-des rätt,

2.

bevisning vid allmän dom-

2. bevisning vid allmän dom­stol, krigsrätt eller arbetsdomsto-

stol, krigsrätt, arbetsdomstolen el-len samt nödvändig utredning i

ler bostadsdomstolen samt nöd­angelägenhet, som kan komma un-

vändig utredning i angelägenhet, der sådan domstols prövning eller

som kan komma under sådan som skall prövas av skiljemän,

domstols prövning eller som skall

prövas av skiljemän,

3.

utredning i angelägenhet som skall prövas av förvaltningsdomstol eller förvaltaingsmyndighet om utredningen är skäligen påkallad för till­varatagande av den rättssökandes rätt och ej kan erhållas genom myn­digheten,

4.

resa och uppehälle för den rättssökande eller hans ställföreträdare och för vårdare eller annan, som måste anlitas i samband med inställelse inför domstol eller annan myndighet, om personlig inställelse ålagts, el­ler i samband med inställelse för blodundersökning eller annan under­sökning rörande ärftliga egenskaper i mål om äktenskaplig börd eller fa­derskapet till bam utom äktenskap,

5.

avgift som enligt expedi-

5. avgift som enligt expedi­tionskungörelsen (1964: 618) utgår

tionskungörelsen (1964: 618) utgår för ansökan och expedition vid all-

för ansökan och expedition vid all­män domstol, krigsrätt eller ar-

män domstol, krigsrätt, arbets-betsdomstolen, dock ej i fråga om

domstolen eller bostadsdomstolen, sådan rättens expedition som ut-

dock ej i fråga om sådan rättens färdas endast på särskild begäran

expedition som utfärdas endast på om icke expeditionen begäres in-

särskild begäran om icke expedi-nan tiden för fullföljd av talan

tionen begäres innan tiden för gått till ända, samt avgift som ut-

fullföljd av talan gått till ända, går enligt exekutionsavgiftskungö-

samt avgift som utgår enligt exe­rcisen (1971: 1027),

kutionsavgiftskungörelsen

(1971: 1027), 1 Lagen omtryckt 1973: 247. Senaste lydelse av 3, 4 och 43 §§ 1974: 321.

M

Prop. 1974:151

23

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

6.   kungörelse i mål eller ärende

6. kungörelse i mål eller ärende

vid allmän domstol, krigsrätt eller     vid allmän domstol, krigsrätt, ar-

arbetsdomstolen,                                   betsdomslolen   eller   bostadsdom­

stolen,

7. vad av allmänna medel utgått i ersättning för översättning eller i

ersättning enligt 4 eller 5 § lagen (1958: 642) angående blodundersök­

ning m. m. i mål om äktenskaplig börd eller vid utredning av faderska­

pet till barn utom äktenskap eller enligt föreskrift i rättegångsbalken el­

ler 3 § första stycket nämnda lag för bevisning som r.ätten självmant för­

anstaltat om.

Såsom kostnad för bevisning enligt andra stycket 2 anses ej den rätts­sökandes kostnad för blodundersökning eller annan undersökning rö­rande ärftliga egenskaper i mål om äktenskaplig börd eller faderskapet till bam utom äktenskap.

17 § Ersättning till biträde samt för bevisning och annan utredning skall i fall som avses i 16 § bestämmas som om kostnaden skolat utgå av all­männa medel enligt denna lag.

I mål eller ärende vid allmän

I mål eller ärende vid allmän

domstol, krigsrätt eller arbets-

domstol, krigsrätt, arbetsdomsto-

domstolen fastställes ersättningen

len eller bostadsdomstolen fast­

till biträdet av domstolen. I annat

ställes ersättningen till biträdet av

fall fastställes biträdesersättningen

domstolen. I annat fall fastställes

av rättshjälpsnämnden, om den

biträdesersättningen av rätts-

rättssökande eller biträdet begär

hjälpsnämnden, om den rättssö-

det eller rättshjälpsnämnden själv-

kände eller biträdet begär det eller

mänt upptager ersättningsfrågan

rättshjälpsnämnden självmant

till prövning.

upptager     ersättningsfrågan     till

prövning.

22

§

Biträde har rätt till skälig er-

Biträde har rätt till skälig er­

sättning för arbete, tidsspillan och

sättning för arbete, tidsspillan och

utlägg som uppdraget krävt. Ko-

utlägg som uppdraget krävt. Rege-

nungen eller, efter Konungens be-

ringen eller, efter regeringens be­

myndigande, centralmyndigheten

myndigande, centralmyndigheten

fastställer taxa som skall tillämpas

fastställer taxa som skall tillämpas

vid bestämmande av ersättning.

vid bestämmande av ersättning.

Har biträde genom vårdslöshet eller försummelse föranlett kostnad för rättshjälpen, skall detta beaktas vid ersättningens bestämmande.

Ersättning till biträde fastställes

Ersättning till biträde fastställes

i   mål   eller   ärende   vid   allmän

i   mål   eller   ärende   vid   allmän

domstol,   krigsrätt    eller   arbets-

domstol,  krigsrätt,   arbetsdomsto-

domstolen av domstolen. Biträdes-

len    eller    bostadsdomstolen    av

ersättning i annat fall fastställes

domstolen.    Biträdesersättning    i

av rättshjälpsnämnden.

annat fall fastställes av rättshjälps­

nämnden.

Prop. 1974:151

24

Nuvarande lydehe

Föreslagen lydelse

24 

§

I den mån ej särskilda föreskrif­ter gäller, utgår ersättning för be­visning i mål eller ärende vid all­män domstol, krigsrätt eller ar­betsdomstolen med skäligt belopp enligt domstolens bestämmande.

I den mån ej särskilda föreskrif­ter gäller, utgår ersättning för be­visning i mål eller ärende vid all­män domstol, krigsrätt, arbets­domstolen eller bostadsdomstolen med skäligt belopp enligt domsto­lens bestämmande.

25 §

I angelägenhet, som ej handläg­ges vid allmän domstol, krigsrätt eller arbetsdomstolen, beslutar bi­träde om utredning. Har biträde ej förordnats, beslutar rättshjälps­nämnden.

Den som medverkat vid utred­ning som avses i första stycket har rätt till ersättning enligt föreskrif­ter som Konungen meddelar. Er­sättningen bestämmes av rätts­hjälpsnämnden.

I angelägenhet, som ej handläg­ges vid allmän domstol, krigsrätt, arbetsdomstolen eller bostads­domstolen, beslutar biträde om ut­redning. Har biträde ej förordnats, beslutar rättshjälpsnämnden.

Den som medverkat vid utred­ning som avses i första stycket har rätt till ersättning enligt föreskrif­ter som regeringen meddelar. Er­sättningen bestämmes av rätts­hjälpsnämnden.

31 §2

I fråga om part som åtnjuter allmän rättshjälp i mål eller ärende vid allmän domstol, krigs­rätt eller arbetsdomstolen äger be­stämmelse i lag om parts rätte­gångskostnad tillämpning i fråga om kostnaderna för rättshjälpen. Motpart eller annan som är ersätt­ningsskyldig för sådana kostnader skall åläggas att utge ersättningen till statsverket.

I fråga om part som åtnjuter allmän rättshjälp i mål eller ärende vid allmän domstol, krigs­rätt, arbetsdomstolen eller bo­stadsdomstolen äger bestämmelse i lag om parts rättegångskostnad tillämpning i fråga om kostna­derna för rättshjälpen. Motpart el­ler annan som är ersättningsskyl­dig för sådana kostnader skall åläggas att utge ersättningen till statsverket.

Viimer makar efter gemensam ansökan boskillnad eller äktenskaps­skillnad och har ena maken åtnjutit allmän rättshjälp, skall rätten, om det ej med hänsyn till omständighetema är obilligt, ålägga andra maken att betala statsverket hälften av kostnadema för rättshjälpen.

Skall i aimat fall beslut meddelas om fördelning av kostnader mellan parter, äger därom gällande bestämmelser motsvarande tillämpning i fråga om kostnadema för allmän rättshjälp åt part. Därvid skall betal­ningsskyldighet åläggas mot statsverket för dessa kostnader i deras hel­het eller till viss kvotdel utan angivande av bestämt belopp.

50 §

Bestämmelserna i denna lag om angelägenhet, som skall prövas av förvaltningsmyndighet, gäller även

2 Senaste lydelse 1973: 659.

Bestämmelserna i denna lag om angelägenhet, som skall prövas av förvaltningsmyndighet, gäller även

Prop. 1974:151

Nuvarande lydelse

sådant ärende vid allmän domstol, krigsrätt eller arbetsdomstolen, som avser domstolens förvaltande verksamhet.

25

Föreslagen lydelse

sådant ärende vid alliriän domstol, krigsrätt, arbetsdomstolen eller bostadsdomstolen, som avser domstolens förvaltande verksam­het.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1975.

12   Förslag fiU

Lag om ändring i lagen (1974: 371) om rättegången i arbetstvister

Härigenom förordnas i fråga om lagen (1974: 371) om rättegången i arbetstvister

deh att i 3 kap. 1, 3, 5 och 10 §§ orden "Kungl. Maj:t" skall bytas ut mot "regeringen",

dels att 2 kap. 3 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydehe

Föreslagen lydelse

2 kap.

3 § Arbetsdomstolen är överrätt i mål som enligt 2 § upptagits vid tings­rätt och därifrån fullföljes.

Att  i   arbetsdomstolen  talan  i

Att  i   arbetsdomstolen   talan   i

visst fall  kan föras mot central

visst  fall  kan  föras  mot  beslut,

förvaltningsmyndighets         beslut

som meddelats av annan myndig-

föreskrives i lagen (1969: 93) om

het än tingsrätt, föreskrives i 12

begränsning  av  samhällsstöd  vid

kap. 70 och 71 §§ fordabalken och

arbetskonflikt.

/ lagen (1969: 93) om begränsning

av samhällsstöd vid arbetskonflikt.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1975.

Prop. 1974:151

26

Utdrag av protokollet över justitieärenden hållet inför Hans Maj:t Konungen i statsrådet den 4 oktober 1974.

Närvarande: Statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], HJELM-WALLÉN.

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om lag om bostadsdomstol, m. m. och anför.

1    Inledning

De allmänna bestämmelserna om hyra, som tidigare ingick som 3 kap. i lagen (1907: 36 s. 1) om nyttjanderätt till fast egendom, återfinns numera i 12 kap. jordabalken som trädde i kraft den 1 januari 1972.

Hyresbestämmelsema betecknas allmänt och även av mig i det föl­jande som hyreslagen.

Statsmaktema beslöt år 1968 en genomgripande reform av hyreslagen (SFS 1968: 346). Ändringarna trädde i kraft den 1 januari 1969. När hy­resbestämmelsema fördes över från lagen om nyttjanderätt till fast egen­dom till jordabalken, gjordes endast mindre ändringar i sak.

Genom 1968 års hyreslagsreform inrättades statliga, regionala hyres­nämnder med representanter för hyresmarknadens parter. Bestämmelser om förfarandet inför hyresnämnd togs upp i lagen (1968: 349) om hy­resnämnder. Derma har ersatts, först av lagen (1970: 998) om arrende­nämnder och hyresnämnder och fr. o. m. den 1 juni 1973 av lagen (1973: 188) om arrendenämnder och hyresnämnder (nämndlagen).

På hyresnämnd har lagts bl. a. att pröva vissa hyrestvister enligt hy­reslagen samt frågor enligt bostadsrättslagen (1971:479), lagen (1970: 246) om tvångsförvaltning av bostadsfastighet (TvL), bostadssa­neringslagen (1973: 531) (BSL), lagen (1973: 189) med särskilda hyres­besiämmelser för vissa orter (bristortiagen) och lagen (1942: 429) om hyresreglering m. m. (hyresregleringslagen). Systemet för fullföljd av ta­lan mot hyresnämnds avgöranden är inte enhetiigt. I vissa fall, t. ex. i tvist om rätt till förlängning av hyresavtal eller fastställande av hyres­villkor, får talan fullföljas genom att part som är missnöjd med beslutet väcker talan mot den andra parten vid fastighetsdomstol. I andra fall är rättsmedlet besvär. Besvärsinstans är, i ärenden enligt bristortlagen och hyresregleringslagen normalt statens hyresråd, i vissa ärenden enligt BSL Svea hovrätt och annars fastighetsdomstol. För de olika ärendeka-

Prop. 1974:151

27

tegoriema gäller skilda begränsningar i fullföljdsrätten. Sålunda får inte t. ex. tvist om fastställande av hyrans storlek eller annat hyresvillkor föras vidare från fastighetsdomstol eller tvist om rätt till förlängning av hyresavtal till högsta domstolen. Frågor enligt exempelvis TvL får där­emot fullföljas ända upp i högsta domstolen, vilket innebär att sådana frågor kan prövas i inte mindre än fyra instanser.

Mot den nuvarande ordningen för överprövning av hyresnämnds av­göranden har framförts viss kritik. Denna går främst ut på att pröv­ningsorganen inte har utvecklat en fullt enhetiig rättstillämpning i hyres-sättningsfrågor.

Genom beslut den 9 febraari 1973 bemyndigade Kungl, Maj:t mig att tillkalla högst fem sakkunniga att utreda frågan om överprövning av hyresnämnds avgöranden.

De sakkunniga, som antog namnet hyresprocesskommittén, avgav den 15 mars 1974 betänkandet (Ds Ju 1974: 3) Bostadsdomstolen, överin­stans tUl hyresnämnd. I betänkandet lades fram förslag om inrättande av en särskild domstol, bostadsdomstolen, för överprövning av hyres­nämnds avgöranden och därav föranledda ändringar i nuvarande full-följdsbestämmelser. Betänkandet upptar också förslag till vissa jämk­ningar i fråga om hyresnämndsförfarandet. Förslaget torde få fogas till statsrådsprotokollet i detta ärende som bilaga 1.

Betänkandet har remissbehandlats. Yttranden har avgetts av Svea hovrätt, bostadsstyrelsen, domstolsväsendets organisationsnämnd (DON), statens hyresråd, arbetsdomstolens ordförande, Stockholms, Göteborgs, Malmö och Umebygdens tingsrätter, hyresnämnderna för Stockholms län, för Göteborgs och Bohus län och för Malmöhus län. Hyresgäster­nas riksförbund, Hyresgästemas sparkasse- och byggnadsföreningars riksförbund (HSB), Näringslivets byggnadsdelegation, Landstingsför­bundet, Svenska kommunförbundet. Svenska riksbyggen, Sveriges advo­katsamfund, Sveriges allmännyttiga bostadsföretag (SABO), Sveriges akademikers centralorganisation (SACO), Sveriges domareförbund, Sve­riges fastighetsägareförbund, Sveriges hantverks- och industriorganisa­tion (SHIO), Sveriges köpmannaförbund och Tjänstemännens central­organisation (TCO).

Till domareförbundets remissvar har fogats särskilt yttrande av den förbundsmedlem som föredragit ärendet för förbundets styrelse. Även till det yttrande som avgetts av hyresnämnden för Malmöhus län har fo­gats särskilt yttrande.

SHIO och Sveriges köpmannaförbund, som avgett gemensamt ytt­rande, har dels åberopat vad som anförs i yttrandet av Näringslivets byggnadsdelegation, dels framfört vissa egna synpunkter.

1 Hyresrådet Ulf Gad, tillika ordförande, direktören Folke[REDACTED_EFTERNAMN], hovrättsas­sessorn Lars-Uno Didön, direktören Sven[REDACTED_EFTERNAMN] och advokaten Gösta Järielius. Som expert åt de sakkunniga förordnades byråchefen Hans-Åke Wängberg.

Prop. 1974:151

28

2   Instans- och fullföljdsordningen 2.1 Gällande rätt m. m.

2.1.1 Hyreslagen

I hyreslagen har bostadshyresgäst tillförsäkrats ett direkt besittnings­skydd, en kvarboenderält. Hyresgästen har således i princip rätt att vid hyrestidens utgång få avtalet förlängt. Vissa inskränkningar i besitt­ningsskyddet har gjorts. Hyresgästens intresse av att få bo kvar i lägen­heten har nämligen ansetts böra vägas mot hyresvärdens behov av att i vissa fall kunna förfoga över lägenheten på annat sätt. Bestämmelser som närmare reglerar inskränkningarna i besittningsskyddet meddelas i 45 och 46 §§. I 45 § anges vissa generella inskränkningar, medan 46 § reglerar under vilka förutsättningar besittningsskyddet bryts i det en­skilda fallet.

Tvister om rätt till förlängning av hyresavtal prövas av hyresnämnd.

För att besittningsskyddet skall bli fullgott behövs regler som hindrar att det sätts ur spel genom oskäliga hyreskrav eller andra obilliga hyres­villkor. Besittningsskyddet har därför förenats med normer för hyres­sättningen och fastställande av andra hyresvUlkor. Bestämmelser om villkoren för fortsatt förhyrning av bostadslägenhet finns i 48 §. Pröv­ning av hyrans storlek enligt de s. k. bruksvärdereglerna i 48 § första stycket kan aktualiseras genom att antingen hyresvärden eller hyresgäs­ten säger upp avtalet, den senare för ändring av villkoren.

Tvist om villkor för förlängning av bostadshyresavtal prövas av hy­resnämnd.

En uppsägning från hyresvärdens sida innebär i princip alltid en upp­sägning för avflyttning. För att hyresgästen skall bli skyldig att flytta från lägenheten krävs emellertid enligt 49 § första och andra styckena att hyresvärden lämnar hyresgästen s. k. avfiyttningsmeddelande, i prin­cip senast inom tre månader efter hyrestidens utgång. Hänskjuter hyres­gästen inte förlängningstvisten till hyresnämnden inom tre veckor efter det han fick del av avflyttningsmeddelandet, förfaller normalt hans rätt till förlängning av avtalet (tredje stycket). Hyresgästen blir då skyldig att lämna lägenheten, om han inte kan träffa avtal om fortsatt förhyr­ning. Sker hänskjutandet inom den angivna tiden, har hyresnämnden att pröva förlängningsfrågan.

Enligt 51 § första stycket åligger det hyresnämnden att fastställa vill­koren för den fortsatta förhyrningen, om nämnden bifaller hyresgästens förlängningsyrkande. Även om nämnden skulle lämna förlängningstalan utan bifall, kan nämnden emellertid bli skyldig att fastställa hyresvillko­ren efter hyrestidens utgång. Enligt 52 § första stycket får nämligen hy­resnämnden besluta om skäligt uppskov med avflyttningen på begäran av hyresvärden eller hyresgästen. Meddelas uppskov, skall enligt 52 §

Prop. 1974:151

29

andra stycket nämnden fastställa hyresvillkoren för tiden från avtalets upphörande lill avflyttningen. Bestämmelserna i 48 § är därvid tillämp­liga. Motsvarande gäller, om tvisten avgörs till hyresgästens nackdel ef­ter hyrestidens utgång.

Genom en reform av hyreslagen år 1973 infördes bestämmelser som ger bostadshyresgäst rätt att säga upp hyresavtalet för prövning av hy­resvillkoren. Bestämmelserna har tagits upp i 54 och 55 §§ och innehål­ler sammanfattningsvis följande. Vill hyresgästen påkalla ändring av hy­resvillkoren, skall han säga upp avtalet till den tidpunkt då han enligt lag eller avtal kunnat bringa hyresförhållandet att upphöra. I uppsäg­ningen skall han uppge att han begär ändring av hyresvillkoren. Gör han inte det, gäller uppsägningen hyresavtalets upphörande. Det innebär att hyresgästen, till skillnad från hyresvärden, redan vid uppsägningstill­fället får ta ställning till om uppsägningen skall avse avflyttning eller villkorsändring. Har hyresgästen sagt upp avtalet för ändring av hy­resvillkoren, skall han inom tre veckor från sin uppsägning hänskju­ta tvisten till hyresnämnden. Gör han inte det, är uppsägningen utom i visst undantagsfall utan verkan. Vissa inskränkningar i hyres­gästens rätt att påkalla omprövning av hyresvillkoren har emellertid gjorts (jfr 54 § första stycket). Vid prövning av tvist som har hänskju­tits till hyresnämnden med anledning av hyresgästens uppsägning för villkorsändring skall villkoren för den fortsatta förhyrningen fastställas enligt 48 §. Beträffande det närmare innehållet i bestämmelserna om bostadshyresgästs rätt att säga upp avtal för villkorsändring hänvisas i första hand till lagtexten, jfr även prop. 1973: 23 s. 108 och 180.

Frågan om bostadslägenhets braksvärde kan under en övergångstid, räknad från den 1 juni 1973, aktualiseras också på annat sätt än genom att endera parten säger upp hyresavtalet. Enligt 55 § i lydelsen före ut­gången av maj 1973 har bostadshyresgäst rätt att under de föratsätt-ningar som anges i lagrammet få skäligheten av s. k. förstagångshyra prövad av hyresnämnd (jfr punkt 7 av övergångsbestämmelserna till 1973 års ändringar i hyreslagen, SFS 1973:187, och kungörelsen 1973: 196 om prövning av förstagångshyra i vissa orter). Vid sådan prövning äger hyressättningsbestämmelsema i 48 § hyreslagen tillämpning.

Fråga om uppskov med avflyttning enligt 52 § första stycket får prö­vas endast i samband med föriängningstalan (jfr prop. 1973: 23 s. 190).

Hyresnämnd har även att pröva vissa andra frågor enligt hyreslagen, nämligen tvist om överlåtelse av hyresrätt enligt 3436 §§, om upplå­telse av lägenhet i andra hand enligt 40 § och om uppskov med avflytt­ning enligt 59 §. Av dessa bestämmelser avser 34, 35 och 40 §§ bostads­lägenhet, medan 36 och 59 §§ avser lokal, dvs. annan lägenhet än bo­stadslägenhet. Slutiigen bör nämnas att hyresnämnd genom 1973 års lagstiftning fått rätt att pröva s. k. preliminärfrägor, dvs. frågor som har omedelbar betydelse för den tvist som nämnden har att pröva men som

Prop. 1974:151

30

inte i och för sig är sådana att deras avgörande ankommer på hyres­nämnd.

Ärende rörande förlängnings- eller villkorstvist eller aiman tvist enligt hyreslagen avgörs av hyresnämnden genom beslut. Klandras inte beslu­tet, äger det enligt 22 § nämndlagen i princip rättskraft. I 51 § andra stycket hyreslagen har meddelats en speciell preklusionsregel för det fall att hyresnämnden har bifallit hyresgästens förlängningstalan och beslu­tet inte klandras. Sådant beslut skall anses som avtal om fortsatt förhyr­ning och mot hyresförhållandet får inte åberopas omständighet som kunnat åberopas i ärendet.

Bestämmelserna om fullföljd av talan mot hyresnämnds beslut varige­nom nämnden prövat den hänskjutna tvisten i sak finns i 7072 §§. Om part inte godtar nämndens beslut i förlängnings- eller villkorsfråga eller i fråga om uppskov enligt 52 § får parten enligt 70 § klandra beslu­tet genom att väcka talan mot den andra parten inom tre veckor från den dag beslutet meddelades. Klandras inte beslutet inom den angivna tiden, är partens rätt till talan förlorad. Klandertalan skall väckas vid den fastighetsdomstol inom vars område fastigheten är belägen. Denna föreskrift är emellertid inte utan undantag. Enligt 67 § finns möjlighet att reglera hyresvillkor genom kollektivavtal. Har så skett, skall enligt 71 § första stycket klandertalan tas upp av arbetsdomstolen i stället för av fastighetsdomstolen.

Enligt 72 § får talan inte föras mot fastighetsdomstols dom i fråga om fastsiällelse av hyresvillkor och inte heller mot hovrätts dom i fråga om förlängning av hyresavtal eller fastsiällelse av hyresvillkor. Fråga om fastsiällelse av hyresvillkor kan uppkomma i hovrätten bl. a. genom att denna med ändring av fastighetsdomstolens dom bifaller hyresgästens föriängningstalan. Enligt nämnda lagrum får inte heller talan föras mot hovrätts avgörande av fråga om uppskov med avflyttning.

Hyresnämnds avgörande av fråga om tillstånd till överlåtelse av hyres­rätt enligt 34 eller 36 § (överlåtelse till samboende resp. överlåtelse av hyresrätt till lokal) får också klandras till fastighetsdomstolen. Mot domstolens dom får talan inte föras. Nämnds beslut i fråga om tillstånd till lägenhetsbyte (35 §), upplåtelse av lägenhet i andra hand (40 §) och uppskov med avflyttning från lokal (59 §) får däremot inte klandras (jfr 70 och 72 §§). Hyresnämnds avgörande får inte heller klandras när det gäller ärende angående godkännande av avtal om avstående från besitt­ningsskydd för bostadslägenhet enligt 45 § andra stycket eller godkän­nande av avtal om avstående från besittningsskydd för lokal enligt 56 § andra stycket.

Den nuvarande begränsningen av fullföljdsrätten i fråga om överlå­telse av hyresrätt för byte enligt 35 § och upplåtelse av lägenhet i andra hand enligt 40 § hyreslagen infördes år 1973 (SFS 1973: 187). Ett viktigt skäl att slopa klanderrätten i sådana ärenden var önskemålet att minska

Prop. 1974:151

31

handläggningstiden. En förutsättning för åtgärden var att möjlighet samtidigt öppnades för parterna att förebringa muntlig, formell bevis­ning vid hyresnämnd i bytes- och sublokationsärenden (jfr 13 § nämnd­lagen).

Bestämmelserna om fullföljd mot hyresnämnds eller fastighetsdom­stols avgörande i tvist om hyresvillkor torde äga motsvarande tillämp­ning i ärende om prövning av förstagångshyra enligt 55 § hyreslagen i lydelsen före utgången av maj 1973.

I detta sammanhang bör också nämnas att bestämmelserna i hyresla­gen om bostadshyresgästs besittningsskydd i vissa fall är tillämpliga på den som sambor med hyresgästen. Sådan samboende har, oberoende av om han är gift med hyresgästen eller ej, rätt att under närmare angivna fömtsättningar för sin del påkalla förlängning av hyresavtalet. Bestäm­melserna härom har meddelats i 47 och 47 a §§ hyreslagen; jfr lagen (1973: 651) om ogifta samboendes gemensamma bostad.

Frågan om förfarandet i hyrestvister har övervägts av statsmakterna vid flera tillfällen under senare år. Hyreslagstiftningssakkunniga före­slog i sitt betänkande (SOU 1966: 14) Ny hyreslagsliftning att en enhet­lig organisation skulle tillskapas för handläggning av alla slags hyrestvis­ter. Förslaget syftade till att genom ett effektivt medlingsförfarande kraftigt begränsa antalet hyrestvister som fördes vidare till rättslig pröv­ning. Medlingsverksamheten skulle enligt förslaget utövas av statliga medlLngsnämnder. Hyreslagstiftningssakkunniga ansåg vidare att det från rättssäkerhetssynpunkt var nödvändigt att parterna tillhandahölls en domstolsmässig handläggning av de tvister som inte kunde biläggas under medlingsförfarandet med lillgång till alla de bevismedel som den ordinära processen erbjuder. Vid valet av domstolsform stannade de sak­kunniga för att som första instans i hyresmål föreslå en till den all­männa underrättsorganisationen knuten specialsammansatt hyresdom-stol.

Från rättssäkerhetssynpunkt och av hänsyn till behovet av enhetlig rättstillämpning ansåg de sakkunniga angeläget att en överprövning av avgörandena i första instans av besittningsskydds- och hyressättnings-tvislema kunde komma till stånd. Enligt de sakkunniga borde alla hy­resmål kunna fullföljas till hovrätt.

I lagrådsremiss den 17 mars 1967 med förslag till ny hyreslagsliftning anförde departementschefen att en synpunkt som måste tillmätas stor betydelse vid utformningen av förfarandet i hyrestvister var att dessa ofta är av sådan beskaffenhet att de kräver ett relativt snabbt avgö­rande. Också kostnadssynpunkten var av stor vikt. Departementschefen ansåg att behandlingen av hyressättningstvisterna och vissa andra likar­tade målkategorier borde kunna koncentreras till två omgångar. I över­ensstämmelse härmed föreslogs att talan inte skulle få föras mot under­rätts dom i fråga om tillstånd till substitution eller sublokation eller fast-

Prop. 1974:151

32

ställelse av hyresvillkor. Förslaget innebar vidare att talan inte heller skulle få föras mot hovrätts dom i fråga om förlängning av hyresavtal eller faststäUelse av hyresvillkor. Målen skulle enligt förslaget koncen­treras till ett mindre antal underrätter. Härigenom skulle man enligt de­partementschefen uppnå större enhetlighet i rättstillämpningen.

Lagrådet avstyrkte den föreslagna fullföljdsbegränsningen. I prop. 1967:141 (slutprotokollet) förklarade sig departementschefen emellertid vidhålla den lösning som det remitterade förslaget innebar i denna del. Beträffande det närmare innehållet av lagrådets yttrande och slutproto­kollet hänvisas till prop. 1968: 91 Bih. A s. 351 och 366.

Sedan prop. 1967:141 i september 1967 förelagts riksdagen och det med anledning därav väckts ett flertal motioner, bl. a. med yrkande om upphävande av de föreslagna begränsningarna i fullföljdsrätten, återkal­lade Kungl. Maj:t i skrivelse den 5 december 1967 propositionen (jfr 3LU 1967: 58).

Genom prop. 1968:91 förelades riksdagen på nytt förslag till ny hy­reslag. Beträffande fullföljdsrätten var förslaget likalydande med det förslag som förelagts 1967 års riksdag. Även med anledning av denna proposition väcktes motioner med yrkande om upphävande av full-följdsbegränsningarna. Tredje lagutskottet ansåg i sitt utlåtande (3LU 1968: 50) att med hänsyn till de rättssäkerhetsgarantier som faims in­byggda i det nya systemet fullföljdsrätten kunde avskäras vid underrät­tema beträffande hyressättningsfrågor. Utskottet hemställde därför att motionerna skulle avslås. Utskottets hemställan bifölls av riksdagen.

Genom prop. 1972: 70 förelades riksdagen förslag till lag om ändring i jordabalken, innebärande bl. a. ett förtydligande av bestämmelserna om fullföljdsrätten vid prövning av förstagångshyra enligt 55 § hyresla­gen i dess dåvarande lydelse. Med anledning av propositionen väcktes en motion med yrkande om ändring av 72 § så att talan fick föras mot fastighetsdomstols dom i fråga om fastställande av hyresvillkor. I motio­nen anfördes att det med ledning av de erfarenheter som då fanns att tillgå torde kunna konstateras att olika praxis höll på att utvecklas i olika delar av landet vad gäller prövningen av bmksvärdehyror.

Med anledning av motionen ingav Sveriges fastighetsägareförbund till lagutskottet en skrivelse, daterad den 28 mars 1972, i vilken hemställdes om bifall till motionen. I skrivelsen angav förbundet sin principiella in­ställning vara att samtliga inskränkningar i fullföljdsrätten enligt 72 § byreslagen borde avskaffas. Beträffande det närmare innehållet av fas­tighetsägareförbundets skrivelse hänvisas till lagutskottets betänkande (LU 1972: 17 s. 9).

Såvitt gäller frågan om fullföljd mot fastighetsdomstols dom anförde lagutskottet i det förut nämnda betänkandet att utskottet visserligen kunnat konstatera vissa avvikelser i bedömningen av principema för fastställande av bruksvärdehyror men att enligt utskottets mening mate-

Prop. 1974:151

33

rialet var för litet för att det skulle kunna vara möjligt att dra några klara slutsatser om utvecklingen i praxis. Utskottet ansåg att de skäl som åberopades vid den nya hyreslagsliftningens tillkomst för en begränsning av fullföljdsrätten alltjämt var tungt vägande. Enligt utskottets mening kunde det inte hållas för osannolikt att utvecklingen så småningom skulle leda till ett behov av utvidgad fullföljdsrätt. Om pågående utredningsar­bete skulle komma att leda till inrättande av något slag av fastighets-överdomstol skulle betänkligheterna mot att tillåta fullföljd mot fastig­hetsdomstols dom i förevarande typ av mål minska betydligt. Utskottet avstyrkte bifall till motionen. Utskottets hemställan bifölls av riksdagen (rskr 1972: 221).

Frågan om fullföljdsordningen i villkorstvister var uppe också i 1973 års lagstiftningsärende. Sålunda yrkades i motion 1973:98 med anled­ning av prop. 1973: 23 att den nuvarande fullföljdsbegränsningen i så­dana tvister skulle slopas. Under hänvisning till att regeringen tillkallat sakkunniga för att se över bestämmelserna om överprövning av hyres­nämnds avgöranden avstyrkte lagutskottet bifall till motionen (LU 1973: 13 s. 57). Utskottets hemställan i denna del bifölls av riksdagen (rskr 1973: 153).

2.1.2 Bostadssaneringslagen och tvångsförvaltningslagen

BSL äger tillämpning i första hand på fastighet på vilken finns bo­stadslägenhet som fastighetens ägare regelmässigt hyr ut för annat ända­mål än fritidsändamål och som inte utgör del av hans egen bostad. Från lagens tillämpningsområde har tagits undan faslighet som tillhör staten eller kommun (1 §). Lagen äger tillämpning också i fråga om hyreshus som tillhör innehavare av inskriven tomträtt eller annan som inte äger den mark på vilken huset är uppfört.

Har bostadslägenhet inte den lägsta standard som kan godtas, får en­ligt 2 § första stycket hyresnämnden på ansökan av kommunen meddela ägaren s. k. uppmstningsåläggande. Sådant åläggande, som innebär att ägaren blir skyldig att vidta den åtgärd som behövs för att lägenheten skall uppnå lägsta godtagbara standard, får enligt 5 § meddelas endast under förutsättning att fastigheten med hänsyn till kostnaden för den åt­gärd som avses med åläggandet kan beräknas ge skäligt ekonomiskt ut­byte. Brister fömtsättningama enligt 5 § för att meddela upprustnings­åläggande, eller kan det antas att byggnadslov till åtgärden ej kommer att beviljas, får nämnden i stället enligt 6 § meddela s. k. användningsför­bud, som innebär förbud mot att lägenheten används för bostadsända­mål. Beslut om upprustningsåläggande eller användningsförbud skall an­tecknas i fastighetsboken eller tomträttsboken (10 § första siycket).

Ät regeringen eller myndighet som regeringen beslämmer har uppdra­gits att meddela bestämmelser om vad som skall förslås med lägsta god­tagbara standard (2 § tredje stycket). Med stöd av bemyndigandet har 3    Riksdagen 1974.1 saml Nr 151

Prop. 1974:151

34

utfärdats kungörelsen (1973: 532) om lägsta godtagbara standard för bo­stadslägenhet i vissa fall.

I de fall som anges i 7 § BSL är uppmstningsåläggande eller använd­ningsförbud förfallet. När åtgärd som avses med ett upprustningsåläg­gande har vidtagits eller när ett åläggande eller användningsförbud är förfallet, skall detta antecknas i fastighetsboken eller tomträttsboken ef­ter anmälan av kommunen. Försummar kommunen att göra sådan an­mälan, skall enligt 12 § hyresnämnden på ansökan av fastighetsägaren i stället göra anmälan.

Såväl upprastningsåläggande som användningsförbud får enligt 13 § förenas med vite. Fråga om utdömande av vite prövas av hyresnämnden på yrkande av kommunen (20 §). Rättar sig fastighetsägaren inte efter meddelat upprastningsåläggande, får hyresnämnden på ansökan av kommunen besluta att fastigheten skall ställas under förvaltning enligt TvL (14 § första stycket BSL). 1 sista hand kan kommunen enligt 16 § BSL berättigas inlösa fastigheten. Talan om inlösen prövas av fastighets­domstol (17 §).

Enligt 21 § första stycket skall talan mot beslut i fråga som enligt BSL skall prövas av hyresnämnd föras genom besvär hos Svea hovrätt, om beslutet avser fråga om upprastningsåläggande, användningsförbud eller åtgärd enligt 12 §. I annat fall förs talan hos fastighetsdomstolen. I båda fallen gäller att talan kan fullföljas ända upp till högsta domstolen enligt de allmänna fullföljdsreglerna i rättegångsbalken (RB). Den fullföljds-ordning som gäller för talan mot beslut om upprustningsåläggande gäl­ler också i fråga om vite som kan ha förenats med åläggandet (prop. 1973: 22 s. 146).

Vad sedan angår TvL är tillämpningsområdet för lagen såvitt gäller faslighetskategorierna detsamma som för BSL. Enligt 1 § TvL får hyres­nämnd besluta att ställa bostadsfastighet under tvångsförvaltning, om fastighetens ägare väsentligen försummar vården av fastigheten eller un­derlåter att vidta uppenbart angelägna åtgärder för att bevara sundhet, ordning och skick inom fastigheten och det finns anledning anta att rät­telse inte kommer att ske. Fastighet kan som nämnts ställas under tvångsförvaltning också med stöd av BSL. Meddelas beslut om tvångs­förvaltning, skall nämnden också utse förvaltare. Sådan kan entledigas från sitt uppdrag under pågående förvaltning (2 §). Beträffande förval­tarens befogenheter och uppgifter hänvisas till lagtexten, 311 §§. För­valtaren har rätt till arvode. Det bestäms av hyresnämnden.

Rätt att föra talan vid hyresnämnd tillkommer bl. a. hälsovårdsnämnd, länsstyrelse och organisation av hyresgäster.

Fastighetsägaren har möjlighet att klandra förvaltarens redovisning genom att instämma förvaltaren till fastighetsdomstol. Sådant mål hand­läggs enligt allmänna regler.

Nämnds beslut att ställa faslighet under tvångsförvaltning länder en-

Prop. 1974:151

35

ligt 14 § första stycket omedelbart till efterrättelse. Detsamma gäller i fråga om annat beslut, om nämnden förordnat om det. Domstol kan för­ordna om inhibition. Enligt 14 § andra stycket kan hyresnämnd meddela mterimistiskt beslut om tvångsförvaltning och utseende av förvaltare.

Mot beslut som innefattar avgörande i sak i fråga som skall prövas av hyresnämnd enligt TvL får enligt 17 § talan föras hos fastighetsdomsto­len genom besvär.

Genom beslut den 10 maj 1974 har regeringen bemyndigat mig att tillkalla sakkunniga att företa översyn av lagstiftningen om tvångsför­valtning av bostadsfastighet.

2.1.3 Bostadsrättslagen

Mål och ärenden enligt bostadsrättslagen kan delas upp i två huvud­grupper: dels sådana som avser rent föreningsrättsliga frågor, dels så­dana som har anknytning till den i bostadsrätten mgående nyttjanderät-ten (s. k. bostadsrättstvister, jfr 77 § första stycket). Tvister av det förra slaget, dvs. föreningstvister, handläggs och avgörs i samma ordning som gäller för tvister i ekonomisk förening i allmänhet, eller således av domstol enligt vanliga processuella regler. I fråga om bostadsrättstvis­terna gäller däremot speciella regler. De innebär följande.

Till att börja med är hyresnämnd enligt 4 § första stycket 1 nämndla­gen behörig att medla i alla bostadsrättstvister. Därutöver har det ålagts hyresnämnd att pröva och avgöra vissa särskilt angivna tvister, nämli­gen tvist om hyresvillkor enligt 7 § sista stycket, upplåtelse av lägenhet i andra hand enligt 30 § andra stycket och medlemskap enligt 52 § samt fråga om godkännande av sådant beslut av föreningsstämma som avses i 60 § första stycket 1 bostadsrättslagen.

Hyressättningsfråga enligt bostadsrättslagen kan uppkomma i vissa fall, när upplåtelsen av bostadsrätt är ogiltig, t. ex. därför att kravet på skriftlig form inte är uppfyllt (7 § första stycket). Har lägenheten redan tillträtts i ett sådant fall, skall hyresavtal anses ingånget för tiden från tillträdet. Motsvarande gäller dels när bostadsrättshavare som tillträtt lägenheten utnyttjar den rätt lagen ger honom att efter uppsägning frånträda bostadsrätten (jfr 7 § andra och tredje styckena och 24 § andra stycket) föratsatt att han i uppsägningen har begärt att få bo kvar i lägenheten (7 § fjärde stycket), dels i vissa fall när bostadsrättsfastighe­ten överlåts eller säljs exekutivt och bostadsrätten därför upphör (38 §). Kan i nu angivna fall parterna inte enas om hyresvillkoren, skall villko­ren enligt 7 § femte stycket fastställas av hyresnämnden. I bostadsrätts­lagen har emellertid inte preciserats närmare hur villkoren för förhyr­ningen skall bestämmas. De får fastställas av nämnden med hänsyn till samtiiga omständigheter i det enskilda fallet. Det har förutsatts att led­ning därvid skall kunna hämtas från 48 § hyreslagen såvitt gäller hyres­sättningen av bostadslägenheter (prop. 1971: 12 s. 103).

Prop. 1974:151

36

För upplåtelse av bostadsrättslägenhet i andra hand fordras styrelsens samtycke. Om bostadsrälishavaren Lnte är i tillfälle att använda lägenhe­ten, får han med hyresnämndens tillstånd upplåta lägenheten i dess hel­het i andra hand. Tillstånd skall lämnas om bostadsrälishavaren har beaktansvärda skäl för upplåtelsen och föreningen inte har befogad an­ledning att vägra samtycke (30 §).

övergår bostadsrätt till ny innehavare, får denne enligt 10 § första stycket utöva bostadsrätten endast om han är eller antas till medlem i föreningen. Föratsattningarna för förvärvaren att bli medlem anges i 11 §. Huvudregeln är att den till vilken bostadsrätt har övergått inte får vägras medlemskap, om han uppfyller de villkor för medlemskap som föreskrivs i stadgarna och föreningen skäligen kan nöjas med honom som bostadsrättshavare. Beträffande vissa specialbestämmelser för ma­kes medlemskap m, m. hänvisas till lagtexten. Frågan om antagande av medlem avgörs av styrelsen (51 § första stycket). Vägras förvärvare av bostadsrätt inträde i föreningen, kan han hänskjuta tvisten till hyres­nämnden (52 §).

I vissa fall skall som nämnts beslut på föreningsstämma godkännas av hyresnämnd för att det skall vara giltigt. Det gäller enligt 60 § första stycket 1, om beslutet innebär ändring av grundavgift och medför rubb­ning av det inbördes förhållandet mellan grandavgifterna och det inte biträds av alla dem som berörs av ändringen. För giltighet fordras, för­utom nämndens godkännande, kvaUficerad majoritet.

Bostadsrättstvister som inte prövas av hyresnämnd avgörs i första in­stans av fastighetsdomstol. För dessa tvister gäller vanliga processuella bestämmelser.

Talan får inte föras mot hyresnämnds beslut enligt 30 § om and­rahandsupplåtelse. Beträffande ordningen för fullföljd av talan mot öv­riga avgöranden av hyresnämnd i frågor enligt bostadsrättslagen gäller följande. Part som är missnöjd med nämndens beslut i fråga om hyres­villkor enligt 7 § sista stycket eller om vägrat medlemskap enligt 52 §, får enligt 76 § första stycket klandra beslutet genom att väcka talan inom tre veckor hos fastighetsdomstolen. I tvist om hyresvillkor är fas­tighetsdomstolen, liksom i bruksvärdemål, sista instans. Mål om vägrat medlemskap får däremot föras vidare till hovrätt men inte till högsta domstolen. Nämndens beslut i ärende om godkännande av förenings­stämmas beslut om ändring av grundavgift får enligt 76 § andra stycket angripas genom besvär hos fastighetsdomstol. I sådana ärenden är hov­rätt sista instans.

2.1.4 Hyresregleringslagen och bristortlagen

Hyresregleringslagen upptar numera huvudsakligen bestämmelser om reglering av hyran för bostadslägenheter som är underkastade regle­ringen.  Beträffande  lagens   tillämpningsområde  såväl kategorimässigt

Prop. 1974:151

37

som regionalt hänvisas till 1 § och 26 § första stycket, ämbetsskrivelse den 4 febraari 1972 till statens hyresråd (SFS 1972: 28) och kungörelsen (1972: 60) om undantag från tillämpning av lagen om hyresreglering m. m. Ytterligare undantag från den egentiiga regleringen finns i 2 §, t. ex. beträffande lägenhet som är belägen i en- eller tvåfamiljshus eller som innehas av upplåtaren med bostadsrätt.

Hyresregleringslagens giltighetstid är begränsad och lagen upphör att gälla vid utgången av september 1975 (SFS 1974: 213).

Enligt huvudregeln får hyresvärden mte ta ut eller ens begära högre hyra än bashyran för lägenheten (3 § första stycket, jfr 23 §). Vid sidan av bashyran får hyresvärden dock enligt 4 § första stycket ta ut bl. a. värme- och va-tillägg. Som bashyra anses enligt 3 § första stycket den hyra som enligt lagen eller beslutande myndighet gällde den 30 septem­ber 1972. Finns inte sådan hyra, skall bashyran fastställas till det belopp som med hänsyn till hyresläget för jämförliga lägenheter i orten och öv­riga omständigheter är skäligt.

Bashyran får höjas dels när lägenhetens värde har ökat genom stan­dardförbättringar eller reparationer, dels om hyresvärden har haft ökade omkostnader för räntor, tomträttsavgäld, löner eller annars för fastighetens förvalttung (3 § andra stycket). Bashyra får inte höjas så att hyran för lägenheten kommer att överstiga vad som med hänsyn till hy­resläget för jämförliga lägenheter på orten och övriga omständigheter är skäligt. Till sitt innehåll erinrar bestämmelsen om hyreslagens braksvär­deregel. Har å andra sidan lägenhetens skick försämrats avsevärt eller förmåner som tillkommer hyresgästen påtagligt inskränkts, skall enligt 3 § femte stycket bashyran sättas ned till skäligt belopp.

Enligt huvudregeln fastställs eller ändras bashyra genom skriftlig överenskommelse mellan riksorganisation av hyresgäster eller till sådan organisation ansluten lokal hyresgästförening, å ena, och motsvarande fastighetsägareorganisation å den andra sidan. Hyresvärden kan också själv ingå överenskommelse med hyresgästorganisation (3 a § första stycket). Har överenskommelse som sagts nu inte träffats, får hyres­nämnd, under vissa förutsättningar i övrigt, pröva frågan om fastsiäl­lelse eller ändring av bashyran. När överenskommelse har träffats om bashyra, kan hyresgästen eller hyressökande få bashyrans skälighet prö­vad av nämnden. Samma möjlighet har hyresvärden, när hans organisa­tion har ingått överenskommelsen. Nämnden skall enligt 3 a § tredje stycket bestämma hyran till skäligt belopp, om den genom överenskom­melsen har bestämts till belopp som väsentiigt avviker från vad som föl­jer av hyresregleringslagens bestämmelser. Har hyresvärden och hyres­gästen träffat avtal om t. ex. värme- och va-tillägg, skall hyresnämnden pröva ersättningen, om hyresgästen begär det. Närmare bestämmelser om sådan prövning finns i 4 § andra stycket (jfr även tredje stycket).

Särskilda bestämmelser har meddelats i 6 § om hyressättning av bo-

Prop. 1974:151

38

stadslägenhet, som inte är underkastad den egentliga regleringen. Är så­dan lägenhet uthyrd mot hyra som är avsevärt högre än lägenhetens be­skaffenhet och övriga omständigheter föranleder, får hyresnämnd sätta ned hyran efter vad som finnes skäligt. Sätts hyran ned, får nämnden dessutom föreskriva att lägenheten skall vara underkastad bestämmel­serna i 34 §§ hyresregleringslagen.

Vidare ankommer det på hyresnämnd enligt hyresregleringslagen att efter framställning förordna att lagen skall upphöra att gälla för hus el­ler del av hus som har undergått omfattande ombyggnad som avslutats efter utgången av år 1968 (26 § andra stycket). Slutligen har hyres­nämnd enligt 9 § att i förekommande fall meddela förbud mot att lägen­het, som är avsedd att helt eller till väsentlig del användas till bostad, hyrs ut i möblerat skick ulan nämndens tillstånd.

På grund av hänvisning i 18 § är åtskilliga bestämmelser i nämndla­gen tillämpliga i fråga om förfarandet vid hyresnämnd i ärende enligt hyresregleringslagen. Enligt 20 § andra stycket förs talan mot nämndens beslut genom besvär hos statens hyresråd inom tre veckor från den dag då beslutet meddelades, dock att talan mot beslut varigenom nämnd har dömt ut processuellt vite, skall föras genom besvär hos fastighetsdom­stolen (20 § fjärde stycket). Mot beslut av hyresrådet får talan inte föras.

Bristortlagen gäller i ort som regeringen bestämmer. Bestämmelser om lagens tillämpningsområde finns i kungörelsen (1973: 198) om till­lämpning av lagen (1973:189) med särskilda hyresbesiämmelser för vissa orter. Enligt bristortlagen har hyresnämnd dels att bestämma gmn­dema för beräkning av ersättning för yrkesmässig bostadsförmedling (2 §), dels att pröva framställning om tillstånd att använda bostadslägen­het eller lägenhet, som är avsedd att helt eller till inte oväsentlig del nytt­jas för hotell- eller pensionatsrörelse, för annat ändamål, t. ex. till kon­tor (3 §). I fråga om förfarandet gäller nämndlagen i de delar som anges i 4 § andra stycket bristortlagen.

Ordningen för fullföljd mot hyresnämnds beslut i ärende enligt brist­ortlagen är i huvudsak samma som enligt hyresregleringslagen. Den avvikelsen föreligger dock att talan mot beslut om utdömande av pro­cessuellt vite i ärende enligt bristortlagen skall fullföljas hos hyresrådet och inte som enligt hyresregleringslagen hos fastighetsdomstolen.

2.7.5 Överprövningen av processuella beslut

Bestämmelser angående förfarandet inför hyresnämnd har tagits upp i nämndlagen. Derma är omedelbart tillämplig vid nämnds handläggning av tvist enligt hyreslagen, BSL, TvL eller bostadsrättslagen. På grund av hänvisning i 18 § hyresregleringslagen och 4 § bristortlagen äger som nämnts vissa bestämmelser i nämndlagen tillämpning vid nämnds hand­läggning av hyresregleringsärende eller ärende enligt bristortlagen.

De fullföljdsbestämmelser som hyresregleringslagen och bristortlagen

Prop. 1974:151

39

upptar gäller även i fråga om processuella beslut. I avsnittet 2.1.4 har redogjorts för dem. I 23 § nämndlagen meddelas bestämmelser om ord­ningen för fullföljd av talan mot processuellt beslut av hyresnämnd i andra ärenden än hyresregleringsärenden och ärenden enligt bristortla­gen. De innebär sammanfattningsvis följande.

I fråga om vissa slags beslut, som anges i paragrafens andra stycke, får särskild talan föras genom besvär hos fastighetsdomstol eller, i ärende enligt BSL om upprastningsåläggande, användningsförbud eller åtgärd som avses i 12 § BSL, hos Svea hovrätt. Det gäller vissa avvis­nings- eller avskrivningsbeslut, beslut om ersättning för någons medver­kan i ärendet och beslut varigenom nämnden har dömt ut vite eller an­nan påföljd för underlåtenhet att iaktta föreläggande eller ådömt straff för förseelse i förfarandet. Besvärstiden är tre veckor från den dag be­slutet meddelades. Mot fastighetsdomstolens resp. Svea hovrätts beslut med anledning av förda besvär får talan inte föras. Denna begränsning gäller dock inte beslut om utdömande av vite eller annan påföljd för processuell förseelse (23 § tredje stycket sista punkten). Mot annat pro­cessuellt beslut av hyresnämnd än som har sagts nu får talan föras en­dast i samband med att parten klandrar eller, i förekommande fall, an­för besvär över det beslut varigenom huvudsaken prövats (21 § fjärde stycket).

2.2 Kommittén

Kommittén, som först behandlat frågan om fullföljds- och instansord­ningen i bruksvärdetvister, konstaterar till en början att det förekommer vissa avvikelser mellan prövningsorganen i fråga om principerna för bruksvärdeprövningen och att det därför är motiverat att frågorna om formerna för överprövning av hyresnämnds avgöranden i sådana tvister nu tas upp till förnyat övervägande. Kommittén uttalar att den nuva­rande fullföljdsordningen otvivelaktigt svarar mindre väl mot det behov av vägledande avgöranden som rättsutvecklingen har skapat. Det kan befaras, att man under lång tid får räkna med bristande enhetlighet i rättstillämpningen, om det nuvarande systemet får bestå.

Kommittén anför vidare, att målet vid en reformering av fullföljds­ordningen bör vara att få ett system som dels skapar fömtsättningar för enhetlighet i rättstillämpningen, dels tillgodoser önskemålet om partsor­ganisationernas medverkan vid överprövningen av braksvärdetvister. Enligt kommittén kan detta mål inte uppnås, om överprövningen av hy­resnämnds avgöranden i sådana tvister förläggs till de allmänna domsto­larna. Det torde nämligen inte f. n. kunna komma i fråga att tillföra all­män överrätt ledamöter som är intresserepresentanter. Lösningen av frå­gan om överprövning av bruksvärdetvisterna måste därför enligt kom­mittén sökas utanför det allmänna domstolsväsendets ram.

Prop. 1974:151

40

Om överprövningen av bruksvärdetvisterna förläggs till myndighet utanför det allmänna domstolsväsendet bör enligt kommittén tvisterna föras till den särskilda överinstansen som också bör vara slutinstans direkt från hyresnämnd och inte via fastighetsdomstol. Kommittén har nämligen ansett att det skulle vara en egendomlig ordning att gå från en specialinstans, hyresnämnden, till allmän domstol, fastighets­domstol, och från domstolen tillbaka till en annan specialinstans.

Kommittén föreslår att överprövningen av hyresnämnds beslut i bruksvärdetvister förläggs till en särskild myndighet utanför det all­männa domstolsväsendet. Den särskilda prövningsinstansen skall vara slutinstans. Denna föreslås få benämningen bostadsdomstolen.

Kommittén har därefter tagit upp frågan om fullföljds- och instans­ordningen i förlängningstvister dvs. tvister där frågan är om hyres­gästen skall få bo kvar eller inte och andra villkorstvister än braks-värdetvisterna. De båda huvudalternativ som kommittén till en början har diskuterat är att låta samma fullföljdsregler gälla över hela fältet, vilket betyder alt även förlängningstvisterna skall överprövas av bo­stadsdomstolen, eller att för förlängningstvistema behålla den nuva­rande ordningen med fullföljd från hyresnämnd till fastighetsdomstol.

Kommittén anför, att vissa skäl onekligen talar för att behålla över­prövningen av förlängningstvistema inom det allmänna domstolsväsen­det. Sålunda torde sådana tvister innehålla mera av rättsfrågor än hyres­sättningstvisterna. Det kan därför te sig naturligt att de får prövas av de allmänna domstolarna. I sammanhanget bör emellerlid beaktas att det finns ett betydande inslag av rena skälighetsöverväganden även vid prövning av bostadshyresgästs förlängningstalan. En genomgång av de besittningsskyddsbrytande gmndema i 46 § hyreslagen utvisar att det är bara i ett par fall som prövningsorganet inte behöver göra en skälighets-avvägning mellan hyresvärdens intresse av att kunna disponera över lä­genheten och hyresgästens intresse av att bo kvar i den. Enligt kommit­téns uppfattning är förlängningsmål utan inslag av rättsliga frågor be­tydligt vanligare än mål med sådana frågor.

För att behålla överprövningen av förlängningstvisterna inom det all­männa domstolsväsendet talar vidare den omständigheten att hyres­nämnd numera har befogenhet att pröva fråga, som är av omedelbar be­tydelse för den tvist som nämnden har att avgöra men som i och för sig inte är sådan att dess prövning ankommer på nämnden, t. ex. fråga hu­ruvida gUtigt hyresavtal över huvud föreligger eller humvida uppsäg­ningen har skett i laga form, i rätt tid eller på rätt sätt. Sådana s. k. pre­liminärfrågor, som torde uppkomma förettädesvis i förlängningstvister, är, framhåller kommittén, oftast av den arten att de kan prövas av all­män domstol utan samband med förlängningsfråga. Det skulle bl. a. från principiell synpunkt därför kunna hävdas att överprövningen av för­längningstvistema inte bör flyttas från de allmätma domstolarna. Mot

Prop. 1974:151

41

tanken på att låta även förlängningstvisterna gå till bostadsdomstolen torde enligt kommittén också kunna invändas att lösningen möjligen står i strid med strävandena under senare tid att håUa samman det all­männa domstolsväsendet.

Kommittén har härefter ingående redovisat de komplikationer som en åtskUlnad i fullföljdshänseende mellan förlängnings- och braksvärdetvis­ter skuUe föra med sig. Kommitténs överväganden i denna del kan sam­manfattas sålunda.

Olika altemativ kan uppställas när det gäller uppbyggnaden i stort av fullföljdsordningen för förlängningstvisterna, om de ej skall föras tUl bo­stadsdomstolen. Ett alternativ är att behålla det nuvarande systemet med klander till fastighetsdomstol och fullföljd tUl hovrätten. Skall för­längningstvisterna överprövas av allmän domstol, bör enligt kommittén det alternativet väljas. När det gäller tvist om andra hyresvUlkor än som rör hyrans storlek bör sådana villkorstvister i fullföljdshänseende be­handlas på samma sätt som förlängningstvisterna, dvs. kunna genom klander föras till fastighetsdomstol. Till den grupp av villkor som rör hyrans storlek vill kommittén emellertid hänföra inte bara sådana vill­kor som omedelbart gäller hyran utan alla villkor som kan anses inne­fatta ekonomisk förpliktelse för hyresgästen. Kommittén uttalar att, om olika hyresvillkor behandlas i fullföljdshänseende på olika sätt, det själv­fallet uppstår vissa tillämpningsproblem. Av naturliga skäl måste nämli­gen fullföljdsreglerna avfattas tämligen allmänt och därmed uppkommer gränsdragningsfrågor. Kommittén anser att man därför inte kan und­vara bestämmelser som bevarar part vid hans talerätt, om han på grand av oriktig eller otydlig fullföljdshänvisning på oriktigt sätt angriper nämndens beslut såvitt gäller visst hyresvUlkor. En annan konsekvens av att förlängningstvistema behandlas på annat sätt i fullföljdshänseende än hyressättningstvisterna är att man behöver bestämmelser som garan­terar att bostadsdomstolen inte prövar hyressättningsfrågan förrän för­längningsfrågan är slutligt avgjord av allmän domstol. Ännu en konse­kvens av den diskuterade ordningen med ett differentierat system för fullföljd av talan mot hyresnämnds beslut är att möjlighet måste öppnas för nämnden att meddela särskUt beslut "mellanbeslut" beträf­fande förlängningsfrågan och förklara ärendet i vad avser hyressätt­ningen vUande. Av den analys som kommittén gjort av de situationer i vilka hyresnämnd skall kunna meddela mellanbeslut framgår att hyres­sättningsfrågan i vissa fall kommer att avgöras först efter det att hyres­gästen har lämnat lägenheten.

Ett system i vilket förlängnings- och hyressättningsfrågorna behandlas olika i fullföljdshänseende påkallar enligt kommitténs mening också att vissa ingrepp görs i de bestämmelser som reglerar rättsförhållandet mel­lan hyresvärd och hyresgäst. Som hyresvärdens uppsägningsrätt f. n. är konstraerad den gäller i princip alltid hyresförhållandets upphörande

Prop.1974:151

42

har hyresgästen möjlighet att inför hyresnämnden eller domstol ange under vilka förutsättningar han önskar förlängning av hyresavtalet. Hy­resgästen kan sålunda förklara att han inte vidhåller sin förlängningsta­lan, om myndigheten skulle fastställa den nya hyran till högre belopp än hyresgästen medgett. Finner nämnden eller domstolen att sådana vUlkor bör gälla vid förlängning av avtalet som hyresgästen har förklarat sig inte kunna godta, ogUlas hyresgästens förlängningsyrkande. Kopplingen mellan förlängnings- och vUlkorsfrågorna medför således att en hyres­gäst kan efter uppsägning från hyresvärdens sida förhindra att han blir sittande i lägenheten med en hyra som han inte rår med eller annars tycker är för hög. Väljer man att hålla isär förlängningstvisterna och braksvärdetvistema vid fullföljd, kan man enligt kommittén inte gärna undvara bestämmelser som ger hyresgästen möjlighet att för­hindra förlängning av hyresavtalet för den händelse man för den fort­satta förhyrningen skulle fastsfälla strängare viUkor än dem hyresgästen anser sig kunna gå med på. Som exempel på fall där en sådan möjlighet rimligen måste finnas anför kommittén hyreshöjning med anledning av standardförbättring efter ombyggnad, i vilket fall höjningen kan bli rela­tivt stor även om den fastställda hyran i och för sig är fullt rimlig med hänsyn tUl lägenhetens nya bruksvärde. Hyresgästerna bör i sådant fall ges rätt att frånträda avtal som har förlängts av allmän domstol, om hy­ran för den fortsatta förhyrningen höjts genom beslut av hyresnämnd el­ler bostadsdomstolen utöver vad hyresgästen har medgett.

Mera i detalj innebär den av kommittén diskuterade ordningen att hy­resgästen skriftligen och senast inom tre veckor efter det att beslut med­delas i hyressättningsdelen skall anmäla, lämpligen hos hyresnämnden, att han inte vill bo kvar. Avtalet bör då upphöra att gälla vid utgången av den hyrestid som har förlängts eller, om beslut i hyressättningsfrågan meddelas därefter, vid utgången av månaden näst efter den då anmälan gjordes. Både hyresvärden och hyresgästen bör emellertid kunna ut­verka anstånd med avflyttningen, hyresgästen för att ordna sin bostads­fråga på annat sätt och hyresvärden för att skaffa annan hyresgäst.

Kommitténs överväganden i denna del har mynnat ut i slutsatsen att förlängningstvister och tvister om annat hyresvillkor än hyran bör be­handlas på samma sätt i fullföljdshänseende som kommittén föreslagit beträffande bruksvärdetvisterna. Den allvariigaste invändningen mot en ordning, enligt vilken förlängnings- och hyressättningsfrågorna behand­las olika i fullföljdshänseende, är enligt kommittén att proceduren efter hyresnämndens prövning blir allttör invecklad och tungrodd. Dessutom måsle för parterna uppdelningen av tvistefrågorna, som obestridligen har ett nära samband med varandra, ofta te sig främmande och delvis förvirrande. Därtill kommer, framhåller kommittén, att regleringen med nödvändighet måste bli tämligen detaljerad och vidlyftig, något som ingalunda talar till förmån för alternativet. De invändningar, framför

Prop. 1974:151

43

allt av principiell natur, som kan riktas mot en ordning som innebär atl även förlängningstvistema skall överprövas av bostadsdomstolen anser kommittén väga lätt i jämförelse med de nackdelar som är förenade med ett differentierat system för fullföljd av talan mot hyresnämnds beslut.

Kommittén har därefter övervägt frågan om förlängningstvisterna bör få föras vidare från bostadsdomstolen till allmän överrätt, hovrätt eller högsta domstolen. Kommittén vill emellertid inte förorda att så får ske. Det innebär visserligen att antalet prövningsinstanser för förlängnings­målen skärs ner från nuvarande tre till två, men det bedömer kommittén närmast vara en vinning både från den synpunkten att nedskärningen med en instans kan förväntas leda tUl avsevärda tidsvinster i många fall och från kostnadssynpunkter. Enligt kommitténs uppfattning behöver det förordade tvåinstanssystemet inte föranleda några betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt. Övervägande antalet förlängningsärenden torde nämligen vara av förhållandevis enkel beskaffenhet. Värdet av att den särskilda överinstansens avgöranden i sådana ärenden kan överprö­vas förefaller kommittén därför vara diskutabelt, i all synnerhet som bo­stadsdomstolen föreslås få en sammansättning som gör den särskilt kom­petent att göra de erforderliga bedömningarna.

Hyresnämnds avgöranden i tvister om överlåtelse av hyresrätt enligt 34 eller 36 § hyreslagen (överlåtelse till samboende resp. överlåtelse av hyresrätt tUl lokal) föreslås i enhetlighetens intresse få fullföljas tUl bo­stadsdomstolen.

Vad sedan gäUer bostadssanerings- och tvångsförvaltningsärenden konstaterar kommittén att de båda ärendekategorierna har det gemen­samt att prövningen mestadels inrymmer ett betydande mått av skälig­hetsöverväganden, som i sin tur föratsätter hyrespolitisk överblick och erfarenhet av och insikt i frågor rörande förvaltning av hyresfastighet och bostadshyresgästers förhållanden. Det ter sig därför mindre tUl­fredsstäUande att den nuvarande överprövningen sker utan medverkan av företrädare för partsorganisationema. Bostadsdomstolen får enligt kommitténs mening anses bättre skickad än allmän domstol att handha uppgiften att överpröva hyresnämnds avgörande av frågor enligt BSL och TvL. I bostadsdomstolen finns eiUigt förslaget nämligen inte bara det önskvärda inslaget av intresserepresentanter utan också juristdomare som specialiserat sig på hyresrättsliga frågor. Kommittén framhåller att ordningen med fullföljd från hyresnämnd tUl den särskilda överinstan­sen också säkerställer en enhetiig praxisbildning minst lika väl som nu­varande fullföljdsordning enligt BSL och TvL. På grund av vad som har anförts förordar kommittén att talan mot beslut som hyresnämnd med­delar i fråga enligt BSL eller TvL får fullföljas hos bostadsdomstolen.

Enligt kommitténs förslag skall bostadsdomstolen vara slutinstans i bostadssanerings- och tvångsförvaltningsärende. Det innebär att antalet

Prop. 1974:151

44

prövningsinstanser skärs ner i förhållande till vad som gäller nu. Enligt kommitténs uppfattning sätts dock inte rättssäkerheten i fara bara därför att antalet prövningsinstanser nedbringas. Kommittén framhåller som sin principiella inställning att antalet prövningsinstanser är av mindre betydelse ur rättssäkerhetssynpunkt än frågorna om prövnings­organens sammansättning och förfarandet vid dem. De förslag i sist an­givna hänseenden som kommittén lägger fram anser kommittén väl till­godose de rättssäkerhetskrav som kan och bör uppställas. Kommittén hyser således för egen del inte några betänkligheter mot att för bostads­sanerings- och tvångsförvaltningsärendena införa ett tvåinstanssystem. Tvärtom anser kommittén minskningen av antalet prövningsinstanser vara tUl fördel inte minst från processekonomisk synpunkt. När det gäl­ler tvångsförvaltningsmålen framhåller kommittén dämtöver att en minskning av antalet prövningsinstanser torde medföra en effektivise­ring av tvångsförvaltningslagstiftningen genom att tvångsförvaltningen kan påbörjas i full utsträckning i ett tidigare skede än f. n.

Kommittén anser inte att det finns skäl att i fullföljdshänseende be­handla bostadsrättstvisterna på armat sätt än andra tvister som ankom­mer på hyresnämnds prövning. Med hänsyn tUl att bostadsdomsiolen vid handläggning av bostadsrättstvister enligt förslaget skall bestå av bl. a. personer med erfarenhet av och insikt i förvaltning av bostads­rättsfastighet och av personer som är väl förtrogna med bostadsrättsha­vares förhållanden är den fullföljdsordning som sålunda förordas sna­rare att föredra framför den nuvarande. Därtill kommer enligt kommit­tén fördelar i form av kortare sammanlagd handläggningstid för vissa ärendekategorier och den möjlighet till enhetlig rättstillämpning som den nya fullföljdsordningen erbjuder. Även tvist som rör vägrat med­lemskap i bostadsrättsförening och fråga om godkännande av stämmo­beslut enligt 60 § första stycket 1 bostadsrättslagen bör överprövas av bostadsdomstolen. Inte minst intresset av att fullföljdsreglerna blir så enhetiiga som möjligt talar för detta.

Kommittén konstaterar härefter att hyresnämnds avgöranden i ären­den enligt hyresregleringslagen och bristortiagen med ett undantag överprövas av prövningsorgan vid sidan av det allmänna domstolsväsen­det, nämligen statens hyresråd, och att det för nämnda ärendekategorier redan gäller ett tvåinstanssystem. Att föra dessa ärendekategorier tUl bo­stadsdomstolen skulle således inte innebära någon principiell nyhet. På grand härav och då bostadsdomstolen är avsedd att få en sammansätt­ning som i sina huvuddrag erinrar om den som statens hyresråd har f. n., föreslår kommittén att även de här aktuella ärendetyperna förs dit.

Kommittén framhåller att dess förslag i vad avser instansordningen i hyresregleringsärenden självfallet gäller under förutsättning att hyresreg­leringen inte avvecklas före eller samtidigt med att hyresprocessrefor-men genomförs. Sker sådan avveckling, saknar förslaget i vad det avser

Prop. 1974:151

45

hyresregleringsärendena i viss mån aktualitet. Frågan blir då, anför kommittén, närmast hur man bör förfara med sådana ärenden som vid tidpunkten för avvecklingen är anhängiga hos hyresnämnd eller hyresrå­det.

Vad slutligen angår överprövningen av processuella beslut som hyres­nämnd meddelar uttalar kommittén att de frågor som avgörs genom så­dana beslut är frågor som allmän domstol är väl förtrogen med genom sin verksamhet på andra områden än hyresrättens. Som exempel anförs beslut om ersättning av allmänna medel till den som har inställt sig inför nämnd för att höras (23 § andra stycket 3 nämndlagen, jfr 19 § andra stycket samma lag och 16 § instraktionen för arrendenämnderna och hyresnämnderna) och beslut om utdömande av vite för förfallslös ute­varo från sammanträde (23 § andra stycket 4 nämndlagen, jfr 9 § första stycket, 10 § och 2425 §§ samma lag). Inom kommittén har därför diskuterats lämpligheten av att beträffande de processuella besluten ha en ordning med besvär till fastighetsdomstol. Kommittén har emellertid kommit till slutsatsen att också överprövningen av hyresnämnds proces­suella beslut bör förläggas till bostadsdomstolen. Eftersom dess före­slagna sammansättning säkerställer en kvalificerad överprövning också av rent rättsliga frågor, kan det knappast inge några betänkligheter att bostadsdomstolen får pröva också de jäniförelsevis okomplicerade pro­cessuella frågor som det här gäller. I denna del innebär förslaget inte heller någon nedskärning av antalet prövningsinstanser såvitt gäller frå­gor som avses i 23 § andra stycket 13 nämndlagen. Annorlunda för­håller det sig med beslut enligt punkt 4 i samma lagrum, t. ex. beslut varigenom processuellt vite har dömts ut av nämnd. Talan mot sådant beslut av fastighetsdomstol får fullföljas enligt de allmänna fuUföljdsreg-lerna i RB. Den omständigheten att hyresnämnd getts behörighet att i vissa ärendekategorier häkta tredskande vittne (jfr 13 § nämndlagen) in­ger enligt kommittén inte några betänkligheter mot att låta talan mot hyresnämnds beslut fullföljas hos bostadsdomstolen. Kommittén utgår från att hyresnämnd i endast sällsynta undantagsfall kommer att utnytt­ja möjligheten att häkta vittne. För dessa fall är det inte påkallat med en specialreglering. Med i bilden har naturligtvis varit också strävan att få till stånd så enhetliga fullföljdsbestämmelser som möjligt.

Avslutningsvis har kommittén tagit upp ett par frågor som inte ome­delbart rör fullföljds- och instansordningen i ärenden som prövas av hy­resnämnd.

En fråga gäller formerna för överprövningen av arrendenämnds avgö­randen. Kommittén erinrar om att de statliga arrendenämnderna inrät­tades efter mönster av hyresnämndema och att förfarandet i arrende­tvister anordnades i huvudsaklig överensstämmelse med förfarandet i hyrestvister. Kommittén uttalar att det synes ligga nära till hands att ge­stalta överprövningen av arrendenämnds  avgöranden på i stort sett

Prop, 1974:151

46

samma sätt som kommittén föreslår på hyressidan. Med hänsyn tUl att kommittén ålagts att bedriva sitt arbete skyndsamt har kommittén emel­lertid inte ansett sig böra utverka erforderliga tilläggsdirektiv för att företa en översyn av frågan om överprövning av arrendenämnds avgö­randen.

En annan fråga som kommittén har ägnat uppmärksamhet rör for­merna för prövning av hyrestvister som inte skall avgöras av hyres­nämnd. Sådana tvister skall, om de inte rör kollektivavtal, prövas i förs­ta instans av fastighetsdomstol. I fråga om vissa slag av sådana tvister, t. ex. tvist om jämkning av hyresvUlkor enligt 64 §, ersättning till lokal­hyresgäst enligt 57 §, bestämmande av hyra enligt 19 a §, allt hyresla­gen, och tvist om förverkande av hyresrätten i vissa fall när förverkan-deanledningen är annan än dröjsmål med hyran, skulle det enligt kom­mitténs mening kunna övervägas att låta dem prövas i första instans av hyresnämnd. Kommittén har emellertid fimnit övervägande skäl tala för att behålla den nuvarande ordnmgen oförändrad. Enligt kommittén bör således prövningen av de allmänna hyrestvisterna ligga kvar hos fastig­hetsdomstolarna och inte föras över tUl tingsrätterna i vanlig samman­sättning. Detta gäller även om liknande fullföljds- och instansordning som föreslås i fråga om hyrestvisterna skulle införas på arrendesidan.

I detta sammanhang'skaU slutiigen nämnas att bostadsdomstolen en­ligt kommittén bör förläggas till Stockholm.

2.3 Remissyttrandena

Kommitténs förslag har, sett som helhet, fått ett övervägande positivt mottagande under remissbehandlingen. Sålunda tillstyrks förslaget i sina huvuddrag av bl. a. Svea hovrätt, bostadsstyrelsen, statens hyresråd, ma­joriteten i DON, hyresnämnderna för Stockholms län, för Göteborgs och Bohus län och för Malmöhus län, Hyresgästernas riksförbund, Sve­riges fastighetsägareförbund, SABO, HSB och Näringslivets byggnads­delegation.

Företrädesvis från domstolshåll har invändningar framförts mot för­slaget att inrätta en särskild överinstans utanför det allmänna domstols­väsendet för överprövning av hyresnämnds avgöranden. I denna del av­styrks förslaget av en minoritet i DON, Stockholms, Göteborgs och Malmö tingsrätter, en hyresnämndsordförande vid kansliet för hyres­nämnden för Malmöhus län, advokatsamfundet samt domareförbundet. En remissinstans, SACO, anser att frågan bör utredas ytterligare, varvid utredningsarbetet bör inriktas på att försöka finna en lösning inom det allmänna domstolsväsendets ram.

Enligt minoriteten inom DON är det en princip för svenskt rättsvä­sendes del att alla mål handläggs av allmän domstol, om inte målens särskilda natur gör det nödvändigt att de förs tUl specialdomstol. Starka

Prop. 1974:151

47

skäl talar för principen, bl. a. intresset av ett enhetiigt domstolsväsende och intresset av att de allmänna domstolarna inte kopplas bort från vä­sentiiga specialområden med minskad utblick som följd. Minoriteten erinrar om att principen på senare tid har kommit tUl uttryck när fastig­hets- och vattendomstolsmålen hänförts tUl vissa allmänna underrätter. Enligt minoriteten finns inte tUlräckliga skäl att avvika från huvudprin­cipen, när det gäller de målkategorier som enligt förslaget skall föras till bostadsdomstolen, önskemålet att parterna på hyresmarknaden skall med sin sakkunskap vara företrädda kan tillgodoses inom ramen för det allmänna domstolsväsendet genom att nämndemännen i fastighetsdom­stolen ersätts med företrädare för de berörda organisationerna. Syftet att få till stånd en enhetiig rättstUlämpning kan uppnås genom att målen får föras vidare från fastighetsdomstol till hovrätt och där koncentreras till en sådan domstol. Även hovrätten skulle i så fall vid behov tillföras ex­perter från hyresmarknaden. En annan utväg som minoriteten inom DON pekar på är att hyresnämnderna integreras i fastighetsdomstolarna och att målen i vanlig ordning får föras vidare tUl hovrätt och högsta domstolen. Slutligen framhåller minoriteten att det är angeläget att en samlad översyn nu sker av kompetens- och fullföljdsreglerna på fastig­hetsdomstolssidan för att få en större enhetiighet till stånd. I avbidan på resultatet av en sådan översyn bör frågan om inrättande av bostads­domstolen anstå. Stockholms tingsrätt anlägger liknande synpunkter. Tingsrätten påpekar dessutom att flertalet av de målkategorier som det här gäUer har handlagts av allmän domstol sedan lång tid tillbaka. Den föreslagna ordningen bör inte genomföras, om inte nuvarande ordning visat sig behäftad med brister som inte kan avhjälpas genom mindre in­gripande åtgärder. Tingsrätten uttalar vidare att, om en av hovrätterna görs tUl slutinstans för de mål och ärenden som börjar i hyresnämnd, man kan tänka sig en ordning med prövningstillstånd när det gäUer full­följd av talan mot fastighetsdomstols avgöranden.

Behovet av vägledande avgöranden talar enligt Göteborgs tingsrätt starkt för att en särskild slutinstans får avgöra samtiiga fullföljda bruks­värdemål. Tingsrätten vill emellertid sätta i fråga om en särskUd special­domstol bör inrättas och förordar i stället att överprövningen förläggs tUl en hovrätt, förslagsvis Svea hovrätt, med den sammansättning som kommittén föreslagit för bostadsdomstolen. Inte heller enligt Malmö tingsrätt bör hinder möta mot att tUlföra allmän överrält sådan sakkun­skap som finns representerad hos hyresmarknadens intresseorganisatio­ner. Även denna tingsrätt anser att den aktuella överprövningen bör kunna förläggas till en av hovrätterna, lämpligen Svea hovrätt. Domare­förbundet framför liknande synpunkter.

Enligt advokatsamfundet bör rättstvister kunna prövas i tre instanser, om inte särskilda skäl talar mot det. Samfundet förordar därför att talan mot hyresnämnds beslut får fullföljas hos hovrätt och högsta domstolen.

Prop. 1974:151

48

Den önskvärda snabbheten i avgörandena i vissa fall kan tillgodoses ge­nom att målen behandlas som förtursmål. Samfundet framhåller att de allmänna domstolarna har ansetts lämpade att pröva exproprialionsmäl och andra mål där tekniska och ekonomiska överväganden ofta spelar en avgörande roll. Det kan inte anses att bruksvärdemål m. fl. hyresmål på ett så avgörande sätt skiljer sig från nämnda målkategorier att de inte skulle kunna prövas vid allmän domstol. Slutiigen anför samfundet att starka skäl talar för ett sammanhållet domstolsväsende och att särskild sammansättning for domstolarna i vissa mål är att föredra frainför in­rättande av frislående specialdomstolar.

Även bland de remissinstanser som är kritiska eller ställer sig tvek­samma till förslaget att inrätta en specialdomstol över hyresnämnderna anses allmänt att den nuvarande instansordningen i bruksvärdemålen är mindre bra. Sålunda anför t. ex. Stockholms tingsrätt att den nuvarande ordningen, som innebär att de 24 hyresnämndernas avgöranden av braksvärde- och andra vUlkorsfrågor slutligt överprövas av lika många fastighetsdomstolar, är klart olämplig.

Om en särskUd instans inom eller utom det allmänna domstolsvä­sendet inrättas för överprövning av hyresnämnds beslut i bruksvärde­mål, godtar remissinstanserna i allmänhet kommitténs förslag i vad gäl­ler överinstansens kompetensområde i övrigt. En fråga som emellertid har tUldragit sig uppmärksamhet under remissbehandlingen gäller full­följds- och instansordningen i besittningsskyddslvister, om förslaget att braksvärdemålen skall överprövas av en särskUd prövningsinstans över hyresnärnnderna genomförs. Det övervägande antalet remissinstanser ansluter sig emellertid till kommitténs bedömningar i denna fråga. Hy­resgästernas riksförbund anför sålunda att kommitténs skäl för att föra över besittningsskyddsmålen till bostadsdomstolen är så övertygande att någon annan ordning än som har föreslagits inte bör komma i fråga. Att låta hyressättningsärendena gå till den nya bostadsdomstolen och för­längningsmålen till allmän domstol skulle särskilt i de inte ovanliga fall där tvisten avser båda frågorna för många framstå som både komplicerat och omotiverat. Fastighetsägareförbundet framhåller att det visserligen finns goda skäl för ståndpunkten att besittningsskyddstvis­terna slutligt bör prövas av allmän domstol men att kommitténs förslag i denna del bör godtas på grund av de komplikationer av skilda slag som skulle kunna uppstå, om målen i fullföljdshänseende behandlas olika. Det torde vara ett allmänt önskemål att hyreslagstiftningen inte blir mera invecklad och svåröverskådlig än vad den redan är. Bl. a. Svea hovrätt, majoriteten i Göteborgs tingsrätt och majoriteten i Malmö tingsrätt betonar det sakliga samband som råder mellan förlängnings-och vUlkorsfrågorna och anser att detta inte lämpligen bör brytas. Majo­riteten i Malmö tingsrätt framhåller dessutom angelägenheten av att fullföljdsbestämmelserna blir så enkla som möjligt. Detta är väsentligt

Prop. 1974:151

49

inte bara för de berörda myndigheterna utan framför allt för parterna. Uppenbarligen skulle det inntebära processuella och processekonomiska nackdelar, om hyressättnings- och förlängningsfrågorna samtidigt skulle vara aktuella vid olika myndigheier.

Förslaget att också överprövningen av hyresnämnds beslut i besitt­ningsskyddstvister skall förläggas tUl den särskilda överinstansen för överprövning av braksvärdemål kritiseras av en minoritet inom DON, Stockholms tingsrätt, en ledamot i Göteborgs tingsrätt och en i Malmö tingsrätt, Umebygdens tingsrätt samt domareförbundet. Nämnda remiss­instanser förordar att besittningsskyddstvisterna också i fortsättningen får föras vidare från hyresnämnd tUl fastighetsdomstol, även om braks­värdetvistema och andra villkorstvister skall överprövas av en särskild instans över hyresnämnderna, bostadsdomstolen eller annat prövnings­organ.

För den redovisade ståndpunkten talar enligt minoriteten inom DON följande. Förlängningsmålen får anses ligga så nära allmänna tvistemål att de naturligt hör hemma hos allmän domstol (fastighetsdomstol). Det kan inte heller vara lämpligt att dessa mål, i vUka muntlig förhandling ofta torde bli erforderlig i andra instans, hänförs till en för hela riket ge­mensam domstol i Stockholm med de ölägenheter som detla innebär när målen kommer från en förhållandevis avlägsen ort. Det synes inte heller från rättssäkerhetssynpunkt tUlfredsställande alt talerätten i besittnings-skyddstvistema skall begränsas tUl två instanser. Om ett tvåinstanssy­stem tillämpas över lag beträffande dessa tvister, kan befaras att bevis­upptagning i stor utsträckning måste ske i hyresnämnd. Detta torde i sin tur medföra att det nuvarande snabba och biUiga förfarandet i nämndema äventyras. De olägenheter som kommittén anför mot att hy­ressättningstvisterna på ena och förlängningstvisterna på den andra si­dan skuUe behandlas olika i fullföljdshänseende kan enligt minoriteten i DON inte anses ha den tyngd att de utgör tUlräckligt motiv att föra för­längningsmålen tUl bostadsdomstolen.

Liknande synpunkter anläggs av Stockholms tingsrätt och domareför­bundet. Tingsrätten understryker att förlängningsmålen enligt tingsrät­tens erfarenhet mera säUan lämpar sig för enbart skriftlig handläggning. Tingsrätten framhåller vidare att ett genomförande av förslaget skulle innebära en olycklig splittring av tillämpningen av hyreslagstiftningen på skUda domstolssystem, något som kan medföra risk för bristande en­hetlighet och följdriktighet i rättstillämpningen på området. Som ett yt­terligare skäl att förlägga överprövningen av hyresnämnds avgöranden i besittningsskyddsmål till fastighetsdomstol framför domareförbundet att man måste räkna med att överinstansen i aUmänhet måste hålla syn i åt­skUliga besittningsskyddsmål. Enligt förbundet är det otänkbart att en i Stockholm placerad domstol skall kurma företa syn i den utsträckning som kommer att behövas. Detta förhållande har inte beaktats tillräckligt

4    Riksdagen 1974. 1 saml Nr 151

Prop. 1974:151

50

av kommittén. Enligt förbundet kan det övervägas att tillåta prejudikat­dispens tUl högsta domstolen, om förlängningsmålen behålls inom det allmänna domstolsväsendet. Under den fömtsättningen bör enligt för­bundet intresserepresentanter kunna medverka i överrättsprocessen och målen anhängiggöras vid  fastighetsdomstol  efter besvär  mot hyres­nämndsbeslut. Tingsrätten och domareförbundet anför vidare att åtskil­liga av de komplikationer som kommittén har redovisat vid ett differen­tierat fullföljdssystem skulle elimineras genom att man tUlämpar olika procedurer beroende på om hyrespart vUl att hyresförhållandet skall upphöra eller om han endast vill ha en viUkorsändring till stånd. Doma­reförbundet uttalar att det inte bara är obehövligt att behålla sambandet mellan villkorsfrågor och avflyttningsfrågor utan att en brytning t. o. m. är förenad med betydande fördelar. Enligt tingsrätten och domareför­bundet behöver det inte heller uppstå några svårigheter att hänföra hy­resvillkoren till olika villkorsgrupper och därmed tUl olika fullföljdsord­ning. Domareförbundet betonar att lagstiftaren måste underkasta sig ar­betet med att kartlägga de olika vUlkorstyperna och utforma behövliga regler, om huvudfrågan skall kunna lösas tillfredsställande. Görs en åt­skUlnad i fullföljdshänseende, behövs enligt domareförbundets mening bestämmelser som ger hyresgästen rätt att frånträda avtalet inom rimlig tid oberoende av avtalets uppsägningsbestämmelser, om hyresgästen inte kan åtnöjas med utgången i hyressättningstvisten. Tingsrätten anser att den berörda frågan bör kunna lösas enklare än vad kommittén har an­gett.

Umebygdens tingsrätt anför bl. a. att det synes ställt utom allt tvivel att den nuvarande ordningen för fullföljd av talan i besittningsskydds-målen är att föredra framför ett system med endast en, för hela riket ge­mensam fullföljdsinstans med ett i första hand skriftligt förfarande. Tingsrätten instämmer i kommitténs uttalande att, om en åtskillnad görs i fullföljdshänseende mellan förlängnings- och braksvärdemålen och därmed mellan olika slags villkorsfrågor, det behövs regler till skydd för klagandens rätt att fullfölja talan, om han inom rätt tid har kommit in med fullföljdsinlaga fastän den på grand av oriktig eller oklar fullföljds­hänvisning getts in till fel instans.

De remissinstanser som förordar att förlängningsmålen skall över­prövas av allmän domstol uttalar allmänt att, om så blir fallet, även ta­lan mot hyresnämnds beslut i överlåtelse och sublokationsfallen bör full­följas hos domstol.

En minoritet inom DON samt Stockholms och Göteborgs tingsrätter och domareförbundet anser dock inte att andra mål och ärenden enligt bostadsrättslagen än hyressättningslvister enligt 7 § nämnda lag bör överprövas av den särskilda överinstansen. Frågor om medlemskap i bo­stadsrättsförening och om godkännande av stämmobeslut enligt 60 § första stycket 1 bostadsrättslagen bör överprövas av allmän domstol en-

Prop. 1974:151

51

ligt nuvarande ordning. Göteborgs tingsrätt uttalar bl. a. att förhållan­dena i dessa mål inte kan anses vara så speciella att medverkan av in­tresserepresentanter kan sägas vara av värde. Enligt HSB bör däremot även fråga om medlemskap i sådan ekonomisk förening där andel i för­eningen är förenad med hyresrätt avgöras slutligt av bostadsdomstolen.

Enligt Stockholms tingsrätt ter det sig onekligen från vissa synpunkter naturligt att också bostadssanerings- och tvångsförvaltningsmålen förs tUl bostadsdomstolen, om denna inrättas. Tingsrätten anser dock att frå-' gan om överprövningen av hyresnämnds beslut i bostadssanerings- och tvångsförvaltningsmål, som har beröringspunkter med bl. a. expropria-tionsmålen, bör utredas närmare i samband med den allmänna översyn av fastighetsdomstolarnas ställning och uppgifter som tingsrätten för­ordat i annat sammanhang.

Hyresrådets majoritet, fastighetsägareförbundet och Näringslivets byggnadsdelegation anför att även hyresnämnds avgöranden i frågor om lägenhetsbyte enligt 35 § och upplåtelse i andra hand enligt 40 § hyresla­gen bör kunna fullföljas tiU bostadsdomstolen. Som skäl för ståndpunk­ten anför hyresrådets majoritet att med den föreslagna ordningen möj­ligheterna ökar till snabba avgöranden också i överinstansen samtidigt som större enhetlighet kan vinnas i rättstillämpningen. Fastighetsägare­förbundet framhåller att det praktiskt sett viktigaste skälet för fullföljds­rätt i bytesmålen är de komplikationer som med nuvarande ordning kan uppstå, när man beträffande en och samma lägenhet tvistar både i fråga om byte och förlängning av avtalet. Situationen blir besvärlig, om hyres­nämnden bifaller såväl bytesyrkandet som förlängningstalan och hyres­värden fullföljer talan i förlängningsdelen. Om man inte vUl inta den ståndpunkten att hyresnämndens beslut i bytesfrågan i realiteten får an­ses innebära att hyresvärdens möjlighet att få förlängrungsfrågan över­prövad går förlorad, vilket är en orimlig ståndpunkt enligt förbundet, blir läget mycket bekymmersamt för den hyresgäst som genom bytet fått hy­resrätten överlåten på sig. Förbundet framhåller att fallet inte är hypo­tetiskt. Hyresrådets minoritet, bestående av de båda hyresgästrepre-sentantema, anser att fullföljdsförbudet inte bör avskaffas.

Bland remissinstanserna anses allmänt att talan mot hyresnämnds processuella beslut bör föras hos den prövningsinstans som har att mate-rieUt överpröva huvudsaken. Domareförbundet förordar dock att alla processuella frågor i mål och ärenden enligt hyreslagen får föras tUl all­män domstol, om bl. a. förlängningsmålen skall prövas av sådan.

Erdigt hyresnämnderna för Stockholms län och för Göteborgs och Bohus län är det angeläget att frågan om formerna för överprövning av arrendenämnds avgöranden tas under övervägande.

I anslutning tUl kommitténs uttalande att de allmänna hyresmålen också framdeles bör tas upp och prövas i första instans av fastighets­domstol framhåller bl. a. DON att vissa olägenheter för såväl tingsrätter

Prop. 1974:151

52

som parter uppkommer f. n. genom att mål om lagsökning eller betal­ningsföreläggande avseende hyra alltid skall föras till fastighetsdomsto­len i länet. DON förutsätter att frågan om ändring av fommreglema be­träffande mål om lagsökning eller betalningsföreläggande rörande hyra övervägs inom departementet.

Malmö tingsrätt uttalar, att även tvist om hyrans storlek enligt 19 a § hyreslagen bör prövas i första instans av hyresnämnd. Sådana tvister lig­ger tiU sin natur nära braksvärdemålen, och den av tingsrätten föror­dade ordningen ter sig därför naturlig. Tingsrätten föreslår vidare att de allmäima hyresmålen skall prövas av tingsrätten i vanlig sammansätt­ning.

Domareförbundet förordar att den nuvarande sammansättningen av fastighetsdomstol med bl. a. tre nämndemän upphör, när sådan domstol har att pröva allmänna hyresmål. I stället bör domstolen, om den inte förses med intresserepresentanter, vara sammansatt som fullsutten tings­rätt i dispositivt tvistemål i allmänhet.

SHIO och Sveriges köpmannaförbund anför att det borde vara möj­ligt att låta hyresnämnd pröva lokalhyresgästers besittningsskydd och eventuella ersättningsanspråk vid obefogad uppsägning. För parternas del skulle detta innebära en lättnad. För att vinna önskvärd likformighet i handläggningen skulle tvisterna om ersättning till lokalhyresgäst kunna överprövas av bostadsdomstolen. Möjligen skulle kunna övervägas att begränsa hyresnänmds kompetens tiU tvister där det yrkade skadestån­det uppgår till förslagsvis högst 50 000 kr.

Enligt bostadsstyrelsens mening finns det skäl som talar för alt nuva­rande dualism i handläggningen av hyresmål undanröjs. Bortsett från allmänna fördelar med ett enhetligt system skulle det vara rationellt, om samtliga hyrestvister kunde avgöras under medverkan av intresserepre­sentanter. Enligt styrelsen förtjänar frågan att övervägas ytterligare.

Hyresnämnden för Malmöhus län anför att det bör övervägas att föra tvisterna om skyldighet för hyresvärd att ombesörja sedvanligt underhåll och om reparationsskyldighet tiU hyresnämnd.

3    Bostadsdomstolens sammansättning m. m.

3.1 Sammansättningen i nuvarande överinstanser

Enligt 3 § andra stycket lagen (1969: 246) om fastighetsdomstol består domstolen normalt av två lagfarna ledamöter och tre nämndemän i mål eller ärende angående arrende, hyra, bostadsrätt eller tvångsförvaltning av bostadsfastighet. Efter ordförandens bestämmande får teknisk leda­mot ingå i domstolen i stället för en av nämndemännen, om målets be­skaffenhet eller annat särskilt skäl föranleder det. Teknisk ledamot skaU

Prop. 1974:151

53

enligt tredje stycket i samma paragraf ha teknisk utbildning och erfaren­het av fastighetsbUdning eller fastighetsvärdering.

De allmänna bestämmelsema i RB om tingsrätt i domstol med endast en lagfaren domare är i princip tillämpliga även i fastighetsdomstol (jfr 1 kap. 3 § andra stycket och 42 kap. 18 § och 20 § andra stycket RB samt 4 § andra punkten lagen om fastighetsdomstol).

Bestämmelserna i 3 § andra stycket lagen om fastighetsdomstol äger 

inte tillämpning, när domstolen handlägger fråga enligt BSL (jfr 21 § 

första stycket BSL). I sådana fall skall enligt huvudregeln i första styc­ket av paragrafen teknisk ledamot alltid medverka.

I fråga om hovrätts sammansättning vid prövning av hyresmål och andra målkategorier som är aktuella i detta sammanhang gäUer de all­männa bestämmelserna i RB om hovrätts sammansättning (jfr 2 kap. 4 § första stycket RB). I ett till lagrådet den 28 juni 1974 remitterat förslag angående hovsrätts sammansättning i s. k. fastighetsmål föreslås att en av de lagfama ledamötema i hovrätten skall kunna bytas ut mot teknisk ledamot i bl. a. hyresmål.

I fråga om högsta domstolens sammansättning vid prövning av mål som har börjat i hyresnämnd gäller vanliga regler om domstolens sam­mansättning.

Enligt 4 § instruktionen (1965: 670) för statens hyresråd består rådet av ordföranden och sex andra ledamöter. Ordföranden skall vara lag­kunnig och erfaren i domarvärv. Av övriga ledamöter skall två repre­sentera fastighetsägarna och två hyresgästerna.

I plenum som består av hyresrådets samtliga ledamöter (s. k. ordina­rie plenum) avgörs frågor och ärenden som anges i 6 § instruktionen. Enligt punkt 7 i paragrafen skall besvärsmål, som inte genom beslut i plenum överlämnats till ordföranden, avgöras av plenum. När ärende av större vikt handläggs, bör om möjligt samtliga ledamöter närvara. Enligt 7 § första stycket instruktionen är rådet emellertid beslutfört, när ordfö­randen, de andra ledamöterna som inte representerar fastighetsägare- el­ler hyresgästintressen samt en intresserepresentant på vardera sidan är närvarande (s. k. vanligt plenum). I beslut skall enligt sista punkten i samma författningsrum lika antal ledamöter som representerar fastig-hetsägama och hyresgästerna alltid delta. Särskilda beslämmelser om handläggning av ärende i brådskande fall har meddelats i 7 § tredje stycket i instruktionen (jfr 14 §). Fråga som inte skall avgöras av ple­num avgörs enligt 8 § av ordföranden ensam.

Det alldeles övervägande antalet besvärsinål avgörs av hyresrådet i vanligt plenum. Genom generellt beslut i plenum har överiämnats åt ordföranden att ensam fatta beslut om avskrivning eller avvisning.

Prop. 1974:151

54

3.2 Kommittén

Kommittén uttalar tUl en början att målet bör vara att skapa en form för överprövning av hyresnämnds avgöranden som tUlgodoser högt ställda anspråk. De frågor som överinstansen enligt förslaget kommer att få ta befattning med är dels frågor som innefattar avvägningar mel­lan motstående intressen eller andra skälighets- eller lämplighetsbedöm-nuigar, dels frågor av rent rättslig art. För prövning av frågor tillhö­rande den förstnämnda gruppen krävs bl. a. erfarenhet av och insikt i de särskUda förhållanden som råder på bostads- och hyresmarknaden. I bo­stadsdomstolen bör därför vid sidan av personer med domarerfarenhet, ingå intresserepresentanter, dvs. ledamöter som har utsetts efter förslag av organisationerna på bostadsmarknaden och som är väl förtrogna an­tingen med förvaltning av sådan fastighet som målet rör eller med bo­stadshyresgästers eller andra berörda rättighetshavares förhållanden. Vad frågan närmast gäller är enligt kommittén hur många ledamöter domstolen bör bestå av, vilka särskilda kvalifikationskrav som bör upp­stäUas i fråga om ledamöterna i olika ärendetyper och vUken relation det bör vara mellan antalet intresserepresentanter och övriga ledamöter.

I fråga om principema för uppbyggnaden av bostadsdomstolen inne­bär kommitténs förslag att domstolens sammansättning bestäms särskilt för olika fall. Den personkrets som domstolen utgörs av växlar således allt efter uppgiftens art. En anledning till att kommittén har valt denna lösning är att bostadsdomstolen enligt förslaget kommer, såvitt gäller le­damötemas kompetens, att i stor utsträckning arbeta i olika samman­sättning i olika slags mål.

Kommittén föreslår till en början att bostadsdomstolen vid prövning av besvärsmål skall bestå av, förutom intresserepresentanterna, tre leda­möter som skall vara lagfama och ha erfarenhet av domarvärv. Försla­get att tillföra domstolen flera än en juristdomare sägs stå i över­ensstämmelse med det av kommittén angivna målet att tillskapa en högt kvalificerad myndighet för överprövning av hyresnämnds avgöranden.

Enligt förslaget skall en av juristdomama kunna bytas ut mot teknisk ledamot i mål med inslag av tekniska frågor. Genom teknikem tUlförs domstolen sådana allmänna tekniska insikter som behövs för att dom­stolen skall kunna rätt bedöma argumentation och utredning av teknisk art, t. ex. i bostadssaneringsmål och vissa tvångsförvaltningsmål. De sär­skUda behörighetskraven för teknisk ledamot i domstolen föreslås vara att han har teknisk utbildning och erfarenhet av värderings- och bygg­nadsteknik. Formella krav på att teknisk ledamot skall ha avlagt examen vid universitet eUer teknisk högskola eller genomgått motsvarande ut­bildning bör inte uppställas (jfr 11 kap. 16 § första stycket vattenlagen, 3 § tredje stycket tredje punkten lagen om fastighetsdomstol och den fömt nämnda lagrådsremissen).

Prop. 1974:151

55

Enligt kommitténs mening kan det inte komma i fråga att låta teknisk ledamot delta i alla mål som handläggs av domstolen. Det kan nämligen antas att de antal mål som innehåller tekniska moment av sådan beskaf­fenhet att domstolen behöver tillföras teknisk sakkunskap kommer att bli jämförelsevis litet. Kommittén föreslår därför f. ö. i överensstäm­melse med vad som gäller i fråga om teknikers deltagande i hyresmål vid fastighetsdomstol (jfr 3 § andra stycket lagen om fastighetsdomstol) att i bostadsdomstolen skall efter ordförandens bestämmande ingå teknisk ledamot bara om ärendets beskaffenhet eller annat särskUt skäl motiverar det.

När det sedan gäller antalet intresserepresenlanter är det enligt kom­mittén rimligt att dessa får bestämma utgången i målet, om de alla är ense, men att de ledamöter som inte har anknytning tUl organisationerna får ett avgörande inflytande när intresserepresentanterna inbördes inte enas. På grund härav föreslås att domstolen i princip skall bestå av, för­utom juristdomarna och i förekommande fall teknisk ledamot, fyra in­tresserepresentanter, två från vardera partsidan. I syfte att nedbringa antalet tjänstgöringsdagar för intresserepresentanterna lägger kommittén emellertid fram förslag som innebär avsteg från den angivna samman-sällningsregeln. Förslagen innebär sammanfattningsvis följande.

Enkla besvärsmål skall kunna prövas i en mindre sammansättning än den som har angetts i det föregående. I den mindre sammansättningen består domstolen av två av de lagfarna ledamöterna och en intressere­presentant från vardera sidan. Juristdomare skall inte kunna bytas ut mot teknisk ledamot i denna sammansättning, eftersom mål i vilka tekni­ker bör ingå normalt får anses vara av sådan beskaffenhet att det bör prövas av domstolen i den större sammansättningen. Mål skall kunna avgöras i den mindre sammansättningen, om tre av de fyra ledamöterna är ense om beslutet och om muntlig förhandling inte finnes påkallad. I kravet på att ledamöterna skall vara ense om beslutet ligger att de skall vara eniga om såväl skälen som slutet. Som ytterligare fömtsättning skall gälla att inte någon av de fyra ledamöterna motsätter sig att målet av­görs i den mindre sammansättningen ("vetorätt"). Enligt förslaget skall domstolen i den mindre sammansättningen vara oförhindrad att avstå från att avgöra målet och i stället hänskjuta prövningen av det till den slörre sammansättningen.

Vidare föreslås att lagfaren ledamot skall få ensam på bostadsdomsto­lens vägnar företa förberedande åtgärd och pröva fråga om avskrivning av mål. Även de bestämmelser om undersökning på platsen som kom­mittén lägger fram förslag till (jfr avsnittet 4.2) är avsedda att begränsa utnyttjandet i bostadsdomstolen av intresserepresentanterna.

Kommitténs förslag till intresserepresentation i domstolen vid hand­läggning av andra mål än bostadsrättsmål innebär i huvudsak följande. I fråga om fastighetsägarerepresentanterna framhåller kommittén att det i

Prop. 1974:151

56

bostadsdomstolen bör finnas representanter såväl för enskUda fastighets­ägare som för de allmännyttiga bostadsföretagen. Från den nu angivna utgångspunkten har inom kommittén diskuterats två principlösningar. Enligt den ena skall det i varje mål i domstolen på fastighetsägaresidan finnas en representant för vardera ägarekategorien, oavsett vUket slags fastighet målet rör. Enligt den andra diskuterade lösningen skall båda ledamöterna från fastighetsägarsidan representera enskilda fastighets­ägare, om tvisten rör hyresfastighet som tUlhör enskUd, och de allmän­nyttiga bostadsföretagen, när huset tUlhör annan än enskild. Enligt kom­mitténs uppfattning talar övervägande skäl för att fastighetsägarerepre­sentanterna i bostadsdomstolen skall representera samma ägarekategori och kommittén ansluter sig därför till den senare lösningen. Med hus som tUlhör allmännyttigt bostadsföretag likställer kommittén därvid hus som avses i första stycket 25 kungörelsen (1972: 60) om undantag från tillämpningen av lagen om hyresreglering m. m. Rör tvisten hus som tillhör staten, primärkommun eller landstingskommun, skaU enligt förslaget i domstolen ingå de fastighelsägarerepresentanter som utses ef­ter förslag av de allmännyttiga bostadsföretagens organisation.

På hyresgästsidan skall enligt förslaget i bostadsdomstolen delta, vid prövning av mål enligt 36 § hyreslagen (överlåtelse av hyresrätt tUl lo­kal) intresserepresentanter som är väl förtrogna med näringsidkande hy­resgästers förhållanden och vid prövning av andra mål intresserepresen­tanter som är väl förtrogna med bostadshyresgästers förhållanden. I denna del överensstämmer förslaget med vad som gäller om hyres­nämnds sammansättning (jfr 5 § första stycket nämndlagen).

För mål som rör bostadsrättsfastighet föreslår kommittén vissa sär­skilda regler för intresserepresentationen. När sådant mål avgörs i den större sammansättningen skall enligt förslaget alltid i domstolen ingå två intresserepresentanter som är väl förtrogna med förvaltning av bostads­rättsfastighet (jfr 5 § första stycket andra punkten nämndlagen). När det sedan gäller medverkan av intresserepresentanter som företräder bo-stadsrätlshavarnas intressen framhåUer kommittén att det egentiigen bara är frågor om vägrat medlemskap i bostadsrättsförening och god­kännande av stämmobeslut som är specifika bostadsrättsfrågor. Tvist om hyresvillkor enligt bostadsrättslagen skiljer sig i princip inte från andra hyressättningslvister. På grund härav föreslår kommittén att leda­möter som är förtrogna med bostadsrättshavares förhållanden skall ingå i domstolen bara när denna prövar tvist om vägrat medlemskap eller fråga om godkännande av stämmobeslut. I andra bostadsrättstvister in­går i domstolen intresserepresentanter som är förtrogna med bostadshy­resgästers förhållanden. Motsvarande ordning föreslås för hyresnämnd, jfr 5 § första stycket sista punkten nämndlagen.

Kommittén föreslår att bestämmelsema om domstolens sammansätt­ning meddelas i en särskUd lag, benämnd lagen om bostadsdomstol.

Prop. 1974:151

57

Denna bör enligt kommittén vidare uppta, förutom viktigare föreskrifter om förfarandet vid domstolen, vissa grundläggande organisatoriska föreskrifter. Sålunda föreslås lagen få innehålla de allmänna behörig-hetsviUkoren för domstolens ledamöter. Enligt förslaget skall ledamot i domstolen vara myndig svensk medborgare och ha avlagt domared, in­nan han börjar tjänstgöra i domstolen. Kommitténs förslag till lag om bostadsdomstol innehåller också bestämmelser om jäv mot domare och om rätt för de berörda partsorganisationerna att avge förslag, innan in­tresseledamot utses (jfr 6 § andra stycket nämndlagen). Vidare föreslås lagen få innehålla en allmän bestämmelse av innehåll att regeringen skall utse ordförande och övriga ledamöter i bostadsdomstolen och att ej lagfaren ledamot skall utses för viss tid. Övriga bestämmelser om domstolens organisation förutsätts av kommittén kunna utfärdas i admi­nistrativ ordning genom en instruktion för domstolen. Denna bör bl. a. uppta föreskrifter om domstolens handläggning av administrativa ären­den.

3.3 Remissyttrandena

De föreslagna bestämmelserna om bostadsdomstolens sammansättning m. m. har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av flertalet remissinstan­ser. Bland dem kan nämnas hyresrådets majoritet, Stockholms och Gö­teborgs tingsrätter, hyresnämnderna för Göteborgs och Bohus län och för Malmöhus län. Hyresgästernas riksförbund, fastighetsägareförbun­det, SABO och HSB.

Även DON, minoriteten inom hyresrådet och Umebygdens tingsrätt lämnar i princip förslagen i denna del utan erinran men anser att det bör övervägas att låta domstolen i större utsträckning än förslaget med­ger pröva och avgöra mål i den mindre sammansättningen. Sålunda an­förs att praktiska svårigheter inte torde kunna undvikas, om som kom­mittén har föreslagit den större sammansättningen skall behöva använ­das vid varje tillfälle när muntlig förhandling förekommer. Den mindre sammansättningen bör därför enligt minoriteten inom hyresrådet kunna användas även om muntlig förhandling finnes påkallad men någon prin­cipiell fråga inte föreligger i målet. Även hyresnämnden för Stockholms län uttalar sig för en ökad användning av den mindre sammansätt­ningen. Enligt hyresnämnden är exempelvis flertalet besittningsskydds­mål av den arten att rättssäkerheten inte ens skulle kunna påstås råka i fara, om ärendet i sista instans avgörs av två lagfarna ledamöter och två intresserepresentanter.

Domareförbundet avstyrker att en domstol av den storlek som kom­mittén föreslagit inrättas. Domstolens kvalitet blir enligt förbundet inle nämnvärt högre om juristdomarna ökas från två till tre eller om den in­nehåller två intresserepresentanter från vardera sidan i stället för en.

Prop. 1974:151

58

Till detta kommer praktiska och organisatoriska synpunkter. Att ordna sammanträdesprogrammet för en sjumannadomstol blir uppenbarligen mycket besvärligt, inte minst med tanke bl. a. på att domstolen kommer alt få företa åtskUliga resor och att målen är svåra att tidsberäkna. Do­mareförbundet förordar därför att bostadsdomstolen får bestå av två ju­ristdomare, en intresserepresentant från vardera sidan och, då det be­hövs, en teknisk ledamot. Om domstolen anses böra i den större sam­mansättningen bestå av fyra intresserepresentanter har förbundet inte någon erinran mot de föreslagna sammansättningsreglerna. Malmö tingsrätt framför Uknande synpunkler.

Kommitténs förslag att inlresserepresentanterna i den större samman­sättningen skall kunna överrösta de ledamöter som inte har anknytning till intresseorganisationerna kritiseras av Svea hovrätt och advokatsam­fundet. Hovrätten framhåller bl. a. att de mål som den nya domstolen skall handlägga huvudsakligen rör tvister mellan enskilda avtalsparter. Dessa tvister skall prövas enligt allmän civillag. De flesta målen torde komma att avse frågan om besittningsskydd där rättssäkerhetssynpunk­ter för parterna gör sig starkt gällande. Även vid tillämpning av TvL är rättssäkerhetsproblematiken framträdande. Hovrätten erinrar vidare om att det finns grupper av enskUda som inte är medlemmar i intresseorga­nisationen eller som rent av står i motsatsförhållande till den. Hovrätten förordar att bostadsdomstolen får bestå av tre juristdomare eller i förekommande fall av två juristdomare och en tekniker samt två in­tresseledamöter. Advokatsamfundet uttalar att det inte är troligt att domstolsledamöter som samtidigt är partsrepresentanter skulle känna sig oförhindrade att i domstolen föratsättningslöst pröva sådana över­enskommelser som har ingåtts mellan organisationerna.

Mot förslaget att bostadsdomstolen skall få avgöra mål i den mindre sammansättningen bara om tre av ledamötema är eniga om såväl skälen som slutet framför Svea hovrätt vissa invändningar. Sålunda anförs att den föreslagna ordningen torde förutsätta en fullständig föredragning och eventuell omröstning för att frågan huruvida domstolen i denna sammansättning är behörig att döma skall kunna besvaras. Mot en så­dan ordning möter invändningar från såväl principiell som praktisk syn­punkt. Utformas domstolen så som hovrätten förordat behövs inte regler om mindre sammansättning. Hyresgästernas riksförbund anför att det enligt förbundets mening är av särskUt värde att enklare besvärsmål skall kunna prövas i en mindre sammansättning med "vetorätt" för varje ledamot. Domareförbundet anför däremot att kommitténs uttalan­den om den större och mindre sammansättningen och om vetorätten är oklara och att förslaget i denna del synes kunna leda till svårigheter.

Hyresnämnden för Stockholms län ställer sig tveksam till förslaget att en tekniker skall kunna ingå som ledamot i bostadsdomstolen. Under sin mer än nu femåriga verksamhet har hyresnämnden hittills inte kom-

Prop.1974:151

59

mit i den situationen att den har saknat tUlgång till erforderlig teknisk sakkunskap. I de få fall där sådan har varit önskvärd har den kunnat er­hållas antingen genom parternas försorg eller med stöd av 17 § nämnd­lagen. Enligt hyresnämnden förefaller det dessutom betänkligt att låta en av juristdomama ersättas av teknikern i mål som kan få prejudice­rande betydelse. Det är inte heller tUlfredsställande att ordföranden en­sam skall avgöra, om sådant utbyte skall ske eller inte. Hyresnämnden föreslår att frågan löses så att bostadsdomstolen ges rätt att anlita tek­nisk expertis att biträda domstolen, om ärendets beskaffenhet eller annat särskUt skäl föranleder det.

Enligt Svea hovrätt är det önskvärt att inte flera gmpper av inttes-seledamöter än som verkligen behövs ges representation i domstolen. Risken är annars att den enskilde ledamoten kommer att få deltaga i domstolens arbete i alltför ringa omfattning. Hovrätten anser inte att särskild representation för lokalhyresgäster, bostadsrättshavare och för­valtare av bostadsrältsfastighet är behövlig. Enligt hyresnämnden för Stockholms län torde de svårigheter av praktisk natur som är förenade med att det inom bostadsdomstolen enligt förslaget skall finnas flera kombinationer av intresserepresentanter i stort sett kunna lösas, om domstolen i dess mindre sammansättning ges ökad befogenhet i över­ensstämmelse med vad hyresnämnden har anfört.

Beträffande intresserepresentanternas ställning i domstolen uttalar hy­resrådet rent allmänt att de företrädare för organisationerna som har tjänstgjort som ledamöter i rådet har tUlfört det värdefull kunskap och överblick över hyresmarknaden och dess problem. Samtidigt har de vi­sat att de värderingar och den grundsyn som är naturlig hos företrädare för en partsorganisation går att förena med den självständighet som är en förutsättning för att avgörandena skall framstå som auktoritativa och vägledande. Svea hovrätt understryker betydelsen av att enskild ledamot inte skall i sin egenskap av domare anses företräda viss organisations in­tressen.

4    Förfarandet i bostadsdomstolen

4.1 Huvuddragen av förfarandet i nuvarande överinstanser m. m.

I fråga om förfarandet vid fastighetsdomstol gäUer dels allmänna reg­ler som är tUlämpliga i alla målkategorier som ankommer på sådan domstol, dels särskUda bestämmelser för vissa av målkategorierna. De allmänna förfarandereglema finns upptagna i 912 §§ lagen om fastig­hetsdomstol och i RB. Som exempel på särskUda förfarandebestämmel­ser för fastighetsdomstol kan anföras på flertalet bestämmelser i 5 kap. expropriationslagen (1972: 719), 16 kap. fastighetsbUdningslagen (1970:

Prop. 1974:151

60

988) och, såvitt gäller mål med anknytning till rättsinstitutet hyra, 23 § tredje stycket nämndlagen.

Klandertalan i mål enligt hyreslagen väcks som nämnts genom att den part som är missnöjd med hyresnämndens beslut ansöker om stämning på motparten. Klanderprocessen irUeds således på samma sätt som van­ligt tvistemål anhängiggörs vid tingsrätt. På det fortsatta förfarandet blir därför RB:s bestämmelser om förfarandet i tingsrätt i tvistemål tiUämp­liga med de avvikelser eller tUlägg som följer av lagen om fastighets­domstol.

I fråga om förfarandet vid hovrätt i hyresmål gäller ulan undantag f. n. de allmänna bestämmelserna i RB om hovrättsförfarandet i tviste­mål. I lagrådsremiss den 28 juni 1974 föreslås emellertid att vid pröv­ning av bl. a. hyresmål av en av de lagfarna domama i hovrätten skall kunna bytas ut mot teknisk ledamot.

Vad som har anförts om förfarandet i överinstans enligt hyreslagen gäller också i fråga om mål enligt bostadsrättslagen. Ärende om godkän­nande av stämmobeslut enligt 60 § första stycket 1 nämnda lag skall dock anhängiggöras genom besvär hos fastighetsdomstolen.

Mot hyresnämnds beslut i ärende enligt TvL förs talan genom besvär hos fastighetsdomstolen. I 18 § TvL har meddelats särskilda bestämmel­ser om förfarandet i domstolen. Enligt dem skall part som regel kallas att höras muntligen. I övrigt äger i fråga om handläggningen vid dom­stolen 52 kap. 3 och 512 §§ RB motsvarande tillämpning, varvid be­stämmelse som avser hovrätt i stället gäller fastighetsdomstolen.

I ärende enligt BSL, som skall fullföljas från hyresnämnd till Svea hovrätt, dvs. ärende om upprustningsåläggande, användningsförbud el­ler åtgärd enligt 12 §, gäller enligt 24 § BSL beträffande förfarandet i hovrätten i princip vad som är föreskrivet i RB om tvistemål och om be­svär. Innebörden av bestämmelsen torde vara att sådana ärenden skall handläggas i hovrätten enligt de regler som gäller i fråga om besvär i hovrätt med den avvikelsen dock att part som regel skall kallas att höras muntiigen (jfr 22 § första stycket BSL). I andra ärenden enligt BSL än sådana som skall fullföljas direkt till Svea hovrätt gäller samma förfa­randeregler som i tvångsförvaltningsmål (jfr 22 § BSL).

I fråga om förfarandet vid statens hyresråd, till vilket ärenden enligt hyresregleringslagen och bristortlagen fullföljs, finns ett fåtal, spridda bestämmelser i rådets instruktion. Kännetecknande för förfarandet i hy­resrådet är att det är skriftligt men med möjlighet för rådet att höra part muntligen.

Bestämmelserna i 18 kap. PB om rättegångskostnad gäller inte vid hyresnämnd. I avsaknad av särskilda bestämmelser om fördelningen mellan parterna av kostnader som uppkommit vid nämnd gäUer att var­dera parten står sin kostnad. I och med att ärendet förs vidare från hy­resnämnd till allmän  domstol blir  18 kap. RB i princip tUlämpligt.

Prop. 1974:151

61

EmeUertid har för de ärendekategorier som det här gäller i stor ut­sträckning getts särskilda regler som irmefattar delvis långtgående un­dantag från de aUmänna kostnadsbestämmelserna. Därvid gäUer i all­mänhet att vardera parten också i överinstansen skall svara för sin rätte­gångskostnad i den mån annat inte följer av 18 kap. 6 § RB (jfr 73 § hy­reslagen, 23 § andra punkten BSL och 78 § andra stycket bostadsrättsla­gen). Bestämmelsema i 73 § hyreslagen att vardera parten i princip sva­rar för sin rättegångskostnad gäUer bara i hyreslvist som avses i 49 eller 55 §, dvs. i förlängnings- eller vUlkorstvist. Motsvarande regel i bostads­rättslagen är begränsad tUl tvist om fastställande av hyresviUkor enligt 7 § sista stycket samma lag. Enligt BSL gäller samma regler med det un­dantaget dock att kommunen kan åläggas att ersätta fastighetsägaren hans rättegångskostnad, om dennes talan bifalls i besvärsmål.

I TvL är bestämmelserna om kostnadsansvaret i besvärsmål annor­lunda utformade. Enligt 19 § kan domstol tiUerkänna fastighetsägaren ersättning av statsverket för rättegångskostaad, om han vinner bevärs-mål i vilket länsstyrelse är motpart. Virmer han besvärsmål, i vUket häl­sovårdsnämnd är motpart, kan ersättning tUlerkäimas honom att betalas av kommunen. I andra fall gäller de allmänna bestämmelsema i 18 kap. RB om rättegångskostnad i tillämpUga delar.

Vad som sagts om fördelningen av kostnadsansvaret vid hyresnämnd gäller i motsvarande mån i statens hyresråd. Oavsett utgången av be­svärsmål som prövas av rådet får vardera parten bära sina kostnader i såväl hyresnämnden som i hyresrådet i hyresregleringsmål och ärenden enligt bristortlagen.

4.2 Kommittén

Kommittén konstaterar inledningsvis att de mål som bostadsdomsto­len enligt förslaget får att handlägga är av varierande beskaffenhet. I flertalet fall gäUer målet tvist mellan enskUda, medan i något fall offent­ligrättsligt rättssubjekt står mot enskild, t. ex. i sådant mål om tvångs­förvaltning i vUket länsstyrelse eUer hälsovårdsnämnd är sökande. I andra mål råder det inte något egentUgt tvåpartsförhållande, t. ex. mål om förmedlingsprovision enligt bristortiagen. Flertalet tvister som bo­stadsdomstolen enligt förslaget skall handlägga är av dispositiv karaktär. Däremot får officialprövningsprincipen i stor utsträckning anses vara tillämplig i mål enligt hyresregleringslagen och bristortiagen. Slutiigen framhåller kommittén att bostadsdomstolen enligt förslaget kommer att få pröva frågor som annars skulle ha avgjorts av allmän domstol. Här­med åsyftas preliminärfrågor av olika slag.

Som ett allmänt riktmärke vid utformningen av förfarandet i bostads­domstolen har kommittén haft önskemålet att undvika en sådan formali-sering av förfarandet vid domstolen som skulle innebära att ett av hu-

Prop. 1974:151

62

vudsyftena med översynen motverkas, nämligen att få tUl stånd ett re­lativt snabbt, enkelt och bUligt förfarande för överprövning av hyres­nämnds avgöranden. Ett annat riktmärke har varit att försöka finna ett någorlunda enhetligt regelsystem inom vars ram domstolen skall i viss utsträckning kunna anpassa procederet efter målets beskaffenhet. De överväganden som kommittén har ägnat frågan har lett till slutsatsen att förfarandet i stort sett bör kunna utformas efter mönster av vad som gäller i fråga om förfarandet i besvärsmål i hovrätt. Förfarandet bör så­ledes i princip vara skriftligt med möjlighet att hålla muntlig förhand­ling och ta upp muntlig bevisning. Utöver de bestämmelser i RB som di­rekt reglerar besvärsförfarandet och som återfinns i 52 kap. RB bör de allmänna bestämmelserna i balken äga motsvarig tillämpning i bostads­domstolen och i fråga om mål som handläggs vid denna. Kommittén syftar på t. ex. föreskrifterna om offentlighet och ordning vid domstol, om part, ställföreträdare och rättegångsombud och om frister och laga förfall.

Kommittén förordar att det nuvarande systemet med klander mot hy­resnämnds beslut överges. I stället bör samtiiga ärenden fullföljas till bo­stadsdomstolen genom besvär över nämndens beslut.

Kommittén framhåller att avvägningen mellan skriftligt och muntligt förfarande är en central fråga i sammanhanget. Kravet på att förfaran­det skall vara snabbt, billigt och förhållandevis enkelt för de rättssö­kande talar för att det görs i huvudsak skriftligt. A andra sidan, fram­håUer kommittén, ligger i muntiigheten ett värdefullt komplement tUl det skriftliga förfarandet. Muntlig förhandling behövs till en början för att domstolen skall kunna höra part, vittne eller annan. Men också på annat sätt kan muntligheten vara till fördel för utredningen, t. ex. för att reda ut parternas ståndpunkter i ett mål och eventuellt undanröja onö­diga och betydelselösa tvistefrågor.

Beträffande de fömtsättningar under vUka det skriftliga förfarandet bör kunna ersättas av eller kompletteras med muntligt förfarande fram­håller kommittén att den muntliga förhandlingsformen i bostadsdomsto­len inte är avsedd att fylla samma uppgifter som muntlig förhandling i RB:s tvistemålsprocess. Det muntliga förfarandet vid bostadsdomstolen syftar således inte tUl att ensamt utgöra ett fullständigt beslutsunderlag utan i stället tUl att vara ett komplement till det skriftliga förfarandet. Kommittén föreslår därför att muntlig förhandling bör få förekomma i första hand, då förhandlingen kan antas vara till fördel för utredningen. Något hinder mot att begränsa förhandlingen till att gälla viss fråga som är uppe i målet bör inte föreligga. De båda handläggningsformerna bör således med kommitténs förslag inte uppfattas som alternativa i den me­ningen att de utesluter varandra. Kommittén föreslår vidare att part bör ges visst men ej avgörande inflytande på frågan. Den avvägning av här motstående intressen som har kommit tUl uttryck i 9 § tredje

Prop. 1974:151

63

stycket förvaltningsprocesslagen anser kommittén vara lämplig också här. I överensstämmelse härmed föreslår kommittén att muntlig för­handling bör kunna hållas, om part begär det samt förhandlingen inte är obehövlig och inte heller särskilda skäl talar mot det. Kommittén före­slår vidare att i lagen om bostadsdomstol införs bestämmelser av inne­håU att part skall kallas till muntlig förhandling och att part får föreläg­gas att inställa sig personligen vid vite eller vid påföljd att hans utevaro inte utgör hinder för målets vidare handläggning och avgörande. Av en sådan bestämmelse får enligt kommitténs mening anses tUlräckligt tyd­ligt framgå att muntiig förhandling kan hållas och ärendet avgöras utan hinder av parts utevaro, om det är försvarligt med hänsyn till utred­ningen.

Kommitténs förslag innebär att bostadsdomstolen skall kunna höra part under sanningsförsäkran samt vittne eller sakkunnig under ed eller motsvarande försäkran och hålla syn på stället för besiktning av fastig­het eller lägenhet. Kommittén påpekar att förslaget i denna del innebär en nyhet i fråga om förfarandet i överinstansen endast såvitt gäller hy­resregleringsärenden och ärenden enligt bristortlagen.

Enligt kommitténs mening talar övervägande skäl för att ansvaret för att utredningsmaterialet är fuUständigt i princip läggs på parterna. Be­stämmelserna i 35 kap. 6 § RB om fördelningen av utredningsansvaret bör således äga motsvarande tillämpning i bostadsdomstolen. I över­ensstämmelse härmed skall enligt förslaget domstolen inte utan fram­stäUning av part kunna höra vittne, som inte har hörts tidigare på parts begäran, eller meddela s. k. editionsföreläggande. Däremot skall dom­stolen vara oförhindrad att själv förordna om syn på stäUet och om ut­redning genom särskUd sakkunnig.

Kommittén föreslår att bevisupptagning i och för avgörande av fråga vars prövning ankommer på bostadsdomstolen bör kunna ske vid annan domstol (jfr 35 kap. 8 § RB). Enligt förslaget skall bostadsdomstolen också kunna förordna om bevisupptagning vid utländsk domstol. Kom­mitténs förslag irmebär såvitt gäller bevisning vid hyresnämnd att nämnd skall kunna ta upp muntiig, formell bevisning i större utsträck­ning än f. n. (jfr avsnittet 5.1). Eftersom bostadsdomstolen kommer att inta ställning som överinstans i förhållande till hyresnämnderna, får det enligt kommitténs mening anses följdriktigt att bestämmelserna i 50 kap. 23 § RB om skyldighet för allmän överrätt att på nytt höra part, vittne och sakkunnig ges motsvarande tillämpning i bostadsdomstolen. Även bestämmelserna i 25 § tredje stycket i samma kapitel i vad avser be­gränsning av parts möjlighet att i överrätt åberopa ny omständighet eUer nytt bevis är enligt förslaget tUlämpligt i bostadsdomstolen.

Efter mönster av 17 § första stycket nämndlagen och 9 § lagen om fastighetsdomstol föreslår kommittén att domstolens ordförande ges möjlighet att förordna om besiktning för utredning av särskild fråga.

Prop. 1974:151

64

Enligt förslaget är besiktningen tänkt som ett medel att tUlföra domsto­len en kännedom om vissa faktiska förhållanden som behövs för att domstolen skall kunna tUlgodogöra den utredning som förebringas i må­let och bedöma parternas argumentering. Särskild besiktning är således inte avsedd att ersätta bevisning genom syn på stället, då sådan befinnes påkallad, utan är närmast tänkt att utgöra ett led i målets handläggning. Vad som utåt sett skUjer särskUd besiktning från syn på stället är att inte alla de ledamöter vid domstolen som skall delta i avgörandet behöver närvara vid besiktningen. I de fall syn på stället inte skall hållas utgör enligt förslaget protokollet vid besiktningen jämte annat material under­lag för domstolens avgörande. Kommittén föreslår därför att parterna i sådana fall skaU beredas tUlfälle att närvara vid besiktningen. SkaU å andra sidan särskUd besiktning hållas exempelvis som förberedelse för syn på StäUet, är det inte nödvändigt att parterna deltar också vid be­siktningen. Kommittén föreslår vidare att uppdrag att företa särskild be­siktning skall kunna lämnas någon utomstående, t. ex. tekniker som bru­kar anlitas av hyresnämnden för den ort där fastigheten är belägen.

Efter att ha redogjort för de bestämmelser i RB som ger aUmän domstol befogenhet att avvisa erbjuden bevisning eller som på annat sätt innefattar en begränsning i parts möjlighet att vid domstol förebringa utredning uttalar kommittén att det finns skäl att införa kompletterande bestämmelser som ger bostadsdomstolen stöd för en mera aktiv mate­riell processledning. I enlighet härmed lägger kommittén fram förslag tiU bestämmelser av innehåll att bostadsdomstolen skall verka för att ut­redningen får den inriktning och omfattning som är lämplig med hänsyn till målets beskaffenhet och att domstolen såvitt möjligt skall se till att onödig utredning inte förebringas. Förebilden tUl bestämmelsen är 5 kap. 12 § första stycket expropriationslagen. Kommittén avvisar däremot tanken på att införa andra begränsningar i parts möjlighet att förebringa bevisning i bostadsdomstolen än som följer av RB.

De överväganden som kommittén har ägnat frågan om kostnadsan­svaret i besvärsprocessen i bostadsdomstolen har lett tUl slutsatsen att den nuvarande ordningen för fördelning i överinstans av rättegångskost­naderna bör behållas i huvudsak oförändrad. Detta innebär bl. a. föl­jande. I hyreslvist som avses i 49 eller 55 § hyreslagen, dvs. förlängnings-eller villkorstvist, och i tvist om fastställande av hyresvUlkor enligt 7 § sista stycket bostadsrättslagen skall vardera parten svara för sin rätte­gångskostnad också i bostadsdomstolen i den mån annat inte följer av 18 kap. 6 § RB. Delsamma skall gälla i mål enligt BSL, dock att kom­munen skall kuima åläggas att ersätta fastighetsägaren hans rättegångs­kostnad, om dennes talan bifalls i besvärsmålet. I hyresregleringsmål och ärenden enligt bristortlagen skall vardera parten bära sin rätte­gångskostnad också i överinstansen i den mån annat ej följer av 18 kap. 6 § RB. Denna begränsning är ny i förhållande tUl vad som gäller nu. I

Prop. 1974:151

65

övriga mål och ärenden enligt hyreslagen och bostadsrättslagen än som nämnts särskilt skaU de allmänna bestämmelserna om rättegångskostnad i 18 kap. RB äga tillämpning.

Även kostnadsbestämmelserna i 19 § TvL bör enligt kommittén i stort sett oförändrade gälla i bostadsdomstolen. De bör emellertid jämkas så att organisation av hyresgäster som fört talan om tvångsförvaltning (jfr 13 § TvL) inte drabbas av kostnadsansvar på grund av utgången i be­svärsmålet. Kommittén anför att det på grund av frågans natur inte hel­ler ter sig rimligt att låta fastighetsägaren själv bära sina kostnader, om han vinner besvärsmålet. Kommittén föreslår därför att fastighetsägaren i den angivna situationen skall kunna få ersättning för sina kostnader av statsverket.

Kommittén föreslår vidare att bostadsdomstolens avgöranden skall betecknas som beslut oavsett om avgörandet innefattar avgörande av sa­ken eller ej. Bestämmelsema i 17 kap. RB om besluts innehåll föreslås gälla i tUlämpliga delar i fråga om domstolens avgörande. Det innebär bl. a. att avgörandet skall grundas på vad handlingarna innehåller och i övrigt förekommit i målet (jfr 17 kap. 2 § andra stycket RB).

Har muntlig förhandling hållits, skall enligt förslaget domstolen kunna välja mellan att meddela sitt beslut muntiigen i samband med förhandlingen eller genom att hålla det tillgängligt på domstolens kansli. Den sist angivna formen för offentliggörande av beslut blir med kom­mitténs förslag obligatorisk, när förhandling inte har hållits. I över­ensstämmelse med vad som gäUer enligt RB i fråga om allmän domstols slutiiga beslut (jfr 17 kap. 12 § RB jämfört med 7 och 10 §§) föreslår kommittén att slutligt beslut som meddelas av bostadsdomstolen skall, om frågans beskaffenhet fordrar det, innehålla bl. a. motivering till be­slutet samt uppsättas särskilt och skrivas under av de lagfarna domare som har deltagit i avgörandet.

Efter att ingående ha redogjort för preklusionsbestämmelserna i 51 § andra stycket hyreslagen (se avsnitt 2.1.1) och rättskraftsregeln i 22 § nämndlagen anför kommittén att 51 § andra stycket hyreslagen bör vara tillämpligt också när bostadsdomstolen bifaUer hyresgästs förlängnings­talan. Kommittén anför att de uttalanden rörande bestämmelsen som gjordes i 1973 års lagstiftningsärende (prop. 1973: 23 s. 128 och 177) bör vara vägledande också när avgörandet träffas av bostadsdomstolen. Vad sedan angår verkan i räilskraftshänseende av övriga avgöranden av sa­ken som bostadsdomsiolen meddelar bör enligt kommitténs mening den ordning som f. n. gäller i fråga om beslut av hyresnämnd, som inle om­fattas av 51 § andra stycket, gälla även beträffande bostadsdomstolens avgöranden. I stället för 17 kap. 11 § första stycket RB bör således i fråga om bostadsdomstolens avgöranden gäUa en särskild rättskraftsre­gel med i sak samma innehåll som 22 § nämndlagen.

Detta innebär att följande beslut av bostadsdomstolen äger rättskraft,

Prop. 1974:151

66

nämligen om genom beslutet avgjorts fråga om (1) överlåtelse av hyres­rätt enligt 34 eller 36 § hyreslagen (2) förlängning av hyresavtal eller vill­kor för sådan förlängning enligt 49 § hyreslagen, (3) hyresvillkor enligt 55 § hyreslagen, (4) hyresvUlkor enligt 7 § sista stycket bosadsrältslagen eller (5) medlemskap enligt 52 § bostadsrättslagen. Beslut varigenom an­sökan om tillstånd enligt 34 eUer 36 § hyreslagen lämnats utan bifall skall dock ej få rättskraft enligt kommitténs förslag. Kommitténs förslag innebär slutligen att beslut enligt TvL och BSL får rättskraft.

Kommittén erinrar om att varken hyresregleringslagen eller bristortia­gen innehåller någon uttrycklig bestämmelse om rättskraftsverkan av beslut som meddelas av hyresnämnd eller statens hyresråd. Kommittén uttalar att det emellertid inte synes påkallat att för ifrågavarande målka­tegorier införa någon särskild rättskraftsregel för det fall att bostads­domstolen avgör sådant mål. I vad mån domstolens avgöranden äger rättskraft eller inte får enligt kommitténs mening överlämnas åt rättstill-lämpningen som bör kunna hämta vägledning i första hand från hyres­rådets cirkulär nr 22/1944 (jfr även GadStark: Hyresregleringen, 4 uppl. 1969, s. 116).

Kommittén har slutligen övervägt frågan om förhållandet mellan bo­stadsdomstolen och allmän domstol i belysning av bestämmelserna i 13 kap. 6 § RB om förbud för domstol att till prövning ta upp fråga, om vilken redan är rättegång mellan samma parter. Frågan hänger samman med att bostadsdomstolen enligt förslaget skall, liksom hyresnämnd, kunna rättskraftigt avgöra preliminärfråga som uppkommer i ärende som prövas i första instans av hyresnämnd. Kommitténs överväganden har mynnat ut i slutsatsen att det inte behövs särskUda bestämmelser av innehåll att allmän domstol eller annan myndighet inte får ta upp preli­minärfråga som är under bostadsdomstolens prövning. Även om par­terna är desamma i de båda rättegångarna och grunderna för deras yr­kanden sammanfaller, föreligger inte det krav på identitet mellan tviste­målen som RB:s litispendensregler innehåller. Den omständigheten att bostadsdomstolen i en förlängningstvist har att ta slällning tUl frågan om hyresrätten är förverkad eller om det föreligger giltigt hyresavtal, bör således enligt kommittén inte utgöra hinder för allmän domstol att till prövning ta upp talan om avhysning av hyresgästen på grund av för­verkande eller talan om faststäUelse av att gilligt hyresavtal föreligger eller inte föreligger. Förhållandet allmän domstol bostadsdomstolen blir med den föreslagna ordningen samma som förhållandet mellan all­män domstol hyresnämnd (jfr prop. 1973: 23 s. 207).

Prop. 1974:151

67

4.3 Remissyttrandena

Kommitténs förslag i vad avser förfarandet vid bostadsdomstolen har i allt väsentligt tUlstyrkts eller lämnats utan erinran av flertalet remiss­instanser. Bland de remissinstanser som i princip godtar förslagen i denna del kan nämnas Svea hovrätt, h.yresrådei, Stockholms, Göteborgs och Umebygdens tingsrätter, hyresnämnderna för Stockholms län, för Göteborgs och Bohus län och för Malmöhus län. Hyresgästernas riks­förbund, fastighetsägareförbundet och SABO. Några av dem, t. ex. hy­resnämnden för Stockholms län och SABO, framhåller dock att bostads­domstolen torde få hålla muntlig förhandling oftare än vad kommittén synes ha räknat med. HSB anför bl. a. att det knappast torde vara möj­ligt för domstolen att företa en jämförelseprövning i ett bruksvärdemål utan att hålla syn. Frågoma om syn och muntlig förhandling kan en­ligt HSB leda tUl avsevärda praktiska olägenheter genom att bostads­domstolens ledamöter regelmässigt måste företa resor till olika delar av landet. HSB, som sätter i fråga om dessa konsekvenser beaktats tiU­räckligt av kommittén, anser att frågorna bör undersökas ytterligare.

Frågan om handläggningsformerna vid bostadsdomstolen har gett an­ledning tUl synpunkter, framför aUt från domstolshåll. Flera av remiss­instansema uppehåUer sig ingående vid frågan hur förfarandet vid överinstansen kommer att eller bör inverka på hyresnämndsförfa­randet. Sålunda framhåller Svea hovrätt att det föreslagna förfarandet vid bostadsdomstolen kommer att ställa nya krav på förfarandet i hyres­nämnd och på dokumentation av vad som har förevarit där. Hovrätten framhåller vidare att utformningen av hyresnämndsförfarandet är av avgörande betydelse för överinstansens möjlighet att fungera huvudsak­ligen som en prejudikatinstans. Denna funktion försvåras, om utred­ningsarbetet där får alltför stor omfattning. Att fara härför föreligger belyses bl. a. av att bevisning enligt förslaget i viss omfattning skall kunna tas upp i överinstansen efter det att den har avvisats i hyres­nämnden. Hovrätten finner det sannolikt att både rättssäkerhetssyn­punkter och nödvändigheten att erhålla ett processmaterial, som kan ligga tUl grand för skriftiig överprövning, kan verka tyngande på hyres­nämndsförfarandet. Liknande synpunkter anläggs av Stockholms tings­rätt.

Advokatsamfundet och domareförbundet uttalar att förfarandet i den särskilda överinstansen över hyresnämndema i princip bör vara munt­ligt. Malmö tingsrätt anser att muntlig process måste vara det normala åtminstone i besittningsskyddsmålen. Handläggningen i överinstansen bör därför i sådana mål utformas efter vadeförfarandet i tvistemål.

Förslaget att bostadsdomstolen skall kunna ta upp bevisning i samma

Prop. 1974:151

68

utsträckning som allmän överrätt har inte mött någon erinran under re­missbehandlingen. Hyresgästernas riksförbund framhåller sålunda att förslaget får godtas f. n. och att erfarenheten får visa om denna ordning bör gälla i fortsättningen. Ett par remissinstanser, Umebygdens tingsrätt, hyresnämnden för Göteborgs och Bohus län, domareförbundet och fas­tighetsägareförbundet, framhåller emellertid att det inte kan anses tiU­fredsstäUande att ha olika regler för under- och överinstansen om när bevis får tas upp. Bl. a. hyresnämnden förordar att de föreslagna be­gränsningarna i hyresnämndernas möjlighet att ta upp muntiig bevisning (jfr avsnitt 5.1) därför slopas. Det behöver inte medföra att hyres­nämndsförfarandet blir nämnvärt tyngre.

Hyresrådet uttalar att det inte kan vara lämpligt att binda bostads­domstolen med formella regler om bevisupptagning. För den enskilde, som i de aktuella målkategorierna inte sällan själv för sin talan, måste det te sig stötande att kanske behöva förlora sin talan av formella skäl. En annan nackdel med den föreslagna ordningen är att parterna inför risken att få bevisningen avvisad av bostadsdomstolen kan komma att känna sig tvungna att förebringa betydligt mera omfattande utrednings­material vid hyresnämnden än de själva bedömer som nödvändig.

Hyresnämnden för Stockholms län uttalar att nämnden inte i alla delar kan ansluta sig till vad kommittén har anfört om verkan i rätts­kraftshänseende av hyresnämnds och bostadsdomstolens avgöranden. Bl. a. efterlyser hyresnämnden uttryckliga bestämmelser om verkan i rättskraftshänseende av bostadsdomstolens avgöranden i hyresregle­ringsärende eller ärende enligt bristortlagen.

Enligt advokatsamfundet bör parterna alltid kallas till särskild besikt­ning.

De föreslagna bestämmelserna om fördelningen av kostnadsansvaret i besvärsmål som avgörs av bostadsdomstolen godtas i allmänhet av re­missinstanserna. Hyresgästernas riksförbund framhåller i anslutning till förslaget att hyresgästorganisation inte skall drabbas av kostnadsansvar i mål enligt TvL att den ändring som kommittén föreslagit är rimlig och följdriktig med hänsyn till att hyresgästföreningarna i tvångsförvalt­ningsmålen företräder inte bara sina medlemmars och andra hyresgäs­ters intressen utan även ett mera allmänt intresse av att vanskötsel av hyresfastigheterna motverkas.

Beträffande den lagtekniska utformningen anför Svea hovrätt att de av kommittén föreslagna allmänna hänvisningarna tUl RB:s bestämmel­ser i den lag som är avsedd reglera förfarandet vid överinstansen kan göra det oklart om och i vad mån vissa bestämmelser i RB äger tillämp­ning även i specialdomstolen. En precisering kan inte anses vara opåkal­lat tyngande. Hyresnämnden för Stockholms län anför att en samman­fattande redogörelse för de bestämmelser i RB som blir tillämpliga på

Prop. 1974:151

69

förfarandet vid överinstansen på grand av den aUmänna hänvisningen till balken åtminstone bör lämnas i motiven tUl det lagförslag som kan komma att överlämnas tUl riksdagen.

5    Frågor rörande hyresnämnderna

5.1 Kommittén

Kommittén uttalar inledningsvis att kommittén delar den uppfattning som har kommit till uttryck i olika sammanhang, nämligen att det nuva­rande hyresnämndsförfarandet på det hela taget fungerar väl. Kommit­tén har därför inte funnit anledning att ompröva formerna för nämnder­nas verksamhet. Några mera omfattande ingrepp i hyresnämndsförfa­randet behöver inte enligt kommitténs mening göras med anledning av de förslag rörande överprövningen av hyresnämnds avgöranden som läggs fram.

Kommittén behandlar först frågan om möjlighet för hyresnämnd att ta upp muntlig, formell bevisning. Enligt nämndlagen (13 §) får hyres­nämnd hålla vittnesförhör eller förhör med part under sanningsförsäk­ran endast i tvist om lägenhetsbyte eller om upplåtelse av lägenhet i andra hand. Som förutsättning gäller att särskUda skäl föranleder förhö­ret och att part begärt förhöret. Enligt kommitténs uppfattning kommer frågan om befogenhet för hyresnämnd att ta upp sådan bevisning i ett nytt läge, om formerna för överprövning av hyresnämnds avgöranden ändras i överensstämmelse med vad kommittén föreslår. Med hänsyn till att bostadsdomstolen enligt förslaget har stäUning som överinstans tUl hyresnämnderna och till att domstolen är avsedd att uppfattas i första hand som en prejudikatinstans föreslås hyresnämnderna få ökade möj­ligheter att ta upp muntlig, formell bevisning. Kommitténs förslag i denna del innebär att sådan bevisning skall kunna tas upp av hyres­nämnd i alla slags ärenden som nämnd har att pröva. De nuvarande kraven på att särskUda skäl skall föranleda tUl bevisupptagningen och att part skall ha begärt förhöret bör enligt kommittén dock stå kvar. Kommittén erinrar om att ärenden enligt hyresregleringslagen och brist­ortlagen i sammanhanget intar en särställning i det att muntlig bevis­ning i form av vittnesförhör eller förhör med part under sanningsförsäk­ran enligt nuvarande ordning inte kan äga mm vare sig i hyresnämn­den eller i överinstansen. Kommittén har dock inte funnit anledning att föreslå särregler för dessa målkategorier.

Kommittén föreslår vidare alt hyresnämndsförfarandet jämkas så att hyresnämnd skaU kunna meddela särskilt beslut "mellanbeslut" beträffande viss fråga och förklara ärendet i övrigt vUande. Denna möj­lighet skall enligt förslaget dock inte stå öppen i andra situationer än då

Prop. 1974:151

70

förlängningstvist handläggs gemensamt med vUlkorstvist, varvid nämn­dens mellanbeslut skall avse förlängningsfrågan. Kommittén understry­ker, att förslaget inte innebär att preliminärfråga skall kunna avgöras särskilt.

Kommittén har vidare tagit upp frågan om medverkan av teknisk ex­pertis i nämndverksamheten. Kommittén konstaterar till en början att det bör finnas möjlighet att vid behov förstärka hyresnämnd med tekni­ker. Till stöd för sitt ställningstagande anför kommittén samma skäl som för förslaget att låta teknisk ledamot ingå i bostadsdomstolen i vissa fall. Vad frågan närmast har gällt är formerna för hur hyresnämnd skall kunna tillföras den önskvärda sakkunskapen. Olika lösningar av frågan har diskuterats inom kommittén. Utgångspunkten har därvid varit att teknikern i nämnden bör fylla motsvarande funktioner som teknisk leda­mot i bostadsdomstolen. Hans uppgift bör således vara att tUlföra nämn­den de allmänna insikter i tekniska frågor som behövs för att nämnden skall kunna bedöma parternas argumentering och utredningen i ärendet. För det ändamålet anger kommittén som önskvärt att han är närvarande vid nämndens sammanträde. Teknikern bör också delta i förberedandet av sådana ärenden i vilka hans medverkan behövs och komma med syn­punkter på den utredning som parterna förebringar och medverka till att eventuella oklarheter undanröjs. Det är enligt kommitténs uppfatt­ning vidare lämpligt att teknikern får tillfälle att biträda nämnden vid utformningen av dess beslut. Kommittén anför att det med hänsyn till teknikerns funktion i nämnden skulle kunna övervägas att låta honom ingå som ledamot i nämnden. Kommittén har emellertid funnit en sådan ordning vara oförenlig med bestämmelserna om hyresnämnds samman­sättning. I stället föreslår kommittén att hyresnämnderna ges ekonomisk möjlighet att vid behov anlita utomstående som sakkunnigt biträde åt nämnden i tekniska frågor. Sådan expert skall inte vara ledamot i nämn­den och har därför inte rösträtt. Detta bör enligt kommitténs uppfatt­ning dock inte hindra att experten kan fullgöra de uppgifter som har an­getts i det föregående.

5.2 Remissyttrandena

Förslaget att vidga möjligheterna för hyresnämnd att ta upp muntiig, formell bevisning till alla målkategorier som ankommer på nämnd att pröva har tillstyrkts eller lämnats utan erinran under remissbehand lingen. Som har anförts förut (avsnittet 4.3) förordar några remissin­ stanser att andra begränsningar i nämnds möjlighet att ta upp muntlig bevisning än som följer av de allmänna bestämmelserna i RB inte skall gälla.

Också förslaget att hyresnämnd skall kunna avgöra förlängningsfrågti särskUt genom mellanbeslut och förklara vUlkorsdelen vilande godtas av

Prop. 1974:151

71

remissinstanserna. Hyresrådet anför att den motivering som kommittén har lämnat till förslag i denna del i samma mån talar för att möjlighet öppnas för närand att avgöra preliminärfråga genom mellanbeslut. Hy­resrådet förordar därför att så får ske.

När det sedan gäUer kommitténs förslag om biträde av teknisk expert åt hyresnämnd är remissutfallet mera splittrat. Visserligen tillstyrks eller lämnas förslaget också i denna del utan erinran av det övervägande an­talet remissinstanser men några av dem, nämligen hyresrådet, DON, Stockholms tingsrätt och hyresnämnden för Göteborgs och Bohus län, framför erinringar mot förslaget. Sålunda anför t. ex. hyresnämnden att det visserligen är, som kommittén anfört, önskvärt att hyresnämnd kan förstärkas med teknisk ledamot i vissa fall men att förslaget såviit avser expertens ställning och funktion i nämnden är mindre lämpligt. De ärenden för vUkas handläggning och avgörande teknisk sakkunskap kan bli önskvärd är av dispositiv natur. Beslutsunderlaget är därför be­gränsat tUl vad partema har tillfört ärendet. Med hänsyn härtill måste det ur parternas synpunkt te sig otillfredsställande att den av nämnden utsedde experten får ta så aktiv del i ärendets handläggning som kom­mittén föreslagit. Risken för att experten under överläggningen tar fram uppgifter och synpunkter som borde beaktas endast om parterna fått tillfälle att fraraföra dem är enligt hyresnämnden inte obetydlig. I stället bör den tekniske experten förordnas som sakkunnig enligt 40 kap. RB.

Svea hovrätt anför att hyresnämndernas ställning förändras, om den föreslagna lagstiftningen genomförs. Enligt hovrättens mening torde därför nämnd i sin prövande verksamhet bli att jämstäUa med allmän domstol.

6    Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

6.1 Kommittén

Kommittén föreslår att de nya bestämmelserna får träda i kraft den 1 januari 1975 under förutsättning att en önskvärd samordning med andra förestående reformer på det bostadspolitiska och hyresrättsliga området inte gör att annan tidpunkt för ikraftträdandet framstår som lämpligare. Kommittén uttalar att det från dess synpunkter inte föreligger något hinder mot att den av kommittén förordade reformen läggs tidigare eller senare än den dag som kommittén har föreslagit.

Kommittén konstaterar att dess förslag rör olika processueUa regler. Det är en allmän princip att sådana blir omedelbart tiUämpliga vid ikraftträdandet, om inte annat anges. De av kommittén föreslagna övergångsbestämmelserna har utformats mot bakgrund av den angivna principen.

Prop. 1974:151

72

Kommittén uttalar att målet bör vara att bostadsdorastolen så långt möjligt prövar och avgör tvister som vid ikraftträdandet av de nya be­stämmelserna ännu inte är slutligt avgjorda. I överensstämmelse härmed föreslås till en början alt de nya fullföljdsbeslämmelserna skall ges till­lämpning i sådana fall då ärendet visserligen har anhängiggjorts vid hy­resnämnd före ikraftträdandet men nämnden meddelar sitt beslut först därefter. Meddelas i stället beslutet före ikraftträdandet, skall äldre be­stämmelser enligt förslaget fortfarande äga tillämpning. Kommittén föreslår emellertid att man går ett steg längre. Sålunda föreslås att bo­stadsdomstolen i princip skall ta över mål som vid ikraftträdandet är an­hängiga eller därefter raed tUlämpning av den förut behandlade re­geln anhängiggörs hos allmän domstol eller hos hyresrådet. Den nu angivna regeln bör dock begränsas till mål och ärenden som är anhängi­ga hos fastighetsdomstol eller hos hyresrådet. Ligger målet eller ären­det hos hovrätt eller högsta domstolen vid ikraftträdandet, skall enligt förslaget äldre fullföljdsbestämmelser gälla. Vidare föreslås av bl. a. processekonomiska skäl att undantag görs också för mål och ärenden i vilka huvudförhandling eller motsvarande förhandling har påbörjats vid fastighetsdomstol före ikraftträdandet. Med motsvarande förhandling avser kommittén sådan muntiig förhandling i mål enligt TvL eller BSL vid vilken saken slutbehandlats. Den skyldighet för fastighetsdomsto­larna att lämna över vissa mål till bostadsdomstolen som kommittén har förordat föreslås gälla också för Svea hovrätt i fråga om sådana mål en­ligt BSL i vilka talan skall fullföljas från hyresnämnd direkt hos hovrät­ten.

I fråga om processuella beslut av hyresnämnd mot vilka talan får föras särskilt föreslår kommittén att de nya fullföljdsbestämmelserna skall tillämpas, om beslutet meddelas efter ikraftträdandet, medan de nuvarande bestämmelserna skaU tUlämpas i fråga om beslut som har meddelats dessförinnan. Däremot bör enligt kommitténs mening över­prövningen av sådana processuella beslut inte flyttas över på bostads­domstolen i de fall frågan är eller blir anhängiggjord hos allmän dom­stol efter ikraftträdandet. I den mån en processuell fråga i hyresregle­ringsärende eller ärende enligt bristortlagen vid ikraftträdandet är an­hängig hos statens hyresråd skall enligt förslaget prövningen dock an­komma på bostadsdomstolen.

6.2 Remissyttrandena

De principer för övergången till den nya fullföljds- och instansord­ningen som kommittén föreslagit har godtagits under remissbehand­lingen. De synpunkter på den föreslagna övergångsregleringen som har framförts rör närmast detaljfrågor, tUl vilka jag återkommer i special­motiveringen.

Prop. 1974:151

73

Domareförbundet framhåller att bostadsdomstolen bör ha organise­rats och varit verksam någon tid, innan hyresregleringen avvecklas helt eller till större delen i fråga om det äldre bostadsbeståndet i storstadsre­gionerna. Hyresgästernas riksförbund framför liknande synpunkter.

7    Bostadsdomstolens organisation m. m.

7.1 Kommittén

Som har nämnts förut (avsnitt 3.2) bör enligt kommittén huvudparten av bestämmelserna om den nya överinstansens organisation lämpligen kunna meddelas i en instruktion för myndigheten. Av tidskä! har kom­mittén ansett sig böra avstå från att i detalj gå in på innehållet i en så­dan instruktion och nöjt sig med att ange efter vUka riktlinjer vissa frå­gor enligt kommitténs mening bör kunna lösas.

Kommittén föreslår till en början att juristdomarna i bostadsdomsto­len skall, åtminstone i princip, vara heltidsarbelande i domstolen och in­neha tjänst vid denna. Det system som tillämpas f. n. vid statens hyres­råd och som innebär att juristledamöterna i princip innehar ledamotska-pet vid sidan av tjänst, bör såviit gäller de lagfarna ledamöterna således överges. Ges juristdomarna stadigvarande anställning vid domstolen, får de möjlighet att följa utvecklingen på bostads- och hyrespolitikens om­råde. De arbetsledande och administrativa funktioner som i viss ut­sträckning kommer att ligga på juristdomarna torde också förutsätta att de mera kontinuerligt kan ägna sig åt verksaraheten vid domstolen. Kommittén utgår från att tre juristdomare skall ha tjänst vid domstolen. Skulle måltillströmningen tUl domstolen bli raindre än kommittén har räknat med och juristdomarna därför inte kunna beredas full sysselsätt­ning, bör föreskrifter meddelas om skyldighet för dem eller vissa av dem att 

 i likhet med vad som gäller för arrende- och hyresnämndsordfö­randena tjänstgöra i annan domstol, när göromålen vid bostadsdom­stolen tUlåter det.

Kommittén föreslår vidare att en av de lagfarna ledamöterna utses att vara ordförande i domstolen och leda domstolens arbete. Denne bör be­nämnas president. En av de andra juristdomama föreslås bli förordnad alt vara vice ordförande i domstolen med uppgift att tjänstgöra som ordförande i presidentens ställe, inte bara när denne är hindrad att tjänstgöra utan också att jämte presidenten tjänstgöra som ordförande, om domstolen behöver dubbleras.

Kommittén framhåller att behovet av lagfarna ledamöter i bostads­domstolen emellertid inte torde vara tillgodosett genom att ett antal fasta domartjänster inrättas vid domstolen. Vid förfaU för ledamot (jäv, sjukdom, semester osv.) måste det enligt kommitténs mening finnas tiU-

Prop. 1974:151

74

gång till ersättare. Domstolen kan också tidvis behöva dubbleras. För att sådana situationer skall kunna mötas föreslår kommittén att ytterligare ett antal domare förordnas till ledamöter i domstolen. Dessa bör emel­lertid inte inneha tjänst vid domstolen. Förebilden för den föreslagna ordningen anges vara systemet med ersättare för arrende- eller hyres­nämndsordförande, vilket system enligt kommitténs uppfattning har fungerat i stort sett väl. Kommittén utgår från att för sådant uppdrag i bostadsdomstolen ersättning bör kunna utgå enligt i huvudsak samma normer som gäller för ordförandeersättare i arrende- eller hyresnämnd. Komraittén framhåller att vid mera långvarigt förfall för ledamot med tjänst i domstolen vikarie självfallet bör förordnas. Denne bör företrä­desvis kunna utses bland domare som förordnats att vara ledamot i domstolen utan tjänst vid denna.

I detta sammaiUiang framhåller kommittén att man i dag kan bilda sig bara en mycket ungefärlig uppfattning om arbetsunderlaget för bo­stadsdomstolen och därmed behovet av antalet tjänster för juristdo­marna. Kommittén har räknat med att domstolen får pröva sammanlagt omkring 500 mål om året. Kommittén utgår från att utvecklingen följs med uppmärksamhet. Skulle det visa sig att de lagfarna ledamötema utan tjänst i domstolen måste anlitas regelbundet under längre, samman­hängande tider, bör ytterligare tjänster för lagfama ledamöter inrättas. A andra sidan, anför kommittén, är det viktigt att de domare som fått förordnande att vara ledamot i domstolen utan tjänst bereds tillfälle att någorlunda regelbundet tjänstgöra i domstolen. Annars riskerar man de så småningom förlora kontakten med domstolens arbete. Avvägningen mellan antalet fasta tjänster för juristdomare och önskemålet om relalivt regelbunden tjänstgöring för övriga lagfarna ledamöter är enligt kom­mittén, svår men kommittén räknar med att frågan kan få en ändamåls­enlig lösning, när domstolen har fungerat någon tid.

Kommittén berör härefter frågan om bostadsdomstolen vid behov bör kunna inrättas på två eller flera avdelningar eller om arbetet inom domstolen bör fördelas efter andra principer. Enligt kommitténs mening är en formell avdelningsindelning inte lämplig. En sådan indelning kan enligt kommitténs uppfattning lätt leda till att det inom domstolen upp­kommer relativt fasta ledamotsgrupper som kan komma att utbUda sins­emellan olika praxis. En utveckling av det slaget bör undvikas. Den önskvärda cirkulationen mellan ledamöterna inom domstolen är lättare att genomföra, om domstolen inte arbetar på avdelningar.

När det sedan gäUer bostadsdomstolens sammansättning vid hand­läggning av administrativt ärende föreslår kommittén att i plenum, be­stående av samtliga lagfarna ledamöter med tjänst vid domstolen samt intresserepresentanter, bör avgöras viktigare frågor. Som exempel anför komraittén vissa frågor om domstolens organisation, arbetsordning eller tjänsteföreskrifter, anslagsfrågor och andra frågor av större ekonomisk

Prop. 1974:151

75

betydelse och förutsatt att uppgifterna delegeras till bostadsdomsto­len frågor om föreskrifter m. m. enligt hyresregleringslagen samt andra frågor som domstolen finner böra hänskjutas tUl plenum. TUl tjänstgöring i domstolen bör med beaktande av de principer som lig­ger tUl grund för dess sammansättning i besvärsmål kallas de intres­serepresentanter som presidenten i egenskap av domstolens chef finner böra delta. Enligt kommitténs mening bör emeUertid i allmänhet på fas­tighetsägaresidan delta en representant för de enskilda fastighetsägarna och en för de allmännyttiga bostadsföretagen. Det innebär en avvikelse i förhåUande tUl vad kommittén föreslagit i fråga om domstolens sam­mansättning vid prövning av besvärsmål. Ärende som inte skall avgöras i plenum, bör enligt kommittén kunna avgöras av presidenten ensam.

Kommittén understryker viklen av att bostadsdomstolen får tUlgång till kvalificerade föredragande i besvärsmålen. Kommittén föreslår att frågan löses på samma sätt som i t. ex. arbetsdomstolen, dvs. genom att yngre hovrättsjurister får fullgöra viss del av tjänstgöringen före asses­sorsförordnande som föredragande i bostadsdomstolen.

Som har anförts förut (avsnittet 2.2) föreslår kommittén att bostads­domstolen skall förläggas till Slockhoim. Tillgängligt statistiskt material visar nämligen att övervägande antalet klander- och besvärsmål i statens hyresråd eller domstol hittills har kommit från hyresnämnderna med ge­mensamt kansli i Stockholm. Då det kan antas att flertalet av intres­serepresentanterna kommer att rekryteras bland personer som i ett eller annat hänseende är knutna tUl de organisationer på bostadsmarknaden som har sin verksamhet förlagd till Stockholm, är en lokalisering av domstolen till annan ort inte ett realistiskt alternativ.

7.2 Remissyttrandena

Vad kommittén har anfört om bostadsdomstolens organisation m. m. har inte föranlett några allvarligare erinringar under remissbehand­lingen utan i stort sett godtagits.

I anslutning till förslaget om ersättare för de lagfarna ledamötema i domstolen framhåller DON att systemet med ersättare för ordförande i arrende- och hyresnärand inte alltid fungerat väl. Vissa ersättare anlitas alltför sällan för att kunna hålla uppe sina kunskaper på rättsområdet, medan andra får rycka in i hyres- eller arrendenämnd i sådan utsträck­ning att de inte kan fuUgöra sin vanliga tjänst. Det bör därför ordnas så att domare beviljas tjänstledighet från sin tjänst för särskilt uppdrag och få vikarie, om han tUl följd av uppdraget inte kan sköta alla sina van­liga tjänstegöromål. Med hänsyn till att antalet resor och muntliga för­handlingar torde komma att bli slörre än vad kommittén har antagit måste emellertid enligt hyresnämnden för Stockholms län domstolen åt­minstone tiU en början få tillgång till ersättare för de ordinarie ledamö-

Prop. 1974:151

76

tema. Antalet ersättare bör dock vara mycket begränsat med hänsyn till kravet på likformighet i bedömningen och vissa avgörandens prejudikat­värden. Principen bör i stället enligt hyresnämnden vara att antalet fast anställda lagfama ledamöter ökas om och när arbetets behöriga fort­gång kräver insats av flera än de tre ledamöter som komraittén har ut­gått från. Enligt hyresnämnden för Malmöhus län bör i första hand hy­resråd anlitas som ersättare för lagfaren ledamot i bostadsdomstolen. Det befrämjar snabbheten i förfarandet vid överprövningen utan alt andra viktiga krav på förfarandet eftersatts. Hyresrådet anser däremot att det, inte minst med tanke på uppkommande jävsituationer, är olämpligt atl anlita hyresråd som ersättare.

Med anledning av vad kommittén har anfört beträffande plenum i bo­stadsdomstolen framhåller DON, att domstolen torde komma att till­höra förvaltningsområdet för den blivande centrala förvaltningsmyndig­heten för domstolsväsendet. Detta torde medföra att en del av de admi­nistrativa frågor som kommittén anser böra avgöras i plenum i bostads­domstolen kommer att avgöras av den centrala förvaltningsmyndighe­ten, sedan denna har inrättats den 1 juli 1975. DON viU vidare ifråga­sätta om inte avsevärda administrativa fördelar skulle vinnas, om man visserligen låter bostadsdomstolen, som kommer att få ganska liten per­sonalstyrka, vara en fristående myndighet men ändå på motsvarande sätt som har skett i fråga om rättshjälpsnämndema kanslimässigt knyter domstolen tUl en annan myndighet, exempelvis Svea hovrätt. Hovrätten skulle i så fall kunna svara bl. a. för vikariepersonal och vissa personal­administrativa göromål.

Samtliga remissinstanser biträder eller lämnar utan erinran förslaget att bostadsdomstolen förläggs till Stockholm. Flera remissinstanser, där­ibland fastighetsägareförbundet understryker att bostadsdomstolen måste få sammanträda utanför kansliorten. Enligt förbundets mening bör en uttrycklig bestämmelse härom tas upp i den särskilda lag sora av­ses innehålla de grundläggande bestämmelsema om domstolen och för­farandet vid denna.

Domareförbundet understryker vikten av att överinstansen får kvalifi­cerade föredragande och tillstyrker kommitténs lösning av frågan.

Hyresrådet erinrar om att det enligt dess instruktion åligger rådet att bl. a. handha vissa centrala administrativa uppgifter för hyresnämndsor­ganisationen. Vid fullgörandet av dessa har sedan flera år samråd ägt rum med partsorganisationemas representanter i hyresrådet. Erfarenhe­terna av detta samråd är mycket goda. I blankettfrågor har samrådet bi­dragit till framtagande av blanketter som förenklat administrationen så­väl hos hyresnämnderna som hos organisationema. Betydelsen av sam­råd med partsorganisationerna kommer att kvarstå. Det är därför enligt hyresrådet lämpligt att rådets centrala administtativa uppgifter överförs på bostadsdomstolen. Denna synes mera lämpad att handlägga dessa

Prop. 1974:151

77

frågor än den blivande centrala förvaltningsmyndigheten för domstols­väsendet.

8    Föredraganden

8.1 Instans- och fullföljdsordningen m. m.

1968 års reform av hyreslagstiftningen innebar många viktiga nyheter av både praktisk och principiell betydelse. Det kan här vara tillräckligt att erinra om införandet av det direkta besUtningsskyddet för bostadshy­resgäster och systemet med bruksvärdehyror samt inrättandet av de stat­liga hyresnämnderna. Därefter har vid skilda tillfällen ändringar företa­gits i den hyresrättsliga lagstiftningen. Bl. a. infördes genora 1973 års re­form möjlighet för bostadshyresgäst att med bibehållet besittningsskydd säga upp avtalet för ändring av hyresvillkoren. I prop. 1974:150 före­slås ytterligare ändringar i hyreslagstiftningen. Bl. a. framläggs i nämn­da proposition förslag som delvis rör endast vissa komrauner om bl. a. förstärkt inflytande för hyresgästerna vid ombyggnad och om rätt för hyresgäst att utföra arbeten i lägenheten. Vidare föreslås vissa ändringar i bruksvärdereglerna.

I detta lagstiftningsärende behandlas frågan om inrättandet av en central överinstans för samtliga de hyresärenden som f. n. behandlas av hyresnämnd och som kan komma att behandlas av hyresnämnd efter ett genomförande av förslagen i prop. 1974:150.

När de nuvarande hyresnämnderna inrättades år 1968 underströk dåvarande chefen för justitiedepartementet betydelsen av att hyresmark­naden tillfördes en kvalificerad, statlig nämndorganisation som i relativt obundna former kunde vara verksam för att bUägga hyrestvister, innan de drogs inför domstol. Stor vikt lades vid att hyrestvisterna ofta kräver ett relativt snabbt avgörande. Betydelse tiUmättes också kostnadssyn­punkten.

Utan tvivel har det av handläggningsregler tämligen obundna hyres­nämndsförfarandet lett till att hyrestvisterna i första instans har kunnat lösas förhållandevis enkelt, snabbt och billigt. Som regel har också par­terna godtagit hyresnämndernas avgöranden. Inte minst vid behand­lingen av de ofta ganska komplicerade bruksvärdemålen har det infor­mella förfarandet vid hyresnämnderna under medverkan av företrädare för hyresmarknadens partsorganisationer visat sig ändamålsenligt. Där­emot kan erfarenheterna av den nuvarande ordningen för överprövning av hyresnämndernas avgöranden i bruksvärdemål inte anses ha varit lika positiva.

Tanken bakom den ordning som infördes genom 1968 års reform var att i bruksvärdemålen prövningsförfarandets tyngdpunkt skulle ligga i

Prop. 1974:151

78

hyresnämnderna. Dessa skulle relativt snabbt utveckla en enhetlig praxis som skulle göra vägledande avgöranden från en överinstans överflödiga. Därigenom skulle också det enskilda avgörandet komma att sakna större allmänt intresse. Frärast av rättssäkerhetsskäl öppnades emellertid möj­lighet att få nämndernas avgöranden i bruksvärdemål överprövade vid allmän underrätt (nuraera fastighetsdomstol). Överprövningen skulle ha en renodlat rättslig karaktär.

Den diskussion som har förts rörande behovet av att kunna fullfölja talan mot fastighetsdomstols dom i bruksvärdemål visar att utvecklingen inte har blivit den förutsatta. Otvivelaktigt har i viss omfattning skilda uppfattningar rörande principerna för fastställande av bmksvärdehyror komrait till uttryck i oUka fastighetsdomstolsavgöranden. Det har av många upplevts som en allvarlig brist i det nuvarande prövningssystemet att det saknas möjlighet att genom en central högsta instans få till stånd en enhetiig rättstiUämpning. Som en ersättning härför har vissa avgöran­den i braksvärdemål, särskilt av Stockholms fastighetsdomstol, blivit mycket uppmärksammade och uppfattats som vägledande för hyressätt­ningen för andra lägenheter. Detta strider emellertid som framgått mot den roll som fastighetsdomstolarna vid tillkomsten av det nuvarande prövningssystemet förutsatts skola spela och för vilken deras organisa­tion avpassats. Det nuvarande systemet med ett stort antal slutinstanser i bruksvärdemålen, huvudsakligen inrättade för rättslig bedömning, upp­fyller alltså inte det behov av auktoritativa och vägledande avgöranden som visat sig föreligga.

Efter 1968 års reform har hyresnämnderna fått åtskilliga andra upp­gifter än de egentliga hyresärendena, dvs. ärenden enligt hyreslagen och hyresregleringslagen. Instans- och fullföljdsordningen är inte enhetlig för de olika ärendekategorierna. 1 vissa fall skall hyresnämndens avgö­rande klandras till fastighetsdomstol genom ansökan om stämning. I andra fall skall hyresnämndens beslut angripas genom besvär hos dom­stolen. Vissa frågor kan överklagas från hyresnämnd till fastighetsdom­stol och från denna via hovrätt till högsta domstolen. I andra ärenden gäller att talan mot hyresnämndens avgöranden i stället skaU föras direkt hos Svea hovrätt. ÄtskUliga frågor av processuell karaktär prövas i sista instans av fastighetsdomstol, medan t. ex. fråga om utdömande av pro­cessuellt vite kan föras ända upp till högsta domstolen. Nuvarande be­stämmelser om fuUföljd mot hyresnämnds avgöranden kan inte sägas fylla befogade anspråk på enkelhet och överskådlighet.

Utvecklingen under senare år på bostadsmarknaden kännetecknas av att organisationerna fått ett allt större inflytande. Ett uttryck härför är bl. a. de år 1971 beslutade ändringarna i hyresregleringslagen angående fastsiällelse eller ändring av bashyra vilka innebär att bashyra i första hand skall fastställas efter överenskommelse mellan hyresmarknadens or­ganisationer. Ett viktigt inslag i den nuvarande hyresnämndsorganisatio-

Prop. 1974:151

79

nen är alt parterna på bostadsmarknaden är representerade också i hy­resnämnden. När det gäller ärenden enligt hyresregleringslagen och ärenden enligt bristortlagen finns sådan representation även i slutin­stansen, statens hyresråd. Andra ärenden, som ankommer på hyres­nämnd, prövas däremot i sista hand av allmän domstol utan att det finns någon representation i domstolen för parterna på bostadsmarknaden. Detta har ansetts vara en påtaglig svaghet hos det nuvarande prövnings­systemet, framför allt i fråga om braksvärdemålen och mål enligt bo­stadssaneringslagen (BSL).

För att komma till rätta med de olägenheter som har angetts i det föregående har hyresprocesskommittén i betänkandet (Ds Ju 1973: 3) Bostadsdomstolen, Överinstans till hyresnämnd, lagt fram förslag om att det skall inrättas en ny, för hela riket geraensam myndighet för över­prövning av hyresnämnds avgöranden. Myndigheten, som föreslås få namnet bostadsdorastolen, är enligt förslaget sista instans i ärenden som anhängiggörs hos hyresnämnd. 1 bostadsdomstolen skall enligt förslaget ingå lagfarna ledamöter och ledamöter utsedda efter förslag av de be­rörda organisationerna på bostadsmarknaden. I mål med inslag av tek­niska frågor, t. ex. bostadssaneringsmål, skall en av de lagfarna ledamö­terna kunna bytas ut mot ledaraot med teknisk utbUdning och erfaren­het av värderings- och byggnadsteknik. Enligt förslaget är rättegången i bostadsdomstolen i princip skriftiig. Domstolen kan dock hålla för­handling bl. a. för att ta upp muntlig bevisning och hålla syn.

Kommitténs förslag har i huvudsak fått ett positivt mottagande under remissbehandlingen. Förslaget om inrättande av en specialdomstol för prövning av de tvister som börjar i hyresnämnd tUlstyrks av bl. a. Hy­resgästernas riksförbund, fastighetsägareförbundet och SABO liksom även av flera hyresnämnder och Svea hovrätt. Framför allt från dom­stolshåll fraraförs emellertid invändningar mot tanken att inrätta en spe­cialdomstol. De kritiskt inställda remissinstanserna anser allmänt att förutsättningar för en enhetlig rättstillämpning kan skapas också om hy­resnämnds avgöranden överprövas inom det allmänna domstolsväsen­det. Det anses inte föreligga tillräckliga skäl för att ifråga om de målka­tegorier som förslaget avser göra avsteg från den allmänna principen att mål skall handläggas av allmän domstol. De nu berörda remissinstan­serna hävdar även att det är möjligt att inora ramen för det allmänna domstolsväsendet tillgodose önskemålet ora raedverkan i rättsskipningen av företrädare för intresseorganisationerna.

För egen del vUl jag först framhålla att hyrestvister redan nu delvis handläggs utanför de allmänna domstolamas ram. Bara vissa hyrestvister prövas av allmän domstol, fastighetsdomstol, t. ex. sådana som rör fråga om giltigt hyresavtal föreligger, om underhåU och reparation av lägenhet eller om hyresrätt har förverkats. I andra frågor är som framgår av det förut anförda hyresnämnd första instans. Under remissbehandlingen har

Prop. 1974:151

80

den tanken framförts att hyresnämnderna skulle inordnas i fastighets­domstolarna. Jag är inte beredd att överväga en sådan ordning. Som jag har nämnt förat har hyresnämndema fungerat väl. De omfattas av par­ternas och dessas organisationers förtroende. Att under sådana orastän­digheter ändra grundläggande förutsättningar för hyresnämndernas or­ganisation bör inte komma i fråga. Härtill kommer att det numera torde vara allmänt bekant för hyresgästema att de kan gå tUl hyresnämnden med hyrestvister som utlösts genom uppsägning. Avskaffas hyresnämn­derna och integreras de i fastighetsdomstolarna kan därför, åtminstone övergångsvis, betydande osäkerhet uppkomma hos allmänheten om vad som egentligen gäller.

Utgångspunkten måste alltså erUigt min mening vara att det avsteg från ett sammanhållet domstolsväsende som inrättandet av de statiiga hyresnämnderna innebar skall bestå. Det kan enligt min mening med visst fog ifrågasättas om inrättandet av en specialdomstol som överin­stans innebär ett mer betydande avsteg från principen om ett samman­hållet domstolsväsende än det som gjordes genom 1968 års reform. Man utgick nämligen då, som jag förut nämnde, från att tyngdpunkten i prövningsförfarandet i framför allt braksvärdemålen skulle ligga hos hy­resnämnderna. Utvecklingen har nu blivit en annan än den som förut­sattes då reformen infördes. Fastighetsdomstolarnas avgöranden har fått större tyngd än man då räknade med. I detta nya läge kan det enligt min mening ifrågasättas om inte ett inrättande av en specialdomstol för överprövning av hyresnämnds avgöranden i ärenden enligt hyreslagen i själva verket innebär ett fullföljande av tankarna bakom 1968 års re­form.

Av vad som har anförts förut framgår att det är angeläget att den sakkunskap och erfarenhet angående hyresförhållanden som finns repre­senterad hos hyresmarknadens organisationer i största möjliga utsträck­ning utnyttjas vid prövning av hyrestvister. Den partsrepresentation sora redan finns i hyresnämnderna är enligt min raening därvidlag inte till­räcklig. Erfarenheten har visat att det vid överprövning av hyresnäran-dernas avgöranden inte blir fråga om en renodlad rättslig bedömning vil­ket förutsattes vid 1968 års reform. Även i överinstanserna förekomraer i betydande utsträckning mera skönsmässiga bedömningar av en typ som gör det särskUt angeläget att hyresmarknadens organisationer kan få inflytande vid avgörandet. SärskUt braksvärdemålen och sanerings­målen berör nära organisationerna och kräver dessutom specieU sak­kunskap och hyrespolitisk överblick.

Under remissbehandlingen har gjorts gällande att det skulle vara möj­ligt att låta företrädare för hyresmarknadens partsorganisationer med­verka i rättsskipningen vid de allmänna domstolarna. I dessa finns f. n. vissa ej lagfarna ledamöter, i första hand då nämndemän i underrätt och i andra hand särskilda ledamöter i vissa specialmål t. ex. vissa patent-

Prop. 1974:151

81

mål och sjörättsmål. Dessa ej lagfarna ledamöter intar emellertid en helt annan ställning än sådana ledamöter som är knutna till den ena eller andra partens mtresseorganisation. Att införa intresserepresentanter i det allmänna domstolsväsendet skulle därför utgöra en nyhet av princi­piell betydelse. Jag är, i likhet med kommittén, inte beredd att nu för­orda en sådan ordning.

Av det anförda framgår att flera vägande skäl kan anföras tUl stöd för kommitténs förslag att tillskapa en särskUd överinstans, en bostads­domstol. Av stor betydelse i sammanhanget är givetvis att partsorganisa­tionema på hyresmarknaden, liksom även vissa hyresnämnder och domstolar, godtagit kommitténs förslag i den delen. De betänkligheter av främst principiell natur som kan anföras mot tanken att bryta ut de ifrågavarande hyresmålen från det allmänna domstolsväsendet och överföra dem till en specialinstans har enligt min mening inte en sådan tyngd att man för den skull bör avstå från att genomföra kommitténs förslag. I sammanhanget bör även påpekas att en specialdomstol torde komma att betraktas av partema på hyresmarknaden som mer auktorita­tiv än t. ex. en hovrätt eller en hovrättsavdelning med särskild samman­sättning.

Mot den av kommittén föreslagna prövningsordningen kan emellerlid riktas en invändning av något annat slag än de som förut berörts. Som det nu är kan parterna få ett avgörande av hyresnämnd överprövat av fastighetsdomstol. Några större svårigheter för parterna att inställa sig vid dorastolen föreligger normalt inte, eftersom fastighetsdomstolarna i regel är förlagda till någon större ort inom länet. Sker överprövningen i stället i en för hela riket gemensam dorastol förändras situationen. I de mål där muntlig förhandling behövs också i överinstans får antingen parterna och andra som skall närvara resa till kansliorten eller också får domstolens ledamöter hålla sammanträde på den ort där lägenheten och normalt även parterna finns. Della förhållande kan emellertid inte åbe­ropas som stöd för att alternativet med en prövning inom allmänna domstolsväsendet med exempelvis en hovrätt som slutinstans är över­lägset den av kommittén förordade ordningen. I båda fallen kommer nämligen slutinstansen att bli en för riket gemensam instans.

De svårigheter av nyss antydd art som uppkommer när en central slutinstans inrättas behöver inte bli särskilt stora, om överrättsprocessen blir skriftiig, vilket kommittén har förutsatt. Som några remissinstanser framhåUit kan emellertid utvecklingen bli den att rent skriftligt förfa­rande inte kan användas i den stora utsträckning kommittén för sin del har räknat med. Detta gäller särskilt om dorastolen i överensstämmelse med kommittéförslaget skall pröva även förlängningsmålen. De svårig­heter som detta kan medföra antingen för parterna i form av resor till domstolens kansliort eller också för domstolen i form av ökat antal sam­manträden utanför kansliorten bör eraellertid kunna avhjälpas om man

6    Riksdagen 1974. 1 saml Nr 131

Prop. 1974:151

82

gör vissa jämkningar i kommitténs förslag. Som jag kommer att utveck­la närmare i det följande bör det tiU en början vara möjligt för dom­stolen att i större utsträckning än kommittén föreslår arbeta i en mind­re sammansättning. I viss utsträckning bör det också vara möjligt att ulse intresseledamöter eller ersättare för sådana från olika delar av landet. Behovet av förhandling utanför kansliorten kan minskas genom före­skrifter om särskild besiktning och om dokumentation av vad som iakt­tagits vid sådan besiktning i förra av fotografier, fUmupptagning, skisser m. m. Under sådana omständigheter anser jag att det inte behöver möta några betänkligheter att lämna det nuvarande systemet med ett stort antal slutinstanser för att i stället övergå till en ordning med en enda för riket gemensam överinstans.

I enlighet med det anförda föreslår jag att en ny myndighet för över­prövning av hyresnämnds avgöranden inrättas och att i denna skall ingå representanter för partsorganisationerna. Myndigheten bör, sora kom­mittén förordat, benämnas bostadsdomstolen.

Jag övergår härefter till att behandla frågan om vilka ärenden som bör kunna överklagas från hyresnämnd till bostadsdomstolen.

Jag biträder kommitténs förslag att överprövningen av braksvärdemå­len läggs på bostadsdomstolen.

Kommitténs förslag att förlängningstvisterna skall prövas av bostads­domstolen har godtagits av det stora flertalet remissinstanser, däribland Hyresgästemas riksförbund, fastighetsägareförbundet, SABO, Svea hov­rätt och majoriteten i ett par tingsrätter. Kritik har emellertid också framförts, främst från domstolshåll. Kritiken går bl. a. ut på att förläng­ningstvister inte lämpar sig för skriftlig process, att det med hänsyn tUl behovet av muntlig förhandling är olämpligt att förlägga överpröv­ningen till ett för hela riket geraensarat prövningsorgan och att det från rättssäkerhetssynpunkt inte är tillfredsställande att talerätten begränsas till bara två instanser.

För egen del gör jag följande bedöraning. Mellan förlängnings- och vUlkorstvister råder obestridligen ett nära saraband. I de fall hyresvär­den vill få till stånd en omprövning av villkoren, i praktiken i första hand hyran, är han hänvisad till att säga upp hyresavtalet. Uppsägningen måste formeUt gälla hyresförhållandets upphörande även om hyresvär­dens avsikt endast är att få till stånd omprövning av villkoren. Det före­kommer att hyresvärden yrkar i första hand att avtalet skall upphöra att gälla vid hyrestidens utgång och i andra hand att hyresvUlkoren skall ändras. Detta samband mellan de olika tvistefrågorna talar för ett enhet­ligt fullföljdssystem.

Under remissbehandlingen har gjorts gällande att sambandet bör kunna brytas genom att man inför olika procedurer för det fall att hy­resvärden vill att hyresförhållandet skall upplösas och det fall att han vill få villkoren ändrade. Frågan om en sådan differintierad besittnings-

Prop. 1974:151

83

skyddsprocedur har övervägts tidigare (jfr SOU 1961:47 s. 108, SOU 1966: 14 s. 296 och prop. 1973: 23 s. 109). Man har därvid inte funnit skäl att införa en sådan ordning på hyresvärdsidan. Ett skäl är att man inte gärna kan undvara bestämmelser som i avflyttningsfallen ger hyres­värden möjlighet att påkalla jämkning av villkoren för den händelse hy­resgästens förlängningstalan skulle bifallas. Sett från fullföljdssynpunkt är därmed inget vunnet med den ifrågasatta ordningen. Detsamraa gäller också i de fall där båda hyresparterna säger upp avtalet, hyresvärden för avflyttning och hyresgästen för vUlkorsändring. Man har därför att utgå från att det råder ett nära samband mellan förlängnings- och villkorsfrå­gorna. Det talar för att enhetliga fullföljdsbestämmelser bör gälla för de båda kategorierna av frågor.

Avgörande för kommittén vid dess ställningstagande till frågan ora förlängningsmålens behandling i fullföljdshänseende har varit att en uppdelning i fullföljdshänseende av förlängnings- och vUlkorstvister ska­par avsevärda problem som man inte får, om frågoma liksom f. n. hålls samman. Jag kan för egen del instämma i vad kommittén anför i denna del. Med ett differentierat fullföljdssystem blir det således nödvändigt att också göra en åtskillnad mellan olika slags hyresvUlkor. Sålunda bör tvist om villkor som rör hyrans storlek eller annars kan anses innefatta ekonomisk förpliktelse för hyresgästen överprövas av bostadsdomstolen, medan tvist om övriga hyresviUkor, däribland sådana som har samband med förlängningsfrågan såsom vUlkor som rör hyrestiden eUer uppsäg­ningstiden, fullföljas tUl den instans som har att pröva förlängningsfrå­gan. Det processuella samspelet mellan de ohka frågorna blir obestridli­gen invecklat och måste för parterna te sig främmande och delvis för­virrande.

Enligt min mening behövs med ett differentierat fullföljdssystem dessutom regler som bevarar parten vid hans talerätt för den händelse han på grund av otydlig eUer rent av oriktig fullföljdshänvisning fullföl­jer talan såvitt gäller visst villkor hos fel instans. Jag delar också kom­mitténs uppfattning att ordningen vid ett differentierat fullföljdssystem bör vara att hyressättningsfrågan inte prövas förrän förlängningsfrågan är avgjord slutiigt. Ett system med villkorat avgörande i hyressättnings­delen är inte godtagbart. Som kommittén anger kan det enligt den an­givna ordningen inträffa att hyressättningsfrågan alltjämt är anhängig i en instans trots att hyresgästen har lämnat lägenheten. Det anförda visar enligt min mening att systemet blir invecklat och svåröverskådligt, om förlängnings- och vUlkorstvister delas upp i fullföljdshänseende. Jag biträder vidare i stort sett kommitténs synpimkt att det behövs särskil­da regler som möjliggör för hyresgästen att frånträda ett hyresav­tal, som har förlängts av en instans på hans begäran, om utgången i hy­ressättningsdelen i en annan instans blir att hyresgästen får högre hyra än den som har utgått förat.

Prop. 1974:151

84

Vad som har anförts i det föregående talar med betydande styrka för att förlängnings- och hyressättningstvisterna hålls samman även vid fiUl­följd. Fördelarna med en sammanhållen och enhetlig instans- och full­följdsordning är enligt min mening stora. I likhet med flertalet remiss­instanser kan jag inte finna att ett genomförande av förslaget kan inne­bära några risker från rättssäkerhetssynpunkt. Med en lämplig utformning av bestämmelserna om bostadsdomstolens sammansättning och om för­farandet vid denna kan den föreslagna fullföljds- och instansordningen inte från nu angivna synpunkter sägas innebära någon försämring jäm­fört med nuvarande prövningsordning. De farhågor för det som uttalats under remissbehandlingen från ett par håll anser jag vara ogrundade. Jag förordar därför att överprövningen av förlängningstvisterna förläggs tUl bostadsdomstolen.

Som kommittén föreslagit utan erinran från remissinstansernas sida bör även tvister om överlåtelse av hyresrätt till samboende (34 § hyres­lagen) och om överlåtelse av hyresrätt till lokal (36 § hyreslagen) föras från hyresnämnd till den nya överinstansen.

Enligt kommittéförslaget skall bostadssanerings- och tvångsförvalt­ ningsfrågor prövas av bostadsdomstolen. Även om det kan sägas före­ligga vissa likheter mellan sådana mål, å ena, och exempelvis expropria-tionsmål, som också innehåller frågor av ekonomisk och teknisk art, å andra sidan, bör bostadsdomstolen kunna ges en sådan sammansättning att den blir lämpad att pröva också dessa tvister. Av särskild betydelse blir därvid att, enligt vad jag förut föreslagit i fråga om bostadsdomsto­lens sammansättning, representanter för partsorganisationerna kommer att medverka i överprövningen av frågor enligt BSL och TvL. Också det föreslagna tvåinstanssystemet innebär enligt min mening en betydande vinning i förhållande tUl vad som gäller f. n. I likhet med så gott som alla remissinstanser ansluter jag mig därför till kommitténs förslag på denna punkt.

Kommittéförslaget innebär att vissa tvister enligt bostadsrättslagen, vUka f. n. prövas av hyresnämnd såsom första instans, skall avgöras slut­ligt av bostadsdomsiolen. I den del förslaget avser tvister som rör hyres­sättningsfrågor (7 § sista stycket bostadsrättslagen) har förslaget lämnats utan erinran av remissinstanserna. Därmot har kritik framförts mot för­slaget att tvist ora medlemskap i bostadsrättsförening (52 § bostadsrätts-lagen) och godkännande av stämmobeslut i visst fall (60 § första stycket 1 bostadsrättslagen) skall prövas av bostadsdomstolen i stället för såsom f. n. av de allmänna domstolarna. För egen del vill jag till en början bi­träda förslaget att bostadsdomstolen skall slutligt pröva hyressättnings­frågor enligt bostadsrättslagen. Enligt min mening får det vidare anses vara till fördel både från enskild och allmän synpunkt att låta även frå­gor om medlemskap och godkännande av stämmobeslut gå till bostads­domstolen. Genom en sådan ordning kan domstolens speciella kunskap

Prop.1974:151

85

beträffande hyres- och boendefrågor utnyttjas. Detta gäller särskilt om, som jag kommer att föreslå i det följande, intresseledamöter som är förtrogna raed förvaltning av bostadsrättsfastighet eller med bostads­rättshavares förhållanden skall medverka i domstolen vid handläggning av sådana frågor. Prövning av förenings vägran att bevUja medlemskap åt den som har förvärvat bostadsrätt innefattar dessutom företrädesvis en skälighetsbedömning. Jag biträder alltså koramitténs förslag i denna del. Jag har däremot inte funnit anledning biträda etl under remissbe­handlingen framfört förslag om att även tvister om medlemskap i ekono­misk förening, i vilken andel i föreningen är förenad med hyresrätt, prö­vas slutligt av bostadsdomstolen.

Jag biträder koramitténs förslag att ärenden enligt hyresregleringsla­gen och bristortiagen överförs från statens hyresråd till bostadsdomsto­len. Jag godtar också förslaget att vissa processuella beslut som med­delas av hyresnämnd (se närmare avsnitt 2.2) skaU prövas slutligt av bostadsdomstolen.

Som har anförts förut läggs i prop. 1974:150 fram förslag till ytterliga­re ändringar i hyreslagstiftningen. Förslagen går samraanfattningsvis ut på dels att ge hyresgästerna ökat boendeinflytande, dels att överbrygga övergången från hyresregleringen, som föreslås avvecklad vid utgången av september 1975, till hyreslagens bruksvärdesystem. Förslagen medför bl. a. att hyresnämnderna tillförs nya prövningsuppgifter. Till att börja med skall hyresgäst kunna utverka vitesförläggande för hyresvärden att ombesörja reparation av lägenheten eller utrymme eller anordning i huset, s. k. reparationsföreläggande (16 § andra stycket hyreslagen i lydelsen enligt prop. 1974: 150). Förelagt vite skaU kunna utdömas av hyresnämnden (62 § andra stycket hyreslagen i förslaget). Vidare före­slås hyresgäst få rätt att på egen bekostnad och utan föregående sam­tycke utföra målning, tapetsering och därraed jämförlig åtgärd i sin lägenhet (jfr 24 a § hyreslagen i förslaget). Minskar därigenom lägen­hetens bruksvärde, skall hyresvärden ha rätt tUl ersättning. Sådan er­sättningstalan skall enligt förslaget prövas av hyresnämnd. De an­givna ändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari 1975. I fullföljds­hänseende föreslås som ett provisorium i avvaktan på alt bostadsdom­stolen inrättas att talan mot hyresnämnds beslut i fråga om reparations­föreläggande eller om utdömande av vite som sådant föreläggande har förenats med skaU föras genom besvär hos Svea hovrätt. Däremot skall hyresnämnds beslut i fråga om skadestånd kunna angripas genom klan­der hos fastighetsdomstol. Ytterligare skall enligt prop. 1974: 150 i angivna komrauner hyresnämnd vid vite kunna förbjuda fastighetsägaren att vidta vissa åtgärder beträffande hyresfastighet och i vissa situationer, när hyresgästerna har motsatt sig att viss åtgärd företas, medge åtgärden (2 a § BSL enligt förslaget). Nämndens beslut i sådana frågor

Prop. 1974:151

86

skall kunna överklagas på motsvarande sätt som gäller t. ex. beslut i fråga om upprustningsåläggande, dvs. genom besvär hos Svea hovrätt. Också de frågor som har antytts i det föregående bör enligt min mening lämpligen överprövas av bostadsdomstolen.

De prövningsärenden som kan aktualiseras genom den i det föregåen­de nämnda övergångsregleringen med anledning av hyresregleringens aweclding vid utgången av september 1975 gäller hyressättningen. Det är naturligt att hyresnämnds beslut i sådana ärenden får överklagas till bostadsdomstolen. Det i prop. 1974: 150 framlagda förslaget tUl över­gångslag har utarbetats med utgångspunkt i att bostadsdomstolen trätt i verksamhet, när lagen träder i kraft.

Hyresrådets majoritet och fastighetsägareförbundet har föreslagit att det nuvarande förbudet mot fullföljd av hyresnämnds beslut angående lägenhetsbyte (35 § hyreslagen) och ärende om upplåtelse i andra hand av lägenhet (40 § hyreslagen) upphävs. Det viktigaste motivet att ta bort fullföljdsbegränsningen är enligt fastighetsägareförbundet de komplika­tioner som den nuvarande ordningen ger upphov tUl när bytes- eller upplåtelsefråga är sammankopplad med förlängningsfråga. Enligt min mening är rättsläget på denna punkt alldeles klart. Om hyresnämnden dels bifaller hyresgästens förlängningstalan, dels lämnar raedgivande tUl överlåtelse av hyresrätten, övertar den nye hyresgästen hyresrätten som den är i förste hyresgästens hand, dvs. i den angivna situationen med risk för att överinstansen ändrar nämndens beslut i förlängningsdelen och ogillar förlängningstalan. Också i processuellt hänseende träder den nye hyresgästen i den förres ställe. I rättegången i överinstansen blir han således hyresvärdens motpart.

Enligt min mening finns det inte något skäl att frångå den vid 1973 års reform intagna ståndpunkten (se prop. 1973: 23 s. 136) att hyres­nämnds avgörande i de nu behandlade fallen inte får överklagas. Jag återkommer till frågan i specialmotiveringcn under 13 § nämndlagen.

Jag delar kommitténs och ett par av rem.issinstansernas synpunkt att mycket talar för att motsvarande instans- och fullföljdsordning som nu föreslås för hyresärenden också genomförs beträffande arrendeärenden. Frågan behöver emellertid utredas närmare. Jag är därför f. n. inte be­redd att ta ställning till frågan om instans- och fullföljdsordningen i ar­rendetvister.

Kommittén har i sitt betänkande vidare berört frågan om ytterligare målkategorier än som hittUls behandlats bör prövas i första instans av hyresnämnd. De överväganden som kommittén har ägnat frågan har mynnat ut i slutsatsen att så inte bör ske. Vad som kommittén har an­fört i denna del har i allmänhet godtagits under remissbehandlingen. Enligt SHIO och Sveriges köpmannaförbund bör dock övervägas att på hyresnämndema och bostadsdomstolen lägga prövningen av frågor om skadestånd till lokalhyresgäst för obefogad uppsägning. Ett skäl för den

Prop. 1974:151

87

ordning som sålunda förordas är att hyresnämnd har att medla i tvist mellan hyresvärd och lokalhyresgäst om förlängning och att förläng­nings- och skadeständsfrågorna förhandlingsmässigt ofta hör samman.

I vissa mål, t. ex. tvist om bestämmande av hyra enligt 19 a §, ersätt­ning till lokalhyresgäst enligl 57 § och jämkning av hyresvUlkoren enligt 64 §, allt hyreslagen, samt tvist om förverkande av hyresrätt i vissa fall, när förverkandeanledningen är annan än dröjsmål med hyresbetalning, skulle det otvivelaktigt vara värdefullt, om partsorganisationernas före­trädare kunde medverka i prövningen. Det finns också vissa andra skäl som talar för den ifrågasatta ordningen. A andra sidan företer de all­männa hyresmålen stora likheter med andra tvister mellan enskilda som det ankommer på allmän domstol att pröva. Enligt min mening är det tveksamt om det finns tillräckliga skäl att föra de allmänna hyresmålen till hyresnämndernas och bostadsdomstolens prövning. Jag är åt­minstone inte f. n. beredd att föreslå någon förskjutning mellan fastig­hetsdomstolarnas och hyresnämndernas kompetensområden. De under remissbehandlingen framförda förslagen att förlägga prövningen av tvist om ersättning enligt 19 a § eller om skadestånd till lokalhyresgäst en­ligt 57 § hyreslagen till hyresnämnd kan jag därför inte biträda. Den av DON berörda frågan om formerna för prövning av mål om lagsökning eller betalningsföreläggande avseende hyra får övervägas i annat sam­manhang.

Kommittéförslaget upptar inte bestämmelser om begränsning av möj­ligheten för part att fuUfölja talan hos bostadsdomstolen. Det ger mig anledning framhålla följande. Vid inrättandet av de nuvarande hyres­nämnderna utgick man från atl tyngdpunkten i prövningsförfarandet skulle ligga hos dem. Uppenbarligen har parterna fått förtroende för hyresnämnderna och utvecklingen har blivit den som förutsattes. Sålun­da har fullföljd genom klander till fastighetsdomstol skett i något mindre Un 10 % av hyresnämndsärendena under år 1972 för landet i dess hel­het. Den reform av instans- och fullföljdsordningen som inrättandet av bostadsdomstolen innebär är inte avsedd att medföra någon förändring härvidlag. Avsikten med den förordade reformen är i första hand att skapa förutsättningar för enhetlig rättstillämpning på hithörande rätts­områden. Häri ligger att bostadsdomstolens huvudsakliga uppgift bör vara att fungera som prejudikatinstans och genom rättsskapande verk­samhet leda rättsutvecklingen på området. Skulle det framledes visa sig att överklagandefrekvensen ökar i förhållande till vad som gäller f. n., får det övervägas om inle någon form av fullföljdsbegränsning måste införas, t. ex. dispensprövning.

Prop. 1974:151

88

8.2 Bostadsdomstolens sammansättning m. m.

I fråga om den nya överinstansens sammansättning innebär kommitté­förslaget sammanfattaingsvis följande.

I avgörandena skall i princip alltid delta lagfarna ledamöter utan an­knytning tUl partsorganisationerna, juristledamöter och ledamöter som utsetts efter förslag av de berörda partsorganisationema, intresseleda­möter. I mål med inslag av tekniska frågor skall en av juristledamötema kunna ersättas av s. k. teknisk ledamot. Enligt huvudregeln skall dom­stolen bestå av tre juristledamöter eller i förekommande fall av två juristiedamöter och teknisk ledamot och fyra intresseledamöter, av vilka två utsetts efter förslag av den ena sidans intresseorganisation och två efter förslag av intresseorganisation på den andra sidan.

Enligt förslaget skall enklare besvärsmål kunna avgöras i en mindre sammansättning. I denna skall domstolen bestå av två juristledamöter och två intresseledamöter, en från vardera sidan. I den mindre samman­sättningen skall juristiedamot inte kunna ersättas av teknisk ledamot. Domstolen får enligt förslaget pröva och avgöra mål i den mindre saramansättningen bara när muntlig förhandling inte finnes påkallad och minst tre av de fyra ledamöterna är ense om beslutet. Var och en av ledamöterna i den mindre saramansättningen skall kunna begära att målet prövas i den slörre sammansättningen. Slutiigen föreslås att jurist-ledamot skall på domstolens vägnar få vidta förberedande åtgärd och pröva fråga om avskrivning.

1 likhet med flertalet remissinstanser kan jag i stort sett ansluta mig till kommitténs förslag om bostadsdomstolens sammansättning. Med hänsyn lill att domstolen kommer att få pröva dels lämplighets- eller skälighetsfrågor som föratsätter hyres- och bostadspolitisk överblick, dels frågor av rent rättslig natur får förslaget i denna del anses vara i huvudsak väl avvägt. Enligt min raening borgar de föreslagna samman-sättningsreglema för att frågoma blir allsidigt belysta inom domstolen. Jag vill emellertid något beröra elt par invändningar som under remiss­behandlingen riktats mot förslaget i denna del.

Domareförbundet har uttalat att det är onödigt och olämpligt att ha en så stor domstol som kommittén föreslagit. För egen del vill jag framhålla att en av huvuduppgifterna för domstolen är att tillskapa vägledande avgöranden på ifrågavarande rättsområde. Mot bakgrunden härav kan det inte anses opåkallat att två intresseledamöter från vardera sidan deltar i avgörandet av mål som har principiell betydelse. Jag vill erinra om att detta motsvarar vad som gäller för arbets­domstolen.

Under remissbehandlingen har Svea hovrätt och advokatsamfundet kritiserat förslaget att juristiedamöterna skall kunna överröstas av in­tresseledamötema, när domstolen sammanträder i den större samman-

Prop. 1974:151

89

sättningen. Även på denna punkt ansluter eraellertid förslaget tUl vad som sedan lång tid gäller beträffande arbetsdomstolen. Den föreslagna ordningen ligger dessutom enligt min mening i linje raed den ställning på bostads- och hyresmarknaden som partsorganisationerna, inte minst genom hyreslagstiftningen, har kommit att inta. Den har också sedan länge gällt för det hyresreglerade området. Av hyresrådets sju ledamöter representerar nämligen fyra partsorganisationer på hyresmarknaden. Man måsle vidare hålla i minnet att intresseledamötema inte är och inte skall uppfattas sora intresserepresentanter i egentiig mening, dvs. som företrädare för endera partens intressen. De är meddomare som har att företa en objektiv bedöraning av samtliga fakta i målet utifrån sina särskilda kunskaper och erfarenheter. Eventuella farhågor för att sam­mansättningsreglerna skall kunna leda till att enskilda parter inte kan få sin sak förutsättningslöst prövad anser jag vara ogrundade. Det kan tilläggas att liknande invändningar inte har, såvitt är bekant, framförts mot hyresrådet.

I enlighet med det anförda ansluter jag mig tiU kommittéförslaget i den nu berörda delen.

En av remissinstanserna, hyresnämnden för Stockholms län, ifråga­sätter om det är påkaUat att tiUföra bostadsdomstolen teknisk ledamot i vissa fall. Också mot förslaget att teknikern skall kunna ersätta en av juristdomama framför hyresnämnden erinringar.

Otvivelaktigt innehåller raånga mål som domstolen kommer att få handlägga tekniska frågor. Enligt min mening är det ofrånkomligt alt domstolen i någon form tillförs sådana allmänna tekniska insikter som behövs för att domstolen skall kunna rätt bedöma argumentation och utredning av teknisk art. Som exempel på sådana mål nämner kom­mittén särskilt bostadssaneringsmål och vissa tvångsförvaltningsmål. En annan målkategori där medverkan av tekniker i domstolen ofta måste vara av värde är enligt rain mening braksvärdemålen. Den utbildning och erfarenhet som teknikern är avsedd alt ha kan antas i hög grad underlätta jämförelseprövningen. Jag vill i sammanhanget erinra om att fastighetsdomstolarna i ökande utsträckning handlägger hyressättnings-mål under medverkan av teknisk ledamot. Sora kommittén har funnit får det anses att den lämpligaste formen för teknikerns medverkan i bostadsdomstolen är att han ges ställning av ledamot. För att inte den önskvärda balansen mellan intresseledamöterna och övriga ledamöter i den större samraansättningen skall förryckas i raål, i vilka teknisk leda­mot ingår, bör som kommittén föreslår en av de tre juristledamötema utgå i teknikermål.

Mot förslaget i denna del har hyresnämnden vidare invänt att det ter sig mindre tUlfredsställande att, som kommittén fömtsatt, ordföranden ensam skall kunna avgöra om tekniker skall delta eller inte. Mot den föreslagna ordningen har jag för egen del inte någon erinran. Jag utgår

Prop. 1974: 151

90

emellertid från att även om ordföranden varmed avses den ledamot som vid målets handläggning och avgörande fungerar som ordförande ges den formella beslutanderätten han i tveksamma fall samråder med de andra juristledamötema och med intresseledamöter. Jag vill erinra om att motsvarande ordning som den jag föreslår gäller enligt lagen om fastighetsdomstol. Såvitt jag har mig bekant har inte någon erinran framföris mot lagen på den punkten.

Enligt kommitténs förslag skaU teknisk ledamot ha teknisk utbild­ning och erfarenhet av värderings- och byggnadsteknik. Förslaget har inte mött någon erinran under remissbehandlingen och även jag biträder det. Enligt min mening bör det dock vara tillräckligt att teknisk ledamot har erfarenhet antingen av värderingsteknik eller byggnadsteknik. I likhet med kommittén anser jag inte att några formella krav bör uppställas beträffande utbildningens nivå eller innehåll. Med hänsyn till arten av de tekniska frågor som kan komma upp i domstolen ligger det dock nära till hands att välja någon som har genomgått högre byggnadsteknisk utbildning.

I enlighet med vad som har anförts biträder jag kommitténs förslag i vad det rör medverkan av tekniker i bostadsdomstolen. Till frågan om vad som bör gälla i detta hänseende när domstolen handlägger mål i den mindre sammansättningen återkommer jag i det följande.

Enligt kommitténs förslag skall bostadsdomstolen handlägga och avgöra mål med olika uppsättning av intresseledamöler allt efter målets beskaffenhet. För det fall att domstolen skall avgöra mål i den större sammansättningen skaU enligt förslaget på fastighetsägaresidan delta företrädare för allmännyttiga bostadsföretag, enskilda fastighetsägare eller bostadskooperativa företag beroende på vad slags fastighet tvisten rör. På hyresgästsidan skall delta intresseledamöter som är förtrogna med bostadshyresgäslers förhållanden eller, vid prövning av fråga om överlåtelse av hyresrätt tiU lokal, näringsidkande hyresgästers förhållan­den. I bostadsrättstvister ersätts dessa intresseledamöter av sådana in­tresseledamöter som är förtrogna med bostadsrättshavares förhållan­den.

Kommitténs förslag i denna del har i allmänhet godtagits under remissbehandlingen. Under denna har dock framhållits att den före­slagna ordningen med flera kombinationer av intresseledamöter kan skapa svårigheter av praktisk natur. En remissinstans, Svea hovrätt, an­ser att inte flera grupper av intresseledamöter än som verkligen behövs bör ges representation i domstolen. Enligt hovrätten kan det inte anses påkallat med särskild representation för lokalhyresgäster, bostadsrätts­havare och förvaltare av bostadsrättsfastighet.

För egen del vUl jag tUl en början ansluta mig till förslaget såvitt rör bostadsdomstolens sammansättning i hyresmål som rör bostadshyres­gäster. Det kan däremot vara tveksamt om det är lämpligt att i bostads-

Prop. 1974:151

91

domstolen ha särskUd representation för de intressegrupper som Svea hovrätt har nämnt. Olägenheterna av att ha många grupperingar inom domstolen är framför allt av två slag. TUI att börja med skapar, som ock­så framhållits av andra rem.issinstanser än hovrätten, differentierade sammansättningsregler vissa praktiska svårigheter. Däratöver medför en sådan ordning risk för att vissa av ledamöterna får tjänstgöra så sällan i domstolen att de inte får erforderlig erfarenhet av domstolens verksarahet. De målkategorier i vilka enligt förslaget lokalhyresgäster, bostadsrättshavare och förvaltare av bostadsrättsfastighet bör ges sär­skild representation torde nämligen förekomma i domstolen i jämförel­sevis liten utsträckning. Emellertid förhåller det sig otvivelaktigt så att def i de mål om bostadsrätt, för vilka särskild representation föreslagits, kan uppkomma speciella frågor som kräver förtrogenhet med förvalt­ning av bostadsrättsfastighet respektive med bostadsrättshavares förhål­landen. Motsvarande gäller i fråga om de mål om överlåtelse av hyres­rätt tiU lokal som domstolen kan komma att fä pröva. I dessa fall står dessutom ofta betydande ekonomiska värden på spel. Enligt min mening får övervägande skäl anses tala för att ha särskild representation i bo­stadsdomstolen för de intressegrupper som har diskuterats nu. Härtill kommer alt de förut angivna olägenheterna bör kunna undanröjas till slor del. För det första bör det vara möjligt att till ledamöter i dom­stolen förordna personer med dubbel kompetens, t. ex. sådana som är väl förtrogna med såväl bostadshyresgästers som bostadsrättshavares förhållanden. Eventuellt kvarstående nackdelar av praktisk natur med den föreslagna ordningen bör rimligen kunna bemästras genom en om-sorgsfuU och god planering av domstolens arbete. Jag biträder därför kommitténs förslag i denna del.

1 överensstämmelse med vad kommittén, utan erinran från remiss­instansemas sida, har föreslagit bör riksorganisation för den berörda intressegruppen beredas tillfälle avge förslag, innan intresseledamot för­ordnas.

Förslaget att bostadsdomstolen skall kunna pröva vissa mål i en mindre sammansättning har i allmänhet gillats under remissbehand­lingen. Även jag biträder förslaget i princip. Som har anförts förat bör det emellertid övervägas om inte domstolen bör ges befogenhet att pröva mål i den mindre sammansättningen i större utsträckning än komraittén har föreslagit. En sådan jämkning av förslaget bedömer jag vara ofrånkomlig, om domstolen skall kunna fungera väl.

Den jämkning som enligt min mening bör göras är att man till en början tar bort den begränsning som ligger i den föreslagna föreskrif­ten att domstolen i den mindre sammansättningen inte får avgöra mål, om muntlig förhandling behövs. Tanken bakom de av kommittén före­slagna samraansättningsreglema har uppenbarligen varit att avgöranden av mera principell natur skall träffas av domstolen i den större samman-

Prop. 1974:151

92

sättningen, medan enklare mål, i vUka avgörandet kan antas sakna mera allmänt intresse, skall kvmna prövas i den mindre sammansättningen. Mot denna princip är självfallet ingenting att erinra, men jag är inte övertygad om att den föreslagna avgränsningen mellan de båda huvud­grupperna av mål på alla punkter är den mest ändamålsenliga. Likaväl som det kan finnas mål, inrymmande principfrågor, som kan avgöras utan muntlig förhandling, kan det finnas mål utan sådana frågor som kräver muntlig handläggning. Enligt min mening bör den diskuterade förutsättningen för att domstolen skaU få pröva mål i den mindre sam­mansättningen slopas. Om man, som jag förordar, inför den av kommit­tén föreslagna rätten för ledamot i den mindre sammansättningen att få målet avgjort i en större sammansättning, bör några invändningar från rättssäkerhetssynpunkt eller annars principiell natur inte kunna göras mot att möjlighetema för domstolen att pröva mål i den mindre sam­mansättningen vidgas på sätt som angetts i det föregående. Jag föreslår därför att bostadsdomstolen skall kunna avgöra mål i den mindre sam­mansättningen även om muntlig förhandling finnes vara påkallad.

Mot kommittéförslaget har under remissbehandlingen från något håll vidare invänts att föreskriften att bostadsdomstolen skall få avgöra mål i den mindre sammansättningen bara om tre av ledamötema är ense om såväl skälen som slutet torde förutsätta en fullständig föredragning och eventuell omröstning för att frågan huruvida domstolen i den mindre saramansättningen över huvud ar behörig att avgöra målet skall kunna besvaras. Vad som har anförts äger obestridligen sin rik­tighet. Vidgas möjlighetema för bostadsdomstolen att avgöra mål i den mindre sammansättningen på sätt jag har föreslagit i det föregående kan en föreskrift om på visst sätt kvalificerad majoritet i domstolen ibland leda till raindre tillfredsställande resultat. Jag tänker på det fallet att domstolen i den mindre sammansättningen har hållit förhandling kanske utanför kansliorten med ett inte obetydligt antal personer närvarande, varefter vid omröstning det befinnes att erforderlig enighet inte kan nås inom domstolen med följd att målet måste prövas i den större samraansättningen. Det kan då på grand av sammansättnings­reglerna bli nödvändigt att hålla ny förhandling men i annan samman­sättning. Delta är inte tillfredsställande. Någon regel motsvarande den av kommittén föreslagna gäller inte heller för arbetsdomstolens del. Jag föreslår att förslaget om kvalificerad majoritet inte genomförs. Någon risk för att intresseledamöternas ståndpunkter i frågor av prin­cipiell betydelse skulle få mindre vikt finns inte, eftersom mitt förslag samtidigt innebär att ledamot i den mindre sammansättningen aUtid kan få målet avgjort i den större sammansättningen.

En utvidgning av möjligheterna fÖr bostadsdomstolen att avgöra mål i den mindre samraansättningen aktualiserar också frågan om den tek­niske ledamotens tjänstgöring i domstolen. Enligt kommitténs förslag

Prop. 1974:151

93

skaU, som nämnts, teknisk ledamot inte kunna ingå i domstolen i den mindre sammansättningen. Med de sammansättningsregler sora jag har förordat i det föregående kommer det totala antalet mål som domstolen blir behörig att pröva i den mindre saramansättningen att bli avsevärt större än om kommittéförslaget skulle ha genomförts oförändrat i före­varande delar. Dessutom torde tekniker kunna användas i något större utsträckning än vad kommittén har föratsatt, t. ex. i åtskilliga braksvär­demål. Kan av formeUa skäl den tekniska ledamoten inte användas i den mindre sammansättningen, måste många mål som annars skulle ha kunnat avgöras i denna sammansättning tas upp av domstolen i den större sammansättningen. En sådan ordning kan allvarligt motverka syftet med de jämkningar i kommittéförslaget som jag har förordat i det föregående. Jag föreslår därför att möjlighet öppnas för domstolen att avgöra mål under medverkan av teknisk ledamot också i den mindre sammansättningen. På motsvarande sätt som föreslås gäUa när teknisk ledamot skall ingå i den större samraansättningen bör en av juristleda­mötema ersättas av teknikera. I teknikerraål kommer bostadsdomstolen i den mindre sammansättningen således att bestå av en juristledamot som ordförande, den tekniske ledaraoten och två intresseledaraöter. Skulle det någon gång förekomma mål med både rättsliga och tekniska frågor av svårbedömbar natur, finns alltid möjligheten att ta upp målet i den större sammansättningen.

Till frågorna om domstolens närmare organisation återkommer jag i ett följande avsnitt. Jag vUl här endast närana att jag biträder kom­mitténs förslag att bestäraraelsema om domstolens grundläggande or­ganisatoriska bestämmelser meddelas i en särskild lag, som lärapligen bör benämnas lagen om bostadsdomstol.

8.3 Förfarandet i bostadsdomstolen

Ett av målen för den reform av instans- och fullföljdsordningen som jag föreslår är alt få till stånd ett relativt snabbt, enkelt och billigt förfarande för överprövning av hyresnämnds beslut. A andra sidan måste mot bakgrunden av bl. a. att den föreslagna överinstansen skall vara slutinstans vissa formella regler uppställas i fråga om förfaran­det. Som kommittén har anfört är det av olika skäl önskvärt att man försöker finna ett regelsystem som åtminstone i sina konturer är en­hetligt för de olika målkategorierna. Till bUden hör vidare alt den nya överinstansen, bostadsdomstolen, koraraer att få handlägga mål och ärenden av mycket varierande beskaffenhet. Förfarandereglerna bör därför utformas så att de erbjuder tillräckligt utrymme för domstolen att i viss utsträckning anpassa handläggningen allt efter målens olika beskaffenhet.

Som   kommittén   anför,   kan   dessa   synpunkter   tillgodoses   genom

Prop. 1974:151

94

att förfarandet i bostadsdomstolen i stort sett utformas efter mönster av vad som gäller i fråga om förfarandet i besvärsmål i hovrätt. Att låta förfarandet bli i princip muntiigt skulle innebära olägenheier fram­för allt från kostnadssynpunkt. Jag föreslår därför att förfarandet görs i princip skriftligt men med möjlighet för domstolen att hålla muntiig förhandling, ta upp muntlig bevisning och hålla syn.

Under remissbehandlingen har från ett par håll uttalats farhågor för att det föreslagna förfarandet vid bostadsdomstolen kommer att leda till att hyresnämndsförfarandet blir mer komplicerat. Skall bo­stadsdomstolen i överensstämmelse med kommitténs intentioner funge­ra främst som en prejudikatinslans, är det enligt några remissinstanser risk för att utredningsarbetet får alltför stor omfattning i hyresnämn­derna.

Det är enligt min menmg angeläget att det av formella beslämmelser tämligen obundna hyresnämndsförfarandet inte ändras alltför mycket i tyngande riktning. Jag tror emellertid inte att man behöver befara en sådan utveckling, om kommitténs förslag jämkas något. Enligt kom­mittéförslaget är bestämmelsema i 50 kap. 25 § tredje stycket RB om begränsning av parts möjlighet att i överrätt åberopa ny omständig­het eller nytt bevis tillämpliga för förfarandet i bostadsdomstolen. Om man vidgar bostadsdomstolens möjligheter att ta upp ny bevisning i förhållande till vad som gäller i allmän överrätt, riskerar en part inte att i överinstansen förlora sin talan av formeUa skäl därför att han förebragt en ofullständig utredning vid hyresnämnden. Den risk som med kommittéförslagets uppläggning kan föreligga för att hyres­nämnderna belastas med onödig utredning bör rimligtvis i så fall minska. A andra sidan kan någon gång resultatet i stället bli att tyngdpunkten ligger i bostadsdomstolen i stället för i underinstansen. Detta är, som jag ser det, en olägenhet man får ta för att inte riskera en försämring av nämndförfarandet. För egen del tror jag emeUertid inte att ny utredning i nämnvärd omfattning kommer att anföras särskilt ofta i bostadsdomstolen i de målkategorier som denna enligt förslaget får att pröva. Jag förordar således att man inte ställer upp särskUda begränsningar i fråga om parts rätt att åberopa nya omstän­digheter eller nya bevis i bostadsdomstolen.

Detta innebär emellertid inte att jag anser att man kan helt avvara regler om i vad mån muntiig bevisning skall förebringas i bostads-domstolen. TUl en början bör, såsom kommittén förordat, bestämmel­serna i 50 kap. 23 § RB om skyldighet att ånyo höra part, vittne och sakkunnig, som hörts i underrätt, göras tillämpliga beträffande bo­stadsdomstolen. Vidare uppkommer frågan i vad mån nuvarande be­stämmelser i 13 § nämndlagen bör behåUas oförändrade. Dessa be­stämmelser innebär, att hyresnämnd i vissa tvister får anställa vitt­nesförhör och förhör under sanningsförsäkran endast om särskUda skäl

Prop.1974:151

95

föranleder det och part begär det. Kommittén har inte föreslagit nå­gon ändring i fråga om dessa begränsningar, vilket föranlett vissa re­missinstanser till påpekandet att förutsättningarna fÖr bevisupptagning blir olika i under- och överinstansema.

Enligt min mening bör frågan kunna lösas enligt följande. Den be gränsning i hyresnämnds befogenhet att ta upp muntlig, formell be­visning som ligger i kravet att part skall ha begärt parts- eller vittnes förhöret bör behållas. För hyresnämndernas del bör, liksom för bostads, domstolens del, i övrigt föreskrivas att nämnd respektive domstolen får höra vittne eller sakkunnig under ed eller motsvarande försäkran och part under sanningsförsäkran, om det är erforderligt för utredningen och bevisningen inte finnes kunna föras på annat sätt med avsevärt ringare besvär eller kostnad (jfr 35 kap. 7 § RB). I bostadsdomstolen bör motsvarande förutsättningar gälla för upptagande av bevisning genom syn på stället. Med sådana regler för rättegången, vilka i bo­stadsdomstolen är avsedda att gälla i stället för bestämmelsen i 50 kap. 25 § tredje stycket RB, behöver part inte riskera att få sin talan ogillad av överinstansen av formella skäl samtidigt som de ger domstolen jäm­förelsevis fria händer i sitt ställningstagande till frågan om erbjuden be­visning bör tillåtas eller inte. Den uppmjukning av den nuvarande bevis­upptagningsregeln i nämndlagen som mitt förslag innebär torde inte be­höva tynga nämndförfarandet i nämnvärd mån.

Jag vUl understryka att det är angeläget att hyresnämnderna noga överväger frågan om bevisupptagning och i första hand genom en aktiv processledning ser till att onödig utredning inte dras in i ären­det. Jag utgår också från att hyresnämnderna, där det är befogat, inte tvekar att begagna sig av den möjlighet att avvisa erbjuden bevisning som de av mig föreslagna bestämmelsema erbjuder.

Jag övergår härefter till att behandla vissa enskUdheter i de av kommittén föreslagna förfarandebestämmelsema.

Jag biträder kommitténs förslag att det nuvarande systemet med klander överges där det nu tUlämpas. Talan mot hyresnämnds beslut i de fall fullföljdsrätt till bostadsdomstolen föreligger bör således alltid '.öras genom besvär hos domstolen.

Beträffande de förutsättningar under vUka det skriftliga förfarandet bör kunna ersättas av eller kompletteras med muntligt förfarande delar jag, liksom det övervägande antalet remissinstanser, kommitténs uppfattning att muntlig förhandling bör kunna hållas dels då den kan antas vara till fördel för utredningen, dels om part begär att muntlig förhandling skall hållas och förhandlingen inte är obehövlig och inle heller särskilda skäl talar mot det. De föreslagna bestämmelserna överensstämmer i sak med 9 § förvaltningsprocesslagen (1971: 291).

Jag vUl understryka vad kommittén har framhållit, näraligen att det muntiiga  förfarandet  vid   bostadsdomstolen   inte   är   avsett   att   fylla

Prop. 1974:151

96

samma uppgifter som huvudförhandling i RB:s tvistemålsprocess. Det muntiiga förfarandet vid bostadsdomstolen syfiar således inte lill alt ensamt utgöra ett fullständigt beslutsunderlag utan i slällel alt vara ett komplement till det skriftliga förfarandet som tUlgodoser intresset av att målet blir utrett på lämpligt sätt. I överensstämmelse härmed bör den muntliga förhandlingen kunna begränsas till att gälla viss fråga som är uppe i målet. De båda handläggningsformerna bör inte uppfattas som alternativa i den meningen att de utesluter varandra. Det bör så­ledes vara fullt möjligt för bostadsdomstolen att hålla muntlig för­handling endast för att ta upp partsutsaga eller vittnesförhör i viss fråga.

Självfallet växlar behovet av muntiig förhandling. Sålunda kan det i vissa fall vara lämpligt all hela målet handläggs vid muntlig förhand­ling, varvid bestämmelserna om huvudförhandling i allraän överrält i tvistemål synes kunna tjäna som ledning beträffande det yttre för­loppet. I andra faU åter kan, som jag nämnt förut, den muntiiga för­handlingen få begränsas till viss fråga.

Till ledning för domstolens ställningstagande till parts begäran om muntlig förhandling vUl jag erinra om vad som uttalades vid till­komsten av förvaltningsprocesslagen. Enligt det uttalande sora jag syfiar på (prop. 1971: 30 s. 537) bör frågan huruvida muntiig förhandUng är obehövlig eller inte i första hand bedömas mot bakgrunden av den föreliggande utredningen i målet. Även andra faktorer kan böra tUl­mätas betydelse, t. ex. att målet är mycket viktigt för parten och att han genom förhandlingen kan få en bättre förståelse för innebörden av det blivande avgörandet i målet. SärskUt skäl mot atl anordna munt­lig förhandling kan vara målels bagatellartade karaktär eller att kost­naderna för förhandlingen blir stora i förhållande till Ivisteföremålets värde.

Som jag har anfört i det föregående biträder jag i princip kommitténs förslag att bostadsdomstolen ges möjlighet att ta upp muntiig, formell bevisning och hålla syn på stället. Som kommittén föreslår bör denna möjlighet också stå öppen i hyresregleringsmål och mål enligt bristort­lagen. Jag delar också kommitténs uppfattning som f. ö. inte föran­lett någon erinran under remissbehandlingen att ansvaret för att ut­redningsmaterialet blir fullständigt i princip bör ligga på parterna. Den processrättsliga grundsals som 35 kap. 6 § RB ger uttryck åt bör så­ledes gälla också i bostadsdomstolen. I överensstämmelse härmed bör bostadsdomstolen inte utan framställning av part kunna höra vittne som inte har hörts tidigare på parts begäran eller meddela s. k. edi­tionsföreläggande. Däremot bör domstolen vara oförhindrad att själv­mant föranstalta om syn på stället och om utredning genom särskild sakkunnig. Vidare tiUstyrker jag kommitténs förslag att bostadsdom­stolen skall kunna förordna om bevisupptagning vid annan inhemsk

Prop. 1974:151

97

domstol eller vid utländsk domstol i samma utsträckning som allmän domstol.

Förslaget att ordföranden skall kunna förordna om besiktning för utredning av särskUd fråga har i aUmänhet inte föranlett någon erin­ran under remissbehandlingen. En remissinstans, advokatsamfundet, har dock mot de föreslagna bestämmelsema invänt att parterna alltid bör kallas tUl särskild besiktning. Jag kan inte dela samfundets upp­fattning. SkaU särskUd besiktning företas som förberedelse för syn på stället, till vilken parterna självfallet skall kallas, kan det som kom­mittén anför inte anses påkallat att de är närvarande också vid den särskilda besiktningen. Jag ansluter mig således tUl kommitténs förslag i denna del.

I överensstämmelse med vad kommittén förordar bör i lagen om bostadsdomstol införas en bestämmelse som ger domstolen stöd för en mera aktiv processledning. Bestämmelsen bör, som kommittén före­slår, kunna utforraas efter mönster av 5 kap. 12 § första stycket ex­propriationslagen. Enligt min mening bör motsvarande regel också in­föras för hyresnämndernas del.

De bestämmelser om fördelningen av kostnadsansvaret som kom­mitténs förslag upptar innebär sammanfattningsvis följande. I hyres­lvist som avses i 49 eller 55 § hyreslagen, dvs. förlängnings- eller vill­korstvist, och tvist om fastställande av hyresvillkor enligt 7 § sista stycket bostadsrättslagen skall vardera parten svara för sin rättegångs­kostnad i den raån annat inte följer av 18 kap. 6 § RB. Detsamma skall enligt förslaget gälla i mål enligt BSL, dock att kommunen skaU kun­na åläggas att ersätta fastighetsägaren hans rättegångskostnad, om den­nes talan bifalls i besvärsmålet. 1 mål enligt TvL skall enligt kommitté­förslaget i princip de allmänna kostnadsbeslämmelserna i 18 kap. RB gälla. Bostadsdomstolen skall dock, i överensstämmelse med vad som gäller f. n., kunna tiUerkänna fastighelsägaren ersättning av statsverket för rättegångskostnad, om han vinner besvärsmål i vilket länssty­relse är motpart, och av kommunen, om han vinner besvärsmål i vil­ket hälsovårdsnämnd är motpart. I förhållande till gällande rätt har kommittén föreslagit att fastighetsägare, som vinner besvärsmål, skall kunna få ersäitning för rättegångskostnad också när organisation av hyresgäster för talan om tvångsförvaltning (jfr 13 § TvL). I dessa delar har kommittéförslaget i sak lämnats utan erinran under remissbehand­lingen. Även jag biträder förslagen.

Som har anförts i det föregående (avsnitt 8.1) innebär förslagen i prop. 1974: 150 att hyresnämnderna och bostadsdomsiolen kommer att tillföras heU nya prövningsuppgifter. Innebörden av de bestämmelser om ansvaret för rättegångskostnad som nämnda förslag upptar är att de allmänna kostnadsbestämmelserna gäller i skadeståndsmål enligt 24 a § hyreslagen men i övrigt får vardera parten även i överinstan-7    Riksdagen 1974.1 saml. Nr 151

Prop. 1974:151

98

sen, såviit inte 18 kap. 6 § RB föranleder tUl annat, bära sin rätte­gångskostnad. Vinner emellertid fastighelsägaren besvärsmål enligt BSL, i vilket organisation av hyresgäster är motpart, skall han kunna tillerkännas ersättning av statsverket. Kostnadsbestämmelserna har i förevarande förslag tagits upp med endast den jämkning som föranleds av att frågorna enligt förslaget skaU överprövas av bostadsdomstolen. Jag delar också kommitténs uppfattning att bosladsdorastolens av­göranden bör betecknas som beslut oavsett om avgörandet innefattar prövning av saken eller ej. Som framgår av vad som har anförts förut biträder jag förslaget att domstolen skall grunda sitt avgörande på vad handlingarna innehåller och i övrigt har förekommit i målet (jfr 17 kap. 2 § andra stycket RB). Vidare har jag inte någon erinran i sak mot de föreslagna bestämmelserna om offentliggörande av domstolens be­slut och besluts innehåll.

Vad kommittén har anfört rörande verkan i rättskraftshänseende av bostadsdomslolens beslut och om förhållandet mellan bostadsdomsto­len och allmän domstol i belysning av bestämmelserna i 13 kap. 6 § RB om förbud för dorastol att till prövning ta upp fråga om vilken re­dan är rättegång meUan samma parter (se avsnitt 4.2) kan jag i allt vä­sentligt ansluta mig till. Också enligt min mening är det således lämp­ligt att i lagen om bostadsdomstol införs en uttrycklig bestämmelse om verkan i räilskraftshänseende av sådana avgöranden av bostadsdom­stolen som inte omfattas av 51 § andra stycket hyreslagen. Bestäm­melsen bör kunna utformas i överensstämmelse med komraitténs för­slag. Jag delar vidare kommitténs uppfattning att det inte kan anses påkallat att meddela särskUda rättskraftsbestämmelser för mål enligt hyresregleringslagen och bristortlagen. Frågan om rättskraftsverkan i dessa fall bör med fördel kunna överlämnas åt rättstillämpningen.

I lagtekniskt hänseende föreslår kommittén att RB görs i princip till­lämplig i fråga om bostadsdomstolen och förfarandet i mål som dom­stolen handlägger. Innebörden av förslaget i denna del är bl. a. att de bestämmelser av mera generell karaktär som finns i RB och som i och för sig är tillämpUga i alla slags mål och ärenden och i alla instanser, t. ex. föreskrifterna om offentlighet och ordning vid domstol, om part och ställföreträdare och rättegångsombud, blir tUlämpliga också i bo­stadsdomstolen. Enligt kommittén kan man därför nöja sig med att i lagen om bostadsdomstol ta in en allmän hänvisning tUl RB och där­utöver meddela de bestänunelser som innebär en avvikelse från eller tillägg till de allmänna rättegångsreglerna. I denna del har förslaget fått ett i huvudsak gynnsamt mottagande under reraissbehandlingen.

För egen del vill jag först framhålla att det av mig föreslagna förfa­randet i sina huvuddrag överensstämmer raed förfarandet enligt för­valtningsprocesslagen. Detta ger mig anledning att överväga om inle för­valtningsprocesslagen borde göras i princip tiUämplig på bostadsdomsto-

Prop. 1974:151

99

len i stället för RB. Mot denna tanke kan emellertid invändas att bostads­domstolen är en myndighet av helt annat slag än de förvaltningsdomsto­lar för vilka förvaltningsprocesslagen gäller. Till skUlnad från dem kom­mer bostadsdomstolen att få slita tvister av rent civilrättslig art meUan enskUda och i viss utsträckning ta ställning till frågor som annars allmän domstol har att pröva. Jag syftar närmast på de s. k. preliminärfrågorna. Under sådana förhållanden får det anses ligga närraare till hands att RB görs direkt supplerande i förhållande till lagen om bostadsdomstol. Jag biträder således den av kommittén föreslagna lagtekniska lösningen.

Ett par av remissinstanserna riktar kritik mot de av kommittén före­slagna förfarandebestämmelserna för att de innehåller endast en myc­ket allmän hänvisning till RB. Enligt remissinstanserna bör erforderliga preciseringar göras i den författning som avser att reglera förfarandet i bostadsdomstolen eller, i form av en sararaanfattande redogörelse, åtminstone i motiveringen till lagförslaget.

Jag är självfallet medveten om att allmänt hållna hänvisningar från en lag tUl en annan kan ge upphov till vissa tiUämpningsproblem. Det gäller särskUt när, som i detta fall, hänvisningen görs till ett så omfat­tande lagverk som RB. Även om den föreslagna tekniken någon gång kan tänkas ge anledning till tvekan om eller i vad mån en viss bestäm­melse i balken äger tUlämpning också i bostadsdomstolen delar jag kommitténs uppfattning att det inte kan anses påkallat att tynga lagen om bostadsdomstol med detaljerade hänvisningar till RB. Jag finner inte heller anledning att, på sätt föreslagits under remissbehandlingen, i motiveringen till förevarande lagförslag göra en sammanfattande upp­räkning över tillämpliga lagrum i RB.

8.4 Frågor rörande hyresnämnderna

När de nuvarande statUga hyresnämnderna inrättades år 1968, till­fördes hyresmarknaden en kvalificerad organisation som i tändigen obundna former handlägger hyrestvister i första instans. Som kom­mittén framhåUit har det nuvarande hyresnämndsförfarandet i slort sett fungerat väl. Jag delar konunitténs uppfattning att man inte behöver göra några mera omfattande ingrepp i hyresnämndsförfarandet med anledning av förslaget rörande överprövningen av hyresnämnds avgö­ randen. Som kommittén förordat bör dock några jämkningar göras i fråga om förfarandet. Det gäller frågorna om bevisupptagning i hy­resnämnd, medverkan av tekniker i nämnd och befogenhet för nämnd att avgöra viss tvistefråga genom särskilt beslut, s. k. mellanbeslut.

Genom 1973 års lagstiftning infördes möjlighet för hyresnämnd alt i begränsad omfattning ta upp muntiig, formell bevisning. Sålunda får enligt 13 § nämndlagen hyresnämnd hålla förhör med vittne under ed eller motsvarande försäkran och med part under sanningsförsäkran i

Prop. 1974:151

100

tvist om överlåtelse av hyresrätt enligt 35 § hyreslagen eller om upp­låtelse av lägenhet i andra hand enligt 40 § nämnda lag eller 30 § andra stycket bostadsrättslagen. Som förutsättning för sådan bevis­upptagning anges att särskilda skäl föranleder till att vittnes- eller parts­förhöret hålls och att part skall ha begärt förhöret. Som jag förut fram­håUit (avsnitt 8.3) bör förutsättningen att "särskilda skäl" skall före­Ugga slopas och ersättas med en bestämmelse om att förhöret skall äga mm, om det behövs för utredningen och bevisningen inte kan föras på annat sätt med avsevärt ringare besvär eller kostnad. Kommittén har emellerlid också föreslagit att möjligheten för hyresnämnd att ta upp muntiig, formell bevisning utvidgas till att gälla alla ärendekategorier som nämnd har att pröva. Den förordade utvidgningen av bevisupp­tagningsmöjligheten har inte mött någon erinran under remissbehand­lingen.

Om generell möjlighet öppnas för hyresnämnd att ta upp muntlig, formell bevisning och höra sakkunnig under ed eller försäkran, behöver man enligt min uppfattning inte befara att hyresnämndsförfarandet tyngs i nämnvärd grad. Som jag har uttalat i annat sammanhang, när frågan om bevisupptagning i hyresnämnd varit uppe, innebär möjlig­heten för nämnd att ta upp muntiig bevisning praktiskt sett inte mera än att vittnet eller parten får avlägga ed eller försäkran, innan han hörs (jfr prop. 1973: 23 s. 130). Elt genomförande av förslaget i denna del påkallar således enligt min mening inte särskUda beslämmelser om skrift­lig eller muntlig förberedelse, bevisföreläggande e. d. Jag ansluter mig därför till förslaget.

I förhållande lill nuvarande ordning och kommittéförslaget förordar jag ytterligare den jämkningen att hyresnämnd skall kunna ta upp be­visning i form av förhör med sakkunnig under ed eller försäkran. Det torde vara nödvändigt för att få till stånd den önskvärda överensstäm­melsen meUan de bevisregler som är avsedda att gälla för bostadsdom-stolen, å ena, och hyresnämnderna, å andra sidan. Det kan däremot inte anses påkallat att införa bevismedlet syn på stället i hyresnämndsför­farandet. Den möjlighet att företa besiktning av den aktuella fastig­heten som 17 § nämndlagen inrymmer torde vara tillfyllest. Sådan be-sUitning fyller samma funktion som syn på stället med bostadsdomstolen eller särskUd besiktning enligt förslaget till lag om bostadsdomstol.

Kommitténs förslag att hyresnämnd skall kunna avgöra förlängnings­fråga särskilt genom mellanbeslut och förklara ärendet i övrigt vUande, när förlängningsfråga och villkorsfråga handläggs gemensamt har tiU­styrkts eller lämnats utan erinran under remissbehandlingen. Också jag biträder förslaget. Däremot kan jag inle biträda det yrkande som en av remissinstanserna framfört, nämligen att preliminärfrågor också skall kunna avgöras genom särskilt beslut. Jag kan nämligen inte finna att det föreligger något behov av en sådan möjlighet. Dessutom skulle

Prop. 1974:151

101

därmed uppkomma problem beträffande förhållandet mellan allmän domstol och hyresnämnd, eftersom hyresnämnd då skuUe meddela självständiga rättskraftsägande beslut i frågor som egentiigen skall av­göras av allmän domstol.

Den av kommittén framförda tanken att hyresnämnd i vissa ärenden kan behöva ha tillgång tUl biträde av teknisk expert har vunnit allmän anslutning under remissbehandlingen. Den kritik som framförts mot kommittéförslaget i denna del gäller formen för teknikems medverkan i nämndarbetet. De kritiskt inställda remissinstanserna uttalar farhågor för att teknikern, om han ges den ställning som kommittén föreslår, kan komma att tillföra ärendet sådana uppgifter och synpunkter som bör beaktas av nämnden bara om de framförts av part.

För egen del anlägger jag följande synpunkter på frågan. Jag är ense med kommittén om att hyresnämnderna behöver förstärkas med teknisk sakkunskap i vissa ärenden. Enligt min mening står det vidare klart att teknikern måste knytas närmare tUl hyresnämnden än sak­kunnig som avses i 40 kap. RB. Som kommittén anför bör han delta redan i förberedandet av teknikerärendena och komma med synpunkter på den utredning som parterna förebringar. Det kan gälla att påpeka ofuUständigheter eller oklarheter eller att förklara och belysa tek­niska sammanhang som berörs i parternas utredning. Det är också ön.skvärt att han är närvarande vid nämndens sammanträde. Hans sak­kunskap kan också böra utnyttjas vid utformningen av nänmdens be­slut. Givetvis bör dock nya sakuppgifter som teknikern tUlhandahåller inte få läggas till grund för nämndens avgörande utan att parterna fått tUlfälle att yttra sig över dem. Skall de synpunkter som anförts kunna tillgodoses, har man att välja meUan att låta teknikern ingå som ledamot i nämnden eller att knyta honom till denna som sakkunnigt biträde på sätt kommittén föreslår. Det förstnämna alternativet skulle medföra en försvagning av intresseledamöternas ställning, eftersom ordföranden och den tekniske ledamoten skuUe kunna överrösta intresseledamöterna. Jag är inte beredd att föreslå en sådan ordning utan ansluter mig i stället till kommitténs förslag. Jag vill tUlägga att jag för egen del inte kan inse varför en teknisk expert med den ställning i hyresnämnden som jag för­ordar skulle från de synpunkter som vissa av remissinstanserna har an­lagt utgöra en större fara för rättsskipningen än sådan tekniker som intar ställning som ledaraot i domstol. Samma slags invändningar som har framförts mot kommittéförslaget i denna del skulle med andra ord kun­na riktas mot exempelvis teknisk ledamot i fastighetsdomstol, och det har veterligen inte skett.

Prop. 1974:151

102

8.5 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

Eftersom det torde möta svårigheter frainför allt av praktisk art att få den nya överinstansen över hyresnämnderna att fungera redan vid den tidpunkt som kommittén föreslår för genomförandet av hyrespro-cessreformen den 1 januari 1975 bör ikraftträdandet av de nya bestämmelserna om fullföljd m. ra. senareläggas. Jag föreslår att de får träda i kraft den 1 juli 1975. Även med mitt förslag tillgodoses det under remissbehandlingen framförda önskemålet att bostadsdomstolen bör ha organiserats och varit verksam någon tid, innan hyresregleringen som förlängts tUl utgången av september 1975 avvecklas.

De riktlinjer som kommittén föreslår för att lösa övergångsfrågorna har tillstyrkts eller lämnats utan erinran under remissbehandlingen. Även jag biträder i huvudsak kommittéförslaget i denna del.

I överensstämmelse med vad som har anförts bör de nya fullföljds­bestämmelserna sålunda till att börja med tillämpas i sådana fall då ärendet visserligen har anhängiggjorts vid hyresnämnderna före Ucraft­lrädandet men nämnden meddelar sitt beslut därefter. Vidare bör i princip mål och ärenden som vid ikraftträdandet är anhängiga eller därefter anhängiggörs hos fastighetsdomstol lämnas över till bostads­domstolen. Motsvarande ordning bör gälla beträffande ärenden som enligt nuvarande ordning överprövas av Svea hovrätt närmast över hy­resnämnd eller av statens hyresråd. Har huvudförhandling eller raot­svarande förhandling påbörjats vid ikraftträdandet bör emellertid, såsom kommittén föreslagit, målet inte överlämnas till bostadsdomstolen. Mål som har förts vidare från fastighetsdomstol till hovrätt bör inte heller övertas av bostadsdomstolen.

Vissa övriga frågor rörande övergången till den nya ordningen be­handlas i specialmotiveringen.

8.6 Bostadsdomstolens organisation m. m.

Jag har i det föregående föreslagit att en ny fristående myndighet raed namnet bostadsdomstolen inrättas för överprövning av hyresnämnds av­göranden. Jag har också föreslagit att i bostadsdomstolen skall ingå dels juristiedamöter, dels intresseledamöter. I stället för en juristledamot skaU enligt förslaget i vissa fall tjänstgöra teknisk ledamot. I arbetet med beredning av målen för avgörande och expediering av domstolens avgö­randen bör finnas föredragande och annan biträdande personal.

Enligt förslaget är bostadsdorastolen enda fullföljds- och slutinstans i frågor som fullföljs från hyresnämnd. 1 administtativt hänseende bör bo­stadsdorastolen vara underställd den centralmyndighet som är avsedd att inrättas den 1 juli 1975 för domstolsväsendet m. m. I egenskap av fullföljdsinstans på det ifrågavarande rättsområdet bör bostadsdorasto-

Prop. 1974:151

103

len inta samma ställning till centralmyndigheten sora hyresnämnderna f. n. intar till hovrätterna och DON. Vissa uppgifter av administrativ natur ankommer f. n. på statens hyresråd (jfr 3 § instraktionen för hyres­rådet). I princip bör de läggas på annan myndighet än bostadsdomsto­len. Jag är emellertid inte beredd att nu ta ställning till frågan utan avser att anmäla den senare för regeringen.

Medel för bostadsdomstolens verksamhet bör ställas till centralmyn­dighetens förfogande. Anslag för verksamheten torde böra anvisas i an­nat sammanhang. Jag återkommer emeUertid i det följande till en total­beräkning av kostnaderna för ett genomförande av hyresprocessrefor-men.

I fråga om sammansättningen påminner den blivande bostadsdomsto­len om statens hyresråd, som har en blandad sammansättning av dels s. k. ämbetsledamöter, dels intresseledamöter. Ledaraöterna i hyresrådet har inte tjänster hos rådet utan uppbär arvode för sina uppdrag. Av de nuvarande ämbelsledamöterna och deras ersättare innehar alla utom ordföranden slatlig tjänst. Den nuvarande ordföranden har avgått med pension från statlig tjänst.

Det system som f. n. tillämpas vid hyresrådet är enligt min mening förenat med betydande nackdelar. Det kan bl. a. leda tUl att ledamot får svårt att på ett tillfredsställande sätt sköta sin vanliga tjänst. Jag ansluter mig således till kommitténs förslag att juristiedamot bör vara heltidsar­belande i domstolen.

Kommittén utgår vidare från att juristledamot, som inte bara tillfäl­ligt förstärker domstolen, skall inneha ordinarie tjänst vid denna. En konsekvens av den ordning som kommittén förordar är att ordinarie ju­ristledamot inte kan skiljas från tjänsten i administraliv ordning. En för­utsättning för att domstolen skall kunna fylla sin uppgift att slita tvister mellan hyresvärdar och hyresgäster är emellertid att organisationerna på hyresmarknaden har förtroende för domstolen och dess ledamöter. Som har skett i fråga om ämbetsmannaledamöterna i arbetsdomstolen bör därför den allmänna principen att dömande befattningshavare i största möjliga utsträckning skall inneha ordinarie doraartjänst få vika beträffande juristiedamöterna i bostadsdomstolen. Juristledamot bör så­ledes inte ges ordinarie tjänst i bostadsdomstolen utan med hänsyn till arbetsuppgiftemas beskaffenhet förordnas på arvodestjänst för begrän­sad tid. Denna kan lämpligen bestämmas till tre år. Självfallet bör nytt förordnande kunna meddelas, när tiden löper ut. Jag förutsätter att detta blir det normala. Till frågan om tjänst för lagfaren ledamot i bostads­domstolen bör tas undan från föreskrifterna om varsel och överläggning i lagen (1974: 12) om anställningsskydd avser jag att återkomma efter det att överläggningar ägt rum med personalorganisationen. Frågan kan enligt 2 § i lagen regleras i administrativ ordning.

Prop. 1974:151

104

Juristiedamot bör, som kommittén föreslagit, vara lagkunnig och erfa­ren i domarvärv. Det kan naturligtvis ofta inträffa att till juristiedamot i bostadsdomstolen förordnas innehavare av ordinarie domartjänst eller liknande tjänst. För att undvika olägenheterna för den myndighet, hos vilken ledamoten har sin ordinarie tjänst, av att tjänsten under kanske långt tid måste uppehållas med vikariat bör regeringen bemyndigas att besluta att ordinarie domartjänst eller ordinarie tjänst för ordförande i hyresnämnd som juristledamot i bostadsdomstolen kan inneha får föras över stat. Det överensstämmer med vad som gäller i fråga om tjänst som ordförande i arbetsdomstolen.

Enligt kommittén bör tre tjänster för juristledamot inrättas i bostads­domstolen. Sora kommittén själv anför är det emellertid i dag svårt att bilda sig annat än en ungefärlig uppfattning om arbetsunderlaget för bo­stadsdomstolen. För att få en bild av det blivande arbetsunderlaget har komraittén inhämtat statistiska uppgifter från hyresnämnderna och de myndigheter som överprövar hyresnämnds avgöranden. Sammanställ­ningar av de lämnade uppgifterna torde få fogas tUl statsrådsprotokollet i detta ärende som bilagor 2 och 3. Kommittén har räknat med att, om till bostadsdomsiolen förs de målkategorier som har angetts i det före­gående, domstolen kommer att få handlägga sammanlagt omkring 500 mål om året.

Till den av komraittén gjorda uppskattningen kan följande anmärk­ning fogas. I det uppskattade antalet ingår inemot 200 hyresregleringsä­renden. Dessa ärenden försvinner, om hyresregleringen, som föreslås i prop. 1974: 150, upphör vid september månads utgång år 1975. Detta bortfaU kommer emellertid i viss del att motsvaras av den ökning av an­talet bruksvärdemål som får antas inträda, då bruksvärdereglerna blir tillämpliga på ytterligare omkring 350 000 lägenheter. De särskilda övergångsregler som föreslås i nyssnämnda proposition kommer också att leda till att bostadsdomstolen får avgöra ett antal hyressättningsären-den som kommittén inte har haft anledning att räkna med. Hur stort an­talet blir är vanskligt att beräkna, men man torde kunna räkna med att antalet ärenden åtminstone under den första delen av övergångsperio­den blir ungefär detsamma som nuvarande antalet hyresregleringsären­den.

Vidare bör framhållas att de i prop. 1974: 150 framlagda förslagen om hyresnämnds behörighet att förelägga vite i underhållsfrågor, att be­sluta i ärenden om ombyggnad och att avgöra fråga i vad mån hyres­gästs åtgärder med lägenheten medfört sänkning av dess bruksvärde innebär att bostadsdomstolen kommer att få avgöra ytterligare ärenden utöver dem kommittén har utgått från. Det tillskott av ärenden som där­igenora uppkommer kan inte närmare uppskattas.

En annan osäkerhetsfaktor utgör bostadssaneringsmålen. Några så­dana mål har ännu inte förekommit och det är svårt att ha någon

Prop. 1974:151

105

uppfattning om den framtida tillströmningen av dem. Jag är emeller­tid benägen att hålla före att sådana inte torde bli särskilt vanliga. Det är också svårt att överblicka konsekvenserna av de ändringar i TvL:s kost­nadsbestämmelser som jag har förordat i det föregående. Den av mig föreslagna ändringen, som innebär att hyresgästorganisation inte riskerar att få betala motpartens rättegångskostnader, medför utan tvekan att an­talet tvångsförvaltningsmål kommer att öka, men hur ökningen påverkar arbetsunderlaget för bostadsdorastolen är det självfallet svårt att uttala sig om nu. Hittills har möjligheten för bostadshyresgäst att enligt 54 och 55 §§ hyreslagen få hyresvUlkoren prövade utnyttjats i relativt liten om­fattning. Man har emellertid anledning anta att hyresgästerna i ökande utsträckning kommer att använda sig av denna möjlighet, särskilt när hyresregleringen avvecklas. A andra sidan får man vid ett genomfö­rande av hyresprocessreformen räkna med att en hel del ärenden som nu förs från hyresnämnd tUl fastighetsdomstol kommer att stanna i hy­resnämnden. Skälet därtill är att hyresnämnd enligt förslaget ges vid­gade möjligheter att ta upp bevisning och att i kanske inte så få fall par­terna därför anser sig inte behöva föra tvisten vidare.

Av vad sora har anförts framgår att varje antagande om måltillström­ningen till bostadsdomstolen vUar på ganska bräcklig grund. Jag anser mig böra räkna med att antalet mål komraer att uppgå till 500 a 600 per år, eller således tUl något mer än vad kommittén utgått från.

Enligt min uppfattning är det sannolikt att den av mig beräknade ar­belsvolymen kommer att ge full sysselsättning åt fler än tre heltidsarbe­lande juristledamöter. Vid sin uppskattning av behovet av heltidsarbe­lande juristiedamöter i domstolen har kommittén utgått från att det skall finnas ett antal ersättare för vissa av de lagfarna ledamöterna. Som framgår av det följande är jag inte beredd att biträda förslaget på denna punkt. På grand av vad som har anförts och med hänsyn till vikten av att bostadsdomstolen får sådana resurser att den blir i stånd att omedel­bart fullgöra sina uppgifter på det hyresrättsliga området har jag stannat för att det bör finnas fem tjänster för lagfaren ledamot i bostads­domstolen. Två av tjänsterna bör emellertid inte tillsättas förrän om behov av dem visar sig föreligga.

Om måltUlströmningen, från början eller senare, visar sig bli mindre än som behövs för att ge de heltidsarbetande domarna full sysselsätt­ning, bör dessa kunna åläggas att tjänstgöra i annan domstol, när göro­målen vid bostadsdomstolen tiUåter det. Detta bör dock inte gälla leda­mot som enligt vad jag senare komraer att föreslå förordnas till ordfö­rande i domstolen. Motsvarande ordning gäller för ordförande i ar­rende- eller hyresnämnd (jfr 11 § instraktionen, 1971: 698, för arrende­nämnderna och hyresnämnderna). Uppgiften att vid behov bestämma att

Prop. 1974:151

106

tjänstgöring skall förekomma vid annan särskilt angiven domstol och att föreskriva i vUken utsträckning sådan tjänstgöring skall ske bör an­komma på regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer.

Enligt kommittéförslaget skall en av de lagfarna ledamöterna utses att vara ordförande i bostadsdomstolen och leda dess arbete. Vidare föreslås att en av de båda andra juristledamöterna förordnas till vice ordförande i dorastolen med uppgift att jämte den utsedde ordföranden tjänstgöra som ordförande i domstolen.

Vad först angår frågan om ordförandeskapet i domstolen, när denna utövar sin dömande funktion, anser jag att den som innehar tjänst eller vikariat på tjänst som lagfaren ledamot i domstolen, bör kunna vara ordförande såväl i den större sora i den mindre sammansättningen. Som komraittén föreslår bör emellertid en av juristledamötema förordnas att för sin återstående förordnandetid vara ordförande i domstolen. Det får anses ligga i sakens natur att det är denne som normalt skall tjänstgöra som ordförande, när domstolen sammanträder i den större sammansätt­ ningen. Endast i den mån han är förhindrad att göra det, bör ordföran­deskapet läggas på någon av de andra juristledamöterna i domstolen. Så­dan ledamot bör kunna tjänstgöra som ordförande i domstolen i stället för den utsedde ordföranden inte bara när denne på grund av ledighet, jäv e. d. är förhindrad att tjänstgöra utan också om domstolen behöver sammanträda så ofta att den utsedde ordföranden inte hinner med att tjänstgöra varje gång. Närmare bestämmelser om arbetsfördelningen mellan de lagfarna ledamöterna får meddelas i en instruktion för dom­stolen. Jag vill emellertid i detta sammanhang understryka vikten av att den sora utsetts att vara ordförande i domstolen deltar vid avgörandet av mål som är av principiell betydelse eller annars av vikt för rättstUlämp­ningen på det hithörande rättsområdet.

Den som i enlighet med vad som har anförts förut utses att vara ord­förande i bostadsdomstolen bör för sin återstående förordnandetid dess­utom vara chef för domstolen i administrativt hänseende. Förordnande bör meddelas av regeringen.- De bestämmelser härom och om ställföre­trädare för domstolens chef som behövs får tas upp i instruktionen för domstolen.

Tjänst som lagfaren ledamot i bostadsdomsiolen bör enligt min me­ning tiUsättas av regeringen utan kungörelseförfarande.

Kommittén anför att behovet av lagfama ledamöter inte torde vara tillgodosett genom att ett antal domartjänster inrättas vid domstolen. Kommittén föreslår därför att domstolen får tillgång till lagfarna leda­möter som inte skall ha tjänst vid domstolen.

För egen del anser jag att rättsskipningen i bostadsdomstolen i största möjliga utsträckning bör fullgöras av lagfarna ledamöter som har tjänst i domstolen. Det bör således inte förekomma att lagfaren ledamot i

Prop. 1974:151

107

domstolen fuUgör denna uppgift vid sidan av annan arbetsuppgift. Vid förfall för ledamot eller behov av förstärknmg bör vikarie eller ytterli­gare ledamot förordnas i sedvanlig ordning med motsvarande ledighet från annan tjänst. Vikariatsförordnande för kortare tid än sex månader bör meddelas av bostadsdomstolens chef. Jag utgår emellertid från att kortare förhinder för juristledamot i domstolen inte behöver medföra behov av vikarie, i varje fall inte om flera än tre tjänster sora lagfaren ledamot har tUlsatts.

Enligt kommitténs förslag skall teknisk ledamot inte ha tjänst vid domstolen. Av det statistiska material som kommittén har infordrat sy­nes enligt kommittén följa att antalet mål i vilka det kan finnas behov av tekniker väsentligt understiger det antal mål som torde behövas för att ge en heltidsarbetande tekniker erforderligt arbetsunderlag. Även om jag, som har anförts förat, är av den uppfattningen att teknisk ledaraot med fördel kan användas i större utsträckning än som kommittén har räknat med, framför allt i braksvärdemålen, tror jag inte att arbetsun­derlaget kan bli tillräckligt stort för att ge en heltidsarbetande tekniker full sysselsättning. Jag biträder därför förslaget att tjänst inte inrättas vid domstolen för den tekniske ledamoten- Förordnande för teknisk ledamot bör meddelas av regeringen. Beslut om att i enskUt fall inkalla sådan ledamot till tjänstgöring skall enligt förslaget fattas av den leda­mot som tjänstgör som ordförande i målet. Jag biträder för min del detta förslag.

Även förordnande att vara intresseledamot bör meddelas av regering­en för viss tid. Innan förordnande meddelas, bör respektive riksorganisa­tion för fastighetsägare, hyresgäster och bostadsrättshavare beredas till­fäUe avge förslag. Som jag har anfört i annat sammanhang bör det inte vara uteslutet att tUl intresseledamot i domstolen utse personer som har sin verksamhet förlagd utanför domstolens kansliort. För teknisk leda­mot och intresseledamot bör det finnas lämpligt antal ersättare. Även de bör utses av regeringen för viss tid.

Vad kommittén har anfört om att bostadsdomstolen inte bör vara in­delad på avdelningar och om domstolens sammansättning vid handlägg­ning av administrativt ärende (avsnittet 7.1) kan jag i stort sett anslula mig till. Som DON framhåller i sitt yttrande över kommitténs betän­kande torde emellertid en del av de administrativa frågor sora kommit­tén anser böra avgöras i plenimi i bostadsdomstolen böra överlämnas åt den blivande centrala förvaltningsmyndigheten för domstolsväsendet m. m. Dessutom bör det normala vara alt administrativa frågor som an­kommer på bostadsdomstolen avgörs av domstolens chef. Endast vissa särskilda angivna frågor bör avgöras i plenum. Frågan om domstolens handläggning av adminislrativt ärende avser jag att anmäla för rege­ringen i annat sammanhang.

Firop. 1974:151

108

Som kommittén understrukit bör behovet av kvalificerade föredra­gande i bostadsdomstolen tillgodoses i första hand genom att yngre hov­rättsjurister får fuUgöra viss del av tjänstgöringen före assessorsförord­nandet som föredragande i bostadsdomstolen.

I det föregående har jag redogjort för huvuddragen av den organisa­tion m. m. som bostadsdomstolen enligt min mening bör ges. När del gäller de närmare detaljerna lorde det, som jag har antytt på flera ställen förut, få ankoraraa på regeringen att bl. a. i en instruktion för bostadsdomstolen utfärda närmare föreskrifter.

De skäl som kommittén har anfört till stöd för förslaget att bostads­domstolen skall förläggas tUl Stockholm är enligt min mening vägande. Någon erinran mot förslaget i denna del har inte heller framkommit un­der remissbehandlingen. Jag föreslår därför att domstolen får kansli i Stockholm. Domstolen bör självfallet vara oförhindrad att sammanträda utanför kansliorten.

Beträffande kostnaderna för genomförandet av reformen får jag an­föra följande.

Jag har i det föregående kommit fram till att sammanlagt fem tjänster för lagfaren ledamot bör finnas i bostadsdomstolen. Jag räknar tills vidare med att fem tjänster för föredragande och sju tjänster för annan personal, främst biträdespersonal, kommer att behöva inrättas. Förutom medel för domstolens omkostnader räknar jag också med att medel behövs för vikariats- och förstärkningsändamål. Sammanlagt räknar jag med att för bostadsdomstolen för budgetåret 1975/76 kommer att behö­va anvisas två mUjoner kronor under andra huvudtiteln. Centralmyn­digheten för dorastolsväsendet m. m. kommer att behöva anvisas vissa ytterligare medel för de uppgifter som myndigheten kan få överta från statens hyresråd. Saramanlagt räknar jag med att inrättandet av bostads­domstolen kostnadsmässigl inte kommer att innebära någon större för­ändring i förhållande till nuvarande ordning. Som jag förut sagt avser jag att i annat sammanhang hemställa att regeringen föreslår riksdagen att ställa erforderiiga medel tiU förfogande.

Beträffande avtalsbara anställnings- och arbetsvillkor avser jag att ge statens avtalsverk det förhandlingsuppdrag som behövs.

Departementsförslaget innebär att de prövningsuppgifter som nu lig­ger på statens hyresråd skall övertas av bostadsdomstolen. Mål som är anhängiga vid hyresrådet när reformen genomförs skall överlämnas av rådet till domstolens prövning. Som har nämnts i det föregående bör de uppgifter av administrativ natur som f. n. ankommer på hyresrådet den 1 juli 1975 övertas av annan myndighet. Vid nu angivna förhållanden bör hyresrådet avvecklas i och med utgången av juni 1975. Gällande

Prop. 1974:151

109

bestämmelser för alt lösa övertalighetsproblem bör givetvis tillämpas även i detta fall.

I nu behandlade delar har jag samrått med chefen för bostadsdeparte­mentet.

9   Upprättade lagförslag

I enlighet raed det anförda har inom justitiedepartementet upprät­tats förslag till

1.

lag om bostadsdomstol,

2.

lag ora ändring i jordabalken,

3.

lag om ändring i lagen (1973: 187) om ändring i jordabalken,

4.

lag om ändring i lagen (1970: 246) ora tvångsförvaltning av bo­stadsfastighet,

5.

lag om ändring i bostadssaneringslagen (1973: 531),

6.

lag om ändring i bostadsrättslagen (1971: 479),

7.

lag om ändring i lagen (1942: 429) om hyresreglering m. m.,

8.

lag om ändring i lagen (1973: 189) med särskilda hyresbesiäm­melser för vissa orter,

9.

lag ora ändring i lagen  (1973: 188)  om arrendenämnder  och hyresnämnder,

10.

lag om ändring i lagen (1955: 261) om avstängning av domare,

11.

lag om ändring i rättshjälpslagen (1972: 429) och

12.

lag om ändring i lagen (1974: 371) om rättegången i arbetstvister. Samråd har ägt rura med chefen för bostadsdepartementet angående

lagförslaget under 5 och med chefen för arbetsmarknadsdepartementet angående lagförslaget under 12.

10   Specialmotivering

I prop. 1974:150 raed förslag tiU åtgärder på det bostadspolitiska om­rådet läggs fram förslag tUl ändring bl. a. i hyreslagen och BSL. Änd­ringsförslagen rör bl. a. bestämmelsema om fullföljd i hyrestvister och saneringsmål. Ändringarna föreslås träda i kraft före de ändringar som hyresprocessreformen aktualiserar. Samordningen mellan de båda lag­stiftningsärendena har skett på så sätt att de bestämmelser som föran­leds av den nya instans- och fullföljdsordning som jag har förordat i det föregående i förekommande fall utgår från den lydelse som föreslås i nämnda proposition.

Genom en år 1974 av statsmakterna beslutad ändring i lagen (1974: 8) om rättegången i tvistemål om mindre värden (SFS 1974: 387) har lagen gjorts tiUämplig även på rättegång som förs vid annan än allmän domstol, t. ex. vid arbetsdomstolen när denna är fullföljdsinstans. Det förfarande som utspelas vid hyresnämnd är inte att betrakta som rätte-

Prop. 1974:151

110

gång i egentlig mening. Nyssnämnda lag är således inte tiUämplig i hy­resnämnd. Härav får anses följa att den inte heller kan gälla i fråga om rättegång vid bostadsdomstolen. Särskild undantagsbestämmelse torde inte behöva meddelas i lagen om rättegången i tvistemål ora mindre vär­den (jfr 3 §).

10.1 Förslaget till lag om bostadsdomstol

I överensstämmelse med vad som har anförts i den allraänna motive­ringen har de gnmdläggande bestämmelserna om den nya överinstan­sens organisation och verksamhetsformer tagits in i förevarande lag.

Bestämmelserna om bostadsdomstolens sammansättning och förfaran­det vid domstolen är avsedda att gälla endast i besvärsraål. På grand av uttrycklig föreskrift i punkt 9 av övergångsbestämraelserna tUl lagen (1973: 187) om ändring i jordabalken i den lydelse jag föreslår (jfr av­snittet 10.3) kommer lagen om bostadsdomstol emellertid att gälla i till­lämpliga delar också i ärenden enligt nämnda övergångsbestämmelse.

Som har anförts i avsnittet 8.6 får frågan om vilka administrativa uppgifter som bör läggas på bostadsdomstolen övervägas i annat sam­manhang. Närmare föreskrifter härom synes lämpligen kunna meddelas i en instruktion för bostadsdomstolen (jfr vad som anförs i det följande under 1 §).

Detsamma gäller i fråga om vad som skall gälla vid bostadsdomsto­lens handläggning av administrativt ärende.

Som har anförts i avsnittet 8.3 i den allmänna motiveringen innebär förslaget bl. a. att RB:s bestämmelser i princip är tillämpliga i fråga om bostadsdomstolen och i besvärsmål som handläggs där. I lagen om bo­stadsdomstol har därför i huvudsak endast tagits upp bestäramelser som innefattar avvikelse från eller tUlägg tUl RB:s regler. I klarhetens in­tresse har emellertid ett par avsteg gjorts från principen. I samman­hanget bör erinras om att från RB avvikande bestämmelser meddelas inte bara i lagen om bostadsdomstol utan också i de författningar som upptar de särskUda bestämmelserna om de olika rättsinstituten, t. ex. 71 § hyreslagen, enligt vilket lagrum besvärshandlingen skall ges in tUl bo­stadsdomstolen.

Inledande bestämmelser

1  §

I paragrafen anges bostadsdomstolens verksamhetsområde. Det sker genom en allmänt hållen hänvisning tUl de fullföljdsregler som medde­las i annan lag eller författning.

I punkt 2 av övergångsbestämmelserna tUl förslaget till ändring i JB har tagits upp en föreskrift av innehåll att talan mot nämnds beslut i

Prop. 1974:151

111

tvist om prövning av förstagångshyra skall fullföljas genom besvär till bostadsdomstolen. Nämnda övergångsbestämmelse, jämförd med före­varande paragraf, medför att bostadsdomstolen blir behörig att över­pröva sådana tvister.

Enligt 3 § instruktionen för statens hyresråd ankommer det på rådet att handha vissa administrativa eller organisatoriska uppgifter med an­knytning tUl hyresregleringen och rättsinstitutet hyra. Bl. a. är hyresrå­det tillsynsmyndighet över hyresnämnderna såvitt gäller deras åliggan­den enligt hyresregleringslagen. Vidare åligger det rådet att i viss ut­sträckning fastställa formulär till blanketter i hyresärenden och att meddela föreskrifter om statistiska uppgifter om nämndernas verksam­het. På vilken myndighet de angivna uppgiftema bör läggas är en fråga som jag som nämnts får anledning att återkomma till i annat samman­hang.

2 

§

Förslaget innebär att den allmänna hänvisningen tUl RB delas upp på två paragrafer i lagen om bostadsdomstol. Hänvisningen i förevarande paragraf är avsedd att täcka de allmänna bestämmelserna i RB ora dorastolar, t. ex. föreskriftema om offentlighet och ordning och om om­röstning, medan hänvisningen i 17 § tar sikte på de bestämmelser i bal­ken som mera direkt reglerar förfarandet, t. ex. bestämmelserna ora skriftväxling och om bevismedel. Av hänvisningarna sammantagna föl­jer att RB gäUer i tUlämpliga delar i alla de hänseenden som inte regle­ras särskilt i lagen om bostadsdomstol eller i annan författning.

Som exempel på bestämmelser i balken som blir tillämpliga vid bo­stadsdomstolen på grund av hänvisningen i förevarande paragraf kan nämnas, föratom föreskriftema om offentlighet och ordning vid domstol och omröstningsreglerna, bestämmelserna om storleken av vite som före­läggs (9 kap. 8 § RB), rättelse av beslut (17 kap. 15 § RB), vUandebeslut (32 kap. 5 § RB) och föreläggande för part i visst fall att ställa ombud för sig (33 kap. 8 § RB).

3 

§

Som har anförts i den allmänna motiveringen skall bostadsdomstolens avgöranden inte kunna överklagas. Detta skall gälla både slutliga beslut och beslut under förfarandet. I förevarande paragraf föreskrivs i över­ensstämmelse härmed att talan inte får föras mot bostadsdomstolens av­göranden. Frågan om rätt att föra talan mot domstolens beslut i admi­nistrativt ärende regleras inte i lagen.

Prop. 1974:151

112

4 §

I paragrafen, som inte har någon motsvarighet i kommitténs förslag, meddelas bestämmelser ora var sammanträde med domstolen skall hål­las.

Beträffande platsen för sammanträde gäller som huvudregel att dom­stolen skall sammanträda på den ort där den har sitt säte. I lagen om bo­stadsdomstol har lämnats öppet var domstolen skall ha sitt säte. Som jag har uttalat i avsnittet 8.6 bör domstolen dock förläggas till Stockholm. Frågan kan lämpligen regleras i en blivande instruktion för domstolen. Avsteg från huvudregeln om sammanträdesort får göras, om det är på­kallat. För frågan om domstolen skall sammanträda utanför förlägg­ningsorten är många faktorer av betydelse, framför allt hänsynen till de parter, vittnen och andra sora skall närvara vid förhandlingen och ut­redningstekniska synpunkter. Även möjligheten att samla de ledamöter sora skall delta i avgörandet raåste vägas in bland övriga omständighe­ter. Krav på att det skall föreligga särskilda skäl för sammanträde utanför förläggningsorten bör enUgt min mening inte uppställas (jfr däremot 4 kap. 1 § lagen, 1974: 371, om rättegången i arbetstvister).

Önskar part att bostadsdomstolen skall sammanträda på annan ort än förläggningsorten bör han så snart det kan ske anmäla önskemålet hos domstolen och ange skälen för sin begäran. Självfallet är domstolen oförhindrad att även utan framställning från part besluta om sådant samraanträde. Av 16 § fraragår att frågan får avgöras av lagfaren leda­mot ensara. Den kan dock hänskjutas till avgörande av domstolen i den större eller mindre sammansättning som föreskrivs i 13 och 14 §§.

Förslaget upptar inte någon särskild bestämmelse om när samman­träde skall hållas. På grund av den allmänna hänvisningen i 2 § tUl RB blir bestämmelsen i 2 kap. 5 § andra stycket RB att sammanträde skall hållas så ofta det behövs för arbetet tUlämplig.

Bostadsdomslolens sammansättning m. m.

5 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om de olika slag av ledamöter som ingår i bostadsdomstolen.

Som framhållits i den allmänna motiveringen (avsnitt 8.2) skall i dom­stolen för det första ingå minst tre lagfarna ledamöter. Dessa skall enligt paragrafen vara lagkunniga och erfarna i domarvärv. Detta över­ensstämmer med vad som gäller beträffande ordförande och vice ordfö­rande i arbetsdomstolen, se 3 kap. 2 § andra stycket lagen om rätte­gången i arbetstvister. Vidare ingår i domstolen en ledamot med teknisk utbildning och erfarenhet av värderings- eller byggnadsteknik. Slutiigen ingår högst tolv ledamöter med särskUd sakkunskap om förhållandena

Prop. 1974:151

113

på bostadsmarknaden, s. k. intresseledamöter. Den särskilda sakkunskap som skaU finnas representerad bland intresseledamöterna rör (1) för­valtning av enskild tillhörig hyresfastighet, (2) förvaltning av hyresfas­tighet som tillhör annan än enskild, (3) förvaltning av bostadsrätts­fastighet, (4) bostadshyresgästers förhållanden, (5) näringsidkande hy­resgästers förhållanden och (6) bostadsrättshavares förhållanden.

Av 13 § andra stycket följer att det finns behov av tolv intresseleda­möter. Det är emellertid möjligt, såsom framhållits i den allmänna moti­veringen (avsnitt 8.2), att som intresseledamot förordna en person sora representerar dubbel sakkunskap, exempelvis en som särskilt känner till både bostadshyresgästers och bostadsrättshavares förhållanden. I sådant fall kan det bli aktuellt att förordna mindre än tolv intresseledamöler.

I lagtexten används uttrycket intresseledamot. Jag vill ytterligare un­derstryka att detta inte betyder att intresseledamot skall känna sig bun­den i sin dömande verksamhet till det intresse han kan sägas represen­tera. AUa ledamöter i bostadsdomstolen utövar en dömande verksamhet och skall i denna egenskap inte uppfattas som företrädare för bestärada partsintressen utan tvärtom som självständiga domare.

6 §

Paragrafen, som närmast motsvarar 11 § i kommitténs förslag, inne­håller bestämmelser om hur ledamot i bostadsdomstolen skall förordnas m.m.

Enligt 4 § tredje stycket instruktionen för statens hyresråd utser Kungl. Maj:t ledamöter i hyresrådet. Motsvarande bör gälla i fråga om ledamötema i bostadsdomstolen. En bestämmelse av denna innebörd har tagits upp i förevarande paragraf. Paragrafen innehåller också en föreskrift att ledamot skall förordnas för en tid av tre år.

Enligt paragrafen skall av de lagfama ledamöterna en förordnas till ordförande. Om denne är hindrad att tjänstgöra, skall annan lagfaren le­damot i domstolen inträda i hans ställe. Varje lagfaren ledamot är såle­des formellt behörig att fungera som ordförande såväl i den större som mindre sammansättningen. Som har framhålUts i avsnittet 8.6 i den all­männa motiveringen skall åtminstone i den större sammansättningen ordförandeskapet normalt uppehållas av den som förordnats att vara ordförande i domstolen.

Både för arbetsdomstolen och marknadsdomstolen gäller ett system som innebär att regeringen utser ordinarie ledamöter i domstolen samt ersättare för dessa. Kommittéförslaget bygger därvidlag på en annan or­ganisationsmodell. Enligt kommittéförslaget skall nämligen utses intres­seledamöter och tekniska ledamöter till det antal som svarar mot beho­vet. För egen del anser jag emeUertid att det inte finns någon bärande anledning att såvitt gäller intresseledamöterna avvika från det system som visat sig fungera väl både vid arbetsdomstolen och mark-

8    Riksdagen 1974.1 saml Nr 151

Prop. 1974:151

114

nadsdomstolen. Mitt förslag innebär därför att regeringen förordnar visst antal ledamöter samt ersättare för andra ledamöter än de lagfarna. I enlighet härmed föreskrivs i paragrafen att för annan ledamot än lagfaren ledamot skall förordnas en eller flera ersättare. Bestäinmelserna om ledamot gäller även ersättare. Denna senare regel mnebär alt om ex­empelvis den tekniske ledaraoten får förhinder skall i hans ställe inträda den för den tekniske ledamoten särskUt förordnade ersättaren. Denne ersättare skall ha sådan teknisk utbildning och erfarenhet av värdering eller byggnadsteknik som krävs beträffande den ordinarie ledamoten. Motsvarande gäller i fråga om ersättare för intresseledamot.

7 

§

Paragrafen, som motsvarar 5 § andra stycket, 6 § sista punkten och 12 § i kommitténs förslag, innehåller vissa regler om kvalifikationskrav för ledamöter i bostadsdomstolen.

Enligl första siycket får lagfaren ledamot och teknisk ledamot inte för­ordnas bland personer som kan anses företräda fastighetsägares, hyres­gästers eller bostadsrättshavares intressen. Detta överensstämmer i sak med kommittéförslaget. Med fastighetsägarintresse avses här även bo­stadsrättsföreningars intressen.

EnUgt andra stycket skall vissa intresseorganisationer beredas tillfälle att avge förslag, iiman intresseledamot utses. De intresseorganisationer det är fråga om är riksorganisation av fastighetsägare, bostadsrättsför­eningar, hyresgäster, bostadsrättshavare eller näringsidkare. Vidare fordras att organisationen i fråga med hänsyn till medlemsantal, verk­sarahet och övriga omständigheter kan anses väl företräda den intres­segrupp det är fråga om. Reglerna motsvarar bestämmelserna i 6 § andra stycket nämndlagen. I förhållande till nämndlagen innebär stycket den nyheten att även riksorganisation av bostadsrättsföreningar formellt sett får förslagsrätt.

8 

§

Paragrafen, som motsvarar 10 § i kommitténs förslag, upptar vissa aUmänna kvalifikationskrav för ledamot i bostadsdomstolen. Ledamot skall vara svensk medborgare och får inte vara omyndig eller i konkurs­tillstånd. Detta motsvarar vad som gäller beträffande arbetsdomstolen, se 3 kap. 1 § andra stycket lagen om rättegången i arbetstvister.

I paragrafen föreskrivs vidare, i överensstämmelse med vad kommit­tén förordat, att ledamot skall ha avlagt domared innan han börjar tjänstgöra i domstolen. Att ed kan bytas ut mot försäkran på heder och samvete följer av 4 kap. 11 § andra stycket RB.

Prop. 1974:151

115

9 §

I paragrafen har tagits upp bestämmelser om entledigande m. m. Be­stämmelserna har inte någon motsvarighet i kommitténs förslag men överensstämmer raed reglerna i 3 kap. 5 § lagen om rättegången i ar­betstvister. Enligt paragrafen har ledamot rätt att bli entledigad om sär­skUda omständigheter föranleder det. Att ledamot inte har medgetts obegränsad rätt att avsäga sig uppdraget före förordnandetidens utgång beror på att det är önskvärt att få kontinuitet i bostadsdomstolen. Av­sägelse av uppdraget skall därför prövas av regeringen.

Om ledamot avgår i förtid, skall enligt första stycket regeringen för­ordna annan för återstoden av den tid för vUken ledamoten varit utsedd. Att föreskriftema i 7 § därvid skall tillämpas torde vara klart utan nå­gon särskild bestämmelse.

Enligt andra stycket är ledamot som har avgått skyldig att delta i fort­satt behandling av mål i vars handläggning han förut har deltagit. Detta gäller oavsett om ledamoten har avgått under förordnandetiden med stöd av första stycket eller vid förordnandetidens slut. Däremot gäller föreskriften självfallet inte, om ledamoten inte längre uppfyller de kompetenskrav som anges i 8 § första stycket.

10 §

Enligt paragrafen, som överensstämmer med 9 § i kommitténs för­slag, skall bestämmelsema i 4 kap. RB om jäv mot domare äga motsva­rande tUlämpning på ledamot i bostadsdomstolen. Visserligen torde ge­nom hänvisningen 2 § tUl RB de aUmänna bestämmelserna i balken om ledamot i vanlig domstol bli i princip tillärapliga på ledaraot i bo­stadsdomstolen. I tydlighetens inttesse har dock en uttrycklig hänvis­ning till RB:s jävsbestämmelser ansetts påkaUad.

I likhet med den praxis som har utbildats inom statens hyresråd och hyresnämndema, bör intresseledamot som medverkat på riks- eller lo­kalplanet i förhandlingsöverenskommelse om schabloner för ändring av bashyra inte anses vara av jäv hindrad att delta i beslut som gäller bo­stadslägenhet som berörs av förhandlingsöverenskommelsen. Har där­emot ledamoten som företrädare för fastighetsägare eller hyresgästför­ening förhandlat ora hyressättningen eller annat hyresvUlkor för just det hus eller den lägenhet målet rör, torde i allraänhet en jävssituation före­ligga. Det sagda äger självfallet tUlämpning också i fråga om ledamot som deltar i andra liknande förhandlingsöverenskommelser.

11 §

I paragrafen, sora inte har någon motsvarighet i kommitténs förslag, har tagits upp bestämmelser om skyldighet för annan lagfaren ledamot än ordföranden att i den mån göromålen vid bostadsdomstolen tillåter

Prop. 1974:151

116

det, tjänstgöra vid annan domstol. Beslut om sådan tjänstgöring med­delas av regeringen eller myndighet som regeringen betämraer. Norraalt torde sådan tjänstgöring komma att förläggas till hovrätt.

12 §

Paragrafen upptar bestämmelser om domstolens domförhet. Domsto­len är domför antingen med sju ledamöter (den större sammansätt­ningen) eller med bara fyra ledamöter (den mindre sammansättaingen). I överensstämmelse med vad som har anförts i den allmänna motive­ringen har föreskrivits att domstolen inte är domför i den mindre sam­mansättningen, om någon av ledamöterna påkallar att målet skall prövas i den större sammansättningen.

I de närmast följande paragraferna ges bestämmelser om vilka leda­möter som skall ingå i domstolen i olika fall. En av de lagfarna leda­möterna kan både i den större och den mindre sammansättningen er­sättas av teknisk ledamot i vissa fall enligt 15 §.

Av förevarande paragraf framgår att det endast finns två tänkbara sammansättningar av bostadsdomstolen, den större sammansättningen med sju ledamöter och den mindre sammansättningen med fyra ledamö­ter. Det är alltså inte möjligt för bostadsdomstolen att sammanträda i en sammansättning med fem eller sex ledamöter. I detta sararaanhang bör dock påpekas att det av 16 § följer att lagfaren ledaraot i vissa fall är behörig att ensam vidtaga vissa åtgärder på bostadsdomstolens väg­nar.

13 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om bostadsdomstolens samman­träde i den större sammansättningen.

Enligt första stycket sammanträder domstolen i sådant fall med tre lagfarna ledamöter och fyra intresseledamöter. En av de lagfarna leda­möterna skall tjänstgöra som ordförande vid handläggningen av målet. Bestämmelse om vem som skall vara ordförande torde kunna undvaras.

Andra stycket innehåller särskUda regler om vUka intresseledamöler som skall deltaga i olika slag av mål. Regleringen innebär följande. Rör målet enskild hyresfastighet skall på fastighetsägarsidan inträda de två intresseledamöter som är väl förtrogna företrädesvis med förvaltning av enskild hyresfastighet. Rör mål hyresfastighet som tillhör annan än en­skild skall de båda intresseledamöterna på fastighetsägarsidan utgöras av intresseledamöter som i stället är förtrogna med förvaltning av hyres­fastighet som tillhör annan än enskUd. Om målet rör bostadsrättsfastig­het inträder på fastighetsägaresidan två ledamöter som är väl förtrogna med förvaltning av bostadsrältsfastighet. På hyresgästsidan inträder normalt två intresseledamöter som är väl förtrogna med bostadshyres­gästers förhållanden. Rör målet fråga enligt 12 kap. 36 § jordabalken.

Prop. 1974:151

117

dvs. överlåtelse av hyresrätt till lokal, skall dock på hyresgästsidan in­träda två ledamöter med särskUd sakkunskap beträffande näringsid­kande hyresgästers förhållanden. Angår tvisten fråga enligt 52 § eller 60 § första stycket 1 bostadsrättslagen skaU de båda intresseledamöterna i stället vara väl förtrogna med bostadsrättshavares förhållanden.

Avgörande för frågan om vUka fastighetsägareledamöter som skall tjänstgöra i visst mål är alltså om fastigheten tillhör enskUd fastighets­ägare eller inte. Med enskild avses här självfallet inte bara fysisk person utan också juridiska personer av skUda slag, under förutsättning dock att den juridiska personen inte är allmännyttigt eller därmed likställt bostadsföretag.

Som framgår av paragrafen är det avgörande om fastigheten tillhör enskUd. Skulle en fastighet som tiUhör enskild ha ställts under allmän­nyttigt bostadsföretags förvaltning efter förordnande om tvångsförvalt­ning skall alltså vid tUlämpningen av paragrafen i domstolen ingå leda­möter som har erfarenhet företrädesvis av förvaltning av hyresfastighet som tiUhör enskUd.

14 §

Paragrafen reglerar det fallet då bostadsdomstolen sammanträder i mindre sammansättning. I sådant fall är bostadsdomstolen domför med två lagfarna ledamöter och två intresseledamöter. En av de lagfarna le­damöterna tjänstgör som ordförande.

När domstolen sammanträder i den mindre sammansättningen skall en av intresseledamöterna företräda fastighetsägarintressen och en bo­stadsrättshavares eller hyresgästers intressen. Bestämmelserna i 13 § andra stycket skall enligt paragrafen äga motsvarande tUlämpning. Ge­nom denna hänvisning markeras att till tjänstgöring i domstolen i den mindre sammansättningen skall kallas intresseledamöter som uppfyller de kompetenskrav som för varje särskUt fall uppställs i 13 § andra stycket. Om sålunda målet exempelvis rör frågan om överlåtelse av hy­resrätt tUl lokal i en fastighet som ägs av allmännyttigt bostadsförelag, skall den ene av intresseledamöterna vara väl förtrogen med förvaltning av hyresfastighet som tillhör annan än enskild och den andre med nä­ringsidkande hyresgästers förhåUanden.

15 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om att teknisk ledamot skall ingå i stället för lagfaren ledamot, om målets beskaffenhet eller annat särskilt skäl föranleder det. Frågan om teknisk ledamot skall ingå i bostads-domstolen avgörs av ordföranden i målet.

Teknisk ledamot kan ingå i stället för lagfaren ledamot både när bo­stadsdomstolen sammanträder i den större samraansättningen enligt 13 § eUer då den sammanträder i den mindre sammansättningen enligt 14 §.

Prop. 1974:151

118

16 §

Enligt paragrafen får lagfaren ledamot ensam på bostadsdomstolens vägnar företa förberedande åtgärd samt pröva fråga om avskrivning av mål. Med förberedande åtgärd avses alla sådana åtgärder som kan an­ses tillhöra inledningen av förfarandet, t. ex. att ombesörja skriftväxling, förelägga klaganden att komplettera ofullständig besvärsinlaga och kal­la parter och andra till förhandling.

Efter mönster av 3 kap. 8 § lagen om rättegången i arbetstvister anges vidare i paragrafen att sådan handläggning också kan anförtros annan lagfaren tjänsteman vid domstolen.

Departeraentsförslaget innehåller inte någon motsvarighet till bestäm­melsen i 6 § tredje stycket nämndlagen att ordföranden skall till tjänst­göring i nämnden kaUa de ledamöter sora han med hänsyn till bl. a. må­lets beskaffenhet finner lämpligast och därvid beakta vad som är före­skrivet om sammansättningen i nämnden. Jag delar kommitténs uppfatt­ning att en sådan regel inte behövs för bostadsdomstolens del.

Departementsförslaget innehåller inte heller några bestämmelser om bostadsdomstolens sammansättning när mål är av brådskande natur. Sådana raål kan någon gång förekorama i förlängningstvister. Så länge en förlängningsfråga inte har avgjorts slutligt har visserligen bostadshy­resgäst enligt 50 § första punkten hyreslagen rätt att sitta kvar i lägenhe­ten och löper därmed inte någon risk att behöva flytta innan domstolen har meddelat sitt beslut. Men läget kan vara det att hyresgästen godtar att hyresnämnden inte förlänger avtalet men vill ha anstånd med avflytt­ningen eller längre anstånd än nämnden medger och därför överklagar nämndens beslut i anståndsfrågan. I sådana fall kan det någon gäng in­träffa att anståndsfrågan måste prövas skyndsamt. Kommittén har dock inte funnit det nödvändigt att för sådana enstaka fall föreslå särskUda regler om domstolens sammansättning, exempelvis att brådskande fråga får avgöras interimistiskt av ordföranden ensam. Kommittén har inte heller funnit skäl att föreslå bestämmelser som ger hyresgästen rätt att sitta kvar i lägenheten till dess att anståndsfrågan blivit slutligt avgjord. Med hänsyn tUl att ärenden av nu angiven art torde bli ganska sällsynt förekommande och att i sådana fall bostadsdomstolen torde ha möjlighet att sammanträda med kort varsel anser jag att kommitténs förslag kan godtas på denna punkt.

Rättegången i bostadsdomstolen

Som har anförts i avsnittet 8.3 bör det nuvarande systemet med klan­der mot hyresnämnds beslut överges där det nu används. Enligt försla­get blir därmed över hela linjen rättsmedlet besvär.

Enligt RB skall inlaga varigenom talan fullföljs ges in tUl den domstol vars avgörande överklagas men ställas till överrätten. Inom förvaltnings-

Prop. 1974:151

119

rätten gäller i stället att besvärsinlaga skall ges in till överinstansen direkt (jfr 12 § första stycket förvaltningslagen, 1971:290, och 7 § förvaltningsprocesslagen 1971: 291). Förvaltningslagen är, såvitt nu är i fråga, direkt tillämplig när talan mot hyresnämnds beslut i hyresregle­ringsärende eller ärende enligt bristortiagen fullföljs tiU statens hyresråd. På grund av uttryckliga bestäramelser gäller motsvarande ordning för anförande av besvär när talan mot beslut av hyresnärrmd enligt TvL, BSL eller nämndlagen förs hos aUraän domstol. Enligt min mening bör man i överensstämmelse med kommiiténs förslag behålla den ordning för anförande av besvär som sålunda har vunnit insteg på hyresrättens område. Det saknas också anledning att göra ändring i reglerna om beräkning av fullföljdstiden. I enlighet med vad som har anförts bör besvärsinlaga ges in till bostadsdomstolen inom tre veckor från den dag då nämnden meddelade sitt beslut. Jag har således inte funnit skäl biträda Stockholms tingsrätts och domareförbundets förslag om införan­de i hyresprocessen av RB:s ordning för fullföljd. Inte heller har jag ansett mig kunna biträda ett av hyresnämnden för Stockholms län frara-fört förslag om införande av en motsvarighet tUl rättsinstitutet anslut­ningsvad.

Övervägande skäl får anses tala för att bestämmelserna ora beräkning av besvärstiden och om var bevärshandlingen skall ges in tas upp i an­slutning till de i de särskilda författningarna meddelade föreskrifterna om hur och var talan mot nämndens beslut får föras.

Närmare bestämmelser om skyldighet för bostadsdomstolen att un­derrätta hyresnämnden om besvär sora har anförts kan lämpligen med­delas i instruktionen för domstolen.

17 §

Paragrafen innehåller en allmän hänvisning dels till beslämmelserna i 52 kap. 3, 59, 11 och 12 §§ RB om besvär i hovrätt, dels lill vad som i balken är föreskrivet om tvistemål, allt i den mån annat inte följer av lagen om bostadsdomstol eller annan författning. Bestämmelsen inotsva-rar 13 § i kommitténs förslag, jfr även 24 § BSL. Den närmare innebör­den av hänvisningen torde framgå av vad som har anförts i avsnittet 8.3 i den allmänna motiveringen samt vid 2 § i förevarande lagförslag.

Hänvisningen till bestämmelserna i 52 kap. RB torde inte påkalla nå­gon närmare kommentar. Bestämmelserna i 52 kap. 1 § RB ora när och var besvär skall anföras motsvaras sora nämnts i departeraentsförslaget av bestämmelser i de särskUda författningarna, jfr 70 och 71 §§ hyres­lagen. Motsvarighet till bestämmelserna i 52 kap. 2 § RB om avvisning av besvär har tagits upp i 18 §.

Genom hänvisningen tUl RB:s bestämmelser om tvistemål kommer, som har anförts i den allmänna motiveringen, vissa allmänna bestäm­melser om förfarandet vid allmän domstol i tvistemål att gälla i tUlärap-

Prop. 1974:151

120

liga delar också vid bostadsdomstolen. Som exempel på sådana bestäm­melser i RB kan anföras 11 kap. om part och ställföreträdare, 12 kap. om rättegångsombud, 18 kap. om rättegångskostnad, 32 kap. om frister och laga förfaU, 33 kap. om inlaga i rättegång och om delgivning särat 3540 kap. om bevisning. Även bestämmelserna i 13 kap. RB om före­mål för talan och talans väckande samt i 14 kap. RB om förening av mål och tredje mans deltagande i rättegång är i princip tillämpliga vid bo­stadsdomstolen med den begränsning som följer bl. a. av att bostads­domstolen är prövningsmyndighet i andra instans. I den allmätma moti­veringen har behandlats frågan i vad mån bestämmelserna i 50 kap. 23 och 25 §§ RB bör efterbUdas beträffande rättegången i bostadsdorasto­len. Uttryckliga regler i de spörsmål som behandlas i nämnda lagrum har tagits in i 18 § tredje stycket och 23 § andra stycket förevarande lag. Den allmänna hänvisningen till RB omfattar alltså inte 50 kap. 23 och 25 §§ RB.

Departementsförslaget innebär att part kan åberopa nya omständighe­ter eller nya bevis i bostadsdomstolen. Skulle det undantagsvis inträffa att en part i illojalt syfte eller av försumlighet eller av liknande anled­ning åberopar bevis eller omständighet som han likaväl kunnat anföra i hyresnämnden bör den särskilda kostnadsregeln i 18 kap. 6 § RB tillära­pas. Domstolen bör också i en sådan situalion kunna återförvisa raålet tUl förnyad handläggning av hyresnämnden. Departementsförslaget upp­tar visserligen inte några uttryckliga bestämmelser om rätt för domstolen att återförvisa mål. I de fall processuellt fel har förelupit i hyresnämnds­förfarandet blir bestämmelserna i 50 kap. 2629 §§ samma balk ora återförvisning m. m. tillämpliga. Att återförvisning kan ske också i andra fall, t. ex. när nya omständigheter eller bevis åberopas, är enligt aUmänna processrättsliga grundsatser en följd av instansordningen (jfr prop. 1968: 91 Bih. A s. 244 och rättsfallet NJA 1969 s. 45, 

II).

18 §

I paragrafen, som väsentligen raotsvarar 14 § i kommitténs förslag, meddelas bestämmelser om rätt för bostadsdomstolen att i vissa fall av­visa besvärstalan m. m. Eftersora besvärsinlaga enligt vad som anförts förut skall ges in direkt till bostadsdomstolen får det ankomma på denna att pröva om besvärstalan har fullföljts på rätt sätt och inom rätt tid. Bestämmelserna har utformats efter förebild av 52 kap. 2 § RB. Vad sora föreskrivs i 33 kap. 3 § RB om när handling skall anses ha komrait in till domstol är avsett att äga tillämpning också i fråga om handling som ges in till bostadsdomstolen.

I fråga om innehållet i parts besvärsinlaga eller skriftlig förklaring kommer att gälla, förutom de allmänna föreskrifterna i 33 kap. 1 § RB, 52 kap. 3 resp. 8 § samma balk. Detta innebär att part inte är skyldig att i besvärsinlaga uppge t. ex. att muntlig bevisning skall tas upp på nytt. I

Prop.1974:151

121

den mån part vUl att muntlig bevisning skall tas upp på nytt i bostads­domstolen eUer att syn skall hållas eller att motparten skall inställa sig personligen vid förhandling i ärendet, kan det antas att han framställer begäran härom utan att utttryckUga lagbestämmelser getts. Skulle part inte ange sin ståndpunkt, är det naturligtvis ingenting som hindrar domstolen från att i tveksamma fall höra efter med parten om han öns­kar förnyad bevisupptagning e. d.

Andra stycket upptar en bestämmmelse av innehåll att, om besvärsin­laga har kommit in till hyresnämnden i rätt tid,skall den omständighe­ten att den komrait in tUl bostadsdomstolen först därefter inte föranleda att den avvisas. FörebUden är 52 kap. 2 § andra punkten RB. Bestämmel­ser motsvarande dera som återfinns i kungörelsen (1973: 266) om skyl­dighet för allraän domstol att underrätta om fullföljd talan får utfärdas i administrativ ordning.

I tredje stycket har intagits en motsvarighet tUl 50 kap. 25 § andra stycket RB samt en regel som innebär att part får åberopa nya omstän­digheter i bostadsdomstolen.

19      §

Paragrafen, som motsvarar 15 § i kommitténs förslag, innehåller all­männa riktiinjer för bostadsdomstolens materiella processledning. Be­slämmelsen har behandlats i avsnittet 8.3 i den allmänna motiveringen.

Bestämmelsen, som av naturliga skäl torde få störst betydelse i mera omfattande bruksvärdemål, är avsedd att ge domstolen stöd för en mera aktiv materiell processledning. Det bör emellertid betonas att domstolen inte med stöd av bestämmelsen skall kunna avvisa erbjuden bevisning. Det får ske i första hand med stöd av bestämmelserna därom i 23 § i förslaget.

20      och 21 §§

I paragraferna ges bestämmelser om formerna för handläggningen och om kallande av part till muntlig förhandling. Paragraferna, som överensstämmer med 16 och 17 §§ i kommitténs förslag, har behandlats i avsnittet 8.3 i den allraänna motiveringen. Här skall endast erinras om att frågan huruvida part bör åläggas personlig inställelse får prövas en­ligt de allmänna bestämmelserna i 11 kap. 5 § första stycket sista punkten RB. Av 24 § i förslaget följer att muntlig, formeU bevisning skall upptas vid muntlig förhandling och att 21 § äger motsvarande tUlämpning vid syn på stället.

Av föreskriften i 21 § om att part får föreläggas att inställa sig per­sonligen vid vite eller vid påföljd att hans utevaro inte utgör hinder för målets vidare behandling och avgörande får anses tillräckligt tydligt framgå att muntiig förhandling kan hållas och ärendet avgöras utan hin­der av parts utevaro, ora det är försvarligt med hänsyn till utredningen.

Prop. 1974:151

122

Nägon särskild regel om hur domstolen skall förfara, när part uteblir från förhandUng, kan således inte anses påkallad (jfr prop. 1971: 30 s. 551).

Jag vUl i sararaanhanget framhåUa att det inte föreligger hinder mot att domstolen vid nytt samraanträde nöjer sig med att muntiig bevisning, som tagits upp tidigare, förebringas genom protokollet, om det inte är ändamålsenligare alt bevisningen upptas på nytt.

22 §

Paragrafen som motsvarar 18 § i kommitténs förslag upptar bestäm­melser sora öppnar möjlighet för ordföranden i målet att uppdra åt en eller flera ledamöter eller annan att företa besiktning för utredning av särskild fråga. Bestämmelsen har behandlats i avsnittet 8.3 i den all­männa motiveringen.

Som har framhållits förat är besiktning enligt förevarande lagrum inte avsedd att ersätta bevisning genom syn på stället utan närmast tänkt att utgöra ett förberedande led i målets handläggning. Besiktningen är ett medel att tUlföra dorastolen den kännedom om vissa faktiska förhål­landen som behövs för alt domstolen skall kunna tillgodogöra sig den ut­redning som förebringas i målet och rätt bedöma parternas argumente­ring. Vad som utåt sett skiljer besiktning enligt detta lagrara från syn på stället är att besiktningen kan verkställas av endast en eller ett par av ledamöterna eller t. o. m. av annan än ledamot, medan vid syn på stället alla de ledamöter som skall delta i avgörandet skall närvara. Så som för­farandet vid bostadsdorastolen har utformats kommer också protokoll från särskild besiktning att utgöra underlag för avgörandet (jfr 25 § andra stycket). Normalt bör därför parterna ges tillfälle att närvara vid besiktningen. En bestämmelse med denna innebörd har tagits upp i för­sta stycket andra punkten av paragrafen.

Frågan om i vilka fall besiktning enligt förevarande paragraf bör gö­ras och när i stället syn bör hållas enligt 39 kap. RB är närmast en prak­tisk fråga. Som ett allmänt riktmärke synes kunna uppställas att besikt­ning bör kunna ske, om parterna inte är oense om de faktiska förhållan­den som kan iakttas på platsen och det för prövningen av saken inte kan anses påkallat att ledamöterna själva besett fastigheten och dess omgiv­ningar. Vidare bör besiktning, som framgår av den föreslagna lydelsen, i vissa fall kunna göras som förberedande åtgärd för syn på stället. I vissa ärendekategorier, nämligen braksvärdemål och tvångsförvaltningsmål, synes besiktning enligt förevarande lagrum i huvudsak böra reserveras för nämnda ändamål. Ett praktiskt fall då besiktning kan vara av värde är då parterna i ett bruksvärdemål åberopar ett omfattande jämförelse­material. På grundval av de uppgifter av faktisk natur som redovisas i protokoUet över besiktningen bör domstolen under de förutsättningar som angetts nyss kunna göra en sovring av materialet.

Prop. 1974:151

123

Av 30 § i förslaget framgår att protokoll alltid skall föras vid besikt­ning som avses i förevarande paragraf. Protokollet från besiktningen, som enligt vad nyss sagts utgör beslutsunderlag, skall självfallet alltid tillställas parterna för kännedom.

I första stycket sista punkten har föreskrivits att vid besiktning yrkes­hemlighet får röjas bara om det finnes synneriig anledning därtill. Här­igenom uppnås överensstämmelse med 39 kap. 1 § andra stycket RB.

Om ledamot, som inte innehar tjänst vid domstolen, eller ut­omstående har ulfört besiktningen, bör han ha rätt till ersättning. För­rättningskostnaden är en domstolskostnad som parterna inte gärna kan åläggas att bestrida. I paragrafens andra stycke har därför tagits upp en bestämmelse av innehåll att den som enligt första stycket har företagit besiktning utom tjänsten har rätt till skälig ersättning av allmänna medel. Motsvarande bestämmelser finns i 19 § första stycket nämndlagen.

23 §

I paragrafen, som inte har någon motsvarighet i kommitténs förslag, meddelas bestämmelser om upptagande av bevisning i bostadsdomsto­len.

Som har framhåUits förut är bestänunelserna avsedda att träda i stället för vissa av de allmänna bestämmelserna i RB om behörighet för allmän överrätt att ta upp bevisning. Sålunda äger bestämmelserna i 50 kap. 25 § tredje stycket RB om förbud för överrätt att i vissa fall ta upp ny be­visning inte tUlämpning i bostadsdomstolen. Vid sidan av den föreslagna bestämmelsen bör gälla de allmänna bestämraelserna i 35 kap. 7 § i den mån de inte täcks av förevarande paragraf.

Vägledande för tillämpningen av bestämmelserna bör kunna vara de allmänna föreskrifterna i 35 kap. 13 § andra stycket RB om förnyad bevisupptagning i hovrätt. Som har framhållits i den allmänna motive­ringen bör bestämmelserna i 50 kap. 23 § RB om skyldighet för allmän överrätt att på nytt höra vittne, sakkunnig eller part äga motsvarande tUlämpning i bostadsdomstolen. Bestämmelse härom finns i andra styc­ket.

Äger bevisupptagning rum på nytt i bostadsdorastolen bör de sär­skilda bestämmelserna som har meddelats i 3640 kap. RB gäUa i till­lämpliga delar. Hänvisningen i 17 § är avsedd att täcka också dem. Det sagda innebär bl. a. att bestämelserna i 36 kap. 24 och 25 §§, 38 kap. 7 § resp. 40 kap. 17 och 18 §§ RB om ersättning och förskott på ersättning kommer att gälla också i bostadsdomstolen. Detla påkallar jämkning av kungörelsen (1973: 261) om utbetalningar av vissa ersättningar i mål eller ärende vid domstol m. m. så att de däri upptagna föreskriftema blir tillämpliga också i bostadsdomstolen. Däremot synes någon ändring inte behöva vidtas i fråga om vittnesersättningskungörelsen (1973: 262).

F. n. saknas uttryckliga bestämmelser om skyldighet för hyresnämnd

Prop. 1974:151

124

alt i protokoll över nämnds sammanträde anteckna utsaga av vittne, sak­kunnig och part under sanningsförsäkran (jfr 29 § nämndlagen samt 1314 a § instruktionen för arrendenämnderna och hyresnämnderna). En bestämmelse härom, liksom om möjlighet för nämnd att förordna att utsagan i stället skall upptas på fonetisk väg kan meddelas utan riksda­gens medverkan.

24 §

Paragrafen motsvarar 19 § i kommitténs förslag.

I första stycket första punkten av paragrafen föreskrivs att uppta­gande av muntlig formell bevisning skall äga ram vid muntlig förhand­ling. TUl sådan bevisupptagning skall part således kallas enligt 21 § i förslaget. Som har anförts i den allmänna motiveringen är det ingenting som hindrar att förhandUngen begränsas till att avse endast bevisupptag­ningen.

Enligt andra punkten får bostadsdomstolen förordna om bevisupptag­ning vid annan domstol. Vid sådan bevisupptagning gäller i stället för denna paragraf föreskriftema i 35 kap. 9 § RB, som emellertid i sak överensstämmer med de föreslagna bestämmelserna om ordningen för upplagande av muntlig bevisning i bostadsdomstolen. Eftersom muntlig förhandling fyller en annan funktion i förfarandet vid bostadsdomstolen än huvudförhandling i tvistemål som handläggs av allmän domstol, blir däremot inte 35 kap. 13 § första stycket RB tUlämpligt på det fortsatta förfarandet vid bostadsdomstolen i nu åsyftade fall. Domstolen kan dock själv ta upp beviset, om hinder däremot inte längre möter. Det kan i vissa fall vara att föredra i stället för att beviset förebringas genom protokoll.

Av andra stycket följer att 21 § äger motsvarande tUlämpning vid syn på stället. Det innebär dels att part skall kaUas tUl syn, dels att domsto­len får förelägga part att inställa sig personligen vid vite eller vid påföljd att hans utevaro inte utgör hinder för handläggningen. Det torde dock höra till undantagen att parts personliga närvaro är påkallad vid syn, varför vitesföreläggande enligt förevarande lagram torde komma att höra till ovanligheten.

Någon gång kan inträffa att part eller annan inte vill medverka tUl be­siktning eller syn och därför vägrar den som skall utföra besiktningen eller domstolen tUlträde tUl sin lägenhet. Även utan uttryckliga regler torde i nu åsyftade fall domstolen kunna utverka handräckning av utmätningsman för att genomföra besiktningen eller synen (jfr prop. 1971: 30 s. 566). Är det part som på angivet sätt försöker hindra att för­rättningen äger ram, blir 35 kap. 4 § RB tUlämplig. Det betyder att dorastolen får med hänsyn till allt som förekommit pröva vilken verkan som bevis som kan tillkomma partens förhåUande. Oftast torde pröv­ningen utmynna i att domstolen i den nyss angivna situationen får ta

Prop. 1974:151

125

motpartens uppgifter om lägenhetens skick och liknande för goda. På grand av vad som har anförts har jag inte funnit anledning föreslå be­stämmelser av innehåll att domstolen får förelägga part att vid vite be­reda domstolen eller annan tillträde till den lägenhet som målet rör för besiktning eller syn (jfr 18 § nämndlagen). På grand av att 35 kap. 4 § RB är tUlämplig i bostadsdomstolen är det inte heller påkallat att i lagen om bostadsdomstol ta upp bestämmelser som, utöver de tvångsmedel RB anvisar, ger bostadsdomstolen möjlighet att förelägga part att till­handahålla skriftlig handling eller föremål som kan flyttas till domstolen vid påföljd att målet ändå kan komma att avgöras (jfr 22 § förvaltnings­processlagen).

Beslut m. m.

25 

§

Paragrafen, som motsvarar 20 § i kommitténs förslag, upptar be­stämmmelser av innehåll att bostadsdomstolens avgörande sker genom beslut och att beslut skall grundas på vad handlingarna innehåller och vad i övrigt förekommit i målet. Bestämmelsema har behandlats i av­snittet 8.3 i den allmänna motiveringen.

1 fråga om det närmare innehållet i domstolens beslut gäller på grund av den allmänna hänvisningen till RB i tUlämpliga delar 17 kap. 12 § RB. Slutligt beslut skall således, om frågans beskaffenhet fordrar det, in­nehålla uppgifler i de hänseenden som anges i 7 § första och andra styc­kena i samma kapitel. Under motsvarande förutsättning skall beslutet sättas upp särskilt och skrivas under av de lagfarna domare som har del­tagit i avgörandet. Det synes mig lämpligt att alla beslut varigenom sa­ken prövats motiveras och sätts upp särskilt. Domstolens slutliga beslut, som satts upp särskilt, bör ordnas i överensstämmelse med vad som an­ges i 17 kap. 10 § andra stycket RB i fråga om domstols domar.

26 §

Genom hänvisningen i 2 § i förslaget gäller som nämnts i tillämpliga delar 16 kap. RB om omröstning. Med avvikelse från vad som före­skrivs där gäller enligt förevarande paragraf att domstolen själv bestäm­mer i vilken ordning omröstningen skall äga rum. Motsvarande gäller i arbetsdomstolen (4 kap. 2 § lagen om rättegången i arbetstvister, se när­mare prop. 1974: 77 s. 168). Bestämmelsen motsvarar i sak 21 § i kom­mitténs förslag men har getts en annan formell uiformning.

27 

§

1 paragrafen ges bestämmelser om när och hur beslut meddelas. Medan första stycket, sora föreskriver att beslut skall meddelas så snart det kan ske, är tillämpligt på alla slags beslut av bostadsdomsiolen, gäller före­skrifterna i andra stycket bara slutliga beslut av domstolen.

Prop. 1974:151

126

Innebörden av paragrafens andra stycke är alt domstolen kan välja mellan att avkunna slutligt beslut i samband med förhandling och att meddela det genom att håUa det tiUgängligt på domstolens kansli. Beträf­fande innebörden av uttrycket "i samband med förhandling" hänvisas till prop. 1973: 23 s. 211. När det gäller andra beslut än slutliga, upptar förslaget inte särskilda bestämmelser om ordningen för beslutets offent­liggörande. Det betyder att domstolen har att tillämpa vad sora anses gäUa därom enligt RB. Någon underrättelseskyldighet för domstolen i fråga om sådana beslut föreligger således inte i vidare raån än sora följer av principen att part skall ha kännedora om vad som tillförs målet. Såle­des får det anses åligga domstolen att utan uttrycklig föreskrift på ett el­ler annat sätt informera parterna om innehållet i vissa beslut, t. ex. be­slut att kalla vittne till förhandling eller beslut att anlita sakkunnig. Vidare ligger det i sakens natur att domstolen skall underrätta part om beslut som berör hans rätt, t. ex. beslut om utdömande av proces­suellt vite som förelagts parten.

Expeditionskungörelsen (1964: 618) blir delvis tillämplig i fråga om bostadsdomslolens expeditioner, t. ex. bestämmelserna om expeditions form och tillhandahållande. Dock bör bestämmelserna om lösenskyldig­het och avgifter vid domstol inte göras tillämpliga i fråga om bostads­domstolens expeditioner (jfr 2 § kungörelsen). För detta talar enligt min mening arten av de tvister som domstolen har att pröva. I förevarande hänseende bör bostadsdomstolen således likställlas med arbetsdomsto­len.

Enligt 21 § fjärde stycket nämndlagen skall, med visst undantag, be­slut tUlställas part genom närandens försorg. Om tUlvägagångssättet finns bestämmelser i 30 § andra stycket nämndlagen. Enligt dem behö­ver beslutet inte delges medparten utan kan sändas med posten i vanligt brev. Jag föreslår att motsvarande ordning införs i fråga om bostads­domstolen. Bestämmelserna om skyldighet för domstolen att översända vissa beslut tUl part har tagits upp i andra stycket av förevarande para­graf. Stycket kompletteras av föreskrifter om sättet för tillhandahållan­det i 31 § andra stycket i förslaget. Bestämmelserna har uformats efter förebild av motsvarande bestämmelser i nämndlagen. Eftersom beslu­tet enligt stycket skall sändas tUl parterna samma dag som det med­delas, finns det inte något utrymme för reglerna i 17 kap. 9 § fjärde stycket RB om underrättelse till parterna beträffande tiden för beslutets meddelande.

Det har inte ansetts nödvändigt med särskilda regler om att slutligt beslut, som meddelats vid förhandling, skall expedieras inom viss tid.

Prop. 1974:151

127

28 §

I paragrafen, som motsvarar 23 § i kommitténs förslag, ges bestäm­melser om verkan i rättskraftshänseende av vissa avgöranden av bo­stadsdomstolen. Paragrafen har utformats efter förebild av 22 § nämnd­lagen i lydelsen enligt prop. 1974: 150. De jämkningar i förhållande till sagda lagrum som har vidtagits hänger samman med att det nuvarande förbudet mot fullföljd av talan mot hyresnämnds beslut i fråga som av­ses i 35, 40 och 59 §§ hyreslagen och 30 § andra stycket bostadsrättsla­gen behåUs enligt förevarande förslag. Beträffande den närmare inne­börden av lagrummet, sammanställt med bestämmelserna i 51 § andra stycket hyreslagen, kan följande anföras.

BifaUs hyresgästens talan i en förlängningstvist, anses domen eller be­slutet enligt 51 § andra stycket första punkten hyreslagen som avtal om fortsatt förhyming. Enligt andra punkten i samma stycke får därefter mot hyresförhållandet inte åberopas omständighet som kunnat åberopas i målet eller ärendet. Bestämmelsen medför att såväl invändningar i preli­minärfrågor som omständigheter som hänför sig till de besittnings­skyddsbrytande grunderna i 46 § hyreslagen prekluderas. Invändning från hyresvärdens sida att det inte föreligger giltigt hyresavtal får såle­des inte åberopas i senare förlängningstvist, ora invändningen kunnat göras i den tidigare tvisten. Ett lagakraftvunnet avgörande får alltså ver­kan utöver den tvist som har avgjorts genom beslutet eller domen. Som har anförts i avsnittet 8.3 i den aUmänna motiveringen bör preklusions-regeln i 51 § andra stycket hyreslagen äga tUlämpning även i fråga om avgöranden som träffas av bostadsdomstolen.

Den rättskraftsregel som upptagits i förevarande lagrum blir, liksom motsvarigheten i nämndlagen, däremot tUlämplig bl. a. när hyresgästens föriängningstalan har lämnats utan bifall. Genom beslutet blir således rättskraftigt avgjort att det hyresförhållande som tvisten avser skall upp­höra vid hyrestidens utgång. En invändning från hyresgästens sida, t. ex. att uppsägningen inte är gUtig, prekluderas genom avgörandet (jfr prop. 1973: 23 s. 206).

Nämndlagens rättskraftsregel i lydelsen enligt prop. 1974: 150 är vi­dare tUlämplig bl. a. på beslut i villkorstvist enligt 54 § hyreslagen och i ärende enligt TvL eller BSL utom i fråga om vissa beslut enligt 2 a § sistnämnda lag. Regeln skiljer sig från 51 § andra siycket hyreslagen bl. a. därigenom att den verkan i rättskraftshänseende som följer av regeln inte sträcker sig utöver den tvist som har hänskjutits till nämnden. Motsvarande gäller i fråga om den här föreslagna rättskraftsregeln.

Som har anförts i den allmänna motiveringen kan det inte anses på­kallat att införa några uttryckliga beslämmelser om verkan i rätts­kraftshänseende av hyresnämnds eller bostadsdomstolens avgörande i hyresregleringsärende eller ärende enligt bristortiagen. Även efter hy-

Prop.1974:151

128

resprocessreformens genomförande bör i stället det i avsnittet 4.2 i den allmänna motiveringen omtalade cirkuläret 22/1944 av statens hyresråd kunna vara vägledande. Beslutet överfört tUl nuvarande förhållanden innebär såvitt gäller ärenden enligt hyresregleringslagen i stora drag följande.

Beslut av nämnd eller hyresrådet, varigenom ansökan om ändring av överenskommen eller fastställd bashyra ogUlats eUer bara delvis bifallits, äger inte rättskraft. Om ansökan däremot bifalls, är frågan rättskraftigt avgjord. Detsamma gäller beslut om fastställande av gmndhyra eller bashyra, när sådan hyra inte tidigare har faststäUts för lägenheten, obe­roende av om beslutet innefattar helt eller endast delvis bifall till fram­ställt yrkande. Beslut som enligt det anförda äger rättskraft kan emeller­tid angripas dels med stöd av bestämmelserna i 22 § hyresregleringsla­gen om rättelse av oriktigt beslut och om rätt för hyresnämnd att ta upp avgjort ärende tUl ny prövning, om väsentligt ändrade förhållanden har inträtt, dels, i viss utsträckning, genom extraordinära rättsmedel. De principer som sålunda gäller i fråga om hyresregleringsärenden torde i tillämpliga delar gälla beträffande ärenden enligt bristortlagen, dock att någon motsvarighet till 22 § inte finns i bristortlagen. Även den praxis som kan ha utbildat sig i fråga om rättskraftsverkan av allmän domstols beslut i ärenden som avses i lagen (1946: 807) om handläggning av domstolsärenden synes kunna vara till viss ledning. Vad som har anförts nu bör gälla även sedan bostadsdomstolen har inrättats.

Övriga bestämmelser

Enligt komraitténs förslag (25 §) kan bostadsdomstolen självmant ta upp fråga om ansvar för rättegångsförseelser och om utdömande av processuellt vite. Jag har inle någon invändning i sak mot förslaget men anser att särskilda bestämmelser i ämnet inte behövs, eftersom RB gäller i tUlämpliga delar beträffande förfarandet. Departementsförslaget upp­tar därför inte någon motsvarighet tUl 25 § i kommitténs förslag.

29 §

Paragrafen överensstämmer med 24 § i kommitténs förslag.

62 § hyreslagen tUåter domstol att samtidigt pröva förlängningstvist och talan av hyresvärden om åläggande för hyresgästen att flytta trots att tiden för lägenhetens avträdande då ännu inte har inträtt. Bestäm­melserna skall ses mot bakgrunden av att RB utgår från den allmänna principen att en fullgörelsetalan inte får tas upp till prövning med mindre fullgörelseliden har inträtt när målet avgörs (jfr 13 kap. 1 § RB). Med stöd av 62 § hyreslagen kan hyresvärden således i en och samma dom dels få fastslaget att hyresgästen inte har rätt till fortsatt hyresförhållande, dels få ett åläggande för hyresgästen att vid äventyr av vräkning flytta, när tiden för lägenhetens avträdande är inne. I vad

Prop. 1974:151

129

domen avser prövning av hyresvärdens avflyttningstalan är den exigibel (SOU 1961: 47 s. 213).

Kommittén föreslår att motsvarande ordning får gälla även sedan förlängningslvisterna undandragits de allmänna domstolarna. Kommittén anför bl. a. att den verkan i rättskraftshänseende som enligt förslaget knyts till bostadsdomstolens avgöranden innebär att, om domstolen ogil­lar hyresgästens förlängningstalan, det därraed är rättskraftigt avgjort att det hyresförhållande som tvisten avser skall upphöra vid hyrestidens utgång. Mot bakgrunden härav har kommittén funnit det vara mest än­damålsenligt att bostadsdomstolen för dessa fall ges behörighet att efter yrkande av hyresvärden ålägga hyresgästen att flytta vid den tidpunkt då han på grund av domstolens beslut i förlängningsdelen är skyldig att avträda lägenheten, varvid domstolens beslut med anledning av hyres­värdens yrkande om avflyttning bör kunna verkställas som lagakraft­vunnen dom (jfr 32 § nämndlagen). Kommittén framhåller att bostads­domstolens beslut om avflyttning får betraktas endast som en logisk följd av utgången i förlängningsdelen.

Kommitténs förslag i denna del har allmänt godtagits under remissbe­handlingen. Också jag biträder det.

I överensstämmelse härmed har i förevarande paragraf meddelats be­stämmelser av innehåll att, om bostadsdomstolen lämnar hyresgästs för­längningstalan utan bifall, domstolen får efter yrkande av hyresvärden i beslutet ålägga hyresgästen att flytta från lägenheien och att beslutet i så fall får verkställas som lagakraftägande dom. I det följande föreslås att en motsvarande regel införs i nämndlagen.

Yrkande från hyresvärdens sida om skyldighet för hyresgästen alt flytta skall kunna framställas helt formlöst: i besvärsinlaga eller förkla­ring, i särskild skrift till domstolen eller muntiigen, om förhandling hålls. Yrkandet kan prövas även om det väcks först i bostadsdomstolen. Självfallet skall hyresgästen alltid beredas tillfälle yttra sig över yrkan­det. Att märka är att domstolen inte får ålägga hyresgästen att flytta utan att hyresvärden har framställt yrkande ora det.

Enligt den föreslagna ordalydelsen får domstolen ålägga hyresgästen att flytta "vid den tidpunkt då lägenheien skall avträdas". Skyldigheten att avträda lägenheten inträder vid olika tidpunkt i olika fall. Avgörs förlängnmgstvisten före hyrestidens utgång och medges inte anstånd med avflyttningen enligt 52 § hyreslagen, skall hyresgästen flytta när hy­restiden löper ut. Medges anstånd, inträder denna skyldighet vid an­ståndstidens utgång. Meddelar bostadsdomstolen sitt beslut efter hyresti­dens utgång och medges inte anstånd, är hyresgästen i princip skyldig att flytta, när beslutet meddelas (jfr 50 § hyreslagen). För att verkställig­heten av domstolens beslut skall underlättas bör domstolen i beslutet ange dagen för avflyttningen och således inle nöja sig med att formule­ra sitt beslut så att hyresgästen förpliktas att vid äventyr av vräkning

9    Riksdagen 1974. 1 saml Nr 151

Prop. 1974:151

130

lämna lägenheien "vid den tidpunkt då den skall avträdas" eller liknan­de.

Enligt 1 § i förslaget lill lag om bostadsdomstol skall domstolen ta upp besvär mot beslut som hyresnämnd har meddelat. Beslut om åläggande för hyresgäst att flytta är enligt förslaget sammankopplat med pröv­ningen av förlängningstvist och frågan får, liksom en anståndsfråga, närmast ses som en del av förlängningstvisten. Någon uttrycklig före­skrift som kompleraent till 1 § lagen om bostadsdomstol att domstolen får ta upp och pröva också avflyttningstalan som sagts nu, kan därför inle anses påkallad.

30 

§

På grund av hänvisning i tidigare paragrafer till RB gäller föreskrif­terna i 6 kap. RB om protokoll i tUlämpliga delar i bostadsdomstolen. Protokoll skall således föras vid förhandling och vid annat sammanträde som domstolen håller. Innebörden av förevarande paragraf, som mot­svarar 26 § i kommitténs förslag, är att protokoll skall föras även vid så­dan besiktning som avses i 22 §. I instraktionen för domstolen bör lag­rummet kompletteras med föreskrifter av innehåll att protokoll över besiktning får föras och skrivas under av den som förordnats att verk­ställa besiktningen eller, om flera förordnals, någon av dem samt att RB:s bestäramelser om innehållet i protokoll vid syn på stället skall äga motsvarande tUlämpning. Hänvisningarna i lagen om bostadsdomstol till RB och därmed till bestämmelsema om protokoll medför inte automa­tiskt att också protokollskungörelsen (1971: 1066) blir tUlämplig i bo­stadsdomstolen. Motsvarande bestämmelser kan lämpligen, eventuellt i form av hänvisningar till protokollskungörelsen, meddelas i instruktio­nen för bostadsdorastolen.

31 §

I första stycket av paragrafen, som överensstämmer med 27 § i kom­mitténs förslag, ges en allmän föreskrift om att inlaga eller annan hand­ling som skall tillstäUas part eller annan skall delges. I andra stycket har tagits upp bestämraelser som innefattar undantag från första stycket. Beträffande undantagsbestämmelsen hänvisas till specialmotiveringen vid 27 §.

Genom bestämmelsen i första stycket blir delgivningslagen (1970: 428) och den därtiU anslutande delgivningskungörelsen (1970: 467) i princip tUlämpliga i förfarandet vid domstolen. Det medför att förteck­ningen i bilaga 2 till delgivningskungörelsen över myndigheter som får anlita postverket för särskild delgivning bör kompletteras.

Prop. 1974:151

131

32 §

Paragrafen överensstämmer med 28 § i kommitténs förslag.

Efter förebUd av 31 § nämndlagen har i förevarande paragraf tagits upp bestäramelser av innebörd av bostadsdomstolen har rätt att för sina sammanträden i princip förfoga över behövliga lokaler i allmän byggnad utan annan ersättning än för sådana särskilda kostnader som kan för­anledas av domstolens ianspråktagande av lokalema.

Ikraftträdande m. m.

Beträffande ikraftträdandet hänvisas tUl vad som har anförts i avsnit­tet 8.5 i den allmäima motiveringen.

Frågan om bostadsdomstolens behörighet att pröva tvist om första­gångshyra har berörts vid 1 §.

10.2 Förslaget till lag om ändring i jordabalken

Som har nämnts förat läggs även i prop. 1974: 150 fram förslag till ändring i hyreslagen. De paragrafer som föreslås ändrade såväl i nämn­da prop. som enligt förevarande förslag är 62 och 7073 §§. Förelig­gande förslag utgår från paragrafernas lydelse enligt prop. 1974: 150.

12 KAP. 5153 §§

De jämkningar som föreslås bettäffande 5153 §§ är formella och hänger samman med att bostadsdomstolens avgörande enligt förslaget till lag om bostadsdomstol (25 § första stycket) skall ske genom beslut.

62 §

Paragrafen upptar i lydelsen enligt prop. 1974: 150 dels bestämmelser om rätt för domstol att i saraband med förlängningstvist pröva talan av hyresvärden om åläggande för hyresgästen att flytta (första stycket), dels föreskrifter om utdömande av vite som hyresnämnd har förelagt hyres­värd med stöd av 16 § andra stycket i lydelsen enligt anförda prop. (andra och tredje styckena). Vid ett genomförande av hyresprocessrefor­men kan 62 § första stycket hyreslagen inte behållas oförändrat. Som har anförts i specialmotiveringen till 29 § i förslaget till lag om bostads­domstol bör emellertid motsvarande bestämmelser meddelas i nämnda lag. 62 § första stycket hyreslagen förslås därför upphävt. Ändringen i andra siycket enligt förslaget är redaktionell.

70 §

1 paragrafen i lydelsen enligt prop. 1974: 150 meddelas bestämmelser om klander och besvär mot hyresnämnds beslut i fråga enligt hyresla­gen. I första stycket anges i vUka fall part får klandra nämnds beslut

Prop. 1974:151

132

och hur klander skall anföras. I andra stycket har tagits upp bestämmel­ser om besvär mot hyresnämnds beslut i fråga om reparationsföreläg­gande enligt 16 § andra stycket i lydelsen enligt anförda prop. och i fråga om utdömande av vite som förenats med sådant föreläggande. I tredje stycket, slutligen, har meddelats bestämmelser som begränsar klander- och besvärsmöjligheten.

I överensstämmelse med vad som har anförts i avsnittet 8.1 i den all­männa motiveringen har i förslaget de nuvarande bestämmelserna om klander tUl fastighetsdomstol utmönstrats. I de fall talan mot hyres­nämnds beslut enligt förslaget i prop. 1974:150 kan klandras till sådan domstol skall talan i stället kunna fullföljas genom besvär inom samma tid som gäller för väckande av klandertalan.

Förslaget enligt prop. 1974: 150 innebär bl. a. att talan mot hyres­nämnds beslut om reparationsföreläggande enhgt 16 § andra stycket hy­reslagen i lydelsen enligt samma prop. och om utdömande av vite som förenats med sådant föreläggande skall föras genom besvär hos Svea hovrätt (jfr 71 § i förslaget). I fråga om dessa ärendetyper innebär före­liggande förslag, såvitt gäller rättsmedlet, ingen ändring.

Sedan länge har gällt att klandertalan skall väckas hos arbetsdomsto­len i stället för hos fastighetsdomstol, om hyrestvisten rör kollektivavtal (jfr prop. 1968: 91 Bih. A s. 94). Enligt förslaget i prop. 1974:150 skall under motsvarande förutsättning hyresnämnds beslut om repara­tionsföreläggande och utdömande av därmed förenat vite överklagas hos arbetsdomstolen i stället för hos Svea hovrätt. Kommitténs förslag innebär såvitt nu är i fråga, dels att överprövningen också i fortsätt­ningen skall ankomma på arbetsdomstolen, när tvisten rör kollektiv­avtal, dels att klandermöjligheten överges också i dessa fall. Förslaget har inte mött någon erinran under remissbehandlingen. Också jag bi­träder det. Sålunda föreslås att hyresnämnds beslut får angripas genom besvär, också nar klandertalan enligt nuvarande bestämmelser skall prövas av arbetsdomstolen.

I överensstämmelse med vad som har anförts har i första stycket av paragrafen tagits upp en bestämraelse av innehåll att talan mot hyres­nämnds beslut i fråga som avses i 16 § andra stycket, 24 a §, 34, 36,49, 52, 55 eller 62 § förs genom besvär inom tre veckor från den dag beslu­tet meddelades. Som ett andra stycke har med endast en formell jämk­ning tagits upp i tredje stycket av paragrafen i lydelsen enligt prop. 1974: 150.

Bestämmelsema om var besvär skall anföras har tagits upp i närmast följande paragraf.

71 §

I paragrafen i lydelsen enligt prop. 1974:150 meddelas i första styc­ ket forumregler. Den föreslagna ändringen gäller andra och tredje punkterna och är föranledd av ändringarna i 70 §. Enligt förslaget skall

Prop. 1974:151

133

besvärstalan som avses i 70 § tas upp av arbetsdomstolen, om den rör kollektivavtal, och i annat faU av bostadsdomstolen. Som en ny tredje punkt i första stycket har i förslaget tagits upp bestämmelser om var be­svärshandlingen skall ges in. I överensstämmelse med vad sora har an­förts i specialmotiveringen till förslaget till lag om bostadsdorastol fö­reskrivs sålunda att besvärshandlingen skall ges in till domstol sora har att ta upp besvären, dvs. bostadsdomstolen resp. arbetsdomstolen.

Bestämmelserna i andra stycket av paragrafen i lydelsen enligt prop. 1974: 150 motsvaras av första stycket sista punkten av förevarande pa­ragraf och 18 § första och andra styckena i förslaget till lag ora bo­stadsdomstol. Stycket kan därför utgå.

Föreskriften i paragrafens tredje stycke i lydelsen enligt prop. 1974: 150 om återförvisning av tvist till hyresnämnd synes kunna utgå som obehövlig såvitt gäller mål i bostadsdomstolen. Det får anses följa av allmänna rättsgrundsatser att bostadsdomstolen i egenskap av över­instans till hyresnämnderna kan återförvisa tvist till nämnd utan att ut­tryckliga bestämmelser finns om det. Eftersom också arbetsdomstolen enligt förslaget kommer att inta ställning som överinstans till hyres­nämnd, gäller vad som sagts nu också i fråga om nämnda dorastol.

72 §

I paragrafen i dess lydelse enligt prop. 1974: 150 meddelas bestäm­melser om begränsning i rätten att fullfölja talan mot fastighetsdomstols och hovrätts avgöranden. Dessa bestämmelser bör upphävas.

Enligt kommitténs förslag bör paragrafen i stället få innehålla en aU­män hänvisning till vissa förfaranderegler i lagen om bostadsdomstol för det fall hyreslvist efter besvär prövas av arbetsdomstolen.

I sitt yttrande över kommitténs betänkande framhåller arbetsdomsto­lens ordförande att med den av kommittén föreslagna hänvisningen lill lagen om bostadsdomstol det kan uppkomma tveksamhet om vUka delar av lagen om bostadsdomstol som är tillämpliga och vilka regler som skall gälla i den mån lagen inte befinnes tillämplig (jfr 1 kap. 2 § lagen om rättegången i arbetstvister). Enligt arbetsdomstolens ordförande får det anses opåkallat att arbetsdomstolen, för de sannolikt mycket fåtaliga besvärsmålen i hyrestvister, skall ha särskild processordning med regler som utan sakligt betingande skäl avviker från den normala ordningen vid arbetsdomstolen. Vissa regler i förslaget tUl lag ora bostadsdorastol är dock sådana att de genom särskUd föreskrift bör få motsvarande tUlämplighet på handläggningen av besvärsmål i hyrestvister vid arbets­domstolen. Arbetsdomstolens ordförande framhåller vidare att en sam­ordning bör ske med lagen om rättegång i arbetstvister. Det bör enligt domstolens ordförande kunna ske enligt de riktlinjer som angetts i fråga om talan mot central förvaltningsmyndighets beslut rörande tillärap­ningen av lagen (1969: 93) om begränsning av samhällsstöd vid arbets­konflikt.

Prop. 1974:151

134

De synpunkter som framförts av arbetsdomstolens ordförande anslu­ter jag mig helt till. De bestämmelser i lagen om bostadsdomstol som bör ges motvarande tillämplighet på handläggningen av hyresmål i ar­betsdomstolen är 18 (jfr 71 § sista punkten hyreslagen i den föreslagna lydelsen) 22, 28 och 30 §§. Den önskvärda samordningen med lagen om rättegången i arbetstvister bör lagtekniskt kunna genomföras så att det i

72 § anges att i övrigt gäller i tUlämpliga delar vad som i lagen om

rättegången i arbetstvister föreskrivs om rättegången i mål som fullföljts

till arbetsdomstolen genom besvär. Besvärsmål bör dock även kunna

avgöras efter huvudförhandling. 72 § hyreslagen har i departementsför­

slaget utformats i enlighet med vad som har anförts.

I 2 kap. 3 § lagen om rättegången i arbetstvister bör lämpligen in­föras en erinran om de särskilda förfarandebestämmelserna vid hand­läggning av hyrestvister i arbetsdomstolen.

73 

§

I paragrafen i dess lydelse enligt prop. 1974: 150 meddelas bestäm­melser om ansvaret för rättegångskostnad i fastighetsdomstolen i vissa hyrestvister och i besvärsmål som tas upp direkt av Svea hovrätt. Som har anförts i avsnittet 8.3 i den aUmänna motiveringen bör bestämmel­sema behåUas oförändrade i sak. Den särskilda kostnadsregeln bör gälla också i besvärsmål som prövas av arbetsdomstolen. De ändringar som föreslås är närmast formeUa.

Övergångsbestämmelser

Beträffande tidpimkten för ikraftträdandet och principerna för över­gångsregleringen hänvisas i första hand till avsnittet 8.5 i den allmänna motiveringen.

Punkterna 2 och 3 innehåller de grandläggande bestämmelserna om hur de mål och ärenden som är anhängiga vid ikraftträdandet skall be­handlas. Övergångsbestämmelserna har utformats med utgångspunkt bl. a. i att hyresnämnds beslut om reparationsföreläggande och om utdö­mande av vite enligt prop. 1974:150 överprövas av Svea hovrätt till dess att bostadsdomstolen har trätt i verksamhet. Sålunda föreskrivs i punkten 2 att äldre bestämmelser gäller även efter ikraftträdandet i fråga om klander eller besvär mot hyresnämnds beslut samt i fråga om fullföljd av talan mot domstols dom eller beslut, om ärendet har av­gjorts av nämnden före ikraftträdandet. Av punkten 3 framgår, att mål som antingen efter klander eller, när fråga är om reparationsföreläg­gande eller utdömande av därmed förenat vite, efter besvär mot hyres­nämnds beslut är anhängigt hos fastighetsdomstol resp. Svea hovrätt vid ikraftträdandet eller som därefter anhängiggörs hos domstol som nyss nämnts skall prövas av bostadsdomstolen om huvudförhandling eller i besvärsmål i hovrätten därmed jämförlig förhandlig inte har påbör-

Prop.1974:151

135

jats dessförinnan. Med därmed jämförlig förhandling menas förhandling vid vilken besvärsmålet i sin helhet eUer i vart fall i huvudsakliga delar avhandlats och som siktar till att besvärsmålet skall kunna avgöras av hovrätten utan ytterligare förhandling eller skriftväxling.

Till punkten 3 har fogats en övergångsbestämmelse enligt vilken fas­tighetsdomstol som med stöd av 62 § hyreslagen första stycket i lydelsen enligt prop. 1974: 150 har tagit upp yrkande av hyresvärden om förplik­tande för hyresgästen att flytta skall, under de förutsättningar som an­getts i det föregående, överlämna även denna del av målet till bostads­domstolens prövning.

Enligt punkt 7 av övergångsbestämmelserna till 1973 års ändring i JB äger bestämraelserna om prövning av förstagångshyra i 55 § hyreslagen i lydelsen före utgången av maj 1973 fortfarande tillämpning i fråga om avtal som har träffats dessförinnan (jfr kungörelsen, 1973: 196, om prövning av förstagångshyra i vissa orter). Även om det ter sig mindre sannolikt att det kommer att finnas tvister av angivet slag som inte har prövats slutligt, när hyresprocessreformen genomförs, kan övergångs­frågorna för denna målkategori enligt miri mening inte lämnas obeak­tade. Det är till en början klart, att överprövningen av hyresnämnds av­göranden i fråga om förstagångshyra bör ankomma på bostadsdomstolen, som enligt förslaget har att som sista instans pröva övriga tvister om hy­ressättning. Det är då naturligt att kvarvarande mål om prövning av för­stagångshyra i övergångshänseende behandlas på samma sätt som andra mål som först prövas av hyresnämnd. Avgörs målet av hyresnämnden efter ikraftträdandet, bör talan således fullföljas enligt de föreslagna nya bestämmelserna hos bostadsdomsiolen och vidare bör mål som är anhängigt hos fastighetsdomstol vid ikraftträdandet i princip lämnas över till bostadsdorastolen för att avgöras av denna. Regler av denna in­nebörd har intagils i punkterna 2 och 3 i övergångsbestämmelserna.

Jag vill nu behandla ett par tillämpningsfrågor i anslutning till dessa övergångsbestäraraelser.

Meddelar hyresnämnd sitt beslut först efter det att de nya bestämmel­serna har trätt i kraft, behöver några problem inte uppkomma ifråga om fullföljden. I den fullföljdshänvisning som i förekommande fall skall tas in i beslut enligt 21 § andra stycket närandlagen skall nämnden ange vad part sora vill föra talan mot beslutet har att iaktta enligt de nya bestäm­melserna. Meddelas däremot beslutet före ikraftträdandet, skaU full-följdshänvisningen utformas i överensstämmelse med nuvarande klander-eUer besvärsregler. Fullföljs i senast angivna fall inte talan mot nämn­dens beslut, uppslår självfallet inga problem. Fullföljer part talan tili fastighetsdomstolen eller, i förekommande fall tUl Svea hovrätt, blir ge­nom de föreslagna bestämmelserna domstolen skyldig att lämna över må­let tUl bostadsdorastolen. Det bör därvid ankomma på fastighetsdomsto­len resp. hovrätten att pröva om talan har fullföljts på föreskrivet sätt

Prop. 1974:151

136

och inom rätt tid liksom andra frågor som är av betydelse för om klan­der- eller-besvärstalan över huvud kan tas upp till prövning, t.ex. att ombud som har undertecknat stämningsansökan eller besvärsinlagan har fullmakt, att inlagan är tjänlig som grund för det fortsatta förfarandet osv. Att denna prövning inte bör flyttas över på bostadsdomstolen får anses ligga i sakens natur och några uttryckliga bestämraelser om det anser jag inte behövliga. I administrativ ordning får meddelas föreskrif­ter om skyldighet för domstolen att underrätta parterna om överläm­nandet. I de fall åter då tvist är anhängig vid domstol redan när de nya bestämmelserna träder i kraft och målet inte skall lämnas över tiU bo­stadsdomstolen blir de nuvarande fullföljdsbestämmelserna tUlämpliga fullt ut. Det innebär bl. a. att, om talan enligt nuvarande regler inte får fullföljas, fullföljdsbegränsningen kommer att gälla också efter ikraft­trädandet. Kan däremot talan fullföljas mot domen eller beslutet, skall domstolens fullföljdshänvisning ange vad part enligt nuvarande regler har att iaktta vid fuUföljd av talan.

Bestämmelserna i 5153 §§ hyreslagen i den nuvarande lydelsen ut­går från att allmän domstol genom dom kan pröva och avgöra förläng­nings- och hyressättningsfrågor. På grund av punkterna 3 och 4 av övergångsbestämmelserna kan det ske även efter det att de nya bestäm­melsema har trätt i kraft. Bestämmelserna om fortsalt tUlämpning av 5153 §§ hyreslagen i deras äldre lydelse synes därför inte kunna und­varas och har tagits upp i punkt 5 av övergångsbestämmelserna.

Även kostnadsregeln i 73 § hyreslagen i lydelsen enligt prop. 1974: 150 bör äga tUlämpning, om allmän dorastol efter ikraftträandet avgör tvist eller Svea hovrätt besvärsmål som hovrätten tagit upp direkt efter besvär mot hyresnämnds beslut i fråga om reparationsföreläggande eller utdömande av därmed förenat med vite. Bestämmelser härom före­slås i punkten 6 av övergångsbestämmelserna.

Har med stöd av 62 § hyreslagen hyresvärd väckt talan om skyldighet för hyresgästen att flytta och är förlängnings- och avflyttningstalan an­hängig vid fastighetsdomstolen, när de nya bestämmelserna träder i kraft, bör också avflyttningstalan lämnas över tiU bostadsdomstolen, om denna skall pröva förlängningstvisten. Till punkt 4 av övergångsbestämmel­serna har fogats en föreskrift med denna innebörd. Skall däremot målet om avflyttning inte enligt vad nu sagts lämnas över, bör domstolen även efter ikraftträdandet pröva avflyttningstalan i samband raed prövning av förlängningstvisten trots att tiden för avträdandet av lägenheten inte är inne. Punkten 6 av övergångsbetämmelserna bör därför avse också 62 § hyreslagen.

Enligt förslaget skall bestämmelserna i 71 § andra stycket hyreslagen om återförvisning upphöra att gälla. Eftersom på grund av punkten 4 av övergångsbestämmelserna fråga om återförvisning av raål från allmän

Prop. 1974:151

137

dorastol till hyresnämnd i praktiken inte torde uppkomma efter ikraftträ­dandet, behöver 71 § andra stycket hyreslagen inte ges fortsatt tillämp­ning.

10.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1973:187) om ändring i jordabalken

I punkten 9 av övergångsbestämmelserna till 1973 års ändringar i hy­reslagen har tagits upp bestämmelser som ger vissa föreningar och aktie­bolag rätt att åberopa avtalsklausul som strider mot 19 a § hyreslagen. En förutsättning härför är att statens hyresråd medger det. Såsom kom­mittén föreslagit bör prövningen läggas på bostadsdomstolen. Över­gångsbestämmelsen har jämkats i enlighet härmed.

TiU punkten 9 av övergångsbestämmelserna har i förslaget fogats en bestämmelse av innehåll att lagen om bostadsdomstol gäller i tillämpliga delar i fråga om förfarandet vid domstolen i ärende om medgivande som avses i övergångsbestämmelsen.

I överensstämmelse med de principer för övergången från den nuva­rande till den nya ordningen som förordats i avsnittet 8.5 i den aU­männa motiveringen har föreskrivits att ansökan om medgivande som avses i förevarande lagrum och som har getts in till hyresrådet före ikraftträdandet av de nya bestämmelserna skall prövas av bostadsdom­stolen.

10.4 Förslaget till lag om ändring i tvångsförvaltningslagen

Kommittén föreslår, att talan, varigenom fastighetsägaren klandrar redovisad förvaltning, även framdeles skall instämmas till fastighets­domstol. I likhet med remissinstanserna biträder jag förslaget. Någon ändring i 11 § tredje stycket TvL föreslås därför inte.

I 14 § första stycket sista punkten TvL meddelas bestämraelser av in­nehåll att domstol, som har att pröva besvärsmål, kan förordna att be­slut som skall lända till efterrättelse genast inte vidare skall verkställas. Enligt kommiiténs mening bör bostadsdomstolen ges samma möjlighet som allmän domstol har nu i mål enUgt TvL att förordna om inhibition. Jag delar kommitténs uppfattning. I överensstämmelse med vad kom­mittén föreslår bör bestämmelserna därom tas upp i TvL i stället för i lagen om bostadsdomstol. TUl följd av den ändring som föreslås i fråga om 17 § TvL kommer emellertid bestämmelserna i 14 § om inhibition att i sin nuvarande lydelse avse bostadsdomstolen. På grund härav behö­ver inte 14 § TvL ändras.

De nuvarande bestämmelserna i 18 § TvL om förfarandet i besvärsmål ersätts i departementsförslaget av föreskrifter i lagen om bostadsdom­stol och bör därför upphävas.

Prop. 1974:151

138

17 §

Paragrafen upptar bestämmelser om fullföljd av talan mot hyres­nämnds beslut i frågor som enligt TvL skall prövas av hyresnämnd. Be­stämmelserna är tiUämpliga endast på avgöranden som innefattar pröv­ning i sak. I fråga om processuella beslut gäller i stället besvärsreglerna i 23 § nämndlagen.

I överensstämmelse med vad som har anförts i avsnittet 8.11 den all­männa motiveringen har i paragrafen föreskrivits att talan mot beslut i fråga enligt lagen skall föras hos bostadsdomstolen genom besvär. I lik­het med vad som gäller f. n. föreskrivs vidare att besvärstiden skall vara tre veckor från den dag nämnden meddelade sitt beslut. Till första styc­ket har fogats en ny punkt av innehåll att besvärshandlingen skall ges in till bostadsdomstolen. Paragrafens nuvarande andra stycke motsvaras av dels den tiUagda nya punkten, dels 18 § i förslaget till lag om bostads­dorastol.

19 §

Paragrafen innehåller bestämmelser om rättegångskostnad i besvärs­mål enligt TvL.

Kommitténs förslag i denna del innebär att fastighetsägaren skall kunna få ersättning för rättegångskostnad av statsverket i besvärsmål som han vinner och i vilket hyresgästorganisation är motpart. Någon erinran mot den lösning i sak som kommittén föreslår har inte framföris under remissbehandlingen. Däremot har en av remissinstanserna, hyres­nämnden för Göteborgs och Bohus län, rest vissa invändningar mot den föreslagna lagtekniska utformningen av kostnadsbestämmelsen. Hyres­nämnden påpekar bl. a. att nuvarande undantag från de allmänna kost­nadsreglerna syftar till att i vissa fall ge fastighetsägaren ersättning för sina kostnader (jfr prop. 1970: 133 s. 115 och 122), medan syftet med den föreslagna ändringen är primärt att befria hyresgästorganisa­tion från kostnadsansvaret. För att de olika syften som föranleder att de allmänna kostnadsreglerna kan åsidosättas skall kunna hållas i sär bör den av kommittén föreslagna lydelsen jämkas.

Som hyresnämnden påpekar fyller de ifrågakomna undantagen från RB:s kostnadsbestämmelser olika funktion. Jag anser emellertid att den av kommittén förordade lagtekniska lösningen trots detta är godtagbar.

Innebörden av kostnadsbestämmelserna för det fall, att hyresgästorga­nisation för talan om tvångsförvaltning är bl. a. att, om föreningen av en eller annan anledning återkallar sin talan medan den är under bostads­domstolens prövning, fastighetsägaren kan få ersättning av statsverket för sin rättegångskostnad. Av bestämmelserna följer också att fastighets­ägaren kan åläggas att betala hyresgästorganisationens kostnader, om organisationen vinner besvärsraålet.

Prop. 1974:151

139

Övergångsbestämmelser

Beträffande ikraftträdandet och principerna för den förordade över­gångsregleringen hänvisas till vad som har anförts i avsnittet 8.5 i den allmänna motiveringen. Vad som har anförts i specialmotiveringen vid punkterna 2 och 3 av de föreslagna övergångsbesläramelserna lill änd­ringarna i hyreslagen gäller i lillämpliga delar i fråga om punkterna 2 och 3 av förevarande övergångsbestämmelser.

Bestämmelserna i 18 § i nuvarande lydelse om förfarandet i besvärs­mål som handläggs av fastighetsdomstol bör vara tillärapliga även i så­dana fall då fastighetsdorastol prövar och avgör tvångsförvaltningsmål efter ikraftträdandet. En föreskrift härom har tagits upp i punkten 4 av övergångsbestämmelserna. Hyresnämnden för Göteborgs och Bohus län har i sitt remissyttrande förordat att de nya kostnadsbestämmelserna görs tUlämpUga omedelbart, oavsett om prövningen av besvärsmålet ef­ter ikraftträdandet sker vid allmän domstol eller vid bostadsdomstolen. Jag biträder förslaget. Med hänsyn tUl att det i 19 § i dess nya lydelse talas om bostadsdomstolen har en särskild regel härom intagits i punk­ten 4.

10.5 Förslaget till lag om ändrmg i bostadssaneringslagen

I 22 och 24 §§ BSL meddelas bestämmelser om förfarandet i besvärs­mål som handläggs av fastighetsdomstol eller Svea hovrätt. I departe­mentsförslaget ersätts bestämmelserna av de förfaranderegler som före­slås i lagen om bostadsdorastol. 22 och 24 §§ BSL kan därför upphävas. Vid sådant förhållande är det lämpligt alt 23 §, som upptar bestämmel­ser om rättegångskostnad i besvärsmål och som föreslås ändrad i prop. 1974:150, får betecknas 22 §. Frågan om rättegångskostnad i besvärs­mål har behandlats i avsnittet 8.3 i den allmänna motiveringen.

21 §

Paragrafen innehåller bestäramelser om fullföljd av talan mot hyres­nämnds beslut i fråga som enligt lagen skall prövas av hyresnämnd, dvs. avgöranden i sak, I prop. 1974: 150 föreslås paragrafen jämkad så att även hyresnämnds beslut enligt 2 a § BSL i lydelsen enligt nämnda prop. skall överklagas genom besvär hos Svea hovrätt. I fråga om pro­cessuella beslut av hyresnämnd i ärenden enligt BSL gäller 23 § nämnd­lagen. I överensstämmelse med vad som har föreslagits i avsnittet 8.1 i den allmänna motiveringen har i förevarande paragraf föreskrivits att talan mot beslut i fråga enligt BSL varmed avses också fråga enligt 2 a § i dess lydelse enligt prop. 1974: 150 skall föras hos bostadsdom­stolen genom besvär. Besvärsliden är enligt förslaget densamma som nu, dvs. tre veckor från den dag beslutet meddelades. I anslutning till full-

Prop. 1974:151

140

följdsbestämmelserna har getts en föreskrift av innehåll alt besvärshand­lingen skall ges in till bostadsdomstolen. Andra stycket kan upphävas (jfr vad som anförts vid 17 § andra stycket TvL).

Övergångsbestämmelser

I fråga om ikraftträdandet och principerna för övergångsregleringen hänvisas i första hand tUl vad som har anförts i avsnittet 8.5 i den all­männa motiveringen. De föreslagna övergångsbestämraelserna har ut­formats i överensstämmelse med dem som föreslagits i anslutning tUl ändringarna i hyreslagen och i TvL. Som har anförts förut innebär för­slaget enligt prop. 1974: 150 att hyresnämnd får att pröva nya ärendety­per, nämligen fråga om förbud eller medgivande som avses i 2 a § BSL i lydelsen enhgt nämnda prop. Enligt det förslaget skall talan mot nämn­dens beslut i sådan fråga föras genom besvär hos Svea hovrätt. Samma övergångsreglering bör gälla för fullföljda mål om förbud eller medgi­vande enligt den nya 2 a § som för mål om exempelvis upprustnings­åläggande.

10.6 Förslaget till lag om ändring i bostadsrättslagen

I 75 § bostadsrättslagen finns bestämmelser om rätt för regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer att meddela vissa tillämp­ningsföreskrifter. Med hänsyn till innehållet i nya regeringsformen kan paragrafen utgå som obehövlig.

76 §

I första stycket av paragrafen i dess nuvarande lydelse meddelas bestämmelser om klander mot hyresnämnds beslut i bostadsrättstvist. Andra stycket upptar bestämmelser om besvär mot hyrenärands beslut i visst fall. I tredje stycket, som inte föreslås ändrat, finns bestämmelser om begränsning av fullföljdsrätten.

Departementsförslaget innebär, såvitt gäller bostadsrättsmålen, att ta­lan mot hyresnämnds avgörande i sak aUtid skall föras hos bostads­domstolen genom besvär. Förslaget har motiverats närmare i avsnittet 8.1 i den allmänna motiveringen. I överensstämmelse härmed föreslås att bestämmelserna om klander i första siycket får utgå och att det nu­varande andra stycket, som i departementsförslaget bildar paragrafens första stycke, får avse även frågor enligt 7 § sista stycket och 52 § bo­stadsrättslagen och att som besvärsinstans anges bostadsdomstolen. Till fullföljdsbestämmelserna har fogats en ny bestämmelse av innehåll att besvärshandlingen skall ges in till domstolen. Beslämmelsen har motsva­righet i 77 § andra stycket i nuvarande lydelse.

Prop. 1974:151

141

77 §

I paragrafens första stycke ges forumbestämmelser. Enligt andra stycket skaU besvär som avses i 76 § andra siycket i den nuvarande ly­delsen ges in lill besvärsinstansen, dvs. fastighetsdomstolen. I tredje siycket upptas bestämmelser om återförvisning av tvist.

Den ändring som föreslås beträffande paragrafens första stycke inne­bär att sista punkten upphävs. Ändringen är föranledd av den före­slagna nya instansordningen. Det nuvarande andra stycket ersätts i för­slaget av föreskriften i 76 § första stycket sista punkten. Beträffande tredje stycket av paragrafen i den nuvarande lydelsen hänvisas till vad som har anföris i specialmotiveringen vid 71 § hyreslagen. Av vad som har anförts där framgår att också tredje stycket av paragrafen kan utgå.

78 

§

Första stycket av paragrafen upptar bestämmelser om begränsning i parts möjlighet att föra talan mot fastighetsdomstols och hovrätts dom i bostadsrättsmål. Andra stycket innehåller bestämmelser om ansvaret för rättegångskostnad i fastighetsdomstolen.

Genomförs förslaget tUl ny instansordning i bostadsrättsmål, som handläggs av hyresnämnd i första instans, skall 78 § första stycket ulgå. Den nuvarande kostnadsregeln i andra stycket bör, som har anförts i av­snittet 8.3 i den allmänna motiveringen, gälla i sak oförändrad i bostads­domstolen. Det nuvarande andra stycket har i förslaget jämkats i enlig­het härmed.

Övergångsbestämmelser

Beträffande ikraftträdandet och principerna för övergångsregleringen hänvisas till vad som har anförts i avsnittet 8.5 i den allmänna motive­ringen.

Övergångsbestämmelserna har getts motsvarande innehåll som har föreslagits i fråga om övergångsbestämmelserna till ändringarna i hyres­lagen.

10.7 Förslaget till lag ora ändring i hyresrcgleringslagen

Hyresregleringslagens gUtighetstid har senast förlängts till utgången av september 1975. I prop. 1974:150 föreslås att lagen inte skall för­längas ytterligare. De ändringar som föreslås nu får därför betydelse bara under en kortare tid.

EnUgt 21 § hyresregleringslagen får talan mot hyresrådets beslut med anledning av anförda besvär inte föras. I förslaget till lagen om bostads­domstol har bestämmelse med motsvarande innehåll tagits upp i 3 §. Därför kan 21 § hyresregleringslagen upphävas.

Prop. 1974:151

142

I 17 § föreskrivs att hyrenämnderna skall stå under tillsyn av statens hyresråd, såvitt gäller ärenden enUgt hyresregleringslagen. Ett genomfö­rande av hyresprocessreformen innebär bl. a. att hyresrådet skall upp­höra. Föreskriften kan därför utgå. I mån av behov får frågor som avses i lagrammet regleras i annan ordning.

I 18 § hyresregleringslagen meddelas bestämmelser om förfarandet vid hyresnämnd i hyresregleringsärende. I första stycket av paragrafen hän­visas till vissa bestämmelser i närandlagen. I denna införes enligt depar­tementsförslaget en ny paragraf, 19 a §, raed bestämmelser om uppta­gande av bevisning vid hyresnämnd. Den nuvarande hänvisningen i 18 § hyresregleringslagen kommer att avse också den nya paragrafen. Som har förordats i avsnittet 8.3 i den allmänna motiveringen kan således en­ligt förslaget muntiig bevisning tas upp även i hyresregleringsärende.

Enligt 31 § hyresregleringslagen kan regeringen eller efter dess be­myndigande hyresrådet meddela närmare föreskrifter om tillämpningen av hyresregleringslagen. Paragrafen kan utgå som obehövlig med hänsyn till innehållet i nya regeringsformen.

20 §

I första stycket av paragrafen ges bestäramelser om från vilken tid­punkt beslut av hyresnämnd skall gälla och om anstånd med betalning av hyra. Någon ändring föreslås inte i fråga om första stycket.

Andra och fjärde styckena upptar bestämmelser om fullföljd mot hy­resnämnds beslut i ärenden enligt hyresregleringslagen. Bestämmelsema i andra stycket, enligt vUken talan mot nämnds beslut skall föras genom besvär hos hyresrådet, är tillämpliga i fråga om såväl beslut som inne­fattar prövning i sak som andra beslut, t. ex, avvisningsbeslut. Fjärde stycket, av vilket följer att talan mot beslut om utdömande av vite skall föras särskUt genom besvär hos fastighetsdomstol, innefattar undantag från fullföljdsreglerna i andra stycket. Tredje stycket upptar bestämmel­ser av innehåll att nämndens beslut i princip länder till efterrättelse utan hinder av anförda besvär.

Bestämmelserna i andra stycket om instansordningen har jämkats. Enligt förslaget skall besvärstalan föras hos bostadsdomstolen. TUl full-följdsbestämmelsema har fogals en föreskrift av innehåll att besvärs­handlingen skall ges in till domstolen. Det överensstämmer med vad som har föreslagits beträffande andra, här aktuella författningar.

I fråga om vissa beslut av processuell natur i ärenden enligt hyresla­gen, TvL, BSL och bostadsrättslagen föreskrivs i 23 § nämndlagen att talan mot beslutet skall föras särskUt genom besvär. Enligt samma lag­rum får talan raot övriga processuella beslut föras bara i samband med att talan förs mot avgörandet i sak. Motsvarande bör gälla också i fråga om processuella beslut i hyresregleringsärenden. På grand härav har i andra stycket tagits upp en hänvisning tUl de åsyftade bestämmelserna i nämndlagen.

Prop. 1974:151

143

Som anförts i avsnittet 8.1 i den allmänna motiveringen bör talan raot hyresnämnds beslut om utdömande av processuellt vite och andra beslut som avses i 23 § andra stycket 4 nämndlagen föras hos bostadsdomsto­len. I överensstämmelse härmed föreslås att bestämmelserna i fjärde stycket i paragrafen i dess nuvarande lydelse får utgå.

I hyresregleringslagen finns f. n. inte några bestämmelser om ansvaret för kostnader i förfarandet. 18 kap. RB gäller inte i hyresrådet. Det in­nebär att partema också i hyresrådet får var och en bära sina kostna­der i ärendet. Detsamma bör gälla även i bostadsdomstolen. Bestämrael­ser härom har Intagits i fjärde stycket. I överensstämmelse med kommit­téns förslag har möjlighet öppnats för bostadsdomstolen att ålägga part som gjort sig skyldig till försumUg processföring att betala motpartens rättegångskostnad.

Övergångsbestämmelser

Beträffande ikraftträdandet och principerna för övergångsregleringen hänvisas till vad som har anförts i avsnittet 8.5 i den allmänna motive­ringen. Som har anförts där bör de nuvarande fullföljdsbestämmelserna gälla, om hyresnämnden har meddelat sitt beslut före ikraftträdandet. En föreskrift härom har meddelats i punkten 2 av övergångsbestämmel­serna. Av punkten 3 framgår att prövningen av hyresregleringsärende som är anhängigt vid hyresrådet vid ikraftträdandet skall ankomma på bostadsdomstolen. Det kan förekomma att besvär mot hyresnämnds beslut i hyresregleringsärende enligt lag (jfr punkten 2) och meddelad fullföljdshänvisning anförs hos hyresrådet efter ikraftträdandet. Punk­ten 3 har utformats så att besvären också i denna situation skall prövas av bostadsdomstolen.

Bestämmelsema i 22 § hyresregleringslagen om rättelse av beslut och återupptagande av ärende vid väsentligt ändrade förhållanden har an­setts äga tillämpning också i hyresrådet trots att bestämmelsema omedel­bart gäller hyresnämnd. Fråga om rättelse av hyresrådets beslut eller återupptagande av ärende som hyresrådet har avgjort kan givetvis upp­komma även efter ikraftträdandet. Frågan bör i så fall prövas av bo­stadsdomstolen, som därvid bör tillämpa i stort sett samma förfarande som vid handläggning av vanligt besvärsmål. En bestämmelse med an­givna innebörd har tagits upp i punkten 4 av övergångsbestämraelserna.

Upphävandet av 17 och 31 §§ hyresregleringslagen påkallar inte sär­skUda övergångsbestämmelser. Föreskrifter av olika slag sora hyresrådet har meddelat före ikraftträdandet gäller självfallet tills annat föreskrivs.

10.8 Förslaget till lag om ändring i bristortlagen

I 5 § bristortiagen meddelas bestämmelser om fuUföljd raot hyres­nämnds beslut i ärenden enligt lagen. Enligt lagrummet förs talan mot närands beslut genom besvär hos statens hyresråd. Bestämraelserna är

Prop. 1974:151

144

tillämpliga på alla slags beslut som meddelas av nämnd i sådana ärenden det här gäller. I överensstämmelse med vad som har anförts i avsnittet 8.1 i den allmänna motiveringen har i 5 § i stället föreskrivits att besvär skall anföras hos bostadsdomstolen. TiU bestämmelsen har i förslaget fo­gats föreskrifter om var besvärshandlingen skall ges in och om talan mot processueUa beslut i ärenden enligt lagen. Motsvarande bestämmelser har meddelats i 20 § hyresregleringslagen. Vad som har anföts vid nämnda paragraf äger motsvarande tillämpning här.

I departementsförslaget har till 5 § fogats ett nytt andra stycke som upptar bestämmelser om ansvaret för rättegångskostnad i besvärsmål. De har utformats på samma sätt som motsvarande bestämmelser i hy­resregleringslagen.

De hänvisningar beträffande förfarandet tUl vissa bestämmelser i nämndlagen som 4 § andra stycket bristortlagen innehåller kommer att avse också den föreslagna nya paragrafen, 19 a §, i nämndlagen. Det be­tyder att nämnd kan ta upp muntiig bevisning också i ärende enligt bristortlagen. Det bör anmärkas, att hänvisningen i 4 § andra stycket föreslås jämkad i prop. 1974: 150.

Beträffande ikraftträdandet och principerna för övergångsregleringen hänvisas i första hand till vad som har anförts i avsnittet 8.5 i den all­männa motiveringen. Övergångsbestämmelserna till ändringarna är lika­lydande med de föreslagna övergångsbestämmelserna (punkterna 23) till ändringarna i hyresregleringslagen. Vad som har anförts i anslutning till dem gäller således i tillämpliga delar också här.

10.9 Förslaget till lag om ändring i lagen om arrendenämnder och hyresnämnder

I prop. 1974: 150 läggs förslag fram tUl ändring i 4, 17, 22, 23 och 32 §§ nämndlagen. Härvid bortses från de formella ändringar som sam­tidigt föreslås i fråga om 3, 5, 6 och 19 §§. I förevarande förslag utgår jag från den lydelse som respektive lagrum föreslås få enligt nämnda prop.

Som har anförts i avsnittet 8.4 påkallar genomförandet av kommitténs förslag tUl ny instans- och fullföljdsordning inte några mera omfattande ingrepp i nämndlagen. Det är i första hand besvärsreglerna i 23 § sora behöver ändras. Av övriga ändringar är det endast de föreslagna be­stämmelserna om teknisk expert (5 och 27 §§ i förslaget), om mellanbe­slut (13 § i förslaget), om beslut om skyldighet för hyresgäst att flytta från lägenhet (13 a och 32 §§ i förslaget) och om bevisning (19 a § i för­slaget) som inefattar sakliga nyheter i förhållande till vad som gäller f.n.

Enligt 7 § andra stycket nämndlagen kan domstol i tvist varmed torde avses arrende-, hyres- eller bostadsrättstvist som är anhängig

Prop. 1974:151

145

vid domstolen förordna att tvisten före målets avgörande skall helt eller delvis hänskjutas till nämnd för medling. Bestämmelsen torde främst ha avseende på tvist som det inte ankoraraer på hyrsnämnd att pröva, men formellt gäller den i varje tvist som är anhängig vid domstol, dvs. även sådana som anhängiggjorts efter klander av eUer besvär mot hyres­nämnds beslut. Bestämmelsen bör stå kvar oförändrad, varvid med domstol får förstås även bostadsdorastolen.

I 21 och 22 §§ nämndlagen ges bestämmelser som knyter an bl. a. till nuvarande bestämmelser om klander. Eftersom de båda paragraferna är tiUämpliga i fråga om såväl arrendenämnds som hyresnämnds beslut och departementsförslaget inte medför ändring av systemet för över­prövning av arrendenämnds avgöranden, kan paragrafernas lydelse be­hållas oförändrad.

I detta sammanhang vill jag framhåUa att förvaltningslagen skall tiU-lämpas i hyresnämndsförfarandet i den mån inte avvikande bestämmel­ser meddelas i nämndlagen eller annan författning.

5 §

Bestämmelserna i paragrafens första stycke om hyresnämnds samman­ sättning har jämkats så att ledamot som är förtrogen med bostadsrätts­havares förhållande skall delta bara när nämnden handlägger ärende enligt 52 § eller 60 § första stycket 1 bostadsrättslagen. I ärenden enligt 7 § sista stycket samma lag om fastställande av hyra skall således i nänmden ingå intresseledamot som är väl förtrogen med bostadshyres­gästers förhållanden. Motsvarande ordning föreslås i fråga om bostads­domstolens sammansättning, jfr 13 § andra stycket i förslaget till lag om bostadsdomstol.

Till paragrafen har fogats ett nytt andra stycke av innehåll att hyres­nämnd får anlita teknisk expert att biträda nämnden, om ärendets be­skaffenhet eller annat särskilt skäl föranleder det. Beträffande motive­ringen till bestämmelsen och dess närmare innehåll hänvisas i första hand tUl vad som anförts i avsnittet 8.4 i den allmänna motiveringen. TUl vad som anförts där kan följande tilläggas. Fråga huruvida tekniker skall anlitas prövas av hyresnämnden. I normala fall bör nämndens ord­förande kunna besluta i frågan ensam med stöd av föreskriften i 5 § tredje stycket i paragrafens föreslagna lydelse, jämfört med 2 § andra stycket, enligt vilken föreskrift ordföranden får ensam företa förbe­redande åtgärd. Ingenting hindrar eraellertid att i tveksamma fall frå­gan tas upp i fullsutten nämnd.

Omsatt i praktisk tillämpning är den föreslagna ordningen avsedd att fungera på följande sätt.

Till varje hyresnämnds kansli bör knytas lämpligt antal tekniska ex­perter, som nämnden vid behov kan välja mellan. Det bör vara möjligt för nämnder med skUda kanslier att anlita samma expert. Som riktmärke

10    Riksdagen 1974.1 saml Nr 151

Prop. 1974:151

146

när det gäller de kompetenskrav som teknikern bör fylla kan lämpligen användas föreskrifterna om teknisk ledamots kompetens i 5 § lagen om bostadsdomstol. Det är lämpligt att hyresnämnderna samråder med företrädare för intresseorganisationerna vid personvalet. Det bör kunna ske helt informellt. De personer som förklarat sig villiga att åta sig upp­drag av ifrågavarande slag skall inte få något generellt förordnande att som teknisk expert biträda nämnden utan får utses särskilt för varje ärende. Ingenting hindrar givetvis att en och samma expert används i flera ärenden samtidigt. Tvärtom kan det vara lämpUgt bl. a. ur kost­nadssynpunkt.

Teknikern bör anlitas i ett så tidigt skede som möjligt. Under målets fortsatta handläggning bör samråd kontinuerligt ske mellan ordföranden och experten. Denne bör sålunda fortiöpande granska av parterna till­handahållet utredningsmaterial och i förekommande fall lämna förslag till kompletterande utredningar. Vid sammanträde i ärende för vilket han anlitas bör han lämpligen sitta med i nämnden och antingen själv el­ler genom ordföranden kunna ställa frågor i tekniska ämnen till parterna eller deras tekniska biträden. Experten bör också delta vid nämndens överläggning och utformningen av dess beslut. Som framhållits i den all­männa motiveringen har experten dock inte någon rösträtt utan han får nöja sig med att spela rollen av rådgivare åt nämnden.

Även om teknikern inte ges ställning av ledamot i hyresnämnd torde han ha samma ämbetsansvar som ledamot och således vara underkastad straffbestämmelserna i 20 kap. brottsbalken. Den tekniske experten torde nämligen få anses jämställd med ämbetsman på grund av det för­ordnande som getts honom (jfr 20 kap. 12 § första stycket brotsbalken).

13 §

Paragrafen innehåller i sin nuvarande lydelse bestämmelser om rätt för hyresnämnd att i vissa fall och under vissa förutsättningar ta upp muntlig, formell bevisning. Bestämmelser med motsvarande innehåll har i departementsförslaget tagits upp i en ny paragraf, 19 a §. Förevarande paragraf föreslås i stället få innehålla de nya bestämmelsema om mel­lanbeslut.

Frågan har behandlats i 8.4 den allmänna motiveringen.

Möjligheten för hyresnämnd att meddela mellanbeslut är enligt de föreslagna bestämmelserna begränsad till fall, då nämnd gemensamt handlägger förlängningstvist och tvist om de fortsatta hyresvUlkoren. Genom meUanbeslutet kan föriängningsdelen avgöras för sig. Jag vill understryka att preliminärfråga som uppkommer i förlängningstvist inte får prövas särskit med stöd av lagrummet. Hinder bör emellerlid inte möta mot att hyresnämnd genom mellanbeslut prövar även fråga om anstånd med avflyttningen, givetvis under förutsättning att nämnden i samma beslut ogUlar hyresgästens förlängningstalan. Anståndsfrågan får nämligen ses som en del av förlängningstvisten.

Prop. 1974:151

147

Självfallet skall mellanbeslut kunna överklagas särskilt. De föreslagna fullföljdsbestämmelserna i hyreslagen har utformats så att de täcker också dessa fall.

I andra stycket av paragrafen har tagits upp en bestämmelse av inne­börd att hyresnämnd får förklara de delar av ärendet som inte har av­gjorts genom meUanbeslutet vUande i avvaktan på att beslutet vinner laga kraft.

I detta sammanhang vUl jag återkomma till den i den allmänna moti­veringen (avsnitt 8.1) behandlade frågan om förening av förlängnings­tvist och bytestvist. Som jag anfört där övertar den nye hyresgästen vid byte hyresrätten som den är i den första hyresgästens hand. Det är tyd­ligt alt det kan medföra olyckliga konsekvenser för den nye hyresgästen i det att han kan bli nödsakad att lämna lägenheten. Den angivna ord­ningen ter sig särskilt otillfredsställande i de fall hyresvärden som skäl för vägrad förlängning anför bristande skötsamhet från den förste hyresgästens sida (jfr 46 § första stycket 1 och 2 hyreslagen). SkuUe undantagsvis förlängnings- och bytesfråga komma upp samtidigt i hy­resnämnden, bör de antydda olägenheterna kunna undvikas genom att hyresnämnden tar upp bytestvisten först sedan förlängningsfrågan av­gjorts slutligt. Det är då att märka att avgörandet i förlängningsdelen inte är att uppfatta som ett sådant mellanbeslut som avses i förevarande paragraf i departementsförslaget. Förlängnings- och bytestvisten är två olika ärenden som inte nödvändigtvis behöver handläggas gemensamt. Föreligger beträffande samma hyresförhållande tvist om både förläng­ning och byte och avgörs i enlighet med vad som har anförts förläng­ningsfrågan först, bör bostadsdomstolen i förekommande fall behandla förlängningsfrågan med förtur.

13 a §

Paragrafen, som är ny, upptar bestämmelser som öppnar möjlighet för hyresnärand att i beslut, varigenom förlängningstalan ogillas, ålägga hy­resgästen att flytta från lägenheten. Bestämmelser med motsvarande in­nehåU har tagits upp i 29 § i förslaget till lag om bostadsdomstol. I stort sett kan samma skäl anföras för den föreslagna utvidgningen av hyres­nämndernas kompetens som för den ordning som sålunda förordats i fråga om bostadsdomstolen.

Beträffande den närmare innebörden av bestämmelsen hänvisas till vad som har anförts i specialmotiveringen till 29 § lagen om bostads­domstolen.

Att hyresnämnds beslut om avflyttning kan verkställas som lagakraft­ägande dom följer av 32 § nämndlagen. Det bör observeras att förslaget inte medger, att hyresnämnd genom mellanbeslut prövar förlängnings­frågan särskilt och förklarar ärendet i vad det avser avflyltningsfrågan vUande. Behov av en sådan ordning kan inte anses föreligga.

Prop. 1974:151

148

Vissa bevismedel m. m.

1719 §§, den senare paragrafen i lydelsen enligt prop. 1974: 150, upptar bl. a. bestämmelser om besiktning av den fastighet som ärendet rör och om hörande av annan myndighet i vissa arrende- eller hyrestvis­ter. TUl detta avsnitt i lagen har i departementsförslaget fogats två nya paragrafer, nämligen dels 16 a § som upptar bestäraraelser om hyres­nämnds processledande uppgifter, dels 19 a § i vilken raeddelas bestäm­melser om upptagande av muntlig, formell bevisning. Den nuvarande rubriken framför 17 §, Besiktning m. m., bör därför lämpligen ändras tiU Vissa bevismedel m. m.

16 a §

I paragrafen, som är ny, har tagits upp beslämmelser som syftar till att ge hyresnämndema stöd för en aktiv processledning. Paragrafen motsvarar 19 § i förslaget tUl lag om bostadsdomstol. Formellt gäller be­stämmelsen både i arrendenämnd och i hyresnämnd raen torde få sin största praktiska betydelse i hyresnämnd med hänsyn tiU att endast så­dan nämnd har getts befogenhet att ta upp muntiig, formell bevisning.

19 a §

Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om befogenhet för hyresnämnd att ta upp muntlig, formell bevisning. De ersätter som nämnts de nuvarande bestämmelsema i 13 § om upptagande av sådan bevisning i vissa ärenden. De nya bestämmelsema har behandlats i av­snitten 8.3 och 8.4 i den aUmänna motiveringen.

Innebörden av lagrumraet är till en början att hyresnämnd får ta upp muntlig bevisning i form av förhör med vittne eller sakkunnig eller med part under sanningsförsäkran i alla sådana ärenden sora nämnd enligt 4 § nämndlagen har att pröva. På grand av hänvisning i hyresreglerings­lagen och bristortlagen till förevarande paragraf har närand möjlighet att hålla förhör med vittne, sakkunnig eller med part under sanningsförsäk­ran också i hyresregleringsärende och ärende enligt bristortlagen.

De föratsättningar under vUka bevisupptagning kan ske i hyresnämnd har i departementsförslaget jämkats i förhållande till vad som gäller f. n. och till kommitténs förslag. Sålunda har kravet på att det skall föreligga särsldlda skäl för att bevisupptagningen skall få äga ram slopats. I stället har angetts att bevisupptagning får äga rum, om det är enforderligt för utredningen och bevisningen inte finnes kunna föras på annat sätt med avsevärt ringare besvär eller kostnad. Motsvarande föreslås gälla i bo­stadsdorastolen (jfr 23 § första stycket förslaget till lag om bostadsdom­stol). I hyresnämnd gäller enligt förslaget dessutom, lUisom nu, att parts-eUer vittnesförhöret skall ha begärts av part. De föreslagna bestämmel­sema torde, i förening med den nya 16 a §, ge hyresnämnderna tillräck­ligt stöd för att begränsa ärendena i utredningshänseende.

I förarbetena till nuvarande 13 § nämndlagen uttalas bl. a. att nämnd

Prop. 1974:151

149

inte bör förordna om sådan bevisupptagning som avses i lagrummet i annat fall än då nämnden finner det "oundgängligen erforderligt för tvistefrågans avgörande" (prop. 1973: 23 s. 202). Den nya instansord­ning som föreslås torde tUlsammans med de förordade bestämmelserna om rättegången i bostadsdomstolen medföra att den nyss angivna fömt­sättningen inle gärna kan uppställas beträffande tvister som kan föras vidare. Den nya ordningen synes således förutsätta en mindre restriktiv tillämpning än som rekommenderades i 1973 års lagstiftningsärende. Annars riskerar man, som har antytts i den allmänna motiveringen, att parterna kommer att uppfatta förfarandet vid hyresnämnden bara som ett förspel tUI den egentliga prövningen vid bostadsdomstolen. Den före­slagna lydelsen av paragrafen ger stöd för en sådan mindre restriktiv tUlämpning.

20 §

Jämkningen är endast formell och är föranledd av att omröstningsreg­lerna i 16 kap. RB numera är gemensamma för fall, då bara lagfarna domare deltar i avgörandet, och fall, då även andra ledamöter deltar.

2323 b §§

I 23 § i den lydelse som föreslås i prop. 1974: 150 meddelas bestäm­melser om fullföljd mot sådana beslut av hyresnämnd som inte innebär prövning i sak, dvs. proseccuella beslut av olika slag. Bestämmelserna är på grand av bl. a. 4 § första stycket direkt tillämpliga i ärenden som nämnd prövar enligt hyreslagen, BSL, TvL och bostadsrättslagen. Brist­ortiagen i nuvarande lydelse innehåller inte någon hänvisning till 23 § nämndlagen. Hyresregleringslagen hänvisar endast till de bestämmelser i 23 § nämndlagen som anger att talan mot beslut om utdömande av pro-cessueUt vite skall föras genom besvär hos fastighetsdomstolen.

Bestämmelserna i 23 § är gemensamma för arrendenämnd och hyres­nämnd.

I första stycket av paragrafen erinras om de bestämmelser om klander eller besvär som meddelas i de särskila lagarna i fråga om sådana avgö­randen av nämnd som innefattar prövning i sak. Andra stycket upptar bestämmelser om när särskUd talan får föras mot processuellt beslut av nämnd. I tredje stycket föreskrivs till en början att besvärshandlingen skall ges in till överinstansen. Vidare ges bestäramelser om besvärstiden och om avvisning av besvärstalan i vissa fall. Slutligen meddelas i samma stycke vissa regler om förfarandet i Överinstansen och om be­gränsning av fullföljdsrätten. Enligt fjärde stycket skaU talan mot pro­cessuella beslut, som inte får överklagas särskilt, föras i samband med talan mot avgörandet i sak. Femte stycket upptar bestämmelser om skyl­dighet för nämnd att åtemppta ärende, ora nämndens beslut om avskriv­ning eller avvisning undanröjs. SpecieUa besvärsregler, som är betingade

Prop. 1974:151

150

av utformningen av nuvarande fullföljdsordning enligt BSL och den ordning som föreslås i prop. 1974: 150 för vissa frågor enligt hyresla­gen, meddelas i sjätte stycket. Beträffande det närmare innehållet i paragrafen i den nuvarande lydelsen hänvisas till lagtexten enligt an­förda prop.

Motsvarande besvärsregler i departementsförslaget har utformats med utgångspunkt i att talan mot hyresnämnds avgöranden i sak alltid skall fullföljas genom besvär hos bostadsdomstolen. Som har framhållits i av­snittet 8.1 i den allmänna motiveringen läggs inte fram förslag till änd­rad fullföljdsordning i fråga om arrendenämnds avgöranden. En följd härav blir att olika regler i viss mån kommer att gälla i fråga om besvär mot arrendenämnds och hyresnämnds processuella beslut. Det har därför blivit nödvändigt att dela upp den nuvarande paragrafen i flera paragrafer. Jag har därvid valt att i en paragraf, 23 § i förslaget, samla bestämmelserna om fullföljd av talan mot hyresnämnds beslut och i en annan, 23 a § i förslaget, ta upp motsvarande bestämmelser såvitt gäUer beslut av arrendenämnd. I en tredje paragraf, 23 b § i förslaget, har slutligen tagits upp vissa bestämmelser som är gemensamma för ar­rende- och hyresnämnderna.

Beträffande de särskilda bestämmelserna i förslaget kan följande an­föras.

23 § första stycket motsvarar med de jämkningar som föranleds av förslaget om ändrad fullföljdsordning 23 § första stycket i lydelsen en­ligt prop, 1974:150 i de delar lagrummet rör beslut av hyresnämnd. 23 § andra stycket i förslaget har inte undergått annan ändring än som påkaUats av att talan mot samtliga processuella beslut av hyresnämnd skall fuUföljas hos bostadsdomstolen.

I 23 § tredje stycket i förslaget, som har sin motsvarighet i 23 § tredje stycket i dess nuvarande lydelse, föreskrivs att särskild besvärstalan en­ligt föregående stycke skall föras hos bostadsdomstolen, att besvären skaU anföras inom tre veckor från den dag beslutet meddelades och att besvärshandlingen skall ges in till domstolen. Enligt förslaget skall såle­des också beslut om utdömande av processuellt vite och andra beslut som avses i 23 § andra stycket 4 i förslaget fullföljas till bostadsdomsto­len.

23 § i förslaget upptar ingen motsvarighet till de nuvarande bestäm­melserna i 23 § tredje stycket andra och följande punkterna. De ersätts av allmänna bestämmelser om rättegången vid bostadsdomstolen (jfr bl. a. 18 § förslaget till lag om bostadsdomstol).

På grand av hänvisning i 20 § andra stycket hyresregleringslagen och 5 § första stycket bristortlagen i lydelsen enligt departementsförslaget blir bestämmelserna i 23 § andra stycket tillämpliga även i fråga om processuella beslut som hyresnämnd meddelar i ärende enligt nämnda lagar.

Prop. 1974:151

151

23 a § gäller som nämnts bara i fråga om beslut av arrendenämnc Paragrafens första stycke överensstämmer i sak med 23 § första stycket: lydelsen enligt prop. 1974: 150 i de delar lagrummet rör arrendenämn­derna. Andra stycket av paragrafen upptar en hänvisning tiU 23 § and­ra stycket i förslaget. I sak innebär bestämmelsen inte någon änd­ring i förhållande till vad som gäller nu. Tredje stycket i paragrafen motsvarar för arrendenämndernas del 23 § tredje stycket i lydelsen en­ligt prop. 1974:150. I departementsförslaget har tiUagts en föreskrift av innehåll att besvärsinlaga inte får avvisas av fastighetsdomstolen som för sent inkommen, om inlagan har kommit till arrendenämnden i rätt tid. En bestämmelse med motsvarande innehåll föreslås meddelad i la­gen om bostadsdomstol (18 § andra stycket i förslaget; jfr t. ex. 52 kap. 2 § RB).

Med endast redaktionella jämkningar har 23 § fjärde siycket i nuva­rande lag förts över till 23 b § i kommitténs förslag. Till samma paragraf i förslaget har det nuvarande femte stycket flyttats över oförändrat. Be­stämmelserna är tUlärapliga på beslut av både arrendenämnd och hyres­nämnd. Bestämmelserna föreslås gälla också i ärenden enligt hyresregle­ringslagen och brislorllagen (jfr 20 § andra siycket hyresregleringslagen och 5 § bristortlagen).

Eftersom fuUföljdsordningen i de ärenden enligt hyreslagen och BSL i vilka talan mot nämndens beslut skall anföras genom besvär direkt hos Svea hovrätt (jfr prop. 1974: 150) blir sarama som i andra ärenden som prövas av hyresnärand, kan särbestämmelserna i nuvarande 23 § sjätte stycket utgå.

TUl besvärsreglerna i departementsförslaget har inte fogats någon be­stämmelse om ansvaret för rättegångskostnad i bostadsdomsiolen vid fullföljd av talan mot nämnds processuella beslut. Av allmänna process­rättsliga gmndsatser torde följa att i sådana besvärsmål samma regler gäller som i besvärsmål rörande huvudsaken.

27 

§

I paragrafen hänvisas til RB:s bestämmelser om offentlighet och ordning vid domstol. Som har anförts i den allmänna motiveringen bör teknisk expert som avses i 5 § andra stycket i paragrafens föreslagna ly­delse bl. a. delta i överläggning tUl beslut. TUl förevarande paragraf har, delvis med avvikelse från vad som föreskrivs i 5 kap. 5 § RB, tillagts en bestämmelse av innehåll alt tekniker som hyresnämnden anlitat som bi­träde får närvara vid överläggning till beslut. För det fordras inte något särskUt beslut eller medgivande från nämndens sida. Bestämmelsen sträcker sig självfallet dock inte längre än till det ärende i vilket exper­ten har anlitats.

Prop. 1974:151

152

32 §

Paragrafen, som föreslås ändrad i prop. 1974: 150, innehåller bestäm­melser om att vissa beslut får verkställas som lagakraftägande dom. Den har kompletterats med atl detta gäller även beslut ora alt hyresgäst skaU flytta, se 13 a §.

Övergångsbestämmelser

Beträffande ikraftträdandet och principerna för övergångsregleringen hänvisas till avsnittet 8.5 i den allraänna motiveringen.

I fråga om processuella beslut av nämnd, mot vilka särskUd talan får föras och som meddelas före ikraftträdandet bör de nuvarande full­följdsbestämmelserna gälla. Avgörande för om de äldre eller de nya be­stämmelserna skall tillämpas, är således enligt förslaget tidpunkten för nämndens beslut. Innebörden av förslaget är vidare att nuvarande be­gränsningar i fullföljdsrätten skall gälla, när nämndens beslut har med­delats före ikraftträdandet. Detta innebär att beslut i fråga som avses i 23 § 13 stannar i fastighetsdomstolen, medan beslut i fråga som avses i 23 § 4 kan fullföljas tiU hovrätt och högsta domstolen. De särskilda be­stämmelser om förfarande i besvärsmål som nämndlagen mnehåller f. n. bör självfallet äga tillämpning även efter ikraftträdanet, om allmän domstol har att pröva besvär över nänmds beslut. En föreskrift med den angivna innebörden har tagits upp i punkt 2 i övergångsbestämmelserna.

10.10 Förslaget tiU lag om ändring i lagen om avstängning av domare

Med domare förstås i lagen (1955: 261) om avstängning av domare le­damot och lagfaren tjänsteman vid bl. a. statens hyresråd. Genomförs hyresprocessreformen, bör lagen ändras så att den blir tillämplig på le­damot och lagfaren tjänsteman vid bostadsdomstolen.

I samråd med chefen för handelsdepartementet föreslår jag i detta sammanhang också en ändring som inte föranleds av hyresprocessre­formen. Ändringen innebär att ifrågavarande lag görs tUlämplig även på ledamot och lagfaren tjänsteman vid marknadsdomstolen.

Andra stycket av 1 § har jämkats i enlighet med vad som har an­förts.

Beträffande ikraftträdandet hänvisas till vad som har anförts i avsnit­tet 8.5 i den allmänna motiveringen.

10.11 Förslaget till lag om ändring i rättshjälpslagen

I mål enligt hyreslagen, BSL, TvL eller bostadsrättslagen, som hand­läggs vid fastighetsdomstol eller annan allmän domstol, ulgår rättshjälp enligt rättshjälpslagen (1972: 429). Enligt min mening bör rättshjälp kunna utgå i mål vid bostadsdomstolen i samma utsträckning som i mål

Prop. 1974:151

153

som prövas av t. ex. arbetsdomstolen. Vad som har sagts bör gälla även hyresregleringsraål och mål enligt bristortlagen.

I överensstämmelse härmed föreslås att 9, 17, 22, 24, 25, 31 och 50 §§ rättshjälpslagen jämkas så att bestämmelserna blir tillämpliga även i fråga om bostadsdomstolen. Beträffande ikraftträdandet hänvisas till vad som har anförts i avsnittet 8.5. Det får anses ligga i sakens natur att, om allmän rättshjälp har meddelat i mål sora vid ikraftträdanet är an­hängigt vid fastighetsdomstol och som skall lämnas över till bostads­domstolen för att prövas av denna, rättshjälpen inte upphör utan gäller rättegången i bostadsdomsiolen. Särskild föreskrift härom torde därför inte behövas.

Till vad som har anförts vill jag foga den anmärkningen att rättshjälp kan utgå också i hyresnämnd (jfr prop. 1972:132 s. 194).

10.12 Förslaget till lag om ändring i lagen om rättegången i arbets­tvister

Som har anförts i specialmotiveringen till 72 § hyreslagen bör i 2 kap. 3 § lagen om rättegången i arbetstvister införas en erinran om de sär­skilda förfarandebestämmelser som föreslås gälla när arbetsdomstolen handlägger hyresfråga. 2 kap. 3 § andra stycket har jämkats i över­ensstämmelse härmed. Ändringen föreslås träda i kraft den 1 juli 1975.

11    Hemställan

Under åberopande av det anförda hemstäUer jag alt Kungl. Maj:t föreslår riksdagen

att antaga förslagen till

1.

lag om bostadsdomstol,

2.

lag om ändring i jordabalken,

3.

lag om ändring i lagen (1973: 187) om ändring i jordabalken,

4.

lag om ändring i lagen (1970: 246) ora tvångsförvaltning av bo­stadsfastighet,

5.

lag om ändring i bostadssaneringslagen (1973: 531),

6.

lag om ändring i bostadsrättslagen (1971: 479),

7.

lag om ändring i lagen (1942: 429) om hyresreglering m. m.,

8.

lag om ändring i lagen (1973: 189) raed särskilda hyresbesiäm­melser för vissa orter,

9.

lag om ändring i lagen (1973: 188) om arrendenämnder och hy­resnämnder,

10.

lag om ändring i lagen (1955: 261) om avstängning av domare,

11.

lag om ändring i rättshjälpslagen (1972: 429) och

Prop. 1974:151

154

12.   lag om ändring i lagen (1974: 371) om rättegången i arbetstvister,

att godkänna att bostadsdomstolen med de uppgifter jag har angett inrättas den 1 juU 1975,

att godkänna de riktlinjer för bostadsdomstolens organisation och ar­betsformer som jag har förordat i det föregående,

att godkänna att statens hyresråd skall avvecklas fr. o. m. den 1 juli 1975,

att bemyndiga Kungl. Maj:t att vidta de övergångsåtgärder som be­hövs på grund av att statens hyresråd upphör

samt att bemyndiga Kungl. Maj:t att föra över stat annan ordinarie domartjänst än tjänst för justitieråd eller regeringsråd och ordinarie tjänst för ordförande i hyresnämnd som förenas med tjänst som lag­faren ledamot i bostadsdomstolen.

Med bifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Maj:t Konungen att tUl riksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bUaga tUl detta protokoll utvisar.

Ur protokollet: Britta Gyllensten

Prop. 1974:151

155

Bilaga 1 Kommitténs förslag

1    Förslag till

Lag om bostadsdomstol

Härigenom förordnas.

Inledande bestämmelser

1

§ Bostadsdomstolen upptager enligt vad som föreskrives i lag eller annan författning besvär mot beslut av hyresnämnd.

2

§ Om bostadsdomstolen gäller i tillämpliga delar de allmänna be­stämmelserna i rättegångsbalken om domstol, i den mån ej annat följer av denna lag eller annan författning.

3

§ Mot bostadsdomstolens beslut i mål som avses i 1 § får talan ej föras. Detsamma gäller domstolens beslut i övrigt enligt denna lag.

Bostadsdomstolens sammansättning m. m.

4

§ Bostadsdomstolen består av ordförande och sex andra ledamöter, om ej annat följer av 7 eller 8 §.

5

§ Ordföranden och två av de andra ledamöterna skall vara lagkun­niga och erfarna i domarvärv.

De lagfarna ledamöterna får ej utses bland personer som kan anses företräda fastighetsägareintressen eller bostadskonsumenters eller nä­ringsidkande hyresgästers intressen.

Av övriga ledamöter skall två vara väl förtrogna med förvaltning av hyresfastighet eller, när målet rör bostadsrättsfastighet, med förvaltning av sådan fastighet och två ledamöter väl förtrogna med bostadshyres­gästers förhållanden eller, vid prövning av fråga enligt 12 kap. 36 § jordabalken, raed näringsidkande hyresgästers förhållanden eller, vid prövning av fråga enligt 52 § eller 60 § första stycket 1 bostadsrätts-lagen (1971: 479), med bostadsrättshavares förhållanden. Rör mål hyres­fastighet som lUlhör enskild, skall de två förstnämnda ledamöterna ha erfarenhet företrädesvis av förvaltning av sådan fastighet. Rör mål an­nan hyresfastighet, skall dessa ledamöter ha erfarenhet företrädesvis av förvaltning av hyresfastighet som tillhör annan än enskild.

6

§ Efter ordförandens bestämmande får i bostadsdomstolen i stället för en av de lagfarna ledamöterna ingå ledamot med teknisk utbildning och erfarenhet av värderings- och byggnadsteknik (teknisk ledamot), om målets beskaffenhet eller annat särskilt skäl föranleder det. I fråga om teknisk ledamot äger 5 § andra stycket motsvarande tiUämpning.

7

§ Vid prövning av besvärsmål, i vilket muntlig förhandling icke finnes påkallad, kan bostadsdomstolen bestå av ordföranden och tre

Prop. 1974:151

156

andra ledamöter. Vad som sagts nu gäUer dock endast om minsl tre av ledamötema är ense om beslutet och ingen av ledamöterna begär att målet skall prövas i den sammansättning som anges i 4 §.

Av de fyra ledamöterna enligt första stycket skall, förutom ordfö­randen, en vara lagfaren samt en företräda fastighetsägareintressen och en bostadskonsumenters eller näringsidkande hyresgästers intressen. I övrigt äger 5 § tredje stycket motsvarande tiUämpning.

8

§ Lagfaren ledamot får ensam på bostadsdomstolens vägnar före­taga förberedande åtgärd samt pröva fråga om avskrivning av mål.

9

§ Bestämmelserna i 4 kap. rättegångsbalken om jäv mot domare äger motsvarande tUlämpning på ledaraot i bostadsdomstolen.

10 § Ledamot i bostadsdomstolen skall vara myndig svensk med­

borgare.

Innan ledamot börjar tjänstgöra i domstolen, skall han ha avlagt do­mared.

11

§ Kungl. Maj:t utser ordförande och övriga ledamöter i bostads­domstolen. Icke lagfaren ledamot utses för viss tid.

12

§ Innan ledamot som avses i 5 § tredje stycket utses, skall sådan riksorganisation av fastighetsägare, bostadsrättsföreningar, hyresgäster, bostadsrättshavare eller näringsidkare som med hänsyn till medlemsan­tal, verksamhet och övriga omständigheter kan anses väl företräda den intressegrupp sora det är fråga om beredas tillfälle att avge förslag.

Rättegången i bostadsdomstolen

13

§ Ora rättegången gäller i tiUämpliga delar bestämmelserna i 52 kap. 3, 59, 11 och 12 §§ rättegångsbalken om besvär i hovrätt samt vad som i samma balk är föreskrivet om tvistemål, allt i den mån ej an­nat följer av denna lag eller annan författning.

14

§ Finnes besvärstalan ej vara fullföljd på föreskrivet sätt eller inom rätt tid, skall den avvisas av bostadsdomstolen.

Har besvärsinlaga inkommit till hyresnämnden före besvärstidens ut­gång, skall den omständigheten att inlagan inkommit till bostadsdom­stolen först därefter ej föranleda att den avvisas.

15

§ Bostadsdomstolen skall verka för att utredningen i målet får den inriktning och orafattning som är lämplig med hänsyn till målets beskaffenhet. Därvid skall domstolen såvitt möjligt se till att onödig ut­redning ej förebringas.

16

§   Förfarandet är skriftligt.

Mimtiig förhandling får håUas beträffande viss fråga eller målet i dess helhel, om det kan antagas vara tUl fördel för utredningen.

Muntiig förhandling skall hållas, om part begär det samt förhand­lingen ej är obehövlig och ej heller särskilda skäl talar mot det.

17 § Till muntiig förhandling skall part kallas. Part får föreläggas

att inställa sig personligen vid vite eller vid påföljd att hans utevaro ej

utgör hinder för raålets vidare handläggning och avgörande.

Prop. 1974:151

157

18 § Ordföranden får uppdraga åt en eller flera ledamöter eller an­

nan att företaga besiktnmg för utredning av särskild fråga. Parterna

skall beredas tillfäUe att närvara vid sådan besiktning, ora den ej sker

endast sora förberedande åtgärd för syn på stället. Vid besiktning får

yrkeshemlighet ej röjas, med mindre synnerlig anledning förekommer

därtUl.

Den som enligt första stycket har företagit besiktning tillerkännes av bostadsdorastolen skälig ersättning av allraänna medel.

19 § Förhör med part under sanningsförsäkran och med vittne eller

sakkunnig äger rum vid muntiig förhandling. Sådant bevis får upptagas

vid annan domstol.

I fråga om syn på stället äger 17 § motsvarande tillämpning.

Beslut m. m.

20 §   Bostadsdomstolens avgörande sker genom beslut.

Beslut skall grundas på vad handlingarna innehåller och vad i övrigt förekommit i raålet.

21

§ Yppas vid överläggning skiljaktiga meningar, bestämmer bostads-domstolen själv i vilken ordning omröstningen skall äga rum.

22

§   Beslut skaU meddelas så snart det kan ske.

Meddelas slutligt beslut annorledes än i samband med förhandling, sker det genom att beslutet hålles tillgängligt på domstolens kansli. Underrättelse om tiden därför skall senast samma dag avsändas till parterna.

Slutligt beslut tUlställes part genom domstolens försorg. Vad som sagts nu gäller dock ej beslut om avskrivning, om beslutet meddelas vid förhandling i partens närvaro.

23 § Beslut av bostadsdomstolen äger rättskraft, såvitt därigenora av­

gjorts fråga som avses i 4 § 2, 3 eller 6 lagen (1973: 188) om arrende­

nämnder och hyresnämnder. Vad som sagts nu gäller dock ej beslut,

varigenora ansökan om tillstånd enligt 12 kap. 34 eller 36 § jordabalken

lämnats utan bifall.

Övriga bestämmelser

24

§ Lämnar bostadsdomstolen hyresgästs talan om förlängning av hy­resavtalet utan bifall, får domstolen efter yrkande av hyresvärden i beslutet ålägga hyresgästen att flytta vid den tidpunkt då lägenheten skall avträdas. Sådant beslut får verkställas som lagakraftägande dom.

25

§ Bostadsdomstolen skall självmant upptaga fråga om ansvar för förseelse under förfarandet och om utdömande av vite sora förelagts med stöd av denna lag.

26

§    Vid besiktning enligt 18 § föres protokoll.

27

§ Skall inlaga, kallelse, föreläggande eller annan handling enligt bestämmelse i denna lag eller eljest tillställas part eller annan, sker det genom delgivning, om ej annat följer av andra stycket.

Prop. 1974:151

158

Beslut som skall tillställas part sändes till parten i vanligt brev under hans för domstolen kända adress.

28 § Bostadsdorastolen har rält att för sina sammanträden förfoga över behövliga lokaler i domstolsbyggnad eller annan allmän byggnad som ej är för tillfället upptagen för sitt huvudsakliga ändamål eller utgöres av gudstjänstiokal. Uppkommer särskUda kostnader, skall de ersättas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1975.

2    Förslag till

Lag om ändring i jordabalken

Härigenom förordnas i fråga om 12 kap. jordabalken,

dels att 62 § skall upphöra att gäUa,

dels att 5153 och 7073 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydehe

Föreslagen lydelse

51 §2 Bifalles hyresgästens talan om förlängning av hyresavtalet, skall vill­koren för den fortsatta förhyrningen fastställas enligt 48 §.

Dom eller beslut varigenom hy-

Beslut   varigenom   hyresgästens

resgästens talan bifalles anses som

talan bifalles anses som avtal om

avtal om fortsatt förhyrning. Mot

fortsatt förhyrning. Mot hyresför-

hyresförhållandet får ej åberopas

hållandet får ej åberopas omstän-

omständighet som kunnat åbero-

dighet som kunnat åberopas i må-

pas i målet eller ärendet.

let eller ärendet.

52 §

Bifalles ej hyresgästens talan om

Bifalles ej hyresgästens talan om

förlängning av hyresavtalet, får i

förlängning av hyresavtalet, får i

domen eller beslutet skäligt upp-

beslutet skäligt uppskov med av-

skov   med   avflyttningen   medges,

flyttningen medges, om hyresvär-

om hyresvärden eller hyresgästen

den  eller  hyresgästen  begär  det.

begär det. Är hyresrätten förver-

Är hyresrätten förverkad eller kan

kad eller kan hyresavtalet uppsa-

hyresavtalet uppsägas enligt 28 §

gas enligt 28 § utan att likväl hy-

utan att likväl hyresvärden upp-

resvärden uppsagt avtalet att upp-

sagt avtalet att upphöra på någon

höra på någon av dessa gmnder

av dessa grunder eller är rätten tUl

eller är rätlen till föriängning för-

förlängning förfallen, får på begä-

fallen, får på begäran av hyres-

ran av hyresgästen uppskov dock

gästen uppskov dock medges en-

medges   endast   om   hyresvärden

dast   om   hyresvärden   samtycker

samtycker tUl det.

till det.

Avgöres tvisten efter hyrestidens utgång eller medges uppskov med avflyttningen, skall hyresvillkoren för tiden från avtalets upphörande till avflyttningen fastställas enligt 48 §.

1     Omtryckt 1971:1209.

2     Senaste lydelse 1973:187.

Prop. 1974:151

159

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

53 §3

Skall hyresgäst enligt hyres­nämndens beslut eller enligt dom utge högre hyra för förfluten tid än som skolat utgå förut, är hy­resrätten icke förverkad på grund av dröjsmål med betalning av det överskjutande beloppet, om betal­ningen sker inora en månad från den dag då beslutet eller domen vann laga kraft. Vad som sagts nu gäller ej, om skyldighet att flytta inträder för hyresgästen inom kor­tare tid än två månader efter nämnda dag.

Skall hyresgäst enligt hyres­nämndens eller bostadsdomstolens beslut utge högre hyra för förflu­ten tid än som skolat utgå förut, är hyresrätten icke förverkad på grund av dröjsmål med betalning av det överskjutande beloppet, om betalningen sker inom en månad från den dag då beslutet vann la­ga kraft. Vad som sagts nu gäller ej, om skyldighet alt flytta inträ­der för hyresgästen inom kortare tid än två månader efter nämnda dag.

På överskjutande belopp skall hyresgästen betala sex procent ränta som om beloppet förfallit till betalning samtidigt med den förut utgående hyran.

I beslutet eller domen får an­stånd medges med betalningen av det överskjutande beloppet jämte ränta sora avses i andra stycket, om skäl föreligger till det.

I beslutet får anstånd medges med betalningen av det överskju­tande beloppet jämte ränta sora avses i andra stycket, om skäl fö­religger till det.

70

§

*

Om part ej godtager hyres­nämnds beslut i fråga som avses i 34, 36, 49, 52 eller 55 §, får par­ten klandra beslutet genom att väcka talan mot den andra parten inom tre veckor från den dag be­slutet meddelades. Klandras icke beslutet inom denna tid, är parts rätt till talan förlorad.

Hyresnämnds beslut i fråga som avses i 35, 40, 45, 56 eller 59 § får ej klandras.

Talan mot hyresnämnds beslut i fråga som avses i 34, 36, 49, 52 eller 55 § föres genom besvär in­om tre veckor från den dag beslu­tet meddelas.

Mot hyresnämnds beslut i fråga sora avses i 35, 40, 45, 56 eller 59 § får talan ej föras.

71 §

Hyreslvist som ej enUgt 69 § ankommer på hyresnämnds pröv­ning och ej heller rör kollektivav­tal skall upplagas av den fastig­hetsdomstol inom vars område fas­tigheten är belägen. Klandertalan som avses i 70 § upplages, om den rör kollektivavtal, av arbetsdom-

Hyrestvist som ej enligt 69 § an­komraer på hyresnärands prövning och ej heller rör kollektivavtal skall upptagas av den fastighets­domstol inom vars område fastig­heten är belägen. Besvärstalan som avses i 70 § upptages, om den rör kollektivavtal, av arbetsdomstolen

3       Senaste lydelse 1973: 187.

4       Senaste lydelse 1973:187.

Prop. 1974:151

160

Nuvarande lydehe

stolen och i annat fall av domstol som nyss nämnts.

Tvist som efter klander mot hy­resnämnds beslut är anhängig vid domstol får återförvisas till nämn­den.

Föreslagen lydelse

och i annat fall av bostadsdomsto­len. Besvärshandlingen skall inges till den domstol som har att upp­taga besvären.

72 §5

Talan får ej föras mot fastig­hetsdomstols dom i fråga om till­stånd som avses i 34 eller 36 § eller i fråga om fastställande av hyresvillkor i fall som avses i 51, 52 eller 55 § och ej heller mot hovrätts dom i fråga om förläng­ning av hyresavtal, uppskov med avflyttning i fall som avses i 52 § eller fastställande av hyresvillkor i fall som avses i 51 eller 52 §.

I fråga om handläggningen av besvärsmål vid arbetsdomstolen gäller lagen ( ) om bostads­domstol i tillämpliga delar.

73 

§

I hyreslvist som avses i 49 eller 55 § skall vardera parten svara för sin rättegångskostnad i fastig­hetsdomstolen, i den raån annat ej följer av 18 kap. 6 § rättegångs­balken.

I hyreslvist som avses i 49 eUer 55 § skall vardera parten svara för sin rättegångskostnad i bo­stadsdomstolen eller arbetsdom­stolen, i den mån annat ej följer av 18 kap. 6 § rättegångsbalken.

1.

Denna lag Iräder i kraft den 1 januari 1975.

2.

Bestämmelserna i 12 kap. 70 och 73 §§ jordabalken i den nya ly­delsen äger motsvarande tillämpning i fråga ora tvist enUgt 55 § samma kapitel i lydelsen före utgången av maj 1973 eller motsvarande äldre bestämraelser.

3.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om klander av hy­resnämnds beslut och fullföljd av talan mot domstols dom, om ären­det har avgjorts av nämnden före ikraftträdandet.

4.

Mål, som efter klander mot hyresnämnds beslut är anhängigt hos fastighetsdomstol vid ikraftträdandet, prövas av bostadsdomstolen, om huvudförhandling ej har påbörjats dessförinnan. Vad som sagts nu äger raotsvarande tiUämpning i fråga om sådan talan av hyresvärd om åläggande för hyresgäst att flytta som avses i 12 kap. 62 § jorda­balken.

5.

Bestämmelserna i 12 kap. 5153 §§ i deras äldre lydelse äger fortfarande tillämpning, om dom meddelas efter ikraftträdandet.

6.

Bestämmelserna i 12 kap. 62 och 73 §§ jordabalken i deras ly­delse före utgången av år 1974 äger fortfarande tillämpning i mål som prövas av allmän domstol efter ikraftträdandet.

5 Senaste lydelse 1973: 187.

Prop. 1974:151

161

3    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1973:187) om ändring i jordabalken

Härigenom förordnas, att punkt 9 av övergångsbestämmelserna till lagen (1973:187) om ändring i jordabalken skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydehe

Har i avtal om hyra av bostads­lägenhet, som innehaves på grund av sådan upplåtelse av andelsrätt i förening eller aktiebolag som avses i punkt 16 övergångsbe­stämmelserna tUl bostadsrättsla­gen (1971:479), intagits bestäm­melse som strider mot 12 kap. 19 a §, äger bestämmelsen likväl även i annat fall än som avses i punkt 8 verkan mot hyresgästen, om statens hyresråd medger det. Har föreningen eller bolaget ingi­vit ansökan om sådant medgivan­de, äger avtalsbestämmelsen ver­kan i avvaktan på beslutet. Mot hyresrådets beslut i fråga om med­givande som sagts nu får talan icke föras.

Föreslagen lydelse

Har i avtal om hyra av bostads­lägenhet, som innehaves på grund av sådan upplåtelse av andelsrätt i förening eller aktiebolag som av­ses i punkt 16 övergångsbestäm­melserna till bostadsrättslagen (1971:479), intagits bestämmelse som sttider mot 12 kap. 19 a §, äger bestämmelsen likväl även i annat fall än som avses i punkt 8 verkan mot hyresgästen, om bo­stadsdomstolen medger det. Har föreningen eller bolaget ingivit an­sökan om sådant medgivande, äger avtalsbestämmelsen verkan i av­vaktan på beslutet. Mot domsto­lens beslut i fråga om medgivande som sagts nu får talan icke föras.

/ fråga om förfarandet vid bo­

stadsdomstolen i ärende som av­

ses i första stycket gäller lagen

(

) om  bostadsdomstol i

tillämpliga delar.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1975. Ansökan om medgivan­de som har ingivits tUl statens hyresråd före ikraftträdandet prövas av bostadsdomstolen.

4   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1970:246) om trångsförvaltning av bostads­fastighet

Härigenom förordnas i fråga om lagen (1970: 246) om tvångsförvalt­ning av bostadsfastighet, dels att 18 § skaU upphöra att gäUa, dels att 17 och 19 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

1 Omtryckt 1971:544. 11   Riksdagen 1974.1 saml Nr 151

Prop. 1974:151

162

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydehe

17 §2

Mot beslut i fråga sora enligt denna lag skall prövas av hyres-nänrnd får talan föras genom be­svär.

Besvärshandlingen skall inges till domstol som avses i 11 § tredje stycket inom tre veckor från den dag beslutet meddelades. Finnes besvärstalan ej vara fullfölfd på föreskrivet sätt eller inom rätt tid, skall den avvisas av fastighetsdom­stolen.

Talan mot beslut i fråga som enligt denna lag skall prövas av hyresnämnd föres hos bostadsdom­stolen genom besvär inom tre vec­kor från den dag beslutet medde­lades. Besvärshandlingen skall in­ges till domstolen.

19 §

Vinner fastighetsägaren besvärs­mål, i vUket länsstyrelsen är mot­part, kan domstolen tillerkänna honom ersättning av statsverket för rättegångskostnad. Ora han vinner besvärsraål, i vUket hälso­vårdsnämnden är motpart, kan så­dan ersättaing tUlerkännas honom att betalas av kommunen. I övrigt gäller allmänna bestämmelser om rättegångskostnad i tillämpliga de­lar.

Vinner fastighelsägaren besvärs­mål, i vilket länsstyrelsen eller or­ganisation som avses i 13 § är mot­part, kan bostadsdomstolen tiller­känna honom ersättning av stats­verket för rättegångskostnad. Om han vinner besvärsmål, i vilket hälsovårdsnämnden är motpart, kan sådan ersättning tiUerkännas honom att betalas av kommunen. I övrigt gäller allmänna bestänunel­ser om rättegångskostnad i tUlämp­liga delar.

1.

Denna lag ttäder i kraft den 1 januari 1975.

2.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om fuUföljd av ta­lan mot hyresnämnds eller domstols beslut, om ärendet har avgjorts av nämnden före ikraftträdandet.

3.

Mål, sora efter besvär raot hyresnämnds beslut är anhängigt hos fastighetsdomstol vid ikraftträdandet, prövas av bostadsdomstolen, om förhandling för avgörande av tvisten ej har påbörjats dessförinnan.

4.

Bestämmelserna i 18 och 19 §§ i lydelsen före utgången av år 1974 äger fortfarande tUlärapning i besvärsmål som skall prövas av aUmän domstol efter nämnda tidpunkt.

2 Senaste lydelse 1973:194.

Prop. 1974:151

163

5   Förslag till

Lag om ändring i bostadssaneringslagen (1973: 531)

Härigenom förordnas i fråga om bostadssaneringslagen (1973: 531), dels att 22 och 24 §§ skall upphöra att gäUa, dels att nuvarande 23 § skaU betecknas 22 §, dels att 21 § skaU ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

21 §

Talan mot beslut i fråga som enligt denna lag skaU prövas av hyresnämnd föres hos bostadsdom­stolen genom besvär inom tre vec­kor från den dag beslutet medde­lades. Besvärshandlingen skall in­ges till domstolen.

Mot beslut i fråga som enligt denna lag skall prövas av hyres­nämnd föres talan genom besvär, om beslutet avser fråga om upp­rustningsåläggande eller använd­ningsförbud eller åtgärd enligt 12 §, hos Svea hovrätt och elfest hos den fastighetsdomstol inom vars område fastigheten är belä­gen.

Besvärshandlingen skall inges till hovrätten eller, om talan skall fullfölfas hos fastighetsdomstolen, till denna inom tre veckor från den dag beslutet meddelades. Fin­nes besvärstalan ej vara fullföljd på föreskrivet sätt eller inom rätt tid, skall den avvisas.

Har besvärshandlingen före be­svärstidens utgång kommit in till hyresnämnden, skall besvären än­då upptagas till prövning.

1.

Denna lag ttäder i kraft den 1 januari 1975.

2.

Äldre bestämraelser gäller fortfarande i fråga om fuUföljd av talan mot hyresnämnds eller domstols beslut, om ärendet har avgjorts a\ nämnden före ikraftttädandet.

3.

Mål, som efter besvär mot hyresnämnds beslut är anhängigt hos fastighetsdorastol vid ikraftträdandet, prövas av bostadsdomstolen, om förhandling för avgörande av tvisten ej har påbörjats dessförinnan. Vad som sagts nu äger motsvarande tiUämpning i fråga om mål hos Svea hovrätt om upprustningsåläggande, användningsförbud eller åtgärd enligt 12 §.

4.

Bestämmelsema i 22 och 24 §§ i lydelsen före utgången av år 1974 äger fortfarande tUlämpning i besvärsmål som skaU prövas av allmän domstol efter näranda tidpunkt.

Prop. 1974:151

164

6   Förslag till

Lag om ändring i bostadsrättslagen (1971: 479)

Härigenom förordnas, att 7678 §§ bostadsrättslagen (1971:479) skaU ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

76 §1

Om part ej godtar hyresnämnds

beslut i fråga enligt 7 § sista styc­

ket eller 52 §, får parten klandra

beslutet genom att väcka talan mot   '.

,

den andra parten inom tre veckor från den dag beslutet meddelades. Klandras icke beslutet inom den­na tid, är parts rätt till talan för­lorad.

Mot hyresnämnds beslut i fråga Talan mot hyresnämnds beslut

enligt 60 § första stycket 1 får ta- i fråga enligt 7 § sista stycket,

lan föras genom besvär inora tre 52 § eller 60 § första stycket 1 fö-

veckor från den dag beslutet med- res hos bostadsdomstolen genom

delades.

besvär inom tre veckor från den

dag beslutet meddelades. Besvärs­handlingen skall inges till domsto­len.

Mot hyresnämnds beslut i fråga enligt 30 § andra stycket får talan ej föras.

77 

§

2

Tvist med anledning av upplå­telse av nyttjanderätt enligt 1 § (bostadsrättstvist) som ej ankom­mer på hyresnämnds prövning skall upptagas av den fastighets­domstol inom vars område fastig­heten är belägen. Detsamma gäller i fråga om talan enligt 76 §.

Besvär enligt 76 § andra styc­ket skall inges till domstolen.

Tvist som efter klander mot hy­resnämnds beslut är anhängig vid domstol får återförvisas till nämn­den.

Tvist raed anledning av upplå­telse av nyttjanderätt enligt 1 § (bostadsrättstvist) som ej ankom­mer på hyresnämnds prövning skaU upptagas av den fastighets­domstol inom vars område fastig­heten är belägen.

78 §« Talan får ej föras mot fastig­hetsdomstols dom i fråga om fast­ställande av hyresvillkor enligt 7 §

1     Senaste lydelse 1973:195.

2     Senaste lydelse 1971: 548.

3     Senaste lydelse 1973:195.

Prop. 1974:151

165

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

sista stycket och ej heller mot hov­rätts dom i fråga som avses i 52 § eller i fråga om godkännande en­ligt 60 § första stycket 1.

I  tvist sora avser fastställande

I tvist ora fastställande av hyres-

av hyresvillkor enligt 7 § sista viUkor enligt 7 § sista stycket skall stycket skall vardera parten svara vardera parten svara för sin rätte-för sin rättegångskostnad i fastig- gångskostnad i bostadsdomstolen, Ixetsdomstolen, i den mån annat i den mån annat ej följer av 18 ej följer av 18 kap. 6 § rättegångs- kap. 6 § rättegångsbalken, balken.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1975.

2.

Äldre bestämraelser gäller fortfarande i fråga om klander av och besvär mot hyresnärands beslut samt i fråga om fullföljd av talan mot domstols dom eller beslut, om ärendet har avgjorts av nämnden före ikraftträdandet.

3.

Mål, som efter klander av eller besvär mot hyresnärands beslut är anhängigt hos fastighetsdomstol vid ikraftträdandet, prövas av bostads­domstolen, om huvudförhandling eller i besvärsmål därmed jämförlig förhandling ej har påbörjats dessförinnan.

4.

Bestämmelserna i 78 § andra stycket i lydelsen före utgången av år 1974 äger fortfarande tillämpning i mål som skall prövas av allmän domstol efter nämnda tidpunkt.

7    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1942: 429) om hyresreglering m. m.

Härigenom förordnas i fråga om lagen (1942: 429) om hyresreglering m. m.,1

dels att 21 § skall upphöra att gälla,

dels att 17, 20 och 31 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydehe

Föreslagen lydehe

17

§

Hyresnämnderna skola stå un-

Hyresnämnderna   skola,   såvitt

der tillsyn av statens hyresråd, så-

gäller ärenden enligt denna lag, stå

vitt gäller ärenden  enligt denna

under tillsyn  av myndighet som

lag.

Konungen bestämmer.

20 §2 Hyresnämndens beslut gäUer för tiden från och med den dag, då detsamma meddelats, eUer den senare dag, som nämnden bestämmer. I ärende som avses i 3, 4 eller 6 §, må dock nämnden, där det av särskUd anledning finnes skäligt, bestämma att beslutet skall avse förfluten tid; och äger näranden i sådant fall förordna om skäligt anstånd med be-

1    Omtryckt 1971: 418.

2    Senaste lydelse 1973:190.

12    Riksdagen 1974.1 saml Nr 151

Prop. 1974:151

166

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

talning av vad hyresgäst kan bliva skyldig alt ytterligare utgiva för tid före nämndens beslut.

Talan mot nämndens beslut fö­res hos statens hyresråd genom besvär inom tre veckor från den dag beslutet meddelades.

Nämndens beslut skall, om hy­resrådet ej annorlunda förordnar, lända till efterrättelse utan hinder av anförda besvär. I vad beslutet avser förfluten tid skall vad nu sagts dock gälla allenast såvitt frå­ga är om besvär av den som vid beslutet upphört eller sedermera upphör att vara hyresvärd eller hyresgäst beträffande lägenheten.

/ fråga om fullföljd av talan mot beslut varigenom hyresnämn­den utdömt vite för underlåtenhet att iakttaga föreläggande äger 23 § andra och tredje styckena lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder moisvarande tillämpning.

Talan mot nämndens beslut fö­res hos bostadsdomstolen genom besvär inom tre veckor från den dag beslutet meddelades. Besvärs­handlingen skall inges till domsto­len. I övrigt äger 23 § andra styc­ket och 23 b § första stycket la­ gen (1973:188) om arrendenämn­der och hyresnämnder motsvaran­de tillämpning.

Närandens beslut skall, ora bo­stadsdomstolen ej annorlunda för­ordnar, lända till efterrättelse utan hinder av anförda besvär. I vad beslutet avser förfluten tid skall vad nu sagts dock gäUa aUe-nast såvitt fråga är ora besvär av den som vid beslutet upphört el­ler sedermera upphör att vara hy­resvärd eller hyresgäst beträffande lägenheten.

Vardera parten skall svara för sin rättegångskostnad i bostads­domstolen, i den mån annat ef följer av 18 kap. 6 § rättegångs­balken.

31  §

Närmare föreskrifter angående tiUämpningen av denna lag med­delas av Konungen eller, efter Konungens bemyndigande, av sta­tens hyresråd.

Närmare föreskrifter angående tUlämpningen av denna lag med­delas av Konungen eller myndig­het som Konungen bestämmer.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1975.

2.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om besvär mot hyres­nämnds beslut, om beslutet har meddelats före ikraftträdandet.

3.

Ärende som är anhängigt hos statens hyresråd vid ikraftträdandet prövas av bostadsdomstolen.

4.

Fråga som avses i 22 § och som före ikraftträdandet skolat upp­tagas av statens hyresråd, prövas av bostadsdomstolen. Därvid gäller lagen (

) om bostadsdomstol i tillämpliga delar.

Prop. 1974:151

167

8    Förslag tiU

Lag om ändring i lagen (1973:189) med särskilda hyresbestämmelser för vissa orter

Härigenom förordnas, att 5 § lagen (1973: 189) med särskUda hyres­bestämmelser för vissa orter skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 §

Talan raot hyresnämndens be- Talan mot hyresnämndens be­

slut föres hos statens hyresråd slut föres hos bostadsdomstolen

genom besvär inom tre veckor genora besvär inom tre veckor från

från den dag beslutet meddela- den dag beslutet meddelades. Be-

des. Mot hyresrådels beslut får svärshandlingen skall inges till

lalan ej föras.

domstolen. 1 övrigt äger 23 § andra

stycket och 23 b § första stycket lagen (1973:188) om arrende­nämnder och hyresnämnder mot­svarande tillämpning.

Vardera parten skall svara för sin rättegångskostnad i bostads-domstolen, i den mån annat ef föl­jer av 18 kap. 6 § rättegångsbal­ken.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1975.

2.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om besvär mot hy­resnämnds beslut, om beslutet har meddelats före ikraftträdandet.

3.

Ärende som är anhängigt hos statens hyresråd vid ikraftträdandet prövas av bostadsdomstolen.

9    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyres­nämnder

Härigenom förordnas i fråga ora lagen (1973: 188) om arrendenämn­der och hyresnämnder,

dels att 5,13, 20, 23 och 27 §§ skall ha nedan angivna lydelse,

dels att rubriken närmast före 17 § skall lyda "Vissa bevismedel m. m.",

deh att i lagen skall införas tre nya paragrafer, 19 a, 23 a och 23 b §§, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 §

Hyresnämnd består av lagfaren

Hyresnämnd består av lagfaren

ordförande  och  två  andra  leda-     ordförande och två andra ledamö-

möler, om ej annat följer av and-     ter, om ej annat följer av tredje

ra stycket. Av de senare ledamö-     stycket. Av de senare ledamöterna

Prop. 1974:151

168

Nuvarande lydelse

tema skall den ene vara väl för­trogen raed förvaltning av hyres­fastighet eller, när ärendet rör bo­stadsrättsfastighet, med förvalt­ning av sådan fastighet och den andre vara väl förtrogen med bo­stadshyresgästers förhållanden el­ler, när ärende rör annan lägenhet än bostadslägenhet, med närings­idkande hyresgästers förhåUanden. I bosladsrällslvist skall vad som sagts nu om hyresgästers förhål­landen i stället avse bostadsrätts­innehavares förhåUanden.

Föreslagen lydelse

skall den ene vara väl förtrogen med förvaltning av hyresfastighet eller, när ärendet rör bostadsrätts­fastighet, med förvaltning av så­dan fastighet och den andre vara väl förtrogen med bostadshyres­gästers förhållanden eller, när ärende rör annan lägenhet än bo­stadslägenhet, med näringsidkande hyresgästers förhållanden. / ärende enligt 52 § eller 60 § första styc­ket 1 bostadsrättslagen (1971: 479) skaU vad som sagts nu ora hyres­gästers förhåUanden i stället avse bostadsrättshavares förhållanden.

Hyresnämnd får anlita teknisk expert att biträda nämnden, om ärendets beskaffenhet eller annat särskilt skäl föranleder det.

Bestämraelserna i 2 § andrafjärde styckena äger motsvarande tUl-lämpning i fråga om hyresnämnd.

Konungen kan förordna att i hyresnärand skall finnas flera avdel­ningar.

Bestämmelserna om hyresnämnd gäller i tillämpliga delar även avdel­ning.

13 §

7 tvist om överlåtelse av hyres­rätt enligt 12 kap. 35 § fordabal­ken eller upplåtelse av lägenhet i andra hand enligt 12 kap. 40 § samma balk eller 30 § andra styc­ket bostadsrättslagen (1971: 479), får hyresnämnden, om särskilda skäl föranleder därtill och part begär det, hålla förhör med vittne under ed eller försäkran och för­hör med part under sanningsför­säkran. Om sådant förhör gäller

36

kap. 118 och 2022 §§ samt

37

kap. 13 och 5 §§ rättegångs­balken i tillämpliga delar.

Rör ärende hos hyresnämnd så­väl fråga om förlängning av hy­resavtal som villkoren för sådan förlängning, får särskilt beslut ges beträffande förlängningsfrågan.

Då särskUt beslut enligt första stycket meddelats, får nämnden förordna att tvisten i övrigt skall vila till dess att beslutet har vun­nit laga kraft.

19 a §

Hyresnämnd får hålla förhör med vittne under ed eller försäk­ran och förhör med part under sanningsförsäkran, om särskilda skäl föranleder därtill och part begär det. Om sådant förhör gäl­ler 36 kap. 118 och 2022 §§

Prop. 1974:151

Nuvarande lydelse

169

Föreslagen lydehe

samt 37 kap. 13 och 5 §§ rätte­gångsbalken i tUlämpliga delar.

20 

§

Rättegångsbalkens regler om orru-östning i domstol äger mot­svarande tillämpning på avgöran­de av nämnd. Ordföranden skall dock säga sin mening först.

Rättegångsbalkens regler om omröstning i dorastol med endast lagfarna ledamöter äger motsva­rande tUlämpning på avgörande av nämnd. Ordföranden skall dock säga sin mening först.

23 §

Om fullföljd av talan mot hyres­nämnds beslut i hyreslvist eller i ärende angående bostadsrätt, tvångsförvaltning eller bostadssa­nering finns bestämmelser i 12 kap. 70 § jordabalken, 76 § bo­stadsrättslagen (1971:479), 17 § lagen (1970:246) om tvångsför­valtning av bostadsfastighet samt 21 § bostadssaneringslagen (1973: 531).

(23 §1 första st)

Om rätt för part att klandra beslut av nämnd i arrende-, hy­res- eller bostadsrättstvist och om fullföljd av talan mot hyresnämnds beslut / fråga om godkännande av beslut på föreningsstämma eller i ärende angående tvångsförvalt­ning eller bostadssanering finns bestämmelser i 8 kap. 31 § och 12 kap. 70 § jordabalken, 16 § lagen (1957:390) om fiskearren­den, 76 § bostadsrättslagen (1971: 479), 17 § lagen (1970:246) om tvångsförvaltning av bostadsfastig­het samt 21 § bostadssaneringsla­gen (1973: 531).

(23 § andra st)

Mot beslut av hyresnämnd får lalan föras särskilt, om nämnden

Mot beslut av nämnd får talan / annat fall än som avses i sjätte stycket föras hos fastighetsdom­stolen genom besvär, när nämnden

1.

avvisat ansökan som avses i 8,11 eller 1416 §,

2.

avskrivet ärende enligt 810 eller 16 §, dock ej när ärendet kan återupptagas,

3.

förordnat angående ersättning för någons medverkan i ärendet,

4.

utdömt vite eller annan påföljd för underlåtenhet att iakttaga före­läggande eller ådömt straff för förseelse i förfarandet.

Särskild talan föres genom be­svär hos bostadsdomstolen inom tre veckor från den dag beslutet meddelades. Besvärshandlingen skaU inges till domstolen.

23 a §

Om rätt för part att klandra be­slut av arrendenämnd i arrende-1 Senaste lydelse 1973: 542.

Prop. 1974:151

170

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

tvist finns bestämmelser i 8 kap. 31 § jordabalken och 16 § lagen (1957: 390) om fiskearrenden.

Mot arrendenämnds beslut i frå­ga som avses i 23 § andra stycket får talan föras särskilt genom be­svär hos fastighetsdomstolen.

(23 § tredje st)

Besvärshandlingen skall inges till den fastighetsdomstol som avses i 8 kap. 32 § och 12 kap. 71 § jorda­balken, 17 § lagen (1957: 390) om fiskearrenden, 77 § bostadsrättsla­gen (1971: 479), 11 § lagen (1970: 246) om tvångsförvaltning av bo­stadsfastighet samt 21 § bostads­saneringslagen (1973:531) inom tre veckor från den dag beslutet meddelades. Finnes besvärstalan ej vara fullföljd på föreskrivet sätt eller inom rätt tid, skall den av­visas av fastighetsdomstolen. I öv­rigt äger 52 kap. 3 och 512 §§ rättegångsbalken motsvarande till­lämpning. Bestämraelse sora avser hovrätt gäller därvid i stället fas­tighetsdomstolen. Mot fastighets­domstolens beslut med anledning av besvär enligt andra stycket 1 3 får talan ej föras.

(23 § fjärde st)

Mot annat beslut av nämnd än som avses i första och andra styc­kena får talan föras endast i sam­band med sådan talan som avses i första stycket.

Besvärshandlingen skall inges till den fastighetsdomstol som avses i 8 kap. 32 § jordabalken och 17 § lagen (1957: 390) om fiskearren­den inom tre veckor från den dag beslutet meddelades. Finnes be­svärstalan ej vara fullföljd på före­skrivet sätt eller inom rätt tid, skall den avvisas av fastighetsdomsto­len. Har besvärsinlaga inkommit till arrendenämnden före besvärs­tidens utgång, skall den omstän­digheten att inlagan inkommit till fastighetsdomstolen först därefter ej föranleda att den avvisas. I öv­rigt äger 52 kap. 3 och 512 §§ rättegångsbalken motsvarande till­lämpning. Bestämmelse som avser hovrätt gäller därvid i stället fas­tighetsdomstolen. Mot fastighets­domstolens beslut med anledning av besvär i fråga som avses i 23 § andra stycket 13 får talan ej föras.

23 b §

Mot annat beslut av nämnd än som avses i 23 och 23 a §§ får ta­lan föras endast i samband med sådan talan som avses i 23 § första stycket och 23 a § första stycket.

(23 § femte st)

Undanröjes nämnds beslut om avskrivning eller avvisning, åleruppla­ges ärendet av nämnden.

(23 § sjätte st)

Andrafemte styckena äger motsvarande tillämpning i ärende enligt bostadssaneringslagen angå­ende upprustningsåläggande eller användningsförbud    eller    åtgärd

Prop.1974:151

171

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

som avses i 12 § samma lag, dock skall vad som sägs om fastighets­domstol i stället gälla Svea hovrätt.

27 §

Bestämmelserna i 5 kap. rätte-

Bestämmelserna i 5 kap. rätte-

gångsbalken ora offentlighet  och     gångsbalken  om  offentlighet och

ordning vid dorastol äger motsva-     ordning vid domstol äger motsva­

rande tillärapning vid nämnd.

rande tillämpning vid nämnd. Ex­

pert som avses i 5 § andra stycket

denna lag får närvara vid hyres­

nämndens överläggning till beslut.

1.

Denna lag Iräder i kraft den 1 januari 1975.

2.

Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om fullföljd mot hy­resnärands och domstols beslut samt om förfarandet i besvärsmål, om nämnden har meddelat sitt beslut före ikraftträdandet.

10    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1955: 261) om avstängning av domare

Härigenora förordnas, att 1 § lagen (1955: 261) om avstängning av domare skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

l§i

Är domare på sannolika skäl misstänkt för brott, som kan antagas medföra avsättning, må han avstängas från utövning av tjänsten.

Med domare avses i denna lag

Med domare avses i denna lag

ledamot samt lagfaren befattnings-

ledamot samt lagfaren befattnings­

havare, sora ej är ledamot, vid all-

havare, som ej är ledamot, vid all­

män underrätt, hovrätt eller högsta

män underrätt, hovrätt eller

domstolen eller vid regeringsrät-

högsta domstolen eller vid rege-

ten, arbetsdomstolen, försäkrings-

ringsrätten, arbetsdomstolen, för­

rådet, statens hyresråd, kammar-

säkringsrådet, bostadsdomstolen,

rätt, skatterätt eller länsrätt eUer,

kammarrätt, skatterätt eller läns-

då Konungen förordnat därom,

rätt eUer, då Konungen förordnat

vid annan särskild domstol.

därom, vid annan särskUd dom­

stol.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1975.

1 Senaste lydelse 1972: 148.

Prop. 1974:151

172

11    Förslag till

Lag om ändring i rättshjälpslagen (1972: 429)

Härigenom förordnas, att 9, 17, 22, 24, 25, 31 och 50 §§ rättshjälps-lagen (1972: 429)1 skaU ha nedan angivna lydelse

Nuvarande Ivdelse

Föreslagen lydelse

9§

Vid allmän rättshjälp betalar staten kostnaderna i den rättsliga ange­lägenhet som rättshjälpen avser. Bestämmelser om att den rättssökande har att själv helt eller delvis betala kostnad för rättshjälp finns i 16 § andra siycket och 27 § första stycket andra punkten.

Såsom kostnad för rättshjälpen anses den rältssökandes kostnad för 1. biträde som varit behövligt för tillvaratagande av den rättssökandes rätt.

2. bevisning vid allmän dom­stol, krigsrätt eller arbetsdomsto­len samt nödvändig utredning i an­gelägenhet, som kan komma under sådan domstols prövning eller sora skall prövas av skiljemän.

2. bevisning vid allmän domstol, krigsrätt, arbetsdomstolen eller bo­stadsdomstolen särat nödvändig ut­redning i angelägenhet, som kan komma under sådan domstols prövning eller som skall prövas av skiljemän,

3.

utredning i angelägenhet som skall prövas av förvaltningsdomstol eller förvaltningsmyndighet om utredningen är skäligen påkaUad för till­varatagande av den rättssökandes rätt och ej kan erhållas genom myndig­heten,

4.

resa och uppehälle för den rättssökande eller hans ställföreträdare och för vårdare eller annan, som måste anlitas i samband med inställelse inför domstol eller annan myndighet, om personlig inställelse ålagts, eller i samband med instäUelse för blodundersökning eller annan undersök­ning rörande ärftiiga egenskaper i mål om äktenskaplig börd eller fader­skapet till barn utom äktenskap.

5.

avgift sora enligt expeditions­kungörelsen (1964: 618) utgår för ansökan om expedition vid allmän domstol, krigsrätt eller arbetsdom­stolen, dock ej i fråga om sådan rättens expedition som utfärdas endast på särskild begäran om icke expeditionen begäres innan tiden för fullföljd av talan gått till ända, samt avgift som utgår enligt exekutionsavgiftskungörelsen (1971: 1027),

6.

kungörelse i mål eller ärende vid allmän domstol, krigsrätt eller arbetsdomstolen.

5.

avgift som enligt expeditions­kungörelsen (1964: 618) utgår för ansökan om expedition vid allmän domstol, krigsrätt, arbetsdomsto­len eller bostadsdomstolen, dock ej i fråga om sådan rättens expe­dition som utfärdas endast på sär­skUd begäran om icke expeditio­nen begäres innan tiden för full­följd av lalan gått till ända, samt avgift som utgår enligt exeku­tionsavgiftskungörelsen (1971: 1027),

6.

kungörelse i mål eller ärende vid allmän domstol, krigsrätt, ar­betsdomstolen eller bostadsdom­stolen.

1 Omtryckt 1973: 247.

Prop. 1974:151

173

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1. vad av allmänna medel utgått i ersättning för översättning eller i er­sättning enligt 4 eller 5 § lagen (1958: 642) angående blodundersökning m. m. i mål om äktenskaplig börd eller vid utredning av faderskapet tUl barn utom äktenskap eller enligt föreskrift i rättegångsbalken eller 3 § första stycket nämnda lag för bevisning som rätten självmant för­anstaltat om.

Såsom kostnad för bevisning enligt andra stycket 2 anses ej den rätts-sökandes kostaad för blodundersökning eller annan undersökning rö­rande ärftiiga egenskaper i mål om äktenskaplig börd eller faderskapet till barn utom äktenskap.

17 § Ersättning till biträde samt för bevisning och annan utredning skall i fall sora avses i 16 § bestämmas som ora kostnaden skolat utgå av all­männa medel enligt denna lag.

I mån eller ärende vid allmän

I mål eller ärende vid allmän

domstol, krigsrätt eller arbelsdom-

dorastol, krigsrätt, arbetsdorasto-

stolen fastställes ersättningen till

len eller bostadsdomsiolen fast­

biträdet av domstolen. I annat fall

ställes ersättningen till biträdet av

faslställes biträdesersättningen av

domstolen. I annat fall fastställes

rättshjälpsnämnden, om den rätts-

biträdesersättningen av rättshjälps­

sökande eller biträdet begär det

näranden, ora den rättssökande el-

eller rätlshjälpsnämnden självmant

ler biträdet begär det eller rätts-

upplager ersättningsfrågan tUl

hjälpsnämnden självmant uppta-

prövning.

ger ersättningsfrågan tUl prövning.

22 §

Biträde har rätt till skälig ersättning för arbete, tidsspillan och utiägg som uppdraget krävt. Konungen eller, efter Konungens bemyndigande, centralmyndigheten fastställer taxa som skall tillämpas vid bestäraraan­de av ersättning.

Har biträde genom vårdslöshet eller försummelse föranlett kostnad för rättshjälpen, skall detta beaktas vid ersättningens bestämmande.

Ersättning till biträde fastställes

Ersättning  tUl  biträde  faststäl-

i mål eller ärende vid allmän dom-

les i mål eller ärende vid aUraän

stol, krigsrätt eller arbetsdomsto-

domstol, krigsrätt, arbetsdomstolen

len  av domstolen.  Biträdesersätt-

eller bostadsdomsiolen av domsto-

ning   i   annat   fall   fastställes   av

len. Biträdesersättning i annat fall

rättshjälpsnämnden.

fastställes av rätlshjälpsnämnden.

24

§

I den mån ej särskilda föreskrif-

I den mån ej särskilda föreskrif­

ter gäller, utgår ersättning för be-

ter gäller, utgår ersättning för be­

visning i mål eller ärende vid all-

visning i mål eller ärende vid all­

män domstol, krigsrätt eller arbets-

män domstol, krigsrätt, arbetsdom-

domstolen med skäligt belopp en-

stolen eller bostadsdomstolen med

ligt domstolens bestämmande.

skäligt  belopp   enligt   domstolens

bestämmande.

Prop. 1974:151

174

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

25 §

I angelägenhet, som ej hand­lägges vid allmän domstol, krigs­rätt eller arbetsdomstolen, beslu­tar biträde om utredning. Har biträde ej förordnats, beslutar rättshjälpsnämnden.

Den sora medverkat vid utredning till ersättning enligt föreskrifter som bestämmes av rättshjälpsnämnden.

I angelägenhet, som ej handläg­ges vid allmän domstol, krigsrätt, arbetsdomstolen eller bostadsdom­stolen, beslutar biträde om utred­ning. Har biträde ej förordnats, beslutar rättshjälpsnämnden.

som avses i första stycket har rätt Konungen meddelar. Ersättningen

31 §2

I fråga om part som åtnjuter allmän rättshjälp i mål eller ären­de vid aUmän domstol, krigsrätt eller arbetsdomstolen äger bestäm­melse i lag om parts rättegångs­kostnad tiUämpning i fråga om kostnaderna för rättshjälpen. Mot­part eller annan som är ersättnings­skyldig för sådana kostnader skall åläggas att utge ersättning tUl statsverket.

I fråga om part som åtnjuter allmän rättshjälp i mål eUer ärende vid allmän domstol, krigsrätt, ar­betsdomstolen eller bostadsdom­stolen äger bestämmelse i lag om parts rättegångskostnad tillämp­ning i fråga om kostnaderna för rättshjälpen. Motpart eller annan som är ersättningsskyldig för så­dana kostnader skall åläggas att utge ersättningen till statsverket.

Vinner makar efter gemensam ansökan boskillnad eller äktenskaps­skillnad och har ena maken åtnjutit allmän rättshjälp, skall rätten, om det ej med hänsyn tUl omständigheterna är obiUigt, ålägga andra maken att betala statsverket hälften av kostnaderna för rättshjälpen.

Skall i annat faU beslut meddelas om fördelning av kostnader mellan parter, äger därom gällande bestämmelser raotsvarande tUlämpning i fråga om kostnaderna för allmän rättshjälp åt part. Därvid skall betal­ningsskyldighet åläggas mot statsverket för dessa kostnader i deras hel­het eller tiU viss kvotdel utan angivande av bestämt belopp.

50 §

Bestämraelserna i denna lag om angelägenhet, som skall prövas av förvaltningsmyndighet, gäller även sådant ärende vid allmän domstol, krigsrätt eller arbetsdomstolen, som avser domstolens förvaltande verksamhet.

Bestämmelserna i denna lag om angelägenhet, som skall prövas av förvaltningsmyndighet, gäUer även sådant ärende vid allmän domstol, krigsrätt, arbetsdomstolen eller bo­stadsdomstolen, som avser dom­stolens förvaltande verksamhet.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1975.

 Senaste lydelse 1973:659.

Prop. 1974:151

175

Bilaga

Statistiska uppgifter angående bruksvärdemål m. m.

A. Hyresnämnderna

1. Antalet avgjorda bruksvärdesmåP:

År

Antalet mål

1-5                   > 5                    totalt                  därav

hyresg               hyresg                                         avskrivna

1971 1972 1973 t. 1.7

196                   40                        236                      157

1215                  110                     1325                   1007

590                   72                        662                     507

2. Antalet bruksvärdesmål, sora var anhängiga den 1. 7. 1973:

Antalet mål

1-5                             > 5                             totalt

hyresg                          hyresg

275

73                                  348

3. Antalet

avgjorda förlängningsmål och mål enligt 34 eller 36 § HL:

Är

Antalet

förlängningsmål           mål enligt 34 eller 36 § HL

1971 1972 1973 t. 1.7

4 324                             157 3 683                               92 1 395                               44

4. Den 1. 7. 1973 var anhängiga 1 233 förlängningsmål och

33 mål enligt 34 eUer 36 § HL.

5. Antalet avgjorda tvångsförvaltningsmål:

Antalet mål totalt

Är

därav avskrivna

4

11

3

16 15

5

1971 1972 1973 t. 1.7

Antalet hus som berörts

26 15

5

' Med bruksvärdesmål förstås här och i det följande varje mål vari fråga om bostadslägenhets bruksvärde har uppkommit (utom hyresregleringsmål). Har i ett och samma mål tvisten gällt såväl hyresförhållandets fortsatta bestånd som hyressättningen har målet således redovisats som bruksvärdesmål och inte som förlängningsmål.

Har flera bruksvärdesmäl enligt diarium handlagts gemensamt och avgjorts samtidigt har de redovisats som ett mål.

Uppgifterna om antalet bruksvärdesmål är delvis osäkra, eftersom i den officiella statistiken mål om hyresförhållandets bestånd och de fortsatta villkoren redovisas som förlängningsmål. Materialet torde dock ge en hygglig uppfattning om förekomsten av mål med bruksvärdesprövning.

- Med tvångsförvaltningsmål avses här och i det följande endast mål om förordnande om tvångsförvaltning.

Prop. 1974:151

176

6. Den 1. 7. 1973 var

11 tvångsförvaltningsmål, avseende sammanlagt 11 hus, anhängiga.

7. Antalet avgjorda bostadsrättsmåF:

Är                             Antalet mål totalt

därav avskrivna

1972                  13

1973    t. 1.7                19

8 12

8. den 1. 7. 1973 var

6 bosladsrältsraål anhängiga.

B. Fastighetsdomstolarna

1. Antalet avgjorda bruksvärdesmål:

Är

1971 1972 1973 t. 1.7

Antalet mål

1-5

> 5

totalt

hyresg

hyresg

2

3

5

17

10

27

25

9

34

därav avskrivna

1 10 12

2. Antalet braksvärdesmål som var anhängiga den 1. 7. 1973:

Antalet mål

1-5

> 5

totalt

hyresg

hyresg

24

16

40

3. Antalet avgjorda förlängningsmål och mål enligt 34 eller 36 § HL: År

1971 1972 1973 r. 1.7

Antalet förlängningsmål

257 144 84*

mål enligt 34 eller 36 § HL

20 11

2

4. Den 1. 7. 1973 var anhängiga

66* förlängnmgsmål och

O   mål enligt 34 eller 36 § HL.

5. Antalet avgjorda tvångsförvaltningsmål:

Är

därav av-sknvna

O O O

Antalet mål totalt

1971 1972 1973 t. 1.7

1 O

1

Antalet hus som berörts

1 O 9

6. Den 1. 7. 1973 var inga tvångsförvaltningsmål anhängiga.

' Med bostadsrättsmål avses här endast bostadsrättstvist enligt 76 § första stycket bostadsrättslagen samt ärenden om godkännande av stämmobeslut enligt 60 § första stycket 1 samma lag.

* En domstol har ej kunnat göra uppdelningen mellan förlängningsmål och övriga mål, varför ett mindre antal mål som angår överlåtelse av hyresrätt kan ingå i siffran.

Prop. 1974:151

177

7.

Under år 1972 och första halvåret 1973 har inga bostadsrättsmål av­gjorts.

8.

Den 1. 7. 1973 var 1 bostadsrättsmål anhängigt.

C.  Hovrätterna

1. Antalet avgjorda förlängningsmål:

Är

Antalet mål

1971

37

1972

32

1973                t. 1.7

11

2.

Den 1. 7. 1973 var 5 förlängningsmål anhängiga.

3.

Antalet avgjorda tvångsförvaltningsmål:

År

Antalet mål

Antalet hus

totalt

därav av-

som berörts

skrivna

1971

1

O

1

1972

0

0

0

1973                t. 1.7

O

O

O

4.

Den 1. 7.1973 var 1 tvångsförvaltningsmål, avsende 6 hus, anhängigt.

5.

Under år 1972 och första halvåret 1973 har inga bostadsrättsmål avgjorts. Den 1. 7. 1973 var inget sådant mål anhängigt.

D. Högsta domstolen

1. Under år 1971 har 1 tvångsförvaltningsmål, avseende 1 hus, avgjorts. Inget sådant mål har avgjorts under år 1972 och första halvåret 1973. Den 1. 7. 1973 var inget tvångsförvaltningsmål anhängigt.

Prop. 1974:151

178

Bilaga 3

Statistiska uppgifter ang. hyresregleringsmål m. m.

peiiod

Antal av hyresnämnderna i hela landet avgjorda ärenden enligt HregL och bristortlagen (BI) (uttryckt i antal diarienummer)

Antal av statens hyresråd avgjorda besvärsmål (ut­tryckt i antal)

totalt

varav

diarie-

   nummer

mål

enligt 9 §              enligt 11 § 1 st HregL           1 st HregL eller 3 § Bl           eller 2 § BI (kontorstillständ) (bostadsför­medlingstaxa)

1971 1972 1973 t. 1.7

3 945 3 610 1 739

180                       -207 78                          1

524 325 166

378 281 135

Antalet hos hyresnämnderna i hela landet den 1 juli 1973 anhängiga ärenden enligt HregL uppgick tiU 830.

Antalet hos statens hyresråd den 1 juli 1973 anhängiga besvär (diarie­nummer) utgjorde 193.

Prop. 1974:151

179

Innehåll

ProposUionen   ................................................... 

.... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll   ..................... 

.... 

1

Lagförslag     ...................................................... 

2

Utdrag av statsrådsprotokollet den 4 oktober 1974..... 

.. 

26

1

Inledning    .................................................. 

26

2

Instans- och fullföljdsordningen ....................... 

28

2.1                                                             Gällande rätt m. ra        

28

2.1.1

Hyreslagen   .................................... 

28

2.1.2

Bostadssaneringslagen och tvångsförvaltningslagen

33

2.1.3

Bostadsrättslagen     ......................... 

.. 

35

2.1.4

Hyresregleringslagen  och bristortlagen   

36

2.1.5

Överprövningen av processuella beslut  . 

38

2.2

Kommittén    .......................................... 

.. 

39

2.3

Remissyttrandena      .............................. 

46

3  Bostadsdomstolens sammansättning ra. ra.......... 

.. 

52

3.1

Sammansättningen i nuvarande överinstanser 

.. 

52

3.2

Kommittén     ......................................... 

.. 

54

3.3

Remissyttrandena      .............................. 

.. 

57

4  Förfarandet i bostadsdomstolen ....................... 

.. 

59

4.1       Huvuddragen av förfarandei i nuvarande överinstanser

m. m.......................................................... 

.. 

59

4.2

Kommittén    .......................................... 

.. 

61

4.3

Remissyttrandena      ............................... 

67

5  Frågor rörande hyresnämnderna    .................... 

69

5.1

Kommittén     ......................................... 

69

5.2

Remissyttrandena      ............................... 

70

6  Ikrafllrädande och övergångsbestämmelser  ........ 

.. 

71

6.1

Kommittén    .......................................... 

.. 

71

6.2

Remissyttrandena      ............................... 

72

7  Bostadsdomslolens organisation ra. ra................ 

73

7.1

Kommittén     ......................................... 

73

7.2

Remissyttrandena      ............................... 

75

8  Föredraganden   ........................................... 

. 

77

8.1

Instans- och fullföljdsordningen m. m........... 

. 

77

8.2

Bostadsdomstolens sammansättning ra. ra.... 

88

8.3

Förfarandet i bostadsdomstolen.................. 

93

8.4

Frågor rörande hyresnämnderna   ............... 

99

8.5

Ikraftträdande och övergångsbestäraraelser . 

102

8.6

Bostadsdomstolens organisation m. m.......... 

102

9  Upprättade lagförslag   ................................... 

109

10 Specialmotivering   ....................................... 

109

10.1

Förslaget tUl lag om bostadsdorastol........... 

110

10.2

Förslaget tUl lag om ändring i jordabalken..... 

131

10.3

Förslaget till lag om ändring i lagen (1973: 187) om ändring i jordabalken       

137

10.4

Förslaget till lag om ändring i tvångsförvaltningslagen

137

10.5

Förslaget till lag om ändring i bostadssaneringslagen ..

139

10.6

Förslaget till lag om ändring i bostadsrättslagen   

140

Prop. 1974:151

180

10.7

Förslaget tUl lag om ändring i hyresregleringslagen ....

141

10.8

Förslaget tUl lag om ändring i bristortlagen    . 

143

10.9

Förslaget till lag om ändring i lagen om arrendenämn­der och hyresnämnder     

144

10.10

Förslaget tUl lag ora ändring i lagen om avstängning av domare          

152

10.11

Förslaget till lag om ändring i rättshjälpslagen. 

. 

152

10.12

Förslaget tiU lag om ändring i lagen om rättegången i arbetstvister     

153

11 HemstäUan     .............................................. 

153

Bilagor

1

Kommitténs förslag    ....................................... 

. 

155

2

och 3 Statistiska uppgifter  ............................... 

. 

175

MARCUS BOKTR. STOCKHOLM 1 974     740404