Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 31 år 1974

Prop. 1974: 31

Nr 31

Kungl. Maj:ts proposition med förslag till lag om ändring i utlännings­lagen (1954:193) och i lagen (1972: 650) om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare; given den 7 februari 1974.

Kungl. Maj:t vill härmed, under åberopande av bilagda utdrag av StatsrådsprotokoUet över arbetsmarknadsärenden, föreslå riksdagen alt bifalla de förslag om vars avlåtande till riksdagen föredraganden hem­ställt.

CARL GUSTAF

ANNA-GRETA[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsaldiga innehåll

I propositionen föreslås ändringar i utlänningslagen (1954: 193) och lagen (1972: 650) om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svensk­undervisning för invandrare.

EiUigl förslaget till ändring i utlänningslagen får Kungl. Maj:t för­ordna att utiänning inte får anställas för befattning på svenskt fartyg i utrikes fart utan tUlstånd. Sådant tillstånd kallas anställningstiUstånd. Anställnrngstillstånd meddelas och återkallas av arbetsmarknadsstyrel­sen, som också blir tUlsynsmyndighet. AnslällningstUlstånd får dessutom meddelas av sjömansförmedling som Kungl. Maj:l eller myndighet, som Kungl. Maj:t utser, bestämmer och av svensk utlandsmyndighet, som ministern för utrikes ärendena bestämmer. Arbetsgivare som anställer utlänning som inte har föreskrivet tillstånd straffas med dagsböter.

Förslaget till ändring i lagen om rätt tUl ledighet och lön vid del­tagande i svenskundervisning för invandrare innebär all lagens tillämp­ningsområde utvidgas. Lagen föreslås gälla även sådana utiändska sjö­män på svenskt fartyg i utrikes fart som har anställningstillstånd eller är undantagna från skyldighet all ha sådant tillstånd. Kravet på bosätt­ning eller kyrkobokföring här i riket för räll till ledighet och lön vid dellagande i svenskundervisning skall inle gälla dessa utlänningar.

Lagändringarna avses träda i kraft den 1 juli 1974.

1    Riksdagen 1974.1 saml. Nr 31

Prop. 1974: 31

1    Förslag till

Lag om ändring i utlänningslagen (1954:193)

Härigenom förordnas i fråga om utlänningslagen (1954: 193),

dels all 3, 15 och 63 §§ samt rubriken närmast före 15 § skall ha

nedan angivna lydelse,

dels all i lagen skall införas en ny paragraf, 16 a §, av nedan angivna

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3 §

Den kontroll över utlänningar.

Den kontroll över utlänningar,

som erfordras för tillämpningen som erfordras för tillämpningen

av denna lag, skall utövas under av denna lag skall, om ej annat

ledning av en central utlännings- följer av tredje stycket, utövas un-

myndighet. Konungen förordnar, der ledning av en central utiän-

vilken myndighet som skall vara ningsmyndighet. Konungen för-

central utlänningsmyndighel.

ordnar,    vilken    myndighet   som

skall vara central ullärmingsmyn-

dighet.

I ärende som avses i denna lag äger den centrala ullänningsmyndig-heten inhämta yttrande från en nämnd (utlänningsnämnden). Nämnden skall beslå av tre ledamöter som, jämte en eller flera suppleanter för var och en av dem, utses av Konungen för viss lid. En av ledamötema och suppleant för denne skall vara eller hava varit innehavare av domar­ämbete.

7 fråga om utlänningar som av­ses i 15 § första stycket 2 utövas kontroll enligt första stycket un­der ledning av arbetsmarknadssty­relsen.

Arbetstillstånd

Arbetstillstånd och anställnings-

tillstånd

15 §

Konungen äger förordna att ut-

Konungen får förordna att ut-

länning icke utan tillstånd (arbets- länning icke utan tillstånd får

tUlstånd) må här i riket innehava 1. innehava anställning här i ri-

anställning eller, i annan egenskap ket eller, i annan egenskap än han-

än handelsresande, utöva verk- delsresande, utöva verksamhet

samhet som föranledes av anställ- som föranledes av anställning

ning utomlands.

utomlands (arbetstillstånd),

2. innehava anställning som av­ser befattning på svenskt fartyg i utrikes fart (anställningstillstånd).

Förordnande enligl första stycket skall icke gälla utlänning, som inne­har bosältningstillstånd.

Prop. 1974: 31

3

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 a §

Anställningstillstånd meddelas för anställning som avser befatt­ning på visst fartyg eller vissa far­tyg eller på fartyg som ägas av visst rederi. Tillståndet får förbin­das med de föreskrifter som be­hövas. Tillstånd får återkallas, om särskUda skäl föreligga.

Anställningstillstånd meddelas och återkallas av arbetsmarknads­styrelsen. Tillstånd får dessutom meddelas

1.     av sjömansförmedling som

Konungen eller myndighet, som

Konungen  utser,  bestämmer och

2.    av svensk utlandsmyndighet

som ministern för utrikes ären­

dena bestämmer.

63

§

Underlåter utlänning, som ulan

Underlåter utlänning, som utan

erforderligt    tUlstånd    uppehåller

erforderligt tillstånd uppehåller sig

sig i riket,

i riket,

att göra ansökan om tUlstånd;        alt göra ansökan om tillstånd;

eller

eUer

innehar utlänning sådan anställ"

innehar utlänning sådan anställ­

ning eller utövar han sådan verk-

ning eller utövar han sådan verk­

samhet, för vilken arbetstUlstånd

samhet, för vilken arbelstUlstånd

fordras, ulan alt hava sådant tUl-

fordras, utan alt hava sådant till­

stånd; eller

stånd; eller

har någon utlänning i sin tjänst,

har någon utlänning i sin tjänst,

ehuru denne icke, då så erfordras,

ehuru denne icke, då så erfordras,

har arbetstillstånd,

har arbetstillstånd eller anställ­

ningstillstånd,

straffes med dagsböter.

straffes med dagsböter.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1974.

Prop. 1974: 31

2    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1972: 650) om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare;

Härigenom förordnas i fråga om lagen (1972: 650) om rätt lUl ledig-hel och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare dels all 1 och 4 §§ skaU ha nedan angivna lydelse, dels att i övergångsbestämmelserna till lagen skall införas en ny punkt, 5, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

Denna lag gäUer här i landet

Denna lag gäller här i landet

bosalt utiändsk arbetstagare, som bosall utiändsk arbetstagare, som

har arbetstUlstånd. Föreligger icke har arbetstillstånd. Föreligger icke

skyldighet för arbetstagaren att ha skyldighet för arbetstagaren att ha

arbetstillstånd eller är han befriad arbetstUlstånd eller är han befriad

från sådan skyldighet, gäller lagen från sådan skyldighet, gäUer lagen

om han är kyrkobokförd här i lan- om han är kyrkobokförd här i lan­

det,

det. Lagen gäller också utländsk

sjöman som, utan att vara bosatt eller kyrkobokförd här i landet, är anställd på svenskt fartyg i ut­rikes fart och som har anställ­ningstillstånd eller är undantagen från skyldighet att ha sådant till­stånd.

Lagen gäller icke arbetstagare

1.

som har svenska, danska eller norska språket till modersmål eller som eljest har sådana kunskaper i någol av dessa språk all undervis­ning, som avses i denna lag, icke kan anses erforderlig,

2.

som genomgått undervisning som avses i denna lag eller sådan undervisning i svenska språket, som meddelats i samband med arbets­marknadsutbildning eller i arbetsmarknadsstyrelsens mollagningsförlägg-ningar för flyktingar,

3.

som sysselsätts i feriearbete eller eljest i arbete av tillfällig natur, eller

4.

som är anställd i arbetsgivarens hushåll.

4 §

Arbetsgivaren skall så snart del kan ske upplysa nyanställd arbets­tagare om hans rättigheter enligt denna lag. Arbetsgivaren skall inom 60 dagar från anställningens början bereda arbetstagaren möjlighet lUl ledighet för att påbörja undervisningen.

Har arbetstagaren påbörjat men icke avslutat undervisningen under anställning hos tidigare arbetsgivare, har arbetstagaren i ny anställning rätt lUl ledighet och lön enligl denna lag för alt fortsätta undervisning­en. Härvid äger första stycket motsvarande tillämpning.

Prop. 1974: 31

Nuvarande lydelse

Har arbetsgivaren fullgjort sina skyldigheter enligt första stycket, upphör hans övriga skyldigheter enligt denna lag gentemot arbets­lagaren, om denne ej påbörjat un­dervisningen inom två år från del han tillträdde sin första anställ­ning här i landet.

Föreslagen lydelse

Har arbetsgivaren fullgjort sina skyldigheter enligl första stycket, upphör hans övriga skyldigheter enligt denna lag gentemot arbets­tagaren, om denne ej påbörjat un­dervisningen inom två år från del han tillträdde sin första anstäUning här i landet eUer, som sjöman, på svenskt fartyg i utrikes fart. Hän­syn skall dock icke tagas till sådan sjömansanställning som tillträtts före den 1 fiUi 1974.

5. I stället för vad i punkterna 14 föreskrives gäller beträffan­de sjöman, som avses i 1 §, föl­jande bestämmelser.

a)

Är sjöman anställd när den­na lag träder i kraft räknas ar­betsgivarens skylcUgheter- enligt 4 § första stycket och tidsfristen i 4 § tredje stycket från ikraftträ­dandet.

b)

Anställes sjöman på svenskt fartyg i utrikes fart efter det den­na lag trätt i kraft och har han före ikraftträdandet innehaft så­dan anställning eller anställning här i riket, räknas tidsfristen i 4 § tredje stycket från tillträdan­det av första anställningen efter ikraftträdandet.

c)

Har sjöman under tiden den 1 januari 1973den 30 juni 1974 fått ledighet eller lön i enlighet med denna lag får det antal tim­mar, som ledigheten eller lönen avsett, avräknas från vad som i detta avseende åligger arbetsgiva­ren enligt lagen.

Denna lag träder i kraft den 1 juh 1974.

Prop. 1974: 31

Utdrag ur protokollet över arbetsmarknadsärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i statsrådet den 7 februari 1974.

Närvarande: Statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], GEI­JER,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], GUSTAFS­SON,[REDACTED_EFTERNAMN], HJELM-WALLÉN.

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om ändring i utlänningslagen och i lagen om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare och anför.

1   Inledning

I framstäUning liU Kungl. Maj:t den 28 oktober 1970 hemställde Svenska sjöfolksförbundet, att Kungl. Maj:t måtte tillsätta en utredning om arbetstillstånd för utomnordiska sjömän vid anställning på svenskt fartyg i utländsk hamn. Remissyttranden över framställningen inhämta­des från sjöfartsverket, arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) och statens in­vandrarverk (SIV), vilka tUlslyrkte framställningen, samt Sveriges reda­reförening, som avstyrkte den. Till sitt remissyttrande fogade SIV av­skrift av en till verket ställd skrivelse från redareföreningen, i vUken föreningen hemställde om utökade möjligheter att ulan arbetstillstånd anställa utländsk sjöman på svenskt fartyg i svensk hamn. Enligt verkets remissyttrande var de frågor som hade väckts av såväl sjöfolksförbundel som redareföreningen så komplicerade och omfattande alt de borde utredas i särskild ordning.

I prop. 1971: 158 angående vissa beslut fattade av Internationella arbetsorganisationens konferens år 1970 vid dess femtiofemte samman­komst (åttonde sjöfartskonferensen) anmälde chefen för kommunika­tionsdepartementet bl. a. en av Internationella arbetsorganisationen (ILO) vid sjöfartskonferensen år 1970 antagen resolution om minimi-grundlön för matroser. I propositionen (s. 2829) anförde departe­mentschefen att den i resolutionen behandlade frågan hade nära sara­band med sjöfolksförbundels förutnämnda begäran om utredning. Den fortsatta beredningen av sistnämnda ärende borde enhgt departements­chefen därför avvaktas. Vad departementschefen sålunda anförde föran­ledde inte något uttalande från riksdagen (SoU 1971: 43, rskr 1971: 302).

Enligt Kungl. Maj:ts bemyndigande den 17 mars 1972 uppdrog då-

Prop. 1974: 31

7

varande chefen för inrikesdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], åt en särskild sakkurmig all, med beaktande av yad som hade anförts i prop. 1971: 158, utreda frågan om arbetstillstånd för utomnordiska medbor­gare vid anställning på svenskt fartyg.

Den sakkunnige, som för sitt arbete antog benämningen utredningen om arbelstUlstånd för sjömän, avgav i juli 1973 belänkandet (Ds In 1973: 12) AnstäUningstillstånd för utomnordiska medborgare vid an­ställning på svenskt fartyg. Belänkandet innehåller förslag lUl ny lag­stiftning. Lagförslaget torde få fogas till protokollet som bilaga.

Efter remiss har yttranden över belänkandet avgetts av sjöfartsverket, skolöverstyrelsen (SÖ), AMS, som bifogat yttranden från länsarbets­nämndema i Stockholms, Malmöhus, Göteborgs och Bohus samt Väster­norrlands län, SIV, utredningen om mönstring (K 1970: 44), invandrar­utredningen (In 1969: 22), Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), Sve­riges redareförening, Rederiföreningen för mindre fartyg. Tjänstemän­nens centralorganisation (TCO), Svenska sjöfolksförbundel, Sveriges fartygsbefälsförening och Svenska maskinbefälsförbundet. Utrikesdepar­tementet har överlämnat yttranden från generalkonsulalen i Antwerpen, Genua, Hamburg och New York samt från ambassaden i London.

' Byråchefen Ove[REDACTED_EFTERNAMN], AMS. Följande har som experter biträtt den sak­kunnige: avdelningschefen Ingemar K. N. Källberg, SIV, avdelningsdirektören Knut E. Tufvasson, sjöfartsverket, förbundsordföranden Gunnar B. S. Karls­son, Svenska sjöfolksförbundel, och sjökaptenen N. Douglas Forssblad, Sveriges, redareförening.

Prop. 1974: 31

8

2    Anställningstillstånd för utländska sjömän

2.1 Nuvarande förhåUanden  och gäUande bestämmelser  om  arbets­tillstånd

2.1.1 Arbetsmarknaden för sjömän

Ar 1967 fanns i Sverige 159 rederier anslutna till Sveriges redare­förening. Dessa rederier hade 543 fartyg på sammanlagt 4 329 500 bruttoton och 17 920 personer anstäUda ombord. Under de följande åren minskade antalet rederier, fartyg och anställda samtidigt som lon-nagel ökade. År 1973 fanns sålunda 138 rederier anslutna tUl förening­en. De hade 385 fartyg på sammanlagt 5 242 300 bruttolön. Den totala bemanningen uppgick liU 13 618 personer. Som jämförelse kan nämnas att det totala antalet svenska fartyg på nunst 100 bruttoton var 696 år 1973. De i handelssjöfart sysselsatta svenska fartygen uppgick till 801 år 1967 och 674 år 1971 med ett sammanlagt tonnage av ca 4 555 000 bratlolon resp. ca 4 895 000 braltolon. Av dessa fartyg var 627 resp. 495 fartyg på sammaiUagt ca 4 476 000 bmtloton resp. ca 4 815 000 bruttolön uthyrda tiU utiandet, msalta i fart mellan Sverige och utian­det eller i fart mellan utländska hamnar.

Bemanningen ombord på svenska fartyg och omfattningen av ut­ländsk personal i den svenska handelsflottan framgår av följande ta­beller.

Tabell 1. Bemanning på de i handelssjöfart åren 19671972 använda fartygen om minst 100 ton brutto.

År

Befäl

Manskap

Summa

1967

5 459

13 765

19 224

1968

5 224

13 149

18 373

1969

Pi;

4 991

12 257

17 248

1970

4 395

12 210

16 605

1971

m.

4138

11490

15 628

1972

4 244

11345

15 589

Källa: SCB

Tabell 2. Bemanning av utländska medborgare per den 30.10 åren 1967 1972, anställda på svenska handelsfartyg om minst 300 ton brutto.

År

Nordiska

Andra

Summa

Andra uti. i

medborgare

utiänningar

antal

% av total bemanning

1967

2169

4 001

6170

22,6

1968

2 201

3 923

6 124

22,9

1969

2 105

3 666

5 771

23,0

1970

2 208

3 531

5 739

22,9

1971

2 000

2 904

4 904

20,9

1972

2 045

3 015

5 060

20,7

Källa: SCB

 Källa:

Statistisk årsbok 1973.

Prop. 1974: 31

9

Av uppgifterna i det föregående och tabellerna framgår alt utveck­lingen har gått mol färre men större fartyg och att personalbehovet samtidigt minskat. De utländska sjömännen svarar totalt för en rela­tivt stor andel av besättningarna på de svenska fartygen. Andelen utom­nordiska sjömän har varit i stort sett oförändrad, 2223 % åren 19671970, men den har därefter minskat tiU något under 21 %.

I tabellerna 3 a)c) belyses arbetslöshetssituationen för sjömän i Sverige och de s. k. centralhamnarna. Med centralhamn förstås enligt 1 § kungörelsen (1950: 473) angående understöd till sjömän vid arbets­löshet i utländsk hamn sådan utiändsk hamn i vilken enligl Konungens bestämmande arbetslöshetshjälp och förskoll på understöd från svensk erkänd arbetslöshetskassa får utbetalas till arbetslösa sjömän.

Tabell 3. Vid arbetsförmedlingen anmälda arbetslösa tUlhörande sjö­folkets, fartygsbefälets och maskinbefälets arbetslöshetskassor. (Källa: AMS)

a) 1971

År/månad

Arbetslöshetskassa

1971

Sjöfolkets

Fartygsbefälets

Maskinbefälets

Summa

Jan

302

47

20

369

Febr

318

47

22

387

Mars

299

49

16

364

Apr

194

41

13

248

Maj

134

22

6

162

Juni

89

14

6

109

Juli

134

11

7

152

Aug

259

12

15

286

Sept

371

25

14

410

Okt

459

31

18

508

Nov

486

42

30

558

Dec

389

25

19

433

b) 1972

År/månad

Arbetslöshetskassa

1972

Sjöfolkets

Fartygsbefälets

Maskinbefälets

Summa

Jan

463

37

25

525

Febr

456

36

25

517

Mars

374

40

14

428

Apr

246

33

23

302

Maj

138

21

13

172

Juni

113

14

15

142

Juli

141

13

3

157

Aug

188

10

12

210

Sept

320

13

10

343

Okt

438

36

25

499

Nov

509

25

30

509

Dec

358

24

39

421

> Enligt kungl. brev 1951-03-02,1955-03-25 och 1957-07-19 skall hamnarna i Antwerpen, New York, San Francisco, Rotterdam, Marseille, Genua, Sydney, Melbourne och Rouen utgöra sådana centralhamnar som avses i kungörelsen.

Prop. 1974: 31

10

c) 1973

Är/månad

Arbetslöshetskassa

1973

Sjöfolkets

Fartygsbefälets   Maskinbefälets   Summa

Jan

439

37

40

516

Febr

398

49

22

469

Mars

334

40

23

397

April

217

27

43

287

Maj

134

12

13

159

Juni

88

19

18

125

Juli

138

11

24

173

Aug

214

17

14

245

Sept

285

35

26

346

Okt

333

32

24

389

Nov

331

27

21

379

Dec

227

22

14

263

Tabell 4. Vid centralhamnarna anmälda arbetslösa (sammanlagda må­nadssiffror).

Centralhamn

1971

1972

Antwerpen

1594

1089

Genua

475

382

Marseille

12

9

Melbourne

51

40

New York

85

49

Rotterdam

252

179

Rouen

109

111

San Francisco

38

19

Sydney

86

77

Summa

2 702

1955

Källa: AMS

Av tabellerna 3 a)c) framgår att arbetslösheten är starkt säsongbe-tonad och att arbetslösheten bland sjömän har varit större under de senare åren. Arbetslösheten i cenlralhamnarna har, som framgår av tabeU 4, däremot varit mindre år 1972 än år 1971.

2.1.2 Bestämmelser om arbetstillstånd Utlänningslagen

Utiändskt medborgare har inte någon ovUlkorlig rätt att resa in och vistas i Sverige eller vinna sin utkomst här. Enligt svensk rätt kan ut­länning, som inte är önskvärd här, vägras rätt att resa in i landet eller, om han redan befinner sig här, avlägsnas från landet. Reglerna om tUl­stånd och avlägsnande är avsedda att utgöra medel för både individuell och genereU utiänningskontroll. Den individueUa konlroUen syftar tUl att skydda landet mot utiänningar som på grund av krimmalilet eller asocialitet eller av liknade skäl inte är önskvärda här. Den generella ut­länningskontrollen lar i motsats tUl den individuella inle främst sikte på ett kvalitativt bedömande av den enskilde utlänningen utan syftar hu­vudsakligen till alt avväga och kontrollera tUlströmningen av utiänning-

Prop. 1974: 31

H

ar till landet från sådana allmänna synpunkter som rådande arbets­marknads, försörjnings- och bostadsförhållanden.

De grundläggande bestämmelserna om utlänningskonlroUen fuins i utlänningslagen (1954:193), UtiL, och utiäimingskungörelsen (1969: 136), UtiK. Stalsmaktema har genom prop. 1968: 142 dragit upp all­männa riktlinjer för utlänningspoliliken, bl. a. för arbelstillslåndsgiv-ningen. Vidare finns vissa andra bestämmelser som måste uppmärk­sammas vid meddelande av arbelstUlstånd, t. ex. sjöbefälskungörelsen (1960: 487) som kräver svenskt medborgarskap för behörighet att vara befälhavare på svenskt handelsfartyg eller fiskefartyg.

I UtlL anges i stort sett bara vilka medel som får användas för den genereUa kontrollen, nämligen visering för rätt till inresa, uppehålls­tillstånd för rätt att vistas här, arbetstUlstånd för rätt att ta arbets-atiställning och bosättningstUlstånd, som iimefattar rätt att både vistas och arbeta i Sverige. Utiäiming som vistas här utan att ha föreskrivet till­stånd kan förpassas ur landet. I vilken utsträckning elt eller flera av dessa medel skall utnyttjas har överlämnats åt Kungl. Maj:t alt be­stämma. Regleringen har skett i UtiK.

Kungl. Maj:t äger enligl 15 § UtiL förordna att utlänning måste ha arbetstillstånd för alt få ha arbetsanställning i Sverige, eller, i annan egenskap än handelsresande, utöva verksamhet här som föranleds av anställning utomlands. Sådant förordnande gäller inte för utlänning som har bosättningstillstånd. Kungl. Maj:t äger vidare föreskriva alt utlänning, som ämnar anta arbetsanställning eller utöva verksamhet som fordrar arbetstUlstånd, inte får resa in i landet förrän arbetstill­stånd har meddelats (13 §). Arbetslillstånd skall meddelas för viss lid och avse visst slag av arbete. Föreligger särskilda skäl, kan arbetstill­stånd återkallas (16 §).

Arbetstillstånd meddelas och återkallas av den centrala utlännings­myndigheten, statens invandrarverk (SIV). I den omfattning Kungl. Maj:l bestämmer får arbetstiUstånd beviljas, men inte vägras, av polis­myndighet eller länsarbetsnämnd. Om dessa myndigheler finner all an­sökan om arbetstillstånd inte bör bifallas, skall ärendet underställas SIV.

.. o

Ar fråga om arbetstillstånd av principiell betydelse eller av annan an­ledning av större vikt, skall sammanslutning av arbetsgivare och arbets­tagare inom verksamhetsområdet beredas tillfälle att uttala sig vid frå­gans handläggning (16 §). Beslut i ärende om arbetstillstånd kan inte överklagas (49 §).

Enligt 6 § UtiL får Kungl. Maj:t vidare utfärda bestämmelser om anmälan av utiännings vistelse och arbetsanställning här i landet.

Utiänning som utan arbetstillstånd innehar anställning eller utövar verksamhet för vilken tillstånd fordras eUer den som har sådan ut-liinning i sin tjänst kan straffas med dagsböter (63 §). Enligt 64 § kan vidare den som inte gör anmälan enligt författning utfärdad med stöd

Prop. 1974: 31

12

av lagen, eller i sådan anmälan eller i ansökningsärende enligt lagen eller med stöd av lagen utfärdad författning mot bättre velande lämnar oriktig uppgift straffas med dagsböter eller där omständigheterna är försvårande med fängelse i högst sex månader.

Utlänningskungörelsen

I 4254 §§ UtiK har Kungl. Maj:t meddelat föreskrifter om arbets­tillstånd. Enligt 42 § UllK får utlänning i princip inle ha anställning i landet utan att ha arbetstiUstånd. Arbetslillstånd krävs även för den som utövar verksamhet som är föranledd av anställning utomlands om han inle är handelsresande eller ingår som medlem av personalen på järnvägståg eller på lastbil i yrkesmässig trafik. Vissa grupper utlän­ningar är enligt paragrafen helt eller delvis undantagna från skyldig­heten att ha arbetstiUstånd. Det gäller bl. a. den som har bosättnings­tillstånd, som är medborgare i annat nordiskt land eller som är gift med svensk medborgare.

Vidare föreligger inte skyldighet att ha arbetstillstånd under en tid av tre månader från inresan för bl. a. sjöman, som har tUlhört besättning­en på hil ankommande fartyg, i fråga om arbetsanställning på svenskt fartyg som är destinerat till utiändsk hamn (43 § 1 b). SIV kan enligt

44

§ dessutom befria bl. a. den som stadigvarande varit bosall här i landet under två år och dennes make samt politisk flykting och utlän­ning med främlingspass från skyldighet all ha arbelstUlstånd. Enligt

45

§ får polismyndighet i den omfattning SIV efter samråd med AMS och rikspolisstyrelsen bestämmer befria utlänning från skyldighet alt ha arbetstillstånd.

Utlänning som ämnar ta anställning här i landet får inte resa in i landet förrän arbetslillstånd har meddelats (46 §). Detta gäller emel­lertid inte den som är eller kan bli befriad från skyldigheten all ha arbetstillstånd, den som ämnar förena sig med familjemedlem som är stadigvarande bosatt i landet eller den som av annat särskilt skäl bör tillåtas all resa in.

Befinner sig utlänning utom landet, görs enligl 47 § UtiK ansökan om arbetstillstånd hos SIV. Ansökningshandlingarna ges in till svensk beskickning eller svenskt konsulat. Om utiänningen befinner sig i Sve­rige görs enligt sistnämnda paragraf ansökan om tiUstånd hos polis­myndigheten i den ort där han är bosatt eller huvudsakligen vistas.

ArbetstiUstånd meddelas och återkaUas av SIV. Verket skaU enligt 51 § UllK samråda med AMS i ärende om arbetstiUstånd om ansök­ningen inte avslås. Vid tillståndsfrågor, som är av principiell betydelse eller eljest av större vikt, lämnar styrelsen arbetsgivar- och arbetstagar­organisationer inom det verksamhetsområde som tillståndet avser tUl­fäUe att uttala sig. AMS hör regelmässigt dessa organisationer i aUa ärenden.

Prop. 1974: 31

13

Polismyndighet får enligl 48 § UllK meddela arbetstiUstånd i den om­fattning SIV bestämmer efter samråd med AMS och rikspolisstyrelsen. SIV har i enlighet härmed medgett polismyndighelema rätt att förlänga gUtighetstiden för tUlstånd i högst tre år med undantag för de fall där SIV förbehållit sig beslutanderätten. Medgivande har vidare lämnats polismyndigheterna att under vissa fömtsättningar bevilja arbetstiUstånd för rederianställda utländska sjömän som återinträder i tjänst i svensk hamn efter semester och/eller vederlagsledighel eller sjukavmönstring (se Ds In 1973: 12 s. 17 och 43).

Arbetstillstånd meddelas för viss lid men får enligt 53 § UtiK inle ges för lid utöver passets giltighetstid eller för längre tid än utlänningen har tillstånd att uppehålla sig här eller får uppehålla sig här utan till­stånd.

2.1.3 Tillämpningen av bestämmelserna

I fråga om förutsättningarna för att ge eller vägra arbetstillstånd innehåller UllL eller UllK inga bestämmelser. Vägledning får sökas i de av statsmakterna år 1968 antagna riktiinjema och i praxis. Enligl rikt­linjerna kan den organiserade invandringen ske antingen enskilt eller kollektivt. I valet mellan enskUd invandring och kollekliv överföring av arbetskraft bör enligl riktlinjema kollektiv överföring komma i fråga i första hand när det finns förutsättningar härför. AMS bör därför enligt statsmakternas beslut kontinuerligt bedöma vilkel behov av arbets­kraft som behöver täckas genom invandring av utländsk arbetskraft, och i samråd med arbetsgivarna och vederbörande fackliga organisa­tioner vidta åtgärder för kollekliv rekrytering i ullandel.

Vid överföring av arbetskraft bör enligt riktlinjerna följande gälla:

1.

Hänsyn måste tas till tUlgången på arbetskraft inom landet och till möjligheterna att bereda sysselsättning åt bl. a. handikappade, äldre arbetskraft och hemarbetande kvinnor.

2.

Arbetstillstånd bör i princip endast ges för anställning som beräk­nas vara minst ett år. Undanlag är befogade dels generellt i fråga om s. k. montagearbelare, dels i särskilda fall, t. ex. i fråga om utpräglade säsongarbetare.

3.

Utländska arbetstagare bör inte tillåtas bli koncentrerade till ut­präglade låglönebranscher eller branscher med osäkra anställningsför­hållanden och hög arbetslöshetsrisk.

4.

Mer omfattande rekrytering av utländsk arbetskraft bör enligt riktlinjerna ske i sådana former alt emigrationsländerna inte berövas kvalificerad arbetskraft som dé själva behöver.

5.

ArbetstUlstånd skall beviljas endast om erbjudna löne- och andra anställningsförmåner överensstämmer med vad som normalt utgår tUl svensk arbetskraft för motsvarande arbete.

Prop. 1974: 31

14

6. Bostadsfrågan måste enligt riktlinjerna vara löst innan arbetstUl­stånd kan beviljas.

Enligl anvisningar som AMS har utfärdat (se Ds In 1973: 12 s. 1920) skall arbetsgivare, när fråga uppkommer om kollektiv överföring av ar­betskraft, anmäla sitt behov av arbetskraft tiU den lokala arbetsförmed­lingen. Denna skall undersöka möjlighetema att anvisa antingen svensk arbetskraft eUer utländsk arbetskraft som redan befinner sig i landet. Detta gäller såväl nordiska arbetstagare som andra utlänningar, som har tiUstånd att ulföra arbetet. Om arbetsförmedlingens undersökningar visar, att lämplig arbetskraft inte finns att tillgå inom landet, kan frågan om kollektiv överföring av utiändska arbetstagare aktualiseras. I ansö­kan om kollekliv överföring skall arbetsgivare lämna en mängd olika uppgifter, bl. a. arbetsställe, erforderliga yrkeskvalifikationer, löne- och anställningsvillkor. Innan arbetsgivare ger in ansökan om koHekliv överföring av utländsk arbetskraft tUl länsarbetsnämnd skall han ha överläggnmgar i frågan med de representanter för den lokala fackliga organisation som svarar för avtalsområdet. Berörda centrala arbets­givar- och arbetstagarorganisationer bereds tillfälle att yttra sig när ärendet överlämnats tiU AMS. Sedan AMS lämnat tillstånd till över­föring, skall berörda utiänningar ansöka om arbetstUlstånd.

I fråga om enskilds ansökan om arbetstillstånd gäller att ansökan från den som befinner sig j utiandet och kan uppvisa erbjudande om anställning i Sverige ges in till svensk beskickning eller svenskt konsu­lat. Ansökan överlämnas därifrån tUl SIV för avgörande. Innan verket beslutar i fråga om enskUds ansökan om arbetstillstånd remitteras an­sökningshandlingen i regel lUl AMS för yttrande.

AMS sänder över ansökningsärendel till vederbörande länsarbets­nämnd för utredning. Vid utredningen skall enligl AMS' anvisningar beaktas de av statsmakterna utfärdade allmänna riktlinjerna för över­föring av arbetskraft. Nämndens yttrande skall innefatta bl. a. ullålande från lokal facklig organisation. Om de centrala arbetsgivar- och arbets­tagarorganisationer som svarar för resp. avtalsområden så önskar, be­reder AMS dem tiUfäUe att yttra sig i ärendet.

Förslagångsansökan om arbetslillstånd för utlänning som har rest in i landet utan tiUstånd inges tiU polismyndighet på orten. Polismyndig­heten skall vidarebefordra ärendet tiU SIV.

2.1.4 Utländska förhållanden avseende arbetstillstånd för sjömän

Av inhämtade uppgifter om lagstiftningen om arbetstillstånd för sjö­män i Finland, Norge, England, Frankrike, Västtyskland, Holland, Bel­gien och USA (se Ds In 1973:12 s. 6164) framgår all endast USA kräver arbetstUlstånd för utiännings påmönslring i utländsk hamn. En­ligt belgisk lag fordras att vederbörande är registrerad i handelssjöfol­kets pool. För påmönslring i del egna landels hamnar krävs arbetstill-

Prop. 1974: 31

15

stånd i samtliga här nämnda länder utom i Holland, vars lagstiftning om arbetstillstånd över huvud taget inte omfattar sjöfartens område.

2.1.5 Sjömansförmedlingen

Ar 1921 ratificerade Sverige den av ILO året innan antagna "Konven­tionen ang. arbetsförmedling för sjömän", den s. k. Genua-konventio­nen. I denna föreskrivs bl. a. att ett effektivt och mot behoven svarande syslem av avgiftsfria arbelsförmedlingsanstalter för sjömän inrättas och upprätthålls. Dessa arbetsförmedlmgar skall inrättas av staten eller av staten och arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna gemensamt.

Sedan budgetåret 1969/70 är landet indelat i tre regioner för förmed­ling av sjömän med Stockholm, Göteborg och Malmö som centralorter. En cenlralförmedling för norrlandskusten har inrättats i Sundsvall. Sjö­mansförmedlingar finns vid ytterligare 15 arbetsförmedlingskonlor. Det centrala sjömansregistrel är placerat hos sjömansförmedlingen i Göte­borg.

Sjömansförmedlingen är en del av den offentliga arbetsförmedlingen. Regionkontoren i Siockholm, Göteborg och Malmö har till uppgift bl. a. alt inom sma områden bevaka sjöarbelsmarknaden, samordna förmed-lingsarbetel för all utjämna tUlgång och efterfrågan på arbetskraft, ge information i förmedlingsfrågor, tiUse alt kontakten med cenlralham­narna utomlands upprätthålls och vidareutvecklas samt att medverka till en effektiv samverkan i förmedhngsarbetet mellan regionerna. Det huvudsakliga ansvaret för förmedlmgen av befäl tiU handelsflottan vUar på regionkontoren. Vid regionkonloren skall finnas personal avdelad för förmedling och yrkesvägledning av nybörjare mom sjömansyrket.

Verksamheten vid sjömansförmedlingarna har under perioden 1961 1970 minskal betydligt i omfattning. Sålunda har antalet lediga plat­ser sjunkit från 42 395 år 1961 tUl 19 189 år 1970 och antalet tillsatta platser från 31 378 år 1961 tUl 16 460 år 1970. Även antalet på sjö­mansförmedlingarna anmälda arbetssökande sjömän har minskat, dock inte i samma omfattnmg. Sålunda var år 1964 45 665 sökande anmälda. Är 1971 hade delta antal sjunkit till 29 668.

Minskningen av antalet lediganmälda platser är en följd av bl. a. nedgången av antalet fartyg och den genom rationaliseringar minskade storleken på besättningarna. Dessutom har antalet rederianställda ökat.

Antalet på- och avmönslringar inom landet totalt sett har mmskat från 95 458 år 1962 tiU 59 173 år 1971. Hos vissa sjömansförmedling-ar har dock en stabilisering och i något enstaka fall en ökning av antalet mönstringar skett, vUket tUl en del kan tUlskrivas införandet av avlös-ningsbesällningar och den ökande färjtrafiken mellan Sverige och övriga Europa.

Rekryteringen av nybörjare till sjömansyrket går alltmer vid sidan av sjömansförmedlingen beroende bl. a. på möjlighetema tiU s. k. lär-

Prop. 1974: 31

16

lingsanställning en form av rederianställning. Antalet genom sjö­mansförmedlingarna placerade nybörjare har mellan åren 1964 och 1971 sjunkU från 4 248 till 2 215. Minskningen har varit särskUt mar­kant senare år. Antalet arbetssökande nybörjare sjönk samma period från 8 668 år 1964 tiU 6 103 år 1971.

I 3 § kungörelsen (1950: 473) ang. understöd till sjömän vid arbets­löshet i utländsk hamn föreskrivs att i centralhamn skall fmnas av ministern för utrikes ärendena utsedda personer, dels för arbetsförmed­ling för sjömän, dels för utbetalning av arbetslöshetshjälp och förskott enligt kungörelsen. Om arbetsförmedlarens funktioner lämnas i kungö­relsen vissa föreskrifter, vilka emellertid huvudsakligen rör sjömans möjligheter att få understöd. Däremot anges inte hur förmedlingsarbetet skall bedrivas.

Särskilda anslag till förmedlingsverksamheten har inte beviljats och en uppdelning av arbelsförmedlingsfunktionerna i formella, av under­stödsverksamheten betingade uppgifter och den egentliga förmedlings-funktionen kommit att ske. Sålunda fullgörs förmedlingsfunklionen i Antwerpen och Genua av Svenska sjöfolksförbundet, i New York och San Francisco av Scandinavian Shipping Offices, i Rotterdam av den nederländska offentliga arbetsförmedlingen. Kontaktverksamheten mel­lan centralhamnarna inbördes och mellan dessa och arbetsförmedlingen i Sverige har inte haft den intensitet som 1946 års sjömanskommitté i sitt betänkande (SOU 1949: 51) om sjöfolks arbetslöshet i utländsk hamn ansåg erforderlig. I fråga om de nordamerikanska hamnama har del ansetts uteslutet, alt åtgärder från Sverige beträffande arbetsförmed­lingsverksamheten skall vara motiverade så länge en mera framträ­dande arbetslöshet inte är för handen. Rapport om förmedlingsverksam­heten en gång i månaden har ansetts tillfyllest. Vad beträffar Antwer­pen har överförande av arbetssökande till Sverige inle förekommit i nämnvärd omfattning.

Kontakten med sjömansförmedlingarna utomlands sköts numera av den tjänsteman på regionkontoren som handhar befälsförmedlingen och sker både genom telefonkontakt och utnyttjande av telex. Paral­lellt med kontakten över regionkontoren sker en löpande rapportering från centralhamnarna till AMS' arbelsförmedlingsenhet om antalet arbetssökande samt om antalet lediga och tUlsatta platser. Denna rap­portering sker månadsvis. Dessutom rapporterar i likhet med sjö­mansförmedlingarna i Sverige centralhamnarna i Antwerpen, Rotter­dam, Genua och New York varje vecka per telex antalet anmälda arbetssökande av ohka kategorier till AMS. Dessa uppgifter samman­ställs med motsvarande uppgifter från de svenska sjömansförmedlingar­na tUl listor, som sedan sänds ut tiU intresserade redare, tUl redarnas och de ombordanställdas organisationer saml sjömansförmedlingarna i Sverige och vissa centralhamnar.

Prop. 1974: 31

17

2.2 Utredningen

2.2.1 AUmänna utgångspunkter och behovet av lagstiftning

Utredningen pekar inledningsvis på all del är en intemationeUt tUl-länipad princip att endast elt lands egna medborgare har ovillkorlig rätt att vistas i landet och få sin uikomst där. De olika ländernas utlännings­lagstiftning fullföljer i regel två olika syften. Det ena är alt hindra ut­länning som inle är önskvärd alt resa in i landet eller alt avlägsna sådan utlänning därifrån. Del andra syftet är att reglera tillströmningen av utlänningar med hänsyn till sådana förhållanden som tUlgången på arbete, bostäder o. d. och landets resurser i fråga om bl. a. utbUdning. Medel för denna kontroll är framför allt tillstånd av olika slag. Ut­redningen hänvisar vidare till de år 1968 antagna riktlinjerna för den svenska ullännmgspoUtiken (prop. 1968:142, SU 1968:196, rskr 1968: 405). Enligl dessa riktlinjer måste åtgärder vidtas för alt reglera in­vandringen av arbetskraft tUl Sverige. I annat fall kan invandringen leda till resultat som slår i motsättning till de mål som statsmakterna har fastställt för vår arbetsmarknadspolitik, nämligen att åstadkomma och bevara full, produktiv och fritt vald sysselsättning, och för den ekonomiska politiken över huvud laget. Utredningen framhåller i detta sammanhang att också sjömännen numera omfattas av lagstiftningen om anställningsskydd (SFS 1973: 286).

En väsentlig del av de svenska sjömännens arbetsmarknad avser enligl utredningen anställning på svenska fartyg som uteslutande trafi­kerar utländska hamnar. För denna arbetsmarknad måste, anser utred­ningen, så långt som möjligt gälla samma arbetsmarknadspolitiska mål­sättning som för den svenska arbetsmarknaden i övrigt. Det innebär att sjömän från de nordiska ländema och etablerade andra utiändska sjö­män inte får ställas utan arbete på gmnd av att annan utländsk arbets­kraft anställs på berörda svenska fartyg.

Under en lång period har del enligl utredningen rått brist på behö­rigt befäl inom den svenska handelsflottan. I fråga om tillgången på manskap har perioder av överskoti växlat med perioder av brist på arbetskraft. Den brist som vid vissa tUlfällen har förelegat kan i hu­vudsak tillskrivas yrkets speciella karaktär. Utredningen stryker därför under vikten av att åtgärder vidtas som främjar rekryteringen till sjö­mansyrket. Här avses framför allt åtgärder som innebär att sjömäimen får fastare anställnmgsförhållanden. Förbättrad rekrytering av arbets­kraft fömtsätter enligt utrednmgen bl. a. all den nuvarande bemannings-situationen med stort antal kortlidsseglare förändras så att riskerna för arbetslöshet minskas för den fast anställda delen av yrkeskåren.

Utredningen redovisar arbetslöshetsstatistik från åren 1971 och 1972.

1 anslutning därtUl anför utredningen alt de möjligheter som f. n. fiims

för redare att anstäUa utländsk arbetskraft på de svenska fartyg som

2   Riksdagen 1974.1 saml. Nr 31

Prop. 1974: 31

18

huvudsakligen trafikerar utländska hamnar bidrar tUl att öka arbetslös-hetsriskerna för de nordiska arbetstagarna och för de utomnordiska ar­betstagare som har etablerat sig i den svenska handelsflottan.

Utredningen påpekar alt mönslringsförordningen (1961: 87) innehåller bestämmelser som är avsedda all motverka dessa risker. Enligt 19 § denna förordning skall således vid påmönslring inom landet på svenskt fartyg tillses att besättningen består tUl minst två tredjedelar av svenska medborgare eller medborgare i annat nordiskt land. Vid påmönslring utom landet skall denna föreskrift tillämpas där så kan ske. Enligt ut­redningen har dessa bestämmelser emellertid visat sig inte kunna effek­tivt motverka de svårigheter som uppkommer på grund av påmönslring av utländsk, ej etablerad arbetskraft.

Utredningen hänvisar vidare till all Svenska sjöfolksförbundet i sin framställning har påpekat att befälhavare, även under tider med god tillgång på arbetskraft i Sverige och i centralhamnarna, har påmönslrat utiändsk personal som har rekryterats utanför den ordnade förmed­lingsverksamheten. I sitt remissyttrande över framställningen har AMS framhållit, att trots att åtgärder har vidtagits för att arbetslösa sjömän, som tidigare har varit anställda inom den svenska handelsflottan, i största möjliga utsträckning skall få tillgång till arbetstillfällena, så har en icke ringa tillströmning av utländska nybörjare ägt rum, även un­der tider då sjömän funnits arbetsanmälda vid sjömansförmedlingarna. Sveriges redareförening har i remissyttrande över framställningen å sin sida framhållit att rekryteringen av utländsk arbetskraft inle, som Svens­ka sjöfolksförbundel har anfört, har skett i sådan omfattning att sköt­samt och yrkeskunnigt svenskt sjöfolk härigenom har fått sin möjlighet till tryggad anställning i handelsflottan kraftigt beskuren.

Utredningen har för att få ytterligare underlag för sina bedömningar gjort en enkätundersökning bland rederier, anslutna till Sveriges redare­förening. Av undersökningen, som omfattar det övervägande antalet rederier med utrikes sjöfart, framgår bl. a. alt vid årsskiftet 19721973 2 255 av 11 204 eller ca 20 % av de totala besättningarna utgjordes av icke-nordbor. Under perioden den 1 juliden 31 december 1972 ägde en betydande nyrekrytering av icke-nordiska utläimingar mm, 1 371 per­soner, men enkäten ger dock inte någon upplysning om hur många av dessa som skall hänföras till kategorin "nybörjare".

Utredningen konstaterar att utländsk arbetskraft nyrekryleras i rela­tivt stor omfattning även under tider när nordisk och utländsk etablerad arbetskraft går arbetslös. Även om det är av betydelse för handels­sjöfarten alt en viss sådan nyrekrytering äger rum motverkar en oregle­rad nyrekrytering av utiändsk arbetskraft de strävanden som har kom­mit lUl uttryck från såväl arbetsgivarnas som de ombordanställdas or­ganisationer att söka stabUisera sjömanskåren. Det motverkar även strä­vandena alt förbättra medlemmarnas yrkesfömlsätlningar genom god yrkesutbUdning och lång yrkesvana.

Prop. 1974: 31

19

För att kunna uppnå det arbetsmarknadspolitiska mål som statsmak­terna har ställt upp anser utredningen, alt de olägenheter som följer av en oreglerad rekrytering så långt som möjligt bör undanröjas. Del kan ske genom alt man vid nyrekrytering i regel först undersöker om lämplig svensk, nordisk eller utländsk etablerad arbetstagare finns vid sjömansförmedling i Sverige eller i centralhamn, innan icke etablerad utiändsk arbetskraft anställs. Bestämmelser som garanterar en sådan ordning bör därför införas. Särskild uppmärksamhet måste därvid ägnas ål den äldre arbetskraften.

En utgångspunkt för reformer på sjöfartens område bör vara alt be­stämmelser som föreslås så långt som möjligt överensstämmer med dem som gäller för här i landet anställd arbetskraft. Dessutom bör i princip svensk och utländsk arbetskraft jämställas i fråga om anställningsvillkor.

Utredningen konstaterar alt utvecklingen mot större fartyg och nya tekniska hjälpmedel inom den svenska handelsflottan ställer ökade krav på UtbUdning och erfarenhet hos de ombordanställda. Utredningen an­för vidare att enligt Svenska sjöfolksförbundet saknar de utländska mäk­lare som ibland anlitas möjlighet och intresse att bedöma om den per­sonal de skaffar är lämplig för anställning. Härigenom har enligt för­bundet svenska handelsflottan kommit all tillföras personal som varit direkt olämplig för anställning på fartyget. Sveriges redareförening har i sill remissyttrande över förbundets framställning framhållit att svensk rederinäring inte har intresse av att anstäUa sjöfolk svenskt eller ut­ländskt som inte är skötsamt. Helst skall den som anställs också vara yrkeskunnig. Utredningen pekar vidare på att 1964 års sjömanslags-kommitté i sitt betänkande (SOU 1971: 6) Ny sjömanslag har fram­hållit att på de svenska fartygen i ulrikesfart arbetar ett stort antal ut­länningar, vUka har lång tid i svensk tjänst bakom sig och utgör elt vär­defullt tUlskott till den svenska arbetskraft som sysselsätts lUl sjöss. Svårigheterna alt rekrytera dugligt sjöfolk har enligt kommittén dock lett tiU att fartygsbesättningama fått ett inslag av utiänningar, som avsett att ta endast tillfällig anställning och som många gånger bl. a. på grund av språksvårigheter inle får naturlig samhörighet med arbetsmiljön på svenska fartyg. Kommittén har understrukit betydelsen av all rekryte­ringen till sjömansyrket förbättras, att besättningarna i högre grad än f. n. består av sjöfolk med fastare anknytning till rederiet och att större vikt läggs vid utbildningen för yrket.

Med utgångspunkt i vad sålunda har upptagils framhåller utredningen att det är ett gemensamt intresse för aUa berörda parter att i yrket kva­lificerat sjöfolk anställs på svenska fartyg. I den utsträckning svenska rederier anställer utiändsk arbetskraft, som inle tidigare har tjänstgjort ombord på svenskt fartyg, utan att först undersöka vUken arbetskraft som finns tUlgänglig hos den svenska sjömansförmedlingen i Sverige och i cenlralhamnarna, är det enligt utredningen risk för att redaren inte får

Prop. 1974: 31

20

den mest kvalificerade tiUgängliga arbetskraften. Utredningen anser där­för alt också nu angivna omständigheter talar för att det införs sådana bestämmelser att vid tiUtänkt nyrekrytering av utiändsk arbetskraft i första hand prövas vUka nordiska eller utomnordiska etablerade arbets­tagare som finns tillgängliga för anställning. Först sedan det har konsta­terats alt lämplig arbetstagare inte finns att tUlgå, bör redaren få anställa annan utländsk arbetskraft.

Enligt utredningens uppfattning kan man inte uppnå angivna mål på annat sätt än genom all införa tUlslåndsskyldighel för icke-nordbor, som anställs i utiändsk hamn.

Från rederinäringens expert hos utredningen har framhåUits all in­förandet av en lagstiftning på delta område onödigtvis komplicerar för­håUandena och att antalet utlänningar, som anställs i den svenska han­delsflottan och som inte är etablerade, är så ringa att man inle behöver lagstifta härom.

2.2.2 Särskild lagstiftning om anställningstiUstånd

Svenska sjöfolksförbundet hade i sin framställning varit inne på tan­ken att arbelstUlstånd skulle införas i huvudsaklig överensstämmelse med utlänningslagstiftningens bestämmelser. Enligt utredningens uppfattning bör de bestämmelser som införs på detta område så långt som möjligt överensstämma med dem som gäller för utländsk arbetskraft som lar anställning i Sverige. De bestämmelser som finns i utlänningslagstift­ningen avser emellertid all reglera invandringen till Sverige och att möjliggöra kontroll över de utlänningar som finns här. De förhåUan­den som råder när en utlänning bestämmer sig för att söka arbels­tUlstånd i Sverige skiljer sig emellertid avsevärt från de förhållanden som föreligger när en utlänning bestämmer sig för att i utländsk hamn mönstra på svenskt fartyg. Invandringen tUl Sverige bestäms inte endast med hänsyn till arbetsmarknadssituationen utan också till sådana fakto­rer som tUlgången på bostäder och landels resurser i fråga om bl. a. UtbUdning av olika slag. Vissa av dessa omständigheter kan inte på­verka utlänningens möjligheter all få tUlstånd all mönstra på svenskt fartyg. Bostadsfrågan utgör inle något problem i detta sammanhang. Genom att utlänningslagstiftningen bl. a. ger kontrollmedel för invand­ringen hit skulle många undantagsbestämmelser behöva införas om lagstiftningens arbetstUlståndsskyldighet infördes på sjöfartens område. Som exempel nämner utredningen den sammankoppling som föreligger mellan arbetstillstånd och uppehållslUlslånd.

Det kan enligt utredningens mening inte komma i fråga att införa uppehållstillstånd för sjömän. Den bedömning av utlänningens personli­ga förhållanden som enligt utredningens mening bör äga rum kan i frå­ga om sjömän företas i samband med handläggningen av ärende om tillstånd till anställning. Det är vidare önskvärt med elt enklare och

Prop. 1974:31

21

snabbare handläggningssält med färre berörda instanser än vad fallet är i samband med prövningen av arbetslUlslåndsärenden.

Av framför allt dessa skäl anser utredningen all en särskild lag bör införas om skyldighet för utländsk sjöman att ha tillstånd vid anställ­ning ombord på svenskt fartyg i utländsk hamn. TUlståndet bör, efter­som del på väsentliga punkter skiljer sig från del arbetslillstånd som beviljas enligt utlänningslagstiftningen, få en annan benämning och för­slagsvis kallas anställningstillstånd. De bestämmelser som införs bör dock i så stor utsträckning som möjligt överensstämma med utlänningslagstiftningens bestämmelser om arbetstillstånd.

2.2.3 Utformningen av lagstiftningen Tillslåndsskyldighelens   omfattning

Utredningen anser alt utlänning i princip skall ha beviljats anställ-ningstUlstånd för att få ta anstäUning på svenskt fartyg i utländsk hamn. I lagtexten (1 §) kommer detta tUl uttryck genom föreskriften, all ut­ländsk sjöman inte får utan anställningstiUstånd inneha befattning på svenskt fartyg som trafikerar utländsk hamn.

Om besättning eller del därav enlreprenadanslälls på fartyg bör detta enligt utredningen inle medföra undanlag från skyldigheten för utiändsk sjöman alt ha anstäUningstUlstånd.

Utredningen anför att, när i 1 § talas om utiändsk sjöman med be­fattning på svenskt fartyg, ges åt begreppen samma innebörd som i sjö­manslagen (1973: 282). Förslaget tUl lag om anställningstiUstånd för utländska sjömän är sålunda tUlämpligt på sjömän, som skall ulföra ar­betsuppgifter ombord av annan än tiUfällig art, dvs. det mlinmässiga arbetet för fartygets drift. Detta arbete utförs i de flesta faU av per­sonal, anställd av redaren, men i de fall redaren har överlåtit del av farlygsdriften tUl entreprenör kommer också dennes arbetstagare all om­fattas av lagen. Den som skall utföra göromål av mera tillfällig karaktär, t. ex. arbete som utförs av resereparatör, garantipersonal eller rederi-inspektör, faUer däremot utanför lagens tUlämpning. Det kan anmärkas att även sistnämnda arbetstagare i vissa faU är anställda hos redaren men i andra fall hos annan arbetsgivare.

Villkor för tillstånd

Enligt de riktlinjer som statsmakterna har dragit upp för arbelsliU-slåndsgivningen skall hänsyn tas tUl bl. a. tiUgången på arbetskraft inom landet. Möjligheterna att bereda sysselsättnmg åt äldre arbetskraft mås­te ha prövats innan arbetstillstånd beviljas för utländsk arbetskraft. Ut­redningen anser att samma principer bör gälla i samband med beviljan­det av anställningstiUstånd. Således bör undersökas vilken arbetskraft

Prop. 1974: 31

22

som finns anmäld vid sjömansförmedlingarna i Sverige och i central­hamnarna. Möjligheterna all bereda sysselsättning ål nordiska arbets­tagare och utländska etablerade arbetstagare måste i regel ha prövats innan anstäUningsliUstånd bevUjas. Om lämplig arbetstagare inle kan anskaffas genom nämnda förmedlingsorgan, bör anslällningstillstånd kunna meddelas.

Innan anställningstillstånd beviljas bör emellertid tillslåndsmyndighe-ten pröva om den utländske sjömannen uppfyller de krav på kvalifika­tioner, som bör ställas på innehavaren av den befattning som skall tiU-sältas. I denna del bör AMS efter samråd med sjöfartsverket och orga­nisationerna för redare och ombordanställda utfärda riktlinjer. Även omständigheter som hänför sig till utlänningens person bör kunna på­verka tUlståndsgivningen. Förhållanden som skulle ha medfört att ut­länningen avstängts från tjänstgöring på svenskt fartyg bör enligt ut­redningen medföra att anslällnmgslUlstånd efter kontakt med organisa­tionerna vägras.

Enligt statsmakternas riktlinjer (prop. 1968:142) bör arbelstUlstånd bevUjas endast om erbjudna löne- och andra anslällningsvUlkor över­ensstämmer med vad som normalt gäller i fråga om svensk arbetskraft för motsvarande arbete. Utredningen anser att de riktlinjer som har fastställts för arbetstillstånd i princip bör gälla även i fråga om anställ-nuigslillslånd. För alt anställningstiUstånd skall meddelas bör därför som krav kunna ställas att lönen för arbetet uppgår till belopp som enligt kollektivavtal gäller i branschen.

Rederinäringens expert hos utredningen har framhållit alt det enligl hans mening strider mol de principer, som hittiUs har tUlämpats på arbetsmarknaden till sjöss, att statsmakterna genom lagstiftning eller uttalanden betager arbelsmarknadsparterna rätten att själva handlägga lönefrågor.

Undanlag   från  li 11 s lån dssky 1 dighe t

Undanlag från tillståndsskyldighet bör enligt utredningsförslaget gälla för medborgare i Danmark, Finland, Island och Norge. Vidare undantas bl. a. utlänning som har bosättningstUlstånd eller arbetstillstånd eller är befriad från skyldighet alt ha arbetstUlstånd. I konsekvens härmed bör enligt utredningen också den som har anställningstiUstånd eller som inte är skyldig att ha anställningstiUstånd på motsvarande sätt vara befriad från skyldighet att ha arbetstiUstånd för anställning på svenskt fartyg i svensk hamn. Härigenom tillgodoses på samma gång Sveriges redare­förenings önskemål att kunna påmönslra rederianställd etablerad ut­ländsk arbetskraft i svensk hamn efter semester o. d. En föreskrift av nyss angivet slag bör införas i UtiK.

I anslutning tUl nyssnämnda ändring i UtiK anför utredningen att enligt nuvarande bestämmelse i 43 § 1 b UllK är sjöman, som tillhört

Prop, 1974: 31

23

besättningen på hit ankommande fartyg, under en lid av tre månader inte skyldig att ha arbetstillstånd i fråga om arbetsansläUning på svenskt fartyg som är destinerat till utländsk hamn. Enligt utredningen skulle det föreslagna systemet med anställningstiUstånd i viss mån kunna ur­holkas om det fortfarande var möjligt för utiändsk sjöman alt mönstra på svenskt fartyg här i landet med stöd av denna bestämmelse. Utred­ningen föreslår därför alt bestämmelsen upphävs.

Utredningen föreslår vidare att utomnordisk medborgare som är eta­blerad i svenska handelsflottan bör vara undantagen från skyldighet alt ha anställningstiUstånd. Utredningen anser alt den av Svenska sjöfolks­förbundet i dess framställning förordade bestämmelsen om tolv måna­ders anställning under de senaste 18 månaderna som gmnd för till­ståndsbefrielse kan utgöra en lämplig riktlinje för i vilka fall utländsk sjöman skall anses vara etablerad. I ramtiden om 18 månader bör inle inräknas väntetid, sjukdomslid eller yrkesskadelid. Med väntetid avses tid som i 3 § sjömanslagen definieras som väntetid. Betald sjukdoms­lid under obmtet personligt anställningsavtal bör enligt utredningen medräknas i tolvmånaderstiden. Närmare tUlämpningsbestämmelser i detta avseende bör kunna utfärdas av AMS efter samråd med sjöfarts­verket.

Utöver nämnda undanlag bör det enligt utredningen finnas en allmän möjlighet att befria utlänning från skyldighet alt ha anställningstiUstånd.

Anslällningstillstånd bör enligt 1 § tredje stycket i förslagel hile kun­na meddelas utländsk sjöman som befinner sig i Sverige (jfr 46 § UtiK). En förutsättning för att undantag enligl 12/18-månadersregeln från skyldigheten att ha anslällningstillstånd skall gälla här i landet som un­dantag från skyldighet att ha arbelstUlstånd bör vara att vederbörande har fått anställning före inresan hit. Dessutom bör i vissa särskUda fall, som fastställs genom riktlinjer, befrielsen kunna gälla under en tid av tre månader från inresan.

Tillståndsbeviljande  myndighet

Det är enligt utredningen uppenbart att utlänningslagstiftningens be­stämmelser inte passar i samband med beviljandet av anslällningstill­stånd. Eftersom arbelsmarknadspolitiska förhållanden kommer all vara dominerande för tillståndsgivningen, bör AMS och inte SIV vara be­sluts- och tUlsynsmyndighet i ärenden angående anställningstillstånd. För all få snabbast möjliga beslutsordning behövs även en viss decen­tralisering. Kungl. Maj:t bör kunna delegera beslutanderätten tiU sjö­mansförmedling samt liU svensk beskickning i utiandet eller svenskt konsulat. I första hand bör sjömansförmedlingen i Göteborg, som för det centrala sjömansregistrel, kunna bevilja anslällnmgstUlstånd. Utred­ningen har även övervägt alt lägga tillståndsgivning på flertalet svenska beskickningar eller konsulat, efter utrikesministerns bestämmande, men

Prop. 1974: 31

24

har funnit alt de överväganden som bör göras vid tillståndsgivningen i regel inte lämpar sig för denna ordning.

Decentraliseringen av tUlståndsgivningen bör däremot, för alt erfor­derliga kontakter med den aktuella arbetskraften skall kunna nås, be­gränsas tUl de hamnorter där frekvensen av svenska fartyg är störst. De utiandsmyndigheter som finns på dessa platser bör efter ministerns för utrikes ärendena bestämmande vara lillslåndsgivare. De kan genom kontakter med förmedhngen på orten kontrollera om det finns etable­rad arbetskraft all tillgå och inhämta berörda organisationers syn på tillståndsfrågan.

Utlandsmyndighet och sjömansförmedling bör få rätt alt bevUja till­stånd när arbelsmarknadsparterna har tUlstyrkt. I övriga fall bör AMS besluta.

Organisationernas medverkan i tiUståndsären­den

Vid tUlståndsgivningen bör enligt utredningen organisationerna delta i huvudsaklig överensstämmelse med de bestämmelser och anvisningar som gäUer vid prövning av ansökan om arbetstillstånd här i landet. I fråga om anvisningar anser utredningen att AMS efter samråd med berörda myndigheter och partsorganisationer bör äga räll alt ut­färda sådana så att de i tiUämpliga delar överensstämmer med dem som har utfärdats för arbetslillslåndsgivningen.

Ansökan

Enligt 3 § i förslaget göres ansökan hos sjömansförmedling som AMS bestämmer eller hos svensk utlandsmyndighet som ministern för utrikes ärendena bemyndigar ta emot sådan ansökan.

Om tillståndsansökan ges in vid annan förmedling än sjömansför­medlingen i Göteborg bör ansökan genast per telex vidarebefordras till denna förmedling. Dessa ärenden är i regel av brådskande natur.

I fråga om mottagande av ansökan utomlands bör enligt utredningen ministern för utrikes ärendena i betydande omfattning kunna bemyndi­ga utiandsmyndigheter härtill. Härvid bör beaktas att behov föreligger av sådant bemyndigande även till vissa myndigheter, som inte är behöriga att förrätta mönstring, exempelvis i Schweiz och Österrike. Dessa myn­digheters enda åtgärd blir att omgående vidarebefordra ansökan tUl myndighet som har rätt att bevUja tUlstånd. Även i dessa fall bör telex komma till användning.

Tillståndets  omfattning och giltighetstid

Arbetstillstånd meddelas för viss tid, i regel inte för kortare tid än ett år. Undanlag görs i fråga om t. ex. monlagearbete och säsongarbe-

Prop. 1974: 31

25

tare. Tillståndet avser i allmänhet visst slag av arbete.

I fråga om utiändsk sjöman som söker anställning på svenskt fartyg i utländsk hamn är förhållandena, framhåller utredningen, andra än för utiänning som söker arbete i Sverige. Med hänsyn till att anställning av utlänning i utiändsk hamn inte kan jämställas med invandring till Sve­rige anser utredningen, att den princip om tiUstånd för ett år som i regel gäUer inte bör Överföras tUl det nu aktuella området. Eftersom anstäUningstUlstånd ges under vissa specieUa förhåUanden, bör tillstån­det kunna begränsas tUl att gälla för anstäUning på visst fartyg.

Utredningen framhåller vidare att utvecklingen går mot alt sjömän­nen i allt större utsträckning rederianställs. Mol denna bakgrund anser utredningen alt om den utländske sjömannen rederianställs enligl för manskap gällande kollektivavtal eller vad avser befäl efter personlig överenskommelse bör anslällningstillståndet kunna meddelas för så lång lid som anställningen pågår.

Om tillståndsmyndighet anser att tillståndet bör tidsbegränsas kan detta ske i form av särskUda föreskrifter. Föreskrift bör även i undan­tagsfall kunna ges som begränsar tUlståndets giltighet tiU viss resa.

Möjlighet att återkaUa anstäUningstUlstånd bör enligt utredningen finnas, men användas endast i undantagsfall. Denna möjlighet kan behövas i faU då arbetsmarknaden undergår oförutsedda förändringar av genomgripande art eller andra hknande skäl föreligger.

Befrielse från tillståndsskyldighet

Utredningen framhåller all tillämpningen av bestämmelserna om an­stäUningstUlstånd inte får bli så restriktiv all svenska fartyg tvingas alt av denna orsak ligga kvar i hamn. Om brådskande fall inträffar bör en­ligt utredningen befrielse från kravet på anställningstillstånd kunna ges omedelbart utan någon mera ingående prövning. Hastigt uppkommande vakans på grund av olycksfall, sjukdom och liknande hos besättnings­man utgör exempel på fall då befrielse bör kunna ges. Uppstår bråds­kan på grund av all redaren väntar med ansökan tills fartyget är färdigt att avgå bör emellertid detta förhållande inle föranleda mindre nog­grann prövning av ärendet.

Dispens som inle förutsätter någon prövning från arbetsmarknads­synpunkt bör enligt utredningens förslag kunna lämnas i ett stort antal hamnar. När dispens har lämnats, bör meddelande härom sändas tUl sjömansförmedlingen i Göteborg.

Bemyndigande alt meddela temporär befrielse från tUlslåndsskyldig­hel bör enligt utredningen ktmna ges i betydligt större utsträckning än bemyndigande alt ge tUlstånd. I förstnämnda fall bör endast prövas om särskUda skäl föreligger för befrielse. Klara anvisningar om vilka sär­skUda skäl som bör föranleda befrielse bör utarbetas av tillslåndsmyn-digheten efter samråd med organisationema för redare och ombordan­ställda.

Prop. 1974: 31

26

Befrielse från tUIståndsskyldighet bör i regel avse resa till närmaste hamn. Om tiden för denna resa jämte liden för närmaste hamnuppehåll är så kort att den varaktiga anställningsfrågan inte kan beräknas bli löst inom denna tid, bör emellertid befrielse från tUlstånd kunna medde­las för viss lid. Vid bestämmande av hur lång denna lid längst bör vara har utredningen som riktpunkt övervägt den tid om 14 dagar som gäller som tillslåndsfri lid för utländska montagearbelare i Sverige. Under den­na tid bör det regelmässigt vara möjhgt att lösa anslällningsfrågan. I undantagsfall kan det emellertid vara erforderligt med dispens under längre tid. Dispenstiden får enligt utredningen dock inte överstiga 30 dagar. Närmare riktlinjer bör utfärdas av AMS efter samråd med ar­betsmarknadsorganisationerna. Om fartyget befinner sig tUl sjöss, när tiden för vilken tUlslåndsbefrielse har givils löper ul, gäller befrielsen intill ankomsten till närmaste hamn. I de fall det kan bli fråga om alt bevilja ytterligare dispens, bör det ankomma på sjömansförmedlingen i Göteborg alt meddela den.

Om utlänning som har fått dispens inte bevUjas tillstånd före dispens­tidens utgång, bör rederiet åläggas att betala hans återresa. Utlännings rätt att få bli återsänd innefattar rätt lUl fri resa med underhåll i en­lighet med de bestämmelser som finns angivna i 29 § sjömanslagen.

Vissa övriga frågor

Utredningen anser att en straffbestämmelse, motsvarande den som finns i 63 § UtlK, fordras för efterlevnaden av de bestämmel­ser som utredningen föreslår. Med hänsyn lUl alt den utländske sjö­mannen kan tänkas sakna kännedom om lillståndsskyldigheten och till att han oftast är omöjlig att nå för påföljd anser utredningen alt på­följdsbestämmelsen bör begränsas till att avse den som anställer ut­länning som enligl bestämmelserna skall ha anslällningstillstånd. Det kan gälla antingen befälhavaren eller arbetsgivaren.

Utredningen förordar all i likhet med vad som gäller i viserings- och arbetstUlståndsärenden besvärsrätt inte bör medges över beslut om anställningstiUstånd.

Utredningen föreslår alt lagen skall träda i kraft den 1 januari 1974. Utredningen framhåller att det torde finnas många utiändska sjömän ombord på svenska fartyg som om de nya bestämmelserna skul­le tillämpas på dem skulle behöva tUlstånd. En smidig övergång till de nya bestämmelserna är önskvärd. Utredningen föreslår därför all lagen icke skall gälla utlänning som vid lagens ikraftträdande innehar be­fattning ombord på svenskt fartyg eller utlänning som vid denna tid­punkt är rederianstäUd enligt för manskap gäUande kollektivavtal eller, vad avser befäl, som har personligt anstäUningsavtal.

AMS bör enligt utredningen dra upp riktlinjer för till­ståndsgivningen. Detta bör i de fall som inte redan har nämnts

Prop. 1974: 31

27

ske efter samråd med utrikesdepartementet, SIV, sjöfartsverket och organisationerna för redare och ombordanstäUda.

Utredningen tar också upp frågan om förhållandel mellan det före­slagna systemet med anstäUningstUlstånd och den nuvarande t v å-tredjedelsrege 1 n i 19 § mön s t rings förordningen (19 6 1:87). Enligl denna bestämmelse skall vid påmönslring inom ri­ket tillses, att besältnuigen till minst tvåtredjedelar består av svenska eller andra nordiska medborgare. Vid påmönslring utom riket skall nämnda föreskrift beaktas där så kan ske. Utredningen anför all Sveri­ges redareförening i skrivelse den 2 mars 1971 till chefen för kommu­nikationsdepartementet har framhållit, att bestämmelsen inle sällan hhid-rar såväl här i landet som i utiandet rederianställda sjömän från att ef­ter s. k. vederlagsledighel komma tillbaka till samma eller annat av re­deriels fartyg. Utredningen anser att del föreslagna systemet med an­stäUningsliUstånd ger möjligheter all ersätta Ivåtredjedelsregeln med ett betydligt smidigare system. I de riktiinjer som bör utfärdas för tillstånds­givningen kan enligl utredningen mera detaljerat anges vilken andel av totalbesätlningen som den utländska arbetskraften bör kunna utgöra. Vid fastställandet av dessa riktlinjer i fråga om besättningens samman­sättning som även bör utfärdas för arbetslillslåndsgivningen här i landet kan samma överväganden göras som ligger bakom Ivåtredje­delsregeln. Sålunda bör t. ex. säkerhetsaspekten komma med i bedöm­ningen. Genom utredningens förslag i denna del tillgodoses de fördelar som följer av Ivåtredjedelsregeln samtidigt som de av Sveriges redare­förening påtalade olägenheterna elimineras i den del de hänför sig tiU etablerad utländsk arbetskraft som vill påmönstra i svensk eller utländsk hamn. För sådan utlänning kommer nämligen inte att fordras anställ­ningstiUstånd.

Kostnads- och anslagsfr

å

gor m.m.

Utredningen anför alt genomförandet av utredningens förslag för be­rörda myndigheters del inte torde komma att innebära några åläggan­den, som fordrar personalförstärkningar eller medelstilldelning för andra, av förslagel föranledda arbetsuppgifter. Ett undantag kan dock behöva göras i fråga om den sjömansförmedling som skall svara för olika löpande uppdrag i samband med tillståndsgivning och registre­ring. Utrednmgen utgår från alt om AMS, mot bakgrund av gjorda bedömningar eller vunna erfarenheter, kommer all aktualisera några äskanden, dessa positivt beaktas av statsmakterna.

2.3 Remissyttrandena

De remissinstanser som har yttrat sig i frågan är med tre undan­tag positiva till bestämmelser som reglerar utiändska medborgares

Prop. 1974: 31

28

anställande på svenska fartyg i utländsk hamn. De remissinstaner som är positiva till förslaget ansluter sig i huvudsak till de grunder som ut­redningen har angett. Sjöfartsverket och TCO finner del riktigt att den­na del av arbetsmarknaden bringas i bättre överensstämmelse med rikt­linjema för utlänningspolitiken. Sjöfartsverket påpekar att 19 § mönst­ringsförordningen inte har utgjort tillräckligt underlag för att hindra att utomnordiska medborgare anställs i större utsträckning än vad regeln urspmngligen torde ha syftat lUl. Orsaken härtill torde enligl verket delvis vara att en allt större del av den svenska handelsflottan har över­gått till mer vidsträckt internationell trafik. Sedan lång lid har också brislen på behörigt och kvalificerat befäl och manskap varit myckel be­svärande. Andelen utlänningar på svenska fartyg har därför merendels varit stor. De påtalade förhållandena kommer sannolikt att bestå under den närmaste tiden. Utländsk arbetskraft måste därför anlitas i viss om­fattning av den svenska handelsflottan. Sjöfartsverket har ingen invänd­ning mot att därvid tillämpas elt tiUståndsförfarande enligt de riktlinjer som utredningen har föreslagit.

AMS och Svenska sjöfolksförbundet stryker under att den föreslagna regleringen leder tUl ökad anställningstrygghet. AMS, länsarbetsnämn­den i Stockholms län och Svenska maskinbefälsförbundet anser att ny­rekryteringen i Sverige till sjömansyrket främjas genom förslaget. De båda sistnämnda remissinstanserna och Svenska sjöfolksförbundet anser all den förslagna regleringen bör leda lUl minskad arbetslöshet bland nordiska sjömän och de utomnordiska arbetstagare som har etablerat sig i den svenska handelsflottan. Sjöfartsverket och Svenska maskinbe­fälsförbundet hävdar att regleringen underlättar kontrollen av yrkes-kvalifikationer vilket är särskUt angeläget eftersom den tekniska ut­vecklingen inom sjöfarten har medfört skärpta krav på de ombord­anställdas utbildning och yrkeskunskaper.

Kritiska till förslaget är Sveriges redareförening, SAF och Rederi­föreningen för mindre fartyg. Redareföreningen och SAF framhåller all svensk sjöfart inte kan bedrivas i sin nuvarande omfattning om man inle har tillgång till utländsk arbetskraft. De förhållanden under vilka svensk sjöfart arbetar huvudsakligen fart mellan främmande länder gör det ofta omöjligt att uppfylla ett krav på att arbetslillstånd skall föreligga, när icke-nordisk sjöman anställes. Del kan inte vara rimligt, att vederbörande fartyg, som representerar mycket stora värden, skall bli liggande i väntan på beslut om arbetstillstånd från myndigheten i Sverige. Organisationerna delar därför helt den av rederinäringens ex­pert hos utredningen framförda uppfattningen "att införandet av en lagstiftning på delta område onödigtvis komplicerar förhållandena". Liknande synpunkter anförs av Rederiföreningen för mindre fartyg.

Samtliga remissinstanser som behandlar frågan tillstyrker förslaget att tUlståndsfrågan regleras i en särskild lag betecknad lag om anställningstillstånd.

Prop. 1974: 31

29

Utredningens förslag tiU utformning av lagstiftningen om anställningstillstånd tillstyrks i sin helhet av länsarbetsnämnderna i Malmöhus samt Göteborgs och Bohus län, utredningen om mönstring och invandrarutredningen. Sjöfartsverket, AMS, länsarbetsnämnderna i Stockholms och Västernorrlands län, SIV, Svenska sjöfolksförbundet, Sveriges fartygsbefälsförening och Svenska maskinbefälsförbundet tUl­styrker förslagel men föreslår juslermgar på vissa punkter. Om lag­stiftning om anslällningstillstånd införs bör den på vissa punkter avvika från förslagel anser SAF och Sveriges redareförening.

Vad utredningen har anfört om hänsyn till tillgången av arbetskraft hos sjömansförmedlingarna i Sverige och cenlralhamnarna vid pröv­ningen av tillslåndsärendena har i allmänhet inte föranlett några utta­landen från remissinstanserna. Från generalkonsulatet i New York på­pekas att det av förslaget inte framgår var "lämplig arbetstagare" skaU befinna sig. Vidare frågas hur de svenskregistrerade bUfärjor som går i reguljär trafik mellan utländska hamnar och som nästan uteslutande har icke-nordiskt manskap skall behandlas. Som exempel anförs att meUan Portiand, Maine (USA), och Yarmouth, Nova Scotia (Canada), går Lion Feryy AB tUlhöriga m/s "Prince of Fundy" i daglig trafik. Manskapet utgörs nästan uteslutande av kanadensiska medborgare som alla är bosatta i eller omkring Yarmouth. Konsulatet frågar om anstäU­ningstUlstånd skall beviljas ny kanadensisk sjöman om det i centralham­nen i New York finns lämplig skandinavisk arbetstagare att tillgå.

Sjöfartsverket och Svenska maskinbefälsförbundet betonar kravet på prövning av all sökanden uppfyller fastställda kvalifikationskrav. Sjö­fartsverket förutsätter att verket bereds tUlfälle delta i fastställande av närmare riktiinjer för tillståndsgivningen. Enligt Svenska maskinbefäls­förbundet bör tUlslåndsmyndighelen rekommenderas alt endast i undan­tagsfall utfärda anställnings tillstånd till personer, som inte har kun­skaper i svenska eller engelska.

Endast ett mindre antal av remissinstanserna behandlar frågan om undantag från tillståndsskyldighet särskilt. Någon in­skränkning av undantagen jämfört med utredningsförslaget föreslås inte utan i stället utvidgningar. Sjöfartsverket föreslår att undanlag görs också i fråga om anställning på svenskt fartyg som är uthyrt lUl utlan­det på bare boat basis. AMS framhåller angående regeln i 1 § andra stycket 3)' i utredningens förslag, alt kravet på 12/18-månaders tjänst måste kontrolleras vid varje anslällningslUlfälle. Då anställningen upp­hör, upphör automatiskt anslällningstillståndet om inte arbetstagaren tjänstgjort tolv av de senaste 18 månaderna på svenska fartyg. Denna bestämmelse samt bestämmelsen om att arbetstagaren måste vara utom­lands för att lagen skall kunna tillämpas, är inskränkningar jämfört med vad som gäller för sökande av arbetstiUstånd. Generalkonsulatet i Genua föreslår alt den angivna 12/18-månadersregeln skall komplelte-

Prop. 1974: 31

30

ras med bestämmelse all även den som vid registreringen som arbetssö­kande i cenlralhamn i tolv av de senaste 18 månaderna haft befallning på svenskt fartyg skall vara undantagen från tUIståndsskyldighet.

Länsarbetsnämnden i Stockholms län, Sveriges fartygsbefälsförening och Svenska maskinbefälsförbundet pekar på att en utomnordisk sjöman kan ha kvalificerat sig tUl ersättnmg ur arbetslöshetskassa men likväl inte är berättigad till anställning på svenskt fartyg. Del betyder, fram­håller Sveriges fartygsbefälsförening, att sjömannen har betalat för en försäkring som han inte kan utnyttja. Länsarbetsnämnden föreslår en ändring av lagtexten på så sätt att sjöman som är berättigad till kassa-ersättning likställs med den som under de senaste 18 månadema har haft befattning på svenskt fartyg under tolv månader. Sveriges fartygs­befälsförening och Svenska maskinbefälsförbundet föreslår att frågan utreds resp. övervägs ytterligare. Länsarbetsnämnden ifrågasätter också om inte bestämmelsen om tjänstgöring på "svenskt fartyg" är allt för ri­gorös. Med tanke på den gemensamma nordiska arbetsmarknaden bor­de tjänstgöring på nordiska fartyg vara tillfyllest för kvalificering.

Förslaget att AMS skall vara besluts- och tillsynsmyn­dighet och alt Kungl. Maj:t skaU kunna delegera beslutan­derätten till sjömansförmedling, i första hand sjömansförmedlingen i Göteborg, samt till svensk utlandsmyndighet tillstyrks av flertalet re­missinstanser bl. a. av sjöfartsverket, AMS, SIV och länsarbetsnämnden i Västernorrlands län. Länsarbetsnämnden betonar det lämpliga i att sjö­mansförmedlingen i Göteborg får möjhghet att bevilja tUlstånd. Efter­som Göteborg är säte för både Sveriges redareförening och Svenska sjö­folksförbundel, kan en snabb handläggning av de mest förekommande ärendena åstadkommas. Generalkonsulatet i Antwerpen anser att svens­ka utlandsmyndigheter på hamnorter där frekvensen av svenska fartyg är störst bör, efter ministerns för utrikes ärendena bestämmande, få bevilja tillstånd då arbelsmarknadsparterna har tiUstyrkt. Enligl gene­ralkonsulatet i New York bör delegeringen begränsas till centralhamnar där förutom lönad myndighet antingen skandinavisk sjömansförmed­ling eller annan sjömansförmedling med särskUd skandinavisk avdel­ning finns.

Remissinstansema har i allmänhet inga erinringar mol förslaget i fråga om arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer­nas medverkan i tillstånds ärenden. Sveriges fartygsbe­fälsförening anser alt den ytlrandemöjlighet som har föreslagits för om-bordanstäUdas organisationer bör utvidgas till ett absolut krav på alt organisationernas åsikter skall beaktas i frågan om anslällningstillstånd.

I fråga om handläggningen av ansökningar om an­ställningstillstånd framhåller AMS att anstäUningstUlstånd inte kan be­viljas innan arbetstagare har tUlförsäkrats viss anställning och all an­ställningsavtal inle kan bekräftas innan sådant tUlstånd har beviljats.

Prop. 1974: 31

31

Dessa omständigheter kommer att kräva mycket stor skyndsamhet vid handläggningen.

Remissinstansema tar i allmänhet inle upp frågan om anställ-ningslillslåndets omfattning och giltighetstid. Enligt Sveriges fartygsbefälsförenings mening bör det finnas en möjlig­het att pröva elt tillstånds giltighet eller forlbeslående med lämpliga in-lervaUer i likhet med vad som tillämpas i fråga om arbetstillstånd. Om detta ej blir fallet finns ingen enkel möjlighet tUl prövning, om en radi­kal förändrmg sker på den svenska arbetsmarknaden.

Förslaget att befrielse från tillståndsskyldighet skall kunna ges i särskilda fall har tillstyrkts av flertalet remissinstanser. SAF och Sveriges redareförening framhåller all effektivt utnyttjande av tonnaget fömtsätter, att hamnuppehållen är relativt korta. I flertalet fall är det fråga om endast elt dygn eller delar därav. Del kan under dessa korta hamnuppehåll vara omöjligt för befälhavaren att komma i kontakt med den myndighet, som enhgt lagförslaget äger rätt medge undanlag. Organisationerna anser del därför nödvändigt, att befälha­varen, om han inle hinner få besked från svensk beskickning eller konsulat, får räll alt, om särskUt skäl föreligger, anställa utlänning som inte har föreskrivet tUlstånd. Svenska sjöfolksförbundet förklarar att i likhet med vad som gäller för utländska montagearbetare här i landet en maximitid för dispens av 14 dagar borde ha införts. Enär del inle helt kan uteslutas alt en kortare dispenstid än 14 dagar i vissa situatio­ner kan tänkas medföra onödig olägenhet, motsätter sig förbundet inte förslaget men föratsätter samtidigt all den längre dispensliden inte kom­mer all missbmkas.

Sveriges fartygsbefälsförening ifrågasätter, under hänvisning tUl vad föreningen har anfört om arbetstillstånds gUtighet, om det är lämpligt med en ovillkorlig dispensgivning.

Svenska maskinbefälsförbundet anser att de föreslagna bestämmelser­na beträffande befrielse från tUIståndsskyldighet bör tiUämpas med stor restriktivitet.

AMS, SAF och Sveriges redareförening anser att förlängning av dis­pens skall kunna medges.

Svenska maskinbefälsförbundet och generalkonsulatet i Hamburg an­ser alt del behövs utförliga anvisningar för tillämpningen av dispensbe­stämmelsen. Generalkonsulalet påpekar alt det torde vara mycket svårt för en utiandsmyndighet, bl. a. av tidsskäl, att avgöra om särskilda skäl för dispens föreUgger.

Länsarbetsnämnden i Västernorrlands län, Sveriges fartygsbefälsför­ening och Svenska maskinbefälsförbundet anser att utredningen inte har redovisat avgörande skäl för alt slopa den s.k. tvåtredjedelsre­geln i 19 § mönstringsförordningen. Förbundet anser att regeln bör bibehållas i avvaktan på de riktlinjer som kommer alt utfar-

Prop. 1974: 31

32

das för tUlståndsgivningen. Först därefter kan frågan eventuellt prövas. Med anledning av utredningens uttalande om medelstilldel­ning vid elt genomförande av utredningsförslaget anför AMS att hand­läggningen av frågor om anstäUningstUlstånd kommer att medföra en väsentlig utökning av arbetsuppgiftema, främst vid sjömansförmedling­en i Göteborg, varför enligt styrelsens uppfattning personalförstärkning i fråga om både handläggande personal och kvalificerade biträden är nödvändig.

Prop, 1974: 31

33

3    Svenskundervisning för utländska sjömän

3.1 GäUande bestämmelser

Lagen (1972: 650) om rätt tiU ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare galler utländska arbetstagare som är bosatta här i landet och som har arbetstillstånd. Föreligger inte skyldig-hel att ha arbetstillstånd eller är arbetstagaren befriad från sådan skyl­dighet, gäller lagen under förutsättning att han är kyrkobokförd här i landet (1 § första stycket). Från lagen undantas enligl 1 § andra stycket arbetstagare som har svenska, danska eller norska språket till moders­mål eller som eljest har sådana kunskaper i någol av dessa språk att undervisning, som avses i lagen, inte kan anses erforderlig. Vidare un­dantas den som genomgått undervisnmg som avses i lagen eller sådan undervisning i svenska språket, som har meddelats i samband med ar­betsmarknadsutbildning eller i AMS' mottagningsförläggningar för flyk­tingar. Dessutom undantas arbetstagare som sysselsätts i feriearbete eller eljest i arbete av tillfällig natur, eller som är anställd i arbetsgiva­rens hushåll.

För utiändsk arbetstagare som har tagit sin första anställning här i landet före den 1 januari 1973 gäller vissa avvikelser. Sålunda undantas från lagen sådan arbetstagare om han under minst 240 lektionstimmar har deltagit i undervisning i svenska språket med samhällsorientering och för deltagandet av arbetsgivaren har fått ersättning som gmndar sig på avtal mellan arbetsgivaren och berörd arbetstagarorganisation (punkt 3 a övergångsbestämmelserna). Vidare skall annan sådan arbetstagares rätt till ledighet och lön omfatta 160 eUer 240 timmar beroende på hans kunskaper i svenska språket. För arbetstagare, som har åtnjutit undervisning som nyss har sagts under 80 men inte 240 lektionstimmar, omfattar rätten endast 160 timmar. Behovet av undervisning skall, i öv­rigt prövas i den ordning Konungen bestämmer (punkt 3 b övergångs­bestämmelsema).

Bestämmelserna i övrigt i lagen innebär i huvudsak följande. Arbets­tagaren har, med de undantag som fömt har nämnts, rätt tUl ledighet 240 timmar under ordinarie arbetstid för att delta i sådan undervisning i svenska språket med samhällsorientering, för vilken statsbidrag utgår (2 § första stycket). För deltidsanställd gäller en jämkningsregel. Genom kollektivavtal mellan arbetsgivaren eller förening av arbetsgivare och fackförening eller annan liknande förening av arbetstagare får rätten till ledighet enligl 2 § första stycket begränsas (2 § andra stycket). Finns inle fackförening eller annan liknande förening får sådant avtal träffas mellan arbetsgivaren och arbetstagaren. Tid under vilken arbetstagare har ledigt för undervisning jämstäUs med arbetad lid (2 § tredje stycket). Arbetstagaren har vidare rätt till lön för deltagande i undervisning.

3    Riksdagen 1974. 1 saml. Nr31

Prop. 1974: 31

34

Genom sådant avtal som avses i 2 § andra stycket kan ledigheten be­gränsas så att arbetstagaren helt eller delvis kommer att delta i under­visningen på annan tid än arbetstid. Detta medför emellertid inte någon inskränkning i arbetstagarens rätt tUl lön för den tid han genomgår un­dervisningen. Denna rätt är helt oberoende av när undervisningen sker och får genom uttryckligt lagstadgande inle inskränkas genom avtal (5 §). Däremot får överenskommelse träffas i fråga om hur lönen skall beräknas och när den skall utbetalas.

Arbetsgivaren skall så snart det kan ske upplysa arbetstagare om hans rättigheter enligl lagen och inom 60 dagar från anställningens början bereda honom möjlighet till ledighet för att påbörja undervis­ningen (4 § första stycket). Byter arbetstagaren anställning efter påbör­jad undervisning har den nye arbetsgivaren motsvarande skyldighet att ge honom ledighet och lön för den fortsatta undervisningen (4 § andra stycket). Var arbetstagaren anställd när lagen trädde i kraft räknades arbetsgivarens skyldigheter enligt 4 § från ikraftträdandet.

Arbetsgivarens skyldigheter och arbetstagarens motsvarande rättig­heter gäller dock under begränsad tid. Har arbetsgivaren upplyst arbets­tagaren om hans rättigheter enligt lagen saml berett honom ledighet för att delta i undervisning, upphör arbetsgivarens övriga skyldigheter enligl lagen om arbetstagaren inte har påbörjat undervisning inom två år från det han tillträdde sin första anställning här i landet (4 § Iredje stycket).

Arbetsgivare, som är bunden av kollektivavtal enligl 2 § andra stycket eller 5 §, får tillämpa avtalet även på sådan utiändsk arbetstagare som inte är medlem av den avtalsslutande organisationen på arbetstagarsidan (6 §). Förklaring, varigenom arbetstagare frånsäger sig sin rätt enligl lagen i annat avseende än i 2 § sägs, och uppsägning, som sker enbart av det skälet att arbetslagaren begär eUer utnyttjar sin rätt enhgt lagen, är ogiltig (6 a §).

Om arbetsgivare inte fullgör sina skyldigheter enligt lagen kan han bli skadeståndsskyldig gentemot arbetstagaren. Vid bedömning av upp­kommen skada kan omständigheter av annan än rent ekonomisk bety­delse beaktas (7 §). Arbetstagaren måste dock underrätta arbetsgivaren om sina anspråk inom fyra månader efter det skadan inträffade saml anhängiggöra sin lalan senast två år efter skadans uppkomst (8 §).

Mål om lagens tillämpning skall, med undantag för prövningen av arbetstagares undervisningsbehov, prövas av arbetsdomstolen, om an­ställningsavtalet regleras av kollektivavtal, och i annat fall av allmän domstol. Sådant mål kan också hänskjutas tiU avgörande av skiljemän (9§).

För arbetstagare som har börjat sin första anstäUning här i landet före den 1 januari 1973 gäller, utöver vad fömt har nämnts, följande avvikelser från lagen. Arbetsgivaren skall så snart ske kan och senast

Prop. 1974: 31

35

inom 60 dagar från anställningens början underrätta arbetstagaren om hans rätt enligt lagen samt före utgången av juni 1978 bereda honom möjlighet till ledighet för att påbörja undervisning. Var arbetslagaren anställd när lagen trädde i kraft skulle sådan underrättelse ha lämnats senast den 30 september 1973 (punkt 3 d första stycket övergångsbe­stämmelserna). Vidare får arbetsgivare eller förening av arbetsgivare och fackförening eller annan liknande förening av arbetstagare träffa avtal om ledighetens förläggning. Finns inte fackförening eller annan liknande förening av arbetstagare får sådant avtal träffas mellan arbets­givaren och arbetstagaren (punkt 3 d andra stycket övergångsbestäm­melserna). Underlåter arbetstagaren utan synnerliga skäl att utnyttja sin rätt till ledighet för undervisning under tid varom sådant avtal en­ligl punkt 3 ti övergångsbestämmelserna har träffals, är arbetsgivaren inte vidare skyldig att ge arbetstagaren sådan ledighet.

Har arbetstagare som nu är i fråga påbörjat men inle avslutat under­visningen under anställning hos tidigare arbetsgivare, har han i ny an­ställning rätt till ledighet och lön enligt lagen för att fortsätta under­visningen (punkt 3 f övergångsbestämmelserna). Har arbetsgivaren full­gjort sin underrättelseskyldighet och berett arbetstagaren möjlighet till ledighet före utgången av juni 1978 upphör hans övriga skyldigheter enligt lagen gentemot arbetstagaren, om denne inte har påbörjat under­visningen senast den 30 juni 1978.

För samtliga arbetstagare som omfattas av lagen gäller dessutom att, om arbetsgivare under tiden den 1 januariden 30 juni 1973 har gett arbetstagare ledighet eller lön i enlighet med lagen, det antal timmar som ledigheten eller lönen har avsett får avräknas från vad som i detta avseende åligger arbetsgivaren enligl lagen. Avräkning skall därvid aU­tid ske från 240 timmar även om arbetstagarens rätt till ledighet och lön enligt 3 b övergångsbestämmelserna omfattar endast 160 timmar, dock att arbetstagarens rätt till ledighet och lön efter avräkning inte får överstiga 160 timmar.

Kungl. Maj:l har med stöd av 9 § tredje stycket meddelat vissa lill-lämpningsföreskrifteri angående prövning och register för vissa uppgif­ter som avses i lagen. Med stöd härav har SÖ utfärdat anvisningar.

3.2 Frågan om svenskundervisning för sjömän vid 1973 års riksdag

I samband med behandlingen i riksdagen av prop. 1973: 43 med för­slag till lag om ändring i lagen om rätt till ledighet och lön vid delta­gande i svenskundervisning för invandrare väcktes två motioner vari hemställdes, att lagen även skulle omfatta utländska arbetstagare på svenska fartyg. I sitt av riksdagen godkända betänkande (InU 1973: 15,

' Kungörelse (1973: 631) om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svensk­undervisning för invandrare.

Prop. 1974: 31

36

rskr 1973: 158) sade sig inrikesutskottel kunna instämma med motio­närerna i att skäl talade för all även utländska sjömän, oaktat de inte genom bosättning hade anknytning till vårt land, fick möjligheter att delta i svenskundervisning. Frågan var emellertid komplicerad och oli­ka lösningar, bl. a. avtalsvägen, var tänkbara. Utskottet som erinrade om att frågan inte hade behandlats i invandrarutredningens betänkande om invandrarnas utbUdningssituation (SOU 1971: 51) eller i någon av berörda propositioner (prop. 1972: 100 och prop. 1973: 43), sade sig inte ha tillräckligt underlag för en slutiig bedömning av problemet. Ut­skottet framhöll att frågan också hade anknytning till utredningen om arbelstUlstånd för utländska sjömän. Delta utredningsarbete väntades bli slutfört inom kort. Utskottet förutsatte all den av motionärerna ak­tualiserade frågan logs upp i samband med beredningen i Kungl. Maj:ls kansli av det väntade utredningsförslaget. Motionerna borde med hänsyn tUl del anförda inte föranleda någon riksdagens åtgärd.

3.3 Utredningen

Utredningen framhåller, att del från olika synpunkter hänsyn till arbetarskydds- och säkerhetsaspekter saml önskvärdheten av all under­lätta den fortlöpande kollekliva samvaron ombord är angelägel att sjömännen bereds möjlighet till förbättrade språkliga kommunikatio­ner. Utiänning som mönstrar på svenskt fartyg i svensk hamn skah i princip ha arbetstUlstånd. Är han dessutom bosatt i landet kan han göra anspråk på förmåner enligt lagen. Utländsk sjöman som mönstrar på i utiändsk hamn behöver däremot inte ha arbetstiUstånd och om­fattas därför inte av lagen.

Enligl utredningens uppfattning bör lagen om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning även omfatta de sjömän som har beviljats anstäUningstillstånd enligt de bestämmelser som utred­ningen har föreslagit. Även om frågan, såsom har framhållits i inrikes­utskottets betänkande, är komplicerad och dess lösande kan komma att fordra speciella åtgärder beträffande sjömän med anställning ombord på svenska fartyg i huvudsakligen utrikes sjöfart anser utredningen att förutsättningar finns att uppnå konstruktiva och för sjöfartsnäringen och berörda arbetstagargrupper ändamålsenliga lösningar. Utredningen finner del därför vara angelägel, alt nuvarande lagstiftning om svensk­undervisning snarast kompletteras så att den också kommer att omfatta de grupper av sjömän, för vUka lagen nu inte gäUer.

Rederinäringens expert hos utredningen har uttryckt tvivel om möj­ligheterna all genomföra förslagel och framhållit att bl. a. de långt­gående praktiska konsekvenserna måste beaktas. Därutöver har han betonat att svenskundervisningen för utländska sjömän inle kan få den betydelse, som gällande lagstiftning avsett.

Prop.1974: 31

37

3.4 Remissyttrandena

Endast ett mindre antal remissinstanser har yttrat sig i denna fråga. Flertalet, SÖ, AMS, invandrarutredningen, Sveriges fartygsbefälsför­ening och Svenska maskinhefälsförbundet ställer sig positiva till att utiändska sjömän med anställningstillstånd får rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning. SÖ påpekar att utredningen inte har avgetl någol konkret förslag. Viss undervisning bedrivs f. n. ombord via studieförbunden i form av statsbidragsberättigade studiecirklar. Huru­vida studiecirkelformen är tillämpbar här kan SÖ f. n. inte närmare be­döma. I studiecirkel bestående av sjöfolk ombord på fartyg får deltagar­antalet vid varje sammankomst vara minst tre, ledaren inräknad, då förhållandena nödvändiggör detta. SÖ anser i likhet med utredningen att undervisningen i svenska för sjömän med anställningstiUstånd fordrar speciella åtgärder. En tänkbar lösning synes vara undervisning med utnyttjande av självinstruerande studiemateriel och, om delta är tek­nisk möjligt, kompletterad med inlem TV. Frågan om denna svensk­undervisning bör dock enligl SÖ:s mening ytterligare utredas och över­vägas.

Sveriges fartygsbefälsförening ifrågasätter lämpligheten av att språk-undervisningskravet skall begränsas till det svenska språket. Eftersom det i större delen av sjöfarlsvärlden erkänns att det engelska språket är "sjö­fartens språk" bör man enligt föreningens åsikt överväga om inte eng­elskundervisning kan ges som ett alternativ till undervisning i svenska språket. SAF och Sveriges redareförening kommer under anförande av liknande synpunkter fram till en närmast negativ håUning lUl förslaget. Organisationema framhåller att i allmänhet kommer berörda sjömän inle att bosätta sig i Sverige och inte heller tjänstgöra på svenska fartyg under längre tid. Om härtill läggs, alt det många gånger kan vara fråga om sjömän, som på grund av sin bosättningsort föredrar att tjänstgöra på fartyg i viss utländsk fart, så har svenskundervisningen ingen uppgift att fylla. I samband med de diskussioner som har förts beträffande bl. a. vidgad yrkesutbUdning för sjömän har från såväl skolmyndigheternas som berörda organisationers sida framhållits önskemålet att i kursplanen skall ingå engelska språket som ett obligatoriskt ämne. Organisationer­na erinrar om att avtalen mellan Sveriges redareförening och de om­bordanställdas organisationer är översatta till engelska. Den svenska sjölagen, sjömanslagen, sjöarbetstidslagen, semesterlagen, befälskungö­relsen och mönstringsförordningen är av samma skäl översalta liU eng­elska och så blir fallet även i fortsättningen. Organisationerna anser därför, att det bör räcka om den utländske sjömannen har erforderliga kunskaper i engelska språket eller någol av de nordiska språken.

Även generalkonsidatet i New York ifrågasätter om det inte är mer ändamålsenligt med ordnad undervisning i engelska i stället för i svenska.

Prop. 1974: 31

38

4   Föredraganden

4.1 Anställningstillstånd för utländska sjömän

4.1.1 Inledning

TUl grund för den nuvarande utlänningslagstiftningen ligger principen att endast svensk medborgare har en ovUlkorlig rätt att vistas här i lan­det och här få sin utkomst. För att reglera tUlströmningen av utlän­ningar med hänsyn tUl tillgången på arbete, bostäder, landets resurser i fråga om hälso- och sjukvård, undervisning, social omvårdnad m. m. uppställs krav på tillstånd av olika slag. Sålunda krävs arbetstillstånd för att utiänning skall få la anställning här i landet. Utan en sådan form av reglering skulle invandringen kunna leda till resultat som står i motsättning tUl målen för vår arbetsmarknadspolitik, nämligen att ska­pa och upprätthåUa full, produktiv och fritt vald sysselsättning (jfr prop. 1968: 142 s. 96, SU 1968: 196, rskr 1968: 405).

Bestämmelserna om medlen för kontrollen av invandringen återfinns i utiänningslagen (1954: 193), UtlL, och utiänningskungörelsen (1969: 136), UtiK, som Kungl. Maj:t utfärdat med stöd av lagen. Lagen anger endast all arbetstUlstånd får användas som konlroUmedel. I övrigt över­lämnas ål Kungl. Maj:t alt bestämma om arbetstillstånd skaU krävas. Kungl. Maj:l har med stöd härav i UtiK förordnal om krav på arbets­tillstånd. I fråga om de materiella förutsättningarna för all bevilja eller vägra arbetstillstånd innehåller varken UtlL eller UtlK några föreskrif­ter. Ledning får sökas i de av statsmakterna år 1968 antagna riktlinjerna för utlänningspolitiken och den praxis som har utvecklats med utgångs­punkt däri.

Bestämmelserna om arbetstillstånd gäller i princip endast vid anställ­ning här i landet. Utlänning som vill vinna anställning ombord på svenskt fartyg i utländsk hamn behöver inte ha arbetstillstånd. Det in­nebär dock inte att det helt fritt går att anställa utlänning utomlands. Där så kan ske skall nämligen den i 19 § mönstringsförordningen (1961: 87) givna föreskriften att besättningen till minst två tredjedelar skall bestå av svenska eller andra nordiska medborgare beaktas även vid påmönslring utom landet. I sjöbefälskungörelsen (1960: 487) krävs vi­dare svenskt medborgarskap för behörighet att vara befälhavare på svenskt handelsfartyg. Enligt särskilda föreskrifter av Kungl. Maj:t gäl­ler dessutom förbud för utländsk medborgare alt anställas som telegra-fisl på svenskt fartyg. Dispens från förbudet får meddelas av sjöfarts­verket. Slutligen måste bemanningsföreskrifter, fastställda av sjöfarts­verket med stöd av bestämmelserna i 6 kap. lagen (1965: 719) om sä­kerheten på fartyg, iakttas även vid anställning av utländsk arbetskraft i utiändsk hamn. Dessa föreskrifter gäller besättningens sammansätt­ning i fråga om antal och kvalifikationer.

Prop. 1974: 31

39

Utvecklingen inom den svenska handelsflottan under slutet av 1960-talel och början av 1970-talet kännetecknas i huvudsak av en övergång till större och tekniskt mer avancerade fartyg. Antalet rederier och far­tyg har samtidigt minskat. Vidare har den svenska handelsflottans tjänster i allt högre grad tagits i anspråk för mera vidsträckt internatio­nell handel.

Genom den ökade seglalionen på utländska hamnar med svenska fartyg men också genom den vanligen förekommande anställningsfor­men för sjömän, farlygsansläUning, har inslag av utiändsk arbetskraft ombord blivit vanligt. Del bör dock nämnas alt den nya sjömanslagen (1973:282) som huvudsaklig ansläUningsform anger rederianställning, vilket kan ses som ett uttryck för en utveckling mol fastare anställnings­förhållanden.

Under sexårsperioden 19671972 har antalet utomnordiska sjömän på svenska fartyg om minst 300 bruttolön hela tiden överstigit antalet utländska sjömän från de nordiska länderna. De utomnordiska sjömän­nens andel av den totala bemanningen har under perioden utgjort 22 23 % de fyra första åren. Under de två sista åren har andelen minskal till något under 21 %.

Frågan om att reglera rekryteringen av utomnordiska sjömän till svenska fartyg i utiändska hamnar logs upp i en framstäUning den 28 oktober 1970 från Svenska sjöfolksförbundel till Kungl. Maj:l. Förbun­det hemställde om en utredning med uppdrag att utarbeta sådan ändring i gällande lagstiftning all utomnordisk medborgare inte ägde räll att utan arbetstillstånd ta anställning på svenskt fartyg i utländsk hamn, om han tidigare inte hade varit anställd på sådant fartyg sammanlagt minst ett år under de senaste 18 månaderna. Dittillsvarande ordning, som gav svensk redare i motsats liU annan svensk arbetsgivare möjlig­het att anställa utiändsk arbetskraft efter eget gottfinnande och i många fall i strid mot arbelsmarknadspolitiska intressen, borde enligl förbun­dets mening inte få bestå. Förbundet uppgav sig verka för en reglerad rekrytering av utländsk arbetskraft till den svenska handelsflottan, så att denna arbetskraft fick en tryggad anställning.

Med anledning av förbundets framställning tillkallades i mars 1972 en sakkunnig med uppgift att utreda frågan om arbetstillstånd för utom­nordiska medborgare vid anställning på svenskt fartyg. Den sakkunnige, som för sitt arbete antog benämningen utredningen om arbetstillstånd för sjömän, avgav den 17 juli 1973 betänkandet (Ds In 1973: 12) An­ställningstillstånd för utomnordiska medborgare vid anställning på svenskt fartyg.

4.1.2 Behovet av lagstiftning

I sitt betänkande erinrar utredningen om att tillströmningen av ut­ländsk arbetskraft till den svenska arbetsmarknaden enligt riktlinjema

Prop. 1974: 31

40

för den svenska utlänningspolitiken måste regleras för att målen för ar­betsmarknadspolitiken skall kunna nås. EiUigl utredningen avser en väsentlig del av de svenska sjömännens arbetsmarknad anställning på svenska fartyg som uteslutande trafikerar utländska hamnar. Utredning­en anser att för denna arbetsmarknad bör så långt möjligt gälla samma arbetsmarknadspolitiska målsättning som för den svenska arbetsmark­naden i övrigt. Det innebär att nordiska sjömän och utomnordiska sjö­män som är etablerade i den svenska handelsflottan inte får ställas utan arbete på grund av att annan utiändsk arbetskraft anställs på sådana svenska fartyg.

Med hänsyn till de olika uppfattningar om rekryteringen utomlands av utländsk arbetskraft till svenska fartyg som hade kommit fram å ena sidan i Svenska sjöfolksförbundets framställning och AMS' remiss­yttrande däröver samt å andra sidan i Sveriges redareförenings yttrande över framställningen, har utredningen gjort en enkätundersökning bland rederier, anslutna lUl redareföreningen. Med ledning av bl. a. resultatet av undersökningen konstaterar utredningen att utomnordisk arbetskraft nyrekryleras i relativt stor omfattning även under tider när nordisk och utomnordisk etablerad arbetskraft går arbetslös.

Utredningen anser alt nuvarande ordning enligt vUken redare fritt kan anställa utländsk arbetskraft på de svenska fartyg som huvudsakli­gen trafikerar utländska hamnar bidrar till att öka arbelslöshetsriskerna för de nordiska arbetslagarna och de utomnordiska arbetstagare som har etablerat sig i den svenska handelsflottan. Mönstringsförordningens be­stämmelser har inte visat sig kunna effektivt motverka de svårigheter som uppkommer på grund av påmönslring av utländsk, ej etablerad ar­betskraft. En oreglerad nyrekrytering av utländsk arbetskraft motverkar också arbetsgivar- och arbetstagarorganisationernas strävanden att sta­bilisera sjömanskåren och att förbättra kårens yrkesförutsättningar ge­nom god yrkesutbUdning och god yrkesvana.

Den långvariga bristen på behörigt befäl inom handelsflottan och de återkommande perioderna av överskoti resp. underskott på manskap på­kallar enligl utredningen dessutom åtgärder för att främja rekryteringen tUl sjömansyrket i Sverige. Detta föratsätter i sin tur att den nuvarande bemanningssituationen med stort antal kortlidsseglare förändras så att riskerna för arbetslöshet för den fast anställda delen av yrkeskåren minskas.

Utredningen konstaterar att utvecklingen inom handelsflottan mot större och tekniskt mer avancerade fartyg ökar kraven på utbildning och yrkesvana hos de ombordanstäUda. Enligt Svenska sjöfolksförbundet saknar de utiändska mäklare som ibland anlitas möjlighet och intresse att bedöma om den personal de skaffar är lämplig för anstäUning. Sve­riges redareförening har framhållit att svensk rederinäring inte har in­tresse av att anställa sjöfolk svenskt eller utländskt som inte är

Prop. 1974: 31

41

skötsamt. Helsl skall den som anställs också vara yrkeskunnig. Utred­ningen erinrar vidare om all 1964 års sjömanslagskommitté i betän­kandet (SOU 1971: 6) Ny sjömanslag har framhåUit bl. a. att svårighe­terna att rekrytera dugligt sjöfolk har lett till att fartygsbesättningarna fått ett inslag av utlänningar, som avsett att la endast tUlfällig anställ­ning och som många gånger bl. a. på grund av språksvårigheter inte får naturlig samhörighet med arbetsmiljön på svenska fartyg. Enligl utred­ningens mening är del ett gemensamt intresse för alla berörda parter att i yrket kvalificerad arbetskraft anställs på svenska fartyg. I den mån svenska rederier anstäUer utländsk arbetskraft, som inte tidigare har tjänstgjort på svenskt fartyg, ulan alt först undersöka vilken arbetskraft som finns tillgänglig hos den svenska sjömansförmedlingen i Sverige och i cenlralhamnarna,! är det enligl utredningen risk för att redaren inte får den mest kvalificerade tillgängliga arbetskraften.

En utgångspunkt för reformer på sjöfartens område bör enligt utred­ningen vara all de bestämmelser som föreslås så långt söm möjligt över­ensstämmer med dem som gäller för här i landet anställd arbetskraft. Dessutom bör i princip svensk och utländsk arbetskraft jämställas i fråga om anställningsvillkor.

För att kunna uppnå de arbelsmarknadspolitiska mål som statsmak­terna har ställt upp anser utredningen att de ölägenheter som följer av en oreglerad rekrytering så långt som möjhgt bör undanröjas. Det kan ske genom att man vid nyrekrytering i regel först undersöker om lämp­lig svensk, annan nordisk eller etablerad utomnordisk arbetstagare finns anmäld vid sjömansförmedling i Sverige eller i centralhamn innan icke etablerad utomnordisk arbetstagare anställs.

Enligl utredningens uppfattning kan man inte nå de sålunda upp­ställda målen på annat sätt än genom alt införa tUIståndsskyldighet för utomnordiska medborgare som anställs i utländsk hamn. Sveriges reda­reförenings expert hos utredningen har anmält en avvikande uppfatt­ning i denna fråga. Han anser att införande av en lagstiftning onödigt­vis komplicerar förhållandena och att antalet utlänningar som anställs i den svenska handelsflottan och som inte är etablerade är så ringa att man inte behöver lagstifta därom. Vidare framhålls att det inte kan vara rimligt att fartygen, vilka representerar mycket stora värden, skall bli liggande i väntan på beslut om arbetstillstånd från myndighet i Sverige.

Av remissinstanserna har praktiskt tagel alla utom de som företräder arbetsgivarintressena ställt sig positiva till en lagstiftning Som innebär tillståndslvång för utomnordiska medborgare vid anstäUning på svenska fartyg i utländsk hamn. De som är positiva tUl förslaget instämmer ge­nomgående i de motiv som utredningen har anfört till stöd för sitt för­slag. SAF och Sveriges redareförening delar däremot den av rederinä­ringens expert hos utredningen framförda meningen.

' Centralhamn se s. 9.

Prop. 1974: 31

42

För egen del vill jag till en början erinra om att en huvudlinje i vår ullänningspolitik är att kontrollera tillströmningen av utländsk arbets­kraft till den svenska arbetsmarknaden. Huvudsyftet med denna kon­troll är att tUlgodose de arbetsmarknadspolitiska strävandena att åstad­komma och bevara bl. a. full sysselsättning för våra egna medborgare och för de utlänningar som har fått invandra hit. Kontrollen syftar vi­dare tUl alt garantera att den vikliga principen på den svenska arbets­marknaden att utländsk arbetskraft skall åtnjuta lika goda anställnings­förmåner som svensk arbetskraft upprätthålls. Eftersom vår arbetsmark­nadspolitik omfattar i princip alla yrkesområden och således även de grupper av yrken som finns inom utrikessjöfarten, framstår det från principiell synpunkt som riktigt att också denna del av arbetsmarknaden kontrolleras på motsvarande sätt.

En omfattande nyrekrytering av utomnordisk arbetskraft till svenska fartyg har ägt rum även under tider med god tiUgång på sjömän hos sjömansförmedlingarna i Sverige och i cenlralhamnarna. Denna rekry­tering har till stor del också skelt ulan medverkan av de ordinarie för­medlingsorganen. Dessa förhållanden måste självfallet öka arbetslöshets­riskerna för de svenska och de övriga nordiska sjömännen liksom för de utomnordiska sjömän som har varit verksamma en lid inom den svenska handelsflottan.

En oreglerad nyrekrytering av utländsk arbetskraft och ett ökat inslag av korttidsseglande utlänningar på svenska fartyg motverkar strävandena från både redare och anstäUda alt söka stabilisera sjömanskåren genom god yrkesutbildning och yrkesvana. En reglering inom delta område är också i linje med de mål som ligger till grund för den nya sjömanslagen (1973: 282), nämligen att nå stabilare anställningsförhållanden och ett bättre socialt grundskydd för sjömän saml ökad säkerhet ombord. En tillståndsreglering möjliggör bättre kontroll utomlands av att kraven på yrkeskvalifikationer upprätthålls, vilket har betydelse för arbetarskyddet och säkerheten på fartygen.

Med hänvisning till vad jag här har anfört förordar jag att en till­ståndsreglering av den art utredningen har föreslagit införs för den del av den svenska arbetsmarknaden som del här är fråga om. Jag förordar att i utiänningslagstiftningen införs sådana bestämmelser som gör del möjligt att även inom denna del av arbetsmarknaden tillämpa de princi­per som gäller för arbetsmarknaden i övrigt. Bestämmelserna bör därvid utformas så alt tillståndsgivningen inle verkar fördröjande på sjöfarten.

Flera remissinstanser har vänt sig mot den av utredningen framförda uppfattningen att Ivåtredjedelsregeln i 19 § mönstringsförordningen skall kunna ersättas med del föreslagna systemet. Enligl min mening ökar en lillståndsreglering möjligheterna att tillgodose de syften som ligger till grund för bestämmelsen. Med hänsyn till att bestämmelsen är före­mål för översyn anser jag emellertid alt anledning saknas att i detta sammanhang la upp frågan om ändring av regeln.

Prop. 1974: 31

43

4.1.3 Utformningen av tillståndsregleringen

Utredningen pekar på att flera av de element som ingår i tillstånds­prövningen vid invandring till Sverige inte behöver tas upp till bedöm­ning vid påmönslring utomlands av utlänning på svenskt fartyg, t. ex. tUlgången på bostäder, resurser inom utbildning, sjuk- och hälsovård. På grund härav och med hänsyn till att arbetstillståndsregleringen inne­fattar en alltför omständlig ordning för sjöfartsnäringen föreslår utred­ningen en särskild tillståndsreglering. En lag bör införas om skyldighet för utländsk sjöman att ha tillstånd vid anställning på svenskt fartyg i utländsk hamn. Tillståndet bör få en särskild benämning, anställnings­tillstånd.

I fråga om utformningen av tillståndsregleringen har utredningen föreslagit i huvudsak följande. Utländska sjömän skall i princip ha be­viljats anställningstillstånd för att få ta anställning på svenskt fartyg i utländsk hamn. Det skaU vara fråga om anställning för befattning om­bord. Sistnämnda uttryck liksom begreppet sjöman har samma innebörd som i sjömanslagen. Lagen gäUer därmed även för vissa av dem som entreprenadanställs för fartygsdriften på svenskt fartyg. Den som skall utföra göromål av mera tillfällig karaktär, t. ex. arbete som resemon­tör, garantimaskinist eller rederiinspektör, bör alltså inte omfattas av lagen.

I fråga om vUlkor för anställningstillstånd bör enligt utredningen så långt möjligt samma principer tillämpas som gäller vid arbetstillstånds­prövningen. Sålunda bör undersökas vUken arbetskraft som finns an­mäld vid sjömansförmedlingarna i Sverige och i cenlralhamnarna. Vidare bör prövas om den utiändske sjömannen uppfyller de kvalifika­tioner som bör ställas på innehavaren av den befattning som skall till­sättas. Även omständigheter hänförliga till utiänningens person bör kunna påverka tillståndsgivningen. Tillstånd bör kunna vägras om t. ex. förhållanden föreligger som skulle ha medfört all utiänningen avstängts från tjänstgöring. Dessutom bör krävas att lönen för del erbjudna ar­betet uppgår till belopp som enligl kollektivavtal gäller i branschen, dvs. belopp som överstiger dem som anges i den i prop. 1971: 158 berörda ILO-resolutionen (nr XII) om minimigrundlön för matroser.

Utredningen har föreslagit tre undantag från tillståndslvång. För det första undantas medborgare i Danmark, Finland, Island eller Norge, för det andra den som enligt UtiL har bosättningstUlstånd eller gällan­de arbetstillstånd eller i annat än de nämnda fallen är befriad från skyldighet att ha arbetstillstånd och för del tredje den som under tolv av de senast förflutna 18 månaderna har haft befattning på svenskt far­tyg. Med tid för befattning jämställs väntetid som avses i 3 § sjömans­lagen och betald sjukdomstid under obrutet personligt anställningsav­tal.

Prop. 1974:31

44

AnstäUningstUlstånd bör enligt förslaget inte kunna meddelas ut­ländsk sjöman som befinner sig i Sverige. Utredningen föreslår sam­tidigt att nuvarande undantag enligt 43 § 1 b UtlK för sjömän som tillhört besättningen på hil ankommande fartyg från skyldighet att ha arbetstillstånd under tre månader för anställning på svenskt fartyg des­tinerat till utländsk hamn upphävs. I stället bör den som har anställ­ningstillstånd eller som inte är skyldig att ha sådant tillstånd undantas från skyldighet att ha arbetstillstånd för anställning på svenskt fartyg. Den som är undantagen från skyldighet att ha anslällningstillstånd en­ligt 12/18-mänadersregeln blir genom nyssnämnda regel också undan­tagen från skyldighet att ha arbetstillstånd. Som förutsättning härför skall dock gälla all anställningen i fråga har erhållits före inresan. Dess­utom bör i vissa särskilda fall, som fastställs genom tillämpningsföre­skrifter, detta undantag från skyldigheten att ha arbetstiUstånd kunna gälla under en tid av tre månader från inresan.

Utredningen föreslår att AMS skall vara besluts- och tUlsynsmyndig­het. Kungl. Maj:l får delegera beslutanderätten i tiUståndsärenden till sjömansförmedling eller svensk utlandsmyndighet. Organisationerna för redarna och de ombordanställda skall få tillfälle alt yttra sig innan tillståndsärende avgörs. Sjömansförmedling och utiandsmyndighet bör få bevilja tillstånd när organisationerna har tillstyrkt. I övriga fall bör AMS besluta. Ansökan om anstäUningstillstånd görs hos sjömansför­medling som AMS bestämmer eller hos utlandsmyndighet som ministern för utrikes ärendena bemyndigar all ta emot ansökan.

Enligt utredningsförslaget bör anslällningstillstånd kunna bevUjas för anställning på visst fartyg eller, om fråga är om rederianställning enligl kollektivavtal eller motsvarande avtal för befäl, för anställning hos visst rederi. AMS bör ha möjlighet att återkalla anstäUningstUlstånd, men denna möjlighet bör utnyttjas endast i undantagsfall.

Utredningen föreslår att utlänning efter ansökan skall kunna befrias från skyldighet att ha anställningstillstånd om särskilda skäl föreligger. Befrielse skall kunna ges omedelbart utan någon mera ingående pröv­ning. Som exempel på särskiU skäl för befrielse anges hastigt uppkom­men vakans t. ex. på grund av olycksfall. Befrielse från tUIståndsskyl­dighet bör enligl utredningen gälla resa till närmaste hamn. Beräknas frågan om varaktig anställning inte hinna lösas under denna lid, bör befrielse ges för viss tid, högst 30 dagar. Löper giltighetstiden för be­frielse ut till sjöss, gäller befrielsen fram till ankomsten till närmaste hamn. Har den som har befriats från tillståndsskyldighet inte fåll an­ställningstiUstånd före utgången av den lid för vilken befrielsen gäller, skall han enligl utredningsförslaget ha rätt att efter avslutad resa efter eget val och på rederiets bekostnad återvända till påmönstringshamnen eller resa till närmare belägen hamn.

Prop. 1974: 31

45

Den eller de som bär ansvaret för att någon som inte hår erforderligt anstäUningstUlstånd arbetar ombord kan enligl utredningsförslaget straf­fas med dagsböter. Det kan gälla antingen befälhavaren eller arbets­givaren. I likhet med vad som gäller viserings- och arbetstUlståndsären­den bör besvärsrätt över beslut om anställningstillstånd inte medges.

De remissinstanser som har behandlat frågan är i huvudsak positiva tUl utredningens förslag till utformning av tillståndsregleringen. De in­stämmer således i uppfattningen att ett särskilt system med anställnings­tiUstånd bör införas och framstäUer inte några erinringar mol att en särskild lag om anställningstillstånd stiftas. På några punkter föreslår remissinstanser avvikelser från utredningsförslaget. Sålunda anser Svens­ka maskinbefälsförbundet att anstäUningstiUstånd endast i undantagsfall bör beviljas personer som inte har kunskaper i svenska eller engelska. Sjöfartsverket förordar att utländsk sjöman som har anställning på far­tyg som är uthyrt på s. k. bare boat basis skall undantas från tiUslånds-skyldighet. Detsamma bör enligl länsarbetsnämnden i Stockholms län gälla för den som kvalificerat sig till ersättning ur svensk arbetslöshets­kassa för sjömän. Nämnden anser vidare att tjänstgöring på nordiska fartyg bör jämställas med tjänstgöring på svenska fartyg i fråga om 12/18-månadersregeln. Generalkonsulatet i Genua föreslår att lid­punkten för registrering som arbetssökande i centralhamn skall vara utgångspunkt för beräkning om 12/18-månaderskravel är uppfyllt. Ge­neralkonsulatet i Antwerpen föreslår att ministern för utrikes ärendena skall utse beslutsmyndigheter i utiandet. Sveriges fartygsbefälsförening vill införa krav på att de ombordanställdas organisationers åsikter skall beaktas i tillståndsärendena. I fråga om befrielse från tillståndsskyldig­het föreslår arbetsgivar- och redarorganisationema att befälhavare, om han inle hinner få besked om dispens innan fartyget skaU avgå, skall ha rätt att anstäUa utlänning som inte har erforderligt tiUstånd. De om­bordanställdas organisationer uttalar sig för en restriktiv tillämpning av reglerna om befrielse från tillståndsskyldighet.

De tUlståndsbestämmelser som reglerar invandringen hil till landet kan enligt min mening inte tillämpas i den situation som nu är aktuell. GäUande utlänningslagstiftning innehåller en rad kontrollmedel, av vil­ka arbetstillståndet är elt. Vid prövningen av arbetstillslåndsfrågan skall ett antal faktorer beaktas vid sidan av de rent arbetsmarknadspolitiska, t. ex. tillgången på bostäder och landels resurser i fråga om utbildning av olika slag. Vidare är arbetstillstånd sammankopplat med t. ex. uppe­hållstillstånd och de särskilda kontrollmedel som finns i övrigt. I likhet med utredningen förordar jag därför att en särskild tillståndsreglering införs för anställning på svenska fartyg i utrikes fart. Som utredningen har föreslagit bör denna form av tillstånd kallas anställningstillstånd.

Utredningen har som förut har nämnts föreslagit alt bestämmelserna

Prop. 1974: 31

46

skall tas upp i en särskild lag. Motivet för denna lösning är främst att de nya bestämmelserna bör hållas skilda från gällande regler om arbets­tillstånd. Enligl min mening talar emeUertid övervägande principiella och praktiska skäl för att man väljer samma teknik som kommit till an­vändning när det gäller arbetstillstånd. Jag förordar alltså alt tillstånds-regleringen utformas så att Kungl. Maj:t genom en bestämmelse i UtiL bemyndigas att förordna att utiänning inle utan särskilt tUlstånd, an­ställningstillstånd, får ha anställning som avser befattning på svenskt fartyg i utrikes fart. Denna bestämmelse bör tas in i första stycket av 15 § UtiL. Samtidigt bör detta slycke redigeras om.

På motsvarande sätt som har skett i fråga om arbetstillstånd bör i UtiL tas in bestämmelser om anställningstiUslånds omfattning och gil­tighet, om beslutsmyndighel i tillståndsärenden och om tillsynsmyndighet för verksamheten.

I likhet med utredningen förordar jag att anställningstillstånd skall meddelas för anställning som avser befattning på visst fartyg eller på fartyg som ägs av visst rederi. Med sistnämnda anställningsform menas rederianställning enligt kollektivavtal för manskap eller, vad gäller be­fäl, motsvarande anställning enligl personligt avtal. Om särskilda om­ständigheter påkallar det bör, även om rederianställning inte förekom­mer, anställningstillstånd kunna ges för anställning på mer än ett fartyg, t. ex. när en sjöman har att tjänstgöra på olika fartyg i färjtrafik.

Ett anslällningstillstånd bör såsom utredningen har föreslagit kunna förbindas med föreskrifter. Möjlighet bör även finnas alt återkalla ett tillstånd, om särskilda skäl föreligger. Det bör dock ske endast i undan­tagsfall, såsom när utlänning genom att lämna oriktig eller vilseledande uppgift eller att förtiga uppgift föranlett alt tillstånd beviljats. När an­ställningstillstånd återkallas bör återkallelsebeslutel utformas så att av-mönstring kan ske i lämplig hamn.

Anställningstillstånd bör meddelas och kunna återkallas av AMS som också bör vara tillsynsmyndighet för verksamheten. Beslutanderätt i till­ståndsärenden bör kunna delegeras till sjömansförmedling och svensk utiandsmyndighet. Delegering tiU sjömansförmedling bör beslutas av Kungl. Maj:t eller av myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer, medan delegering till svensk utiandsmyndighet bör beslutas av ministern för ut­rikes ärendena.

Bestämmelserna om anstäUningslillstånds omfattning och giltighet, om återkallelse av tillstånd och om beslutsmyndighel bör tas in i UtiL i en ny paragraf, 16 a §. Bestämmelsen om tillsynsmyndighet medför att ändringar bör göras i 3 §.

Arbetsgivare som anställer utlänning på svenskt fartyg trots att denne inte har föreskrivet anstäUningstiUstånd bör kunna straffas med dags­böter. Bestämmelse härom bör tas in i 63 § UtlL.

Prop. 1974: 31

47

Av 49 § UtlL följer bl. a. att beslut i ärende om arbetstillstånd inte fär överklagas. Enligl min mening bör besvärsrätl inte heller införas i fråga om beslut i ärende om anstäUningstUlstånd.

Utöver vad jag här har förordat bör inte några bestämmelser om an­ställningstillstånd införas i UtlL. Del får alltså ankomma på Kungl. Maj:l att bestämma om den angivna fullmakten skaU utnyttjas och att utforma de närmare bestämmelser som behövs om fullmakten tas i an­språk. Genomförs de ändringar i UtiL som jag här har förordat, avser jag att föreslå Kungl. Maj:l att förordna om tillsfåndsskyldighet i hu­vudsaklig överensstämmelse med utredningsförslaget och att utfärda de närmare bestämmelser som behövs.

De här föreslagna ändringama i UllL bör träda i kraft den 1 juli 1974.

För riksdagens kännedom vill jag slutligen redogöra för hur de när­mare bestämmelserna om anslällningstillstånd enligt min mening bör ut­formas i sina huvuddrag. Huvudregeln bör vara all utländsk sjöman inte får anställas på svenskt fartyg i utiändsk hamn utan att han har sådant tiUstånd. I författningstexten bör regeln utformas i nära överensstäm­melse med utredningens förslag. Sålunda bör föreskrivas att utlänning inte får ha anställning som avser befattning på svenskt fartyg i utrikes fart ulan alt han har anställningstiUstånd och att sådant tillstånd inte får beviljas deri som befinner sig här i landet, om inte särskilda skäl före­ligger. För anställning av utiändsk sjöman på svenskt fartyg här i lan­det skall som hittills i princip fordras arbetstillstånd. Från skyldighet att ha anställningstillstånd bör undantas den som är medborgare i Dan­mark, Finland, Island eller Norge, den som har bosättningstillstånd el­ler arbetstillstånd som omfattar sjömansyrket eller som enligl 42 § and­ra stycket UtlK är undantagen från skyldighet all ha arbetstillstånd el­ler som med stöd av 44 eller 45 § samma kungörelse har befriats från skyldighet att ha sådant tillstånd. Vidare bör den undantas som är etab­lerad i den svenska handelsflottan enhgt den av utredningen föreslagna 12/18-månadersregeln. Slutligen bör också undantas den som uppfyller vissa närmare angivna krav för all få ersättning ur svensk arbetslöshels-kassa för sjömän. Vid tillämpning av 12/18-månadersregeln bör med tid för befattning jämställas väntetid enligl 3 § sjömanslagen, tid för semester, sjukledighet och annan s. k. vederlagsledighet under pågående anställning. Tjänstgöring på annat nordiskt fartyg än svenskt bör inte tillgodoräknas vid regelns tillämpning.

Tidpunkten för ansökan om tiUstånd skall vara avgörande för be­dömningen om sjömannen uppfyller kravel enligt 12/18-månadersre­geln. Är situationen den att sjöman vid detta tillfälle inle uppfyller kravel men att han gjorde del när han anmälde sig som arbetssökande, bör detta kunna beaktas vid tiUståndsgivningen. Någol genereUt undan­tag från tUIståndsskyldighet för utländska sjömän på fartyg som hyrts ut på bare boat basis bör inte föreskrivas eftersom en sådan regel skulle

Prop. 1974: 31

48

kunna leda till försök att kringgå bestämmelserna. I stället bör som närmare anges i del följande en särskild dispensmöjlighel öppnas.

Som förut har nämnts bör anställningstillstånd inte kunna beviljas den som befinner sig här i landet, om inte särskilda skäl föreligger. För denne skall liksom hittills arbetstillstånd krävas. Den som har fått an­ställningstillstånd eller är undantagen från skyldighet att ha sådant till­stånd bör dock undantas från skyldighet att ha arbetstillstånd. Bestäm­melse härom får tas in i UtiK. I samband härmed bör som utredningen har föreslagit nuvarande bestämmelse i 43 § 1 b) UtlK upphävas. Ge­nom de nu angivna undantagen från skyldighet alt ha arbetstUlstånd kan den som under pågående fartygsanställning eller rederianställning åtnjutit semester, vederlagsledighet eller sjukledighet återinträda i tjänst även när fartyget befinner sig här i landet.

Beträffande gränsdragningen mellan anställningstillstånd och arbets­lillstånd vill jag, i anslutning till vad jag nyss har sagt om all anstäU­ningstillstånd som regel inte bör beviljas utlänning som befinner sig här i landet, anföra följande. Utiändsk sjöman som vill bosätta sig här i landet skall liksom annan utiänning i princip ha arbetstillstånd även om han fortsätter inom sjömansyrket. AnställningstiUstånd bör däremot kunna komma i fråga för utländsk sjöman som inte önskar få en fastare anknytning lUl Sverige. Sålunda bör t. ex. för sådan sjöman, om han har anställningstiUstånd men anställningen upphör i svensk hamn, an­slällningstillstånd kunna komma i fråga om han vill här la anställning på svenskt fartyg destinerat tUl utländsk hamn. ArbetstUlstånd bör alltså vägras i sådana fall. Detsamma bör gälla t. ex. om sjömannen vid in­resan var anställd på utiändskt fartyg.

Ansökan om anställningstillstånd bör göras hos sjömansförmedling som AMS bestämmer eller hos svensk utlandsmyndighet som av minis­tern för utrikes ärendena bemyndigas ta emot ansökan. Innan tillstånds­ärende avgörs skall berörda organisationer för redarna och de ombords-anställda beredas tillfälle all yttra sig. Sjömansförmedling och svensk utiandsmyndighet som har utsetts till beslutsmyndighel får besluta i ärenden där organisationerna tillstyrkt. I övriga fall beslutar AMS. Be­slutsmyndigheten skall beakta aUa omständigheter som kommer fram och har betydelse i ärendena. Vad som anförs från de ombordanställdas organisationer skall vägas samman med beslutsunderlaget i övrigt. Del ligger i sakens natur att vad partsorganisationerna anför får tiUmälas särskUd vikt vid prövningen.

Har fartyg helt eller delvis lejts ul tiU utlandet genom avtal om uthyrning antingen av hela fartygsdriften på bare boat basis eller av del av fartygets drift, bör Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:l bestämmer kunna medge alt bestämmelserna om anstäUningstUl­stånd inte skall gälla i fråga om anstäUning på sådant fartyg eller sådan del av fartyg. Sådan dispens bör ges om särskilda skäl föreligger. Den

Prop, 1974: 31

49

bör begränsas till viss tid. Bestämmelser om dispens av nu angivet slag överensstämmer med dem som återfinns i 59 § sjömanslagen. Ett skäl för dispens kan vara att dispens har getts enligl nyssnämnda lagrum. Vid prövning av en dispensansökan bör kunna beaktas alt sådan far­tygsdrift med utländska arbetstagare som här avses har pågått under längre tid innan bestämmelserna om anställningstiUstånd infördes. Dispens bör även kunna komma i fråga när det gäller lokall betingad trafik och att del därför är naturligt att arbetskraften hämtas från när­liggande trakt och inte från en avlägsen cenlralhamn eller från Sverige.

Närmare föreskrifter för tillämpningen av bestämmelserna får med­delas av AMS efter samråd med myndigheter som berörs av tillstånds­regleringen, främst utrikesdepartementet, sjöfartsverket och SIV, samt med redarnas och de ombordanstäUdas organisationer. En riktiinje för tillämpningen bör vara att bestämmelserna skall tillämpas så att effek­tiviteten inom sjöfartsnäringen inle äventyras. Del är således angeläget att fartyg inte tvingas bli liggande i väntan på beslut om anställnings­tillstånd. I fråga om riktlinjer i övrigt för tillståndsprövningen bör i huvudsak galla vad utredningen har förordat. Sålunda bör först under­sökas vilken nordisk och etablerad utomnordisk arbetskraft som finns anmäld vid sjömansförmedlingarna i Sverige och hos sjömansförmed­larna i centralhamnarna. Även tiUgången på nyssnämnd arbetskraft i mönslringshamnen bör beaktas. I första hand bör situationen på arbets­marknaden för sjömän vara avgörande för frågan om anslällningstill­stånd skaU ges. Givelvis bör även praktiska hänsyn las vid prövningen av tillståndsärendena, såsom avståndet mellan mönstringshamnen och den plats dar nordisk eUer etablerade utomnordiska arbetssökande be­finner sig m. m. Någol krav på att sjömannen skaU ha kunskaper i svenska eller engelska bör inle uppställas. I del följande (4.2) förordas i stället att utländska sjömän på svenska fartyg i utrikes fart skall om­fattas av lagen (1972: 650) om rätt lUl ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare.

I enlighet med utredningsförslaget bör möjlighet finnas för svensk utiandsmyndighet, som därtiU bemyndigats av ministern för utrikes ären­dena, att befria utomnordisk sjöman från skyldighet att ha anställnings-tillstånd, om särskilda skäl föreligger. Befrielse får lämnas för högst 30 dagar eller, om fartyget inte kommer tUl lastnings- eller lossningshamn under denna tid, tUl nästa hamn. Som vUlkor för befrielse skall gälla alt arbetsgivaren utfäst sig att, om arbetstagaren inte väljer att stanna i avmönstringshamnen, bekosta sjömannens återresa tiU påmönstrings­hamnen eUer, om sjöman så önskar, resa tiU närmare belägen hamn, när gUtighetstiden för befrielsen utgått ulan att tillståndsfrågan har lösts. Visar det sig att frågan om anstäUningstUlstånd inte hinner lösas in­nan fartyget skall avgå, bör befrielse kunna meddelas omedelbart för tiden intill dess tillslåndsärendel har avgjorts e. d. Med anledning av

4   Riksdagen 1974. 1 saml. Nr 31

Prop, 1974: 31

50

arbetsgivar- och redarorganisationernas förslag om rätt för befälhavare att, när besked från beslutsmyndighel om befrielse från tillstånds­skyldighet inle hinner nå fartyget före dess avgång, anställa utlänning som inte har föreskrivet tUlstånd vill jag anföra följande. Någon rätt för befälhavare att låta utiänning tUlträda befattning ombord i sådana faU bör inte skrivas in i kungörelsen. I stäUet bör som nyss har sagts befrielse från tillståndsskyldighet sökas innan fartyget avgår. I brådskan­de fall bör sådan befrielse kunna ges i efterhand om särskUda skäl före­ligger. En förutsättning härför bör i princip vara att vakansen har anmälts till beslutsmyndigheten omedelbart när den har uppkommit. Om t. ex. vakans uppkommer nar ett fartyg befinner sig i eller i närheten av sin lastnings- eller lossningshamn och där inte finns svensk utiands­myndighet eller sådan myndighet inte kan nås innan fartyget avgår saml minimibemanningsföreskrifterna inte kan uppfyllas om inte till­gänglig kvalificerad utomnordisk sjöman anställs i denna hamn, bör befrielse från tUIståndsskyldighet kunna ges även i efterhand.

Genomförs de ändringar i UtiL som jag har förordat i det föregående, avser jag att föreslå Kungl. Maj:t att låta också de av mig förordade bestämmelserna om anställningstillstånd träda i kraft den 1 juli 1974. I enlighet med vad utredningen har föreslagit bör de nya bestämmel­serna dock inte tillämpas beträffande anställning som utiänning har på svenskt fartyg eller hos svenskt rederi när bestämmelserna träder i kraft.

4.1.4 Anslagsfrågor

Utredningen anser att lagstiftningen, om den genomförs, inte medför sådana ålägganden för berörda myndigheter som påkallar personal­förstärkningar eller ökad medelstilldelning för andra av förslaget för­anledda arbetsuppgifter. Undantag härifrån gäller den sjömansför­medling som skall svara för olika löpande uppdrag i samband med till­ståndsgivningen och för registrering. AMS har anfört att handlägg­ningen av frågor om anställningstillstånd kommer att medföra en vä­sentlig utökning av arbetsuppgifterna vid främst sjömansförmedlingen i Göteborg. Enligt styrelsen är en personalförstärkning i fråga om både handläggare och kvalificerade biträden nödvändig.

För egen del anser jag att det omedelbara personalbehovet inom ar­betsmarknadsverket knappast kan väntas bh större än att del kan tUl­godoses inom ramen för de omfattande personalförstärkningar som Kungl. Maj:l nyligen har föreslagit riksdagen för budgetåret 1974/75 (prop. 1974: 1 bil. 13 s. 75), då de nya reglerna avses börja tiUämpas. Härefter uppkommande behov får prövas i vanlig ordning.

Prop. 1974: 31

51

4.2 Svenskundervisning för utländska sjömän

Riksdagen antog år 1972 lagen (1972: 650) om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare (prop. 1972: 100, InU 1972: 27, rskr 1972: 292). Enligt riksdagsbeslutet omfattade lagen endast de utiändska arbetstagare som hade börjat sin första anställ­ning här i landet efter utgången av år 1972. Under våren 1973, innan lagen hade trätt i kraft, utvidgades emellertid lagens tillämpningsom­råde till att omfatta även de utländska arbetstagare som hade börjat sin första anställning här i landet före den 1 januari 1973 (prop. 1973: 43, InU 1973: 15, rskr 1973: 158). Lagen trädde i kraft den 1 juli 1973.

Vid behandlingen i riksdagen av prop. 1973: 43 väcktes två motioner (1973: 1645, 1646) i vilka föreslogs att lagen skuUe utvidgas till att gälla även utiändska sjömän på svenska fartyg. Inrikesutskottel in­stämde i att skäl talade för att även utiändska sjömän, fastän de inte genom bosättning har anknytning till värt land, fick möjligheter att delta i svenskundervisning. Frågan var emellertid komplicerad och olika lösningar kunde tänkas. Utskottet, som ansåg sig inte ha tillräck­ligt underlag för en slutiig bedömning, utgick från att frågan skulle tas upp i samband med beredningen hos Kungl. Maj:l av det väntade för­slaget från den då pågående utredningen om arbetstiUstånd för ut­ländska sjömän. Med denna motivering lämnade riksdagen på utskot­tets förslag motionerna utan åtgärd.

Utredningen har med hänvisning lUl utskottets uttalande berört frågan om de utiändska sjömännens rätt tUl ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning. Utredningen har därvid funnit angeläget att nuva­rande lagstiftning snarast kompletteras så att den också kommer att omfatta de grupper av sjömän, som enligt utredningens förslag skall ha anställningstillstånd.

Genom 1972 års lag tiUerkänns utländsk arbetstagare rätt tiU ledig­het från ordinarie arbetstid i 240 timmar för att delta i svenskunder­visning. Lagen ger honom vidare rätt till lön från arbetsgivaren för den tid han deltar i undervisningen, oavsett om denna bedrivs under arbetstid eller ej.

För arbetstagare som börjat sin första anställning här i landet före den 1 januari 1973 gäller vissa särregler. Hans rätt lUl ledighet och lön omfattar 160 eller 240 limmar, beroende på hans kunskaper i svenska språket. Har han under minst 240 lektionstimmar deltagit i undervisning i svenska språket med samhällsorientering och för deltagandet fått er­sättning av arbetsgivaren, grundad på avtal mellan arbetsgivaren och berörd arbetstagarorganisation, är han helt undantagen från lagens förmåner. Har han åtnjutit sådan undervisning under 80 men inte 240 lektionstimmar begränsas hans rätt enligt lagen till alt omfatta endast 160 limmar.

Prop. 1974: 31

52

För att vara berättigad till lagens förmåner fordras alt arbetstagaren är bosall här i landet och har arbetstillstånd. Är han undantagen från skyldighet att ha arbetstillstånd eller har han befriats från sådan skyl­dighet omfattas han av lagen om han är kyrkobokförd här.

Lagen omfattar inte alla utländska arbetstagare. Sålunda undantas arbetstagare som har svenska, danska eller norska som modersmål eller som eljest har sådana kunskaper i dessa språk alt undervisning inte kan anses erforderlig. Vidare undantas den som genomgått under­visning som avses i lagen eller sådan undervisning i svenska språket som har meddelats i samband med arbetsmarknadsutbildning eller i AMS' mollagningsförläggningar för flyktingar. Arbetstagare, som sys­selsätts i feriearbete eller eljest i arbete av tillfällig natur, eller som är anställd i arbetsgivarens hushåU omfattas inte heller av lagen.

Lagstiftningen innebär i övrigt huvudsakligen följande. Arbetstagaren har rätt till ledighet från arbetet för att delta i svenskundervisningen i den omfattning vartill han är berättigad. Frågan om arbetstagarens behov av undervisning skall prövas i den ordning Kungl. Maj:l be­stämmer. Arbetstagaren har vidare rätt att av arbetsgivaren få lön för den lid han deltar i undervisningen. Rätten till ledighet får begränsas genom kollektivavtal eller, om fackförening eller annan liknande före­ning av arbetstagare inle finns, genom avtal mellan arbetsgivaren och arbetstagaren. Däremot får rätten liU lön inte inskränkas. Arbetsgiva­ren skall så snart del kan ske efter anställningens början upplysa arbets­tagaren om hans rättigheter enligt lagen samt inom 60 dagar från an­ställningens början bereda honom möjlighet till ledighet för att på­börja undervisningen. Byter arbetstagaren anställning efter påbörjad undervisning har den nye arbetsgivaren motsvarande skyldighet att ge honom ledighet och lön för den fortsatta undervisningen. Har arbets­givaren upplyst arbetstagaren om hans rättigheter enligt lagen och be­rett honom möjlighet till ledighet för all delta i undervisning, upphör arbetsgivarens övriga skyldigheter enligt lagen om inte arbetstagaren påbörjat undervisning inom två år från det han tillträdde sin första an­ställning här i landet. Arbetsgivare som inle fullgör sina skyldigheter enligl lagen skall ersätta arbetslagaren för uppkommen skada. Omstän­digheter av annan än rent ekonomisk betydelse kan därvid beaktas. Arbetstagaren måste dock underrätta arbetsgivaren om sina anspråk inom fyra månader efter det skadan inträffade samt anhängiggöra sin talan senast två år efter skadans uppkomst. Förklaring, varigenom ar­betstagare frånsäger sig sin räll enligt lagen i annat avseende än som är särskilt tillåtet samt uppsägning, som sker enbart av det skälet att arbetstagaren begär eller utnyttjar sin rätt enligl lagen, är ogiltig. Mål om lagens tillämpning skall, med undantag för prövningen av arbets­tagares kunskaper i svenska språket prövas av arbetsdomstolen, om an­ställningsavtalet regleras av kollektivavtal, och i annat fall av allmän domstol. Sådant mål kan också hänskjutas till skiljemän.

Prop. 1974: 31

53

I fråga om arbetstagare, som har börjat sin första anställning här i landet före den 1 januari 1973, gäller vidare följande avvikelser från vad som nyss har sagts. Arbetsgivaren skall senast inom 60 dagar från anställningens början underrätta arbetstagaren om hans rätt enligl lagen samt före utgången av juni 1978 bereda honom möjlighet lUl ledighet för att påbörja undervisning. På samma sätt som gäller i fråga om be­gränsning av ledighet för undervisning kan motsvarande avtal träffas om förläggning av ledigheten. Underlåter arbetstagaren utan synnerliga skäl att utnyttja sin rätt tiU ledighet enligl sådant avtal upphör arbetsgiva­rens skyldighet all ge arbetstagaren sådan ledighet. Har arbetsgivare fullgjort dessa skyldigheter upphör hans övriga skyldigheter enligl lagen gentemot arbetstagaren om denne inte har påbörjat undervisningen senast den 30 juni 1978.

Slutiigen ges beträffande aUa arbetstagare möjligheter att vid be­stämmande av omfattningen av rätten till ledighet och lön beakta viss undervisning, som arbetstagaren fått genom arbetsgivaren före lagens ikraftträdande.

Utredningen påpekar i sitt belänkande all utiänning som mönstrar på ett svenskt fartyg i svensk hamn i princip skall ha arbetstillstånd. Är han dessutom bosatt i landet kan han göra anspråk på förmåner enligt lagen. Utländsk sjöman som mönstrar på sådant fartyg i utländsk hamn behöver däremot inte ha arbetstillstånd och omfattas inle av lagen.

Från olika synpunkter hänsyn till arbetarskyddet och säkerheten samt önskvärdheten av all underlätta den fortiöpande kollekliva sam­varon ombord är del enligl utredningen angelägel att sjömännen bereds möjligheter till förbättrade språkliga kommunikationer. Lagen om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning föreslås därför även omfatta de sjömän, som enligl vad utredningen har före­slagit bevUjas anslällningstillstånd. Även om frågan är komplicerad och dess lösande kan komma att påfordra speciella åtgärder beträffande sjömän med anställning ombord på svenska fartyg i huvudsakligen utrikes sjöfart anser utredningen att förutsättningar finns alt uppnå kon­struktiva och för sjöfartsnäringen och berörda arbetslagargmpper ändamålsenliga lösningar. Nuvarande lagstiftning om svenskundervis­ning föreslås därför kompletterad på så sätt, att den kommer att om­fatta också nämnda grupper av sjömän.

Rederinäringens expert inom utredningen har uttryckt tvivel om möjligheterna all genomföra förslagel och framhållit all bl. a. de långt­gående praktiska konsekvenserna måste beaktas. Därutöver har han anfört att svenskundervisningen för utländska sjömän inle kan få den betydelse, som gällande lagstiftning avsett.

Av de remissinstanser som har behandlat frågan är flertalet positiva till förslaget. SÖ påpekar dock att utredningen inte har lagt fram något

Prop. 1974: 31

54

konkret förslag om hur undervisningen skall bedrivas. Några remiss­instanser ifrågasätter om inte undervisning i engelska språket kan ges som alternativ tUl eller i stället för svenskundervisning. Liknande syn­punkter ligger bakom den närmast negativa hållning som SAF och Sveriges redareförening intar.

Som förut har nämnts utgörs en inte obetydlig del av del totala antalet anställda på svenska fartyg av utländska medborgare. Enligt tillgäng­liga uppgifter fanns under 1972 ca 5 000 utiändska sjömän på fartyg om minst 300 bruttoton. Av dessa sjömän var drygt 3 000 eller nära 21 % av del totala antalet anställda på dessa fartyg utomnordiska med­borgare. En av utredningen gjord enkät per den 1 januari 1973 ulvisar i stort samma andelstal utomnordiska sjömän hos de till Sveriges redare­förening anslutna rederierna. Bland de nordiska sjömännen finns de som uteslutande är finsktalande.

Anledningarna till den relativt stora andelen utländska sjömän på svenska fartyg har jag tidigare berört. Det är givet att kunskaper i svenska språket särskilt hos utomnordiska sjömän i allmänhet är ringa eller obefintliga. Språksvårigheterna kan skapa problem ombord och kan komma att inverka menligt på arbetet. Bristande kunskaper i språ­ket kan vara ägnade att medföra allvarliga svårigheter särskilt i fråga om arbetarskyddet och säkerheten ombord. Men också den allmänna trivseln för de olika sjömännen, möjligheterna att exempelvis delta i samvaro på fritiden, kan påverkas negativt av språksvårigheterna.

Såsom utredningen har anfört talar angivna skäl för att de utländska sjömännen på svenska fartyg ges möjlighet till undervisning i svenska språket. En förbättring av de språkliga kommunikationerna ombord kan också sägas ligga i linje med strävandena att förbättra arbets­miljön för både de utländska och de svenska sjömännen. Jag är dock medveten om att betydelsen av rätten tiU undervisning i svenska språket kan variera inom olika delar av den svenska utrikessjöfarten. Medan den på vissa håll kan få ett påtagligt värde kan den på andra håll te sig mindre meningsfuU. Jag viU emellertid i det sammanhanget erinra om att utländska sjömän, som arbetar inom svensk sjöfart, är enligl gällande lagstiftning i princip berättigade till ledighet cch lön vid deltagande i svenskundervisning om de är bosatta här i landet och har arbetstillstånd eller, om de är undantagna eUer befriade från den tiUståndsskyldigheten, är kyrkobokförda här i landet. Att erbjuda lik­artade möjligheter ål även övriga utländska sjömän, som i allt väsent­ligt kan betecknas som ganska fast knutna till den svenska utrikessjö­farten, kan därför också motiveras från rättvisesynpunkt.

Som anförts i olika remissyttranden skulle en undervisning i engelska språket, som är "sjöfartens språk", också ha betydelse i detta samman­hang. Med hänsyn till att del är fråga om svenska fartyg med i regel dominerande andel  av svenskar och svensktalande bland besättning-

Prop. 1974: 31

55

arna, anser jag dock all den undervisning som bör komma i fråga bör avse det svenska språket.

Frågan om svenskundervisning för utländska sjömän kan som inrikes­utskottel påpekat lösas på olika vägar. Utskottet har antytt möjligheten att lösa frågan avtalsvägen. Till, utredningens förfogande har funnits experter från redarnas och de ombordanställdas största organisationer. En lösning avtalsvägen skulle mot bakgrund därav ha kunnat initieras eller förordas inom utredningen. Någol underlag för en sådan lösning synes med hänsyn till utredningens ställningstagande uppenbarligen inte föreligga. I likhet med utredningen anser jag därför att frågan bör lösas genom lagstiftning.

Utredningen har inte utformat någol konkret förslag. Den anser emellertid att den nuvarande lagen om svenskundervisning bör utvidgas till att omfatta de sjömän som i enlighet med de föreslagna bestämmel­serna beviljas anställningstiUstånd. Samtidigt har utredningen anfört att frågan är komplicerad och alt dess lösande kan komma att kräva spe­ciella åtgärder beträffande sjömän på svenska fartyg i huvudsakligen utrikes sjöfart.

Genom lagen om rätt tUl ledighet och lön vid deltagande i svensk­undervisning för invandrare erbjuds som nämnts de i Sverige bosatta utländska arbetstagarna att, under arbetstid och med bibehållen lön eller på fritid och med lön för undervisningstiden, deltaga i undervisning i svenska språket med samhällsorientering. Enligt min mening bör, som utredningen förordat, lagen utvidgas till att omfatta även de utländska sjömän, som arbetar inom den svenska utrikessjöfarten. Detta föranle­der tillägg till och ändringar i några paragrafer.

I 1 § första stycket anges vUka utiänningar som omfattas av lagen. Detta lagrum bör kompletteras med en bestämmelse, varigenom även utländsk sjöman som är anställd på svenskt fartyg i utrikes fart och som har anställningstillstånd eller är undantagen från skyldigheten att ha sådant tUlstånd förs in under lagens tillämpningsområde. Begrep­pet "sjöman" och "utrikes fart" ges i lagen samma innebörd som i sjö­manslagen (1973: 282). I den mån inget annat sägs medför utvidgningen också att begreppet arbetstagare omfattar även sjöman som avses i 1 §.

I 2 § behandlas arbetstagarens rätt tUl ledighet under ordinarie ar­betstid för att deltaga i undervisningen och i 3 § finns bestämmelser om arbetstagarens rätt till lön. En utvidgning av lagens tillämpningsom­råde till att avse utländska sjömän kräver ingen ändring i dessa para­grafer. Det kan emellertid påpekas att kollektivavtal som enligt lagen kan träffas i vissa frågor endast avser avtal som träffats mellan arbets­givaren eller förening av arbetsgivare och svensk fackförening eller an­nan liknande svensk förening av arbetstagare.

Arbetsgivarens upplysningsplikt och skyldighet att inom viss tid bereda arbetstagaren ledighet för att delta i undervisningen regleras i 4 §.

Prop. 1974: 31

56

I Iredje stycket av denna paragraf föreskrivs alt om arbetsgivare full­gjort sina skyldigheter i dessa hänseenden så upphör hans övriga lag­enliga skyldigheter gentemot arbetstagaren om denne inte påbörjat undervisningen inom två år från det han tillträdde sin första anställning här i landet. Utvidgas lagens tillämpningsområde till att omfatta ut­ländsk sjöman anställd på svenskt fartyg i utrikes fart, bör del tillägget göras i paragrafen att tvåårsperioden i förekommande fall räknas från första anställningen som sjöman på svenskt fartyg i utrikes fart. Detta tUlägg medför dock en komplikation, som jag berör senare.

Som framgått av del föregående ställs vissa inskränkande särregler upp i lagens övergångsbestämmelser för de arbetstagare, som börjat sin första anstäUning här i landet före den 1 januari 1973. Att göra dessa särregler tillämpliga även på sjömän, som avses i 1 §, medför såväl tekniska som praktiska svårigheter. Det enklaste sättet att komma ifrån dessa problem är att låta enbart lagens huvudregler bli tillämpliga på sjömännen, oavsett när de börjat sin första anställning på svenskt fartyg i utrikes fart. En sådan ordning ger visserligen sjömännen en mer gynnad ställning än andra arbetstagare. Det bör emellertid hållas i minnet att särreglerna gäUer ett mycket stort antal arbetstagare i prop. 1973: 43 uppskattat till ca 75 000 personer. För sjömännens vid­kommande kan det endast röra sig om ett relativt ringa antal. Mot bak­grund härav och då varje annan lösning skulle bli avsevärt komplicerad förordar jag att lagens huvudregler görs tUlämpliga på alla sjömän på svenska fartyg i utrikes fart, oavsett när de börjat sin anställning.

Även om sjömännen undantas från nämnda särregler behövs vissa bestämmelser av övergångskaraktär. Härom kan sägas följande.

Som tidigare nämnts åläggs arbetsgivaren enligt 4 § första stycket att så snart del kan ske upplysa nyanställd arbetstagare om hans rät­tigheter enligt lagen och att innan 60 dagar från anställningens början bereda arbetslagaren möjlighet all påbörja undervisningen. Är sjöman anställd när lagen träder i kraft bör föreskrivas att arbetsgivarnas skyl­digheter skall räknas från ikraftträdandet.

I 4 § tredje stycket föreskrivs att, om arbetsgivare fullgjort sina skyl­digheter enligt första stycket men arbetslagaren inte påbörjat undervis­ningen inom två år från det han tillträdde sin första anställning här i landet, så upphör arbetsgivarens övriga skyldigheter enligt lagen mol arbetstagaren. Jag har nu föreslagit att anställning som sjöman på svenskt fartyg i utrikes fart skall jämställas med anställning här i landet. Om sjöman haft anstäUning här i landet eller till sjöss innan förevarande lagändring trätt i kraft men är han inte anställd på svenskt fartyg i utrikes fart vid själva ikraftträdandet utan tillträder sådan anställning först därefter, kan emellertid nämnda tvåårsperiod komma all löpa ut innan han fått praktisk möjlighet att utnyttja sina lagenliga rättigheter. Därför behövs en regel enligl vilken tvåårsperioden under angivna förhållanden räknas från första anställningen efter lagens ikraftträdande.

Prop, 1974: 31

57

Den föreslagna ändringen i 4 § tredje stycket medför emellertid också för de arbetstagare, som f. n. omfattas av lagen, att tvåårsperioden kan komma att räknas med utgångspunkt från en anställning som sjöman, någol som i dag inle gäller. Härigenom kan utvidgningen leda tUl för­sämring för de arbetstagare som haft sjömansanställning innan utvidg­ningen av lagen trätt i kraft. För att undvika detta bör i nämnda lagrum göras det tillägget alt sjömansanställning före ikraftträdandet av nu föreslagna bestämmelser inte skall beaktas.

För sjömännens del bör slutligen övergångsvis införas en avräknings-regel liknande den i punkt 4 avseende tiden den 1 januari 1973den 30 juni 1974. Härigenom ges möjlighet att avräkna den lagenliga under­visning, som sjöman kan ha åtnjutit vid anställning inom landet under denna period.

Nu angivna övergångsbestämmelser för sjömän kan fogas till gällande övergångsbestämmelser som en särskild punkt, 5.

En utvidgning av lagen om rätt tUl ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare i enlighet med vad jag nu har för­ordat kan således göras utan större ändringar i själva lagen. Ett tillägg till 1 och 4 §§ samt vissa tUlägg i övergångsbestämmelsema är tillräck­liga.

Som tidigare nämnts har rederinäringens expert inom utredningen ställt sig tvivlande till de praktiska möjligheterna att genomföra för­slagel. Delta tvivel kan emellertid knappast gälla möjligheterna att be­driva själva undervisningen. Redan i dag förekommer i inte ringa om­fattning kursverksamhet i olika ämnen på den svenska handelsflottans fartyg. Svårigheter att få lärare och kursmaterial torde i de flesta fall inte föreligga. Möjligheterna att bedriva undervisning i svenska språket måste därför bedömas som goda.

Vad gäller möjligheterna att på fartyg tUlämpa lagens bestämmelser i övrigt vill jag framhålla följande. För att en lagstiftning som den före­varande skall kunna fungera praktiskt fordras ett aktivt samarbete mellan parterna, dvs. meUan arbetsgivaren, arbetstagaren och dennes fackorganisation. I fråga om bl. a. själva undervisningen gäller sam­arbetet också studieförbunden.

Att ett sådant samarbete förutsatts för tillämpningen av den nu gäl­lande lagstiftningen framgår klart av propositionerna 1972: 100 och 1973: 43. Möjligheterna enligt lagen att träffa avtal i fråga om förlägg­ning av undervisningstid m. m. är också uttryck för behovet av sam­verkan vid tUlämpning av en lagstiftning som omöjligen kan göras lik­formigt tillämplig över hela arbetsmarknaden. I dessa hänseenden torde sjöfarten knappast ha ett besvärligare läge än andra näringsgrenar. Genom Kungl. Maj:ts bemyndigande har närmare föreskrifter för pröv­ning av kunskaper i svenska m. m. utfärdats av SÖ. Föreskrifterna har utarbetats i nära samråd med parisorganisationerna och berörda myn-

Prop. 1974:31

58

digheter, varvid i allt väsentligt enighet uppnåtts om föreskrifternas utformning. En utvidgning av lagen till att omfatta utländska sjömän gör det nödvändigt att på motsvarande sätt se över gällande föreskrifter samt, om så behövs, utfärda kompletterande föreskrifter för lagens till-lämpning inom sjöfarten.

5    Hemställan

Under åberopande av det anförda hemställer .jag alt Kungl. Maj:t föreslår riksdagen alt antaga inom arbetsmarknadsdepartementet upp­rättade förslag till

1.

lag om ändring i utlänningslagen (1954: 193),

2.

lag om ändring i lagen (1972: 650) om rätt liU ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare.

Med bifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Maj:l Konungen alt tUl riksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bilaga till detta protokoll utvisar.

Ur protokollet: Britta Gyllensten

Prop, 1974: 31

59

Bilaga (Utredningens lagförslag)

Förslag till

Lag om anställningstillstånd för utländska sjömän

1 § Utländsk sjöman får icke utan anställningstillstånd inneha befatt­

ning på svenskt fartyg som trafikerar utiändsk hamn.

Första stycket gäller icke

1)

medborgare i Danmark, Finland, Island eller Norge,

2)

den som enligt utlänningslagen (1954: 193) har bosältningstill­stånd eller gällande arbetstillstånd eller i annat fall än under 1) nämnts är befriad från skyldighet att ha arbetstillstånd,

3)

den som under tolv av de senast förflutna aderton månaderna haft befattning på svenskt fartyg; med tid för befattning jämställes väntetid och viss sjukdomstid.

Befrielse från skyldighet att ha anstäUningstUlstånd enligt andra stycket 3) gäller icke utiändsk sjöman, som befinner sig här i landet om icke särskilda skäl för befrielse föreligger.

2 § Anställningstillstånd meddelas och återkaUas av arbetsmarknads­

styrelsen. I den omfattning Konungen bestämmer får anstäUningstill­

stånd meddelas av sjömansförmedling eller av svensk beskickning eller

svenskt konsulat.

AnstäUningstUlstånd får icke bevUjas utländsk sjöman som befinner sig här i landet.

Vid handläggning av fråga om anställningstillstånd skall berörda or­ganisationer av redare och ombordanställda beredas tillfälle att yttra

3

§ Ansökan om anställningstillstånd göres hos sjömansförmedling som arbetsmarknadsstyrelsen bestämmer eller hos svensk beskickning eller svenskt konsulat som ministern för utrikes ärendena bemyndigat mottaga sådan ansökan.

4

§ Anställningstillstånd skall meddelas för anställning på visst fartyg, men får, om utlänningen rederianställts enligt kollektivavtal, meddelas för den tid anställningen fortgår hos rederiet. Tillståndet får förbindas med de föreskrifter som finnas erforderliga. Om särskilda skäl före­ligger får anställningstillstånd återkallas.

5

§ Från skyldighet att ha anslällningstillstånd får svensk beskickning eller svenskt konsulat, som därtill bemyndigats av ministern för ut­rikes ärendena, befria utiänning om särskUda skäl föreligger. Som sär­skilt skäl anses att utlänningen avser att tillträda befallning på fartyg, där vakans hastigt uppkommit bland besättningen och befaltnhigen icke skäligen kan tillsättas med sjöman, som har anstäUningstillstånd, eller som eljest är undantagen från tiUståndsskyldighet enligl denna las.

Prop, 1974: 31

60

Befrielse från tillståndsskyldighet enligt första stycket får lämnas för resa till närmaste hamn eller för viss tid icke överstigande 30 dagar. Om befrielse meddelats skall beskickning eller konsulat omedelbart här­om underrätta sjömansförmedling som arbetsmarknadsstyrelsen bestäm­mer.

Utlänning som erhållit befrielse från tillståndsskyldighet enligt första stycket och som icke före dispenstidens utgång på egen begäran er­hållit anställningstillstånd, är berättigad all efter avslutad resa efter eget val på rederiels bekostnad återvända till påmönslringshamn eller närmare belägen hamn.

6

§ Finnes på fartyg utiänning, som enligt denna lag skall ha ansläll­ningstillstånd, men som saknar sådant tUlstånd, dömes den som är an­svarig för att anställningen kommit till stånd till böter.

7

§ Närmare föreskrifter för tUlämpningen av denna lag får meddelas av arbetsmarknadsstyrelsen efter samråd med berörda myndigheter och arbetsmarknadsorganisationer.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1974. Lagen gäUer dock icke för utlänning som den 1 januari 1974 innehar befattning ombord på svenskt fartyg eller för utlänning som vid denna tidpunkt är rederian­ställd enligl för manskap gäUande kollektivavtal eller vad avser befäl efter personlig överenskommelse.

Prop, 1974: 31

61

Innehåll

Sid.

Propositionen   .................................................... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåU  ...................... 

.... 

1

Lagförslag     ...................................................... 

2

Utdrag av statsrådsprotokollet den 7 februari 1974..... 

.... 

6

1

Inledning   ....................................................... 

6

2

AnstäUningstillstånd för utländska sjömän .............. 

8

2.1............................................................. Nuvarande förhållanden och gäUande bestämmelser om ar­

betstillstånd    ............................................. 

.... 

8

2.1.1

Arbetsmarknaden för sjömän .................... 

.... 

8

2.1.2

Bestämmelser om arbetstiUstånd .............. 

.. 

10

2.1.3

Tillämpningen av bestämmelserna  ............ 

.. 

13

2.1.4

Utländska  förhållanden  avseende  arbetstiUstånd  för sjömän   

14

2.1.5

Sjömansförmedlingen     .......................... 

.. 

15

2.2 Utredningen   .............................................. 

.. 

17

2.2.1

Allmänna utgångspunkter och behovet av lagstiftning

17

2.2.2

Särskild lagstiftning om anslällningstillstånd.. 

.. 

20

2.2.3

Utformningen av lagstiftningen  ................ 

.. 

21

2.3 Remissyttrandena      ................................... 

27

3 Svenskundervisning för utländska sjömän .............. 

.. 

33

3.1

GäUande  bestämmelser   .............................. 

.. 

33

3.2

Frågan om svenskundervisning för sjömän vid 1973 års riks­dag            

35

3.3

Utredningen  ............................................... 

36

3.4

Remissyttrandena     ..................................... 

.. 

37

4 Föredraganden     ............................................. 

.. 

38

4.1 Anställningslillslånd för utomnordiska sjömän  ..... 

.. 

38

4.1.1

Inledning     .......................................... 

.. 

38

4.1.2

Behovet av lagstiftning............................ 

.. 

39

4.1.3

Utformningen av tUlståndsregleringen   ...... 

43

4.1.4

Anslagsfrågor ........................................ 

50

4.2 Svenskundervisning för utländska sjömän   ........ 

.. 

51

5 Hemställan   .................................................... 

.. 

58

Bilaga: Utredningens lagförslag    ........................... 

59

MARCUSBOKTR, STOCKHOLM 1974     730679