Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition nr 15

Prop. 1975:15

Nr 15

Regeringens proposition med förslag till ändring i lagen (1947:523) om kommunala åtgärder till bostadsförsörjningens fränande;

beslutad den 23 januari 1975.

Regeringen föreslår riksdagen att aniaga del förslag som har upptagils i bifogade uldrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar

OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

INGVAR[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

1 propositionen framläggs förslag till de ändringar i lagen (1947:523) om kommunala åtgärder till bostadsförsörjningens främjande som förutskickats i budgetpropositionen och som syftar till att ge möjligheter för kommunerna att täcka föriuster som belöper på minoritetsintressent i allmännyttiga bo­stadsföretag. Vidare läggs fram förslag som innebär att lagen anpassas till regeringsformens regler för normgivningsmakten.

1  Riksdagen 1975. 1 saml Nr 15

Prop. 1975:15

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1947:523) om kommunala åtgärder till bo­stadsförsörjningens främjande

Härigenom föreskrives alt rubriken till lagen (1947:523) om kommunala åtgärder till bostadsförsörjningens främjande' saml 1-4 §§ lagen skall ha nedan angivna lydelse.

Lag om kommunala åtgärder till bostadsförsörjningens främjande m. m.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1§' Kommun äger, om den så finner påkallat för att främja bostadsförsörj­ningen inom kommunen eller område, i vilket kommunen ingår och som kan anses utgöra en enhet i bostadsförsörjningshänseende, ställa medel till förfogande all enligt de gmnder och i den ordning, som kommunen bestämt, användas till åtgärder i syfte att nedbringa den enskildes kostnader för an­skaffande eller innehav av en fullvärdig bostad. Kommun må ej bedriva verksamhet enligt vad nu sagts inom annan kommun utan att sistnämnda kommun samtyckt därtill.

/ fråga om bostadsföretag, vari kommun äger bestämmande infly­tande och vars grundkapital delvis be­står av kapitaltillskott från annan än kommunen, får kommunen ställa me­del till förfogande för att täcka hos bo­stadsföretaget uppkommen föiyalt-ningsföilust även till den del förlusten belöper på sådan medintressent iföre­taget.

2r

Kommun är skyldig att genom

Kommun är skyldig att genom

lämpligt kommunalt organ förmedla

lämpligt kommunalt organ förmedla

lån och bidrag, som utgå av stats-

lån och bidrag, som utgå av stats­

medel i syfte att främja bostadsför-

medel i syfte att främja bostadsför-

Lagen omtryckt 1967:309. Senaste lydelse 1959:605. Senaste lydelse 1967:309.

Prop. 1975:15

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

sörjningen inom riket eller eljest gälla bostäder och lokaler inom bostadsom­råde, samt all vid sådan statlig låne-och bidragsverksamhet biiräda vid byggnadskontroll och låneförvaltning.

sörjningen inom riket, ävensom i öv­rigt, i den omfattning Kungl. Maj:l närmare bestämmer, biträda vid handhavandet av den statliga låne-och bidragsverksamheten för bo-stadsforsörjningsändamål.

Från skyldighet som nu sagts vare mindre kommun befriad i den ut­sträckning Kungl. Maj:t föreskriver.

Genom lämpligt organ skall kommun fortlöpande samla uppgifter om bostadsförsörjningen i kommunen och på begäran underrätta bostadssökan­de om möjligheterna att lå bostad i kommunen, bostädernas belägenhet, storiek och utrustning, bostadskostnader samt andra förhållanden som bo­stadssökande behöver kännedom om.

3§' / den omfattning som Kungl. Maj:t beslämmer skall kommun fortlöpande upprätta bostadsbyggnadsprogram i syfte att främja att bostadsbyggandet inom kommunen förberedes och genomföres på ett ändamålsenligt sätt.

Bostadsbyggnadsprogram skall upprättas efter samråd med myndig­het som Kungl. Maj:t bestämmer och tillställas myndigheten.

Närmare föreskrifter om bo­stadsbyggnadsprogram meddelas av Kungl. Maj:i eller myndighet som Kungl. Maj: t beslämmer.

Kommun skall fortlöpande upprät­ta bostadsbyggnadsprogram i syfte att främja att bostadsbyggandet inom kommunen förberedes och genomföres på ett ändamålsenligt sätt.

Bostadsbyggnadsprogram skall upprättas efter samråd med myndig­het som regeringen bestämmer och tillställas myndigheten.

Om det behövs för bostadsförsörj­ningens främjande äger Kungl. Maj:t förordna, all kommun skall anordna avgiftsfri bostadsförmedling samt atl kommuner i område som kan anses utgöra en enhet i  bostadsförsörj-

Om det behövs för bostadsförsörj­ningens främjande skall kommun an­ordna avgiftsfri bostadsförmedling. 1 område som kan anses utgöra en en­het i bostadsförsörjningshänseende åligger .sådan skyldighet kommunerna

Senaste lydelse 1967:309. Paragrafen införd genom 1967:309.

Prop. 1975:15

Nuvarande lydelse

ningshänseende skola anordna ge­mensam sådan förmedling och tilläm­pa enhetliga grunder vid anvisning av bostäder.

Har förordnande meddelats om ge­mensam bostadsförmedling skola de deltagande kommunema handha denna i kommunalförbund. Enas de icke om förbundsordningen eller ändring av den eller om ordförande i förbundets fullmäktige eller styrel­se, beslutar länsstyrelsen eller, om kommuner i mer än ett län beröras, Kungl. Maj:t. 1 övrigt gäller lagen den31 maj 1957(nr281)om kommu­nalförbund.

Föreslagen lydelse

i området. Däiyid .skallgemensam bo­stadsförmedling anordnas och enhetli­ga grunder lillämpas vid anvisning av bosläder.

Regeringen kan ålägga kommun atl fullgöra skyldighet enligt försia stycket.

Har regeringen ålagt kommuner att anordna gemensam bostadsförmed­ling skola de deltagande kommuner­na handha denna i kommunalför­bund. Enas de icke om förbundsord­ningen eller ändring av den eller om ordförande i förbundets fullmäktige eller styrelse, beslutar länsstyrelsen eller, om kommuner i mer än ett län beröras, regeringen. 1 övrigt gäller la­gen (1957:281) om kommunalför­bund.

Denna lag träder i kraft en vecka efter den dag, då lagen enligt uppgift på den har utkommit från trycket i Svensk förfatlningssamling.

Prop. 1975:15

5

Utdrag

BOSTADSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1975-01-23

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], An­dersson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Löföerg,[REDACTED_EFTERNAMN], Carisson, Feldl,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén.

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

Proposition med förslag till ändring i lagen (1947:523) om kommunala åt­gärder till bostadsförsörjningens fräinjande.

Föredraganden anför.

1 Inledning

Vid anmälan i 1975 års budgetproposition av anslaget Eftergift av hy-resföriusllån (prop. 1975:1, bil. 14 s. 22) förutskickade jag viss ändring i lagen (1947:523) om kommunala åtgärder lill bostadsförsörjningens främ­jande (bostadsförsörjningslagen) i syfte all ge kommunerna formella möj­ligheter atl lämna ekonomiskt stöd för att täcka kostnader för hyresföriuster för allmännyltigi bostadsföretag med minoritetsintressent. Jag anhåller nu att få återkomma till denna fråga.

1 detta sammanhang vill jag även ta upp frågan om en anpassning av bestämmelserna i bostadsförsörjningslagen till regeringsformens (RF) regler om normgivningskompetensen.

2 Gällande rätt

Bostadsförsörjningslagen innehåller föreskrifter om såväl befogenheter som åligganden för kommunerna i syfte att främja bostadsförsörjningen och bostadsbyggandet inom kommunen eller område, i vilket kommunen ingår och som kan anses uigöra en enhet i bostadsförsörjningshänseende.

Enligl 1 § bostadsförsörjningslagen får kommun i delta syfte ställa medel till förfogande för åtgärder som sänker den enskildes bostadskostnader. Kom­mun får dock inte bedriva sådan verksamhet inom annan kommun utan dennas samiycke.

Enligl 2 § första stycket bostadsförsörjningslagen är kommun skyldig att förmedla statliga lån och bidrag som utgår i syfte att främja bostadsför­sörjningen samt alt även i övrigt biträda vid handhavandet av den statliga låne- och bidragsverksamheten för bostadsförsörjningsändamål. Den när­mare omfattningen av detta biträde bestäms av regeringen.

Prop. 1975:15

6

Från ovan angiven skyldighet kan mindre kommun befrias i den ut­sträckning regeringen föreskri ver (2 §andrasiycket). len tillämpningskungö­relse (1947:101 Dtill bostadsförsörjningslagen fanns tidigare vissa föreskrifter om sådan befrielse. Genom kungörelse (1957:361) om upphävande av 1 § i nämnda tillämpningskungörelse upphörde dessa föreskrifter att gälla vid utgången av år 1957. Därefter har inte meddelats några föreskrifter om undantag från ifrågavarande skyldighet.

Kommunernas skyldigheler enligt 2 § första stycket bostadsförsörjnings-lagen anges närmare till sitt innehåll genom bestämmelser i bostadsfi-nansieringsförordningen(1974:946),bostadslånekungörelsen(1967:552)m. fl. författningar angående statliga lån och bidrag i syfte bl. a. att främja bo­stadsförsörjning och bostadsbyggande. Enligl bestämmelser i bostadsfinan­sieringsförordningen ulövas låne- och bidrags verksam heten förutom av stat­liga myndigheter även av ett kommunalt organ, del s. k. förmedlingsorganel (3 §). På förmedlingsorganet läggs en rad uppgifier i samband med denna verksamhet. Ansökan om bostadslån, räntebidrag och vinterbidrag ges in till förmedlingsorganel (48 §) som efter eventuell komplettering av hand­lingarna skall med eget yttrande och med uppgift i fråga om byggnadslov sända handlingarna till länsbostadsnämnden (49, 50 §S). Om läns­bostadsnämnden föreskriver det, skall förmedlingsorganet föranstalta om teknisk granskning av byggnadsföretaget (49 §). 1 de fall två lånebeslut meddelas skall även ansökan om slutligt beslut i låneärendet göras hos förmedlingsorganet, som skall sända ansökningen, intyg om besiktning, egel yttrande och övriga handlingar till länsbostadsnämnden (54 §). Då endasi ett lånebeslut meddelas kan under vissa förutsättningar förskott betalas ut. Sådant förskott betalas ul av bostadsstyrelsen lill förmedlingsorganet som bestämmer hur förskotlel skall föras låntagaren tillgodo (56 §). Framställning om utbetalning av beviljat bostadslån och vinterbidrag skall göras hos för­medlingsorganet, som skall sända framställningen och övriga handlingar samt intyg om besiktning till nämnden (58 §). Kontroll över byggnadsfö­retagets utförande och besiktning av företaget när det har färdigställts och i förekommande fall under lånetiden skall ske bl. a. genom förmedlings-organets försorg (60 §). Om avsevärd brist föreligger i förmedlingsorganets kontroll eller besiktning kan länsbostadsnämnden låta utföra kontroll och besiktning på kommunens bekostnad (61 §). Föreligger risk föratt säkerheten för bostadslånet försämras skall förmedlingsorganet anmäla det till länsbostadsnämnden. Anmälan lill nämnden skall också ske om förmed­lingsorganel får kännedom om att fastighet eller tomträtt har övergått till ny ägare eller tomträttshavare (62 §). Det åligger vidare förmedlingsorganet att utan kostnad för statsverket även i övrigt medverka vid åtgärder som behövs för att förebygga föriust för staten med anledning av lån (63 §). Motsvarande uppgifier som de jag nu har redogjort för har lagts på för-medlingsorganet också enligt bostadslånekungörelsen m. fl. författningar som rör statlig låne- och bidragsverksamhet för bostadsförsörjningsändamål.

Prop. 1975:15

7

Enligt kungörelsen (1974:252) om statligt stöd till energibesparande åt­gärder i bostadshus kan statligt slöd i form av bidrag och lån utgå för ålgärd som syftar till bäitre hushållning med energi eller användning av annat bränsle än olja vid uppvärmning av bostadshus (1 §). Även enligt denna kungörelse läggs uppgifter av den art som nyss nämnts på det kommunala förmedlingsorganel.

Enligt 3 § första stycket bostadsförsörjningslagen skall kommun fortlö­pande upprätta bostadsbyggnadsprogram i syfte atl främja att bostadsbyg­gandet inom kommunen förbereds och genomförs på elt ändamålsenligt säll.

Beträffande omfaltningen av den nu angivna skyldigheten gavs tidigare föreskrifter dels i 3 § bostadsförsörjningslagen och dels i tillämpningskungö­relse till lagen. Genom en lagändring 1967 överlämnades åt Kungl. Maj:l att i varje särskilt fall få bestämma om kommun skall upprätta bostadsbygg­nadsprogram (prop. 1967:101, L3U43, rskr 264). Enligt 3§ bostadsförsörj­ningslagen skall kommun alltså nu upprätta bostadsbyggnadsprogram i den omfattning regeringen bestämmer. Genom kungörelse (1973:533) om änd­ring i kungörelsen (1962:655) angående kommunala bosiadsbyggnadspro-gram ändrades bl. a. 2 §, varigenom samtliga kommuner kom att omfattas av skyldigheten att upprätta bostadsbyggnadsprogram fr. o. m. år 1974.

Enligl 3 § sista stycket bostadsförsörjningslagen kan närmare föreskrifter om bostadsbyggnadsprogram meddelas av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. Kommunernas skyldighet atl upprätta bostadsbygg­nadsprogram regleras närmare i kungörelsen (1962:655) angående kommu­nala bostadsbyggnadsprogram. Bostadsbyggnadsprogram skall upprättas var­je år för de fem närmast följande kalenderåren (2 §). 1 3 och 3 a §§ regleras närmare vad som skall anges och redovisas i programmen. 4 och 5 §§ in­nehåller bestämmelser om förfarandet medan i 6 § intagits en bestämmelse om att tillämpningsföreskrifter till kungörelsen meddelas av bostadsstyrel­sen.

Om det behövs för att främja bostadsförsörjningen kan regeringen enligt 4 § första stycket bostadsförsörjningslagen förordna, att kommun skall an­ordna avgiftsfri bostadsförmedling. Belräffande område som utgör en enhet i bostadsförsörjningshänseende kan regeringen förordna att två eller flera kommuner skall anordna gemensam bostadsförmedling och tillämpa en­hetliga grunder vid anvisning av bostäder. Denna möjlighet att mot kom­munernas vilja tvinga dem atl anordna bostadsförmedling har aldrig behövt utnyttjas av statsmakterna.

3 Vissa regler i regeringsformen angående normgivningsmakten

RF:s regler om normgivningsmakten fmns i 8 kap. Grundlagsreformen innebär att den samfällda lagstiftningen försvinner. De centrala delarna av normgivningen läggs hos riksdagen ensam. Huvuddelen av normgivningen

Prop. 1975:15

8

i övrigt tillkommer regeringen antingen direkt på grund av beslämmelser i RF eller på grund av delegationsbeslut fattade av riksdagen i lag.

1 RF anges ett antal ämnen där normgivningskompetensen i första hand skall ligga hos riksdagen och utövas genom lagstiftning. De viktigaste av de bestämmelser som beskriver detta primära lagområde finns i 8 kap. 2, 3 och 5 §§. Av betydelse i detta sammanhang är reglerna i 5 §. Där föreskrivs lagform för viss normgivning som gäller kommunernas ställning. Grunderna för ändringar i rikets indelning i kommuner samt grunderna för kommu­nernas organisation och verksamhetsformer och för den kommunala be­skattningen skall bestämmas i lag. I lag skall också meddelas föreskrifter om kommunernas befogenheter i övrigl och om deras åligganden.

Del primära lagområdet är större än del område som tidigare reglerades genom samfälld lagstiftning. För att i huvudsak kunna bibehålla nuvarande kompetensfördelning mellan riksdag och regering, vilket förutsattes vid den nya RF:s tillkomst, har det blivit nödvändigt atl delegera en del av vad som faller inom det primära lagområdet till regeringen. De viktigaste be­slämmelserna om delegation finns i 8 kap. 7 och 8 §§. Reglerna i 7 § avser delegation på den offentliga rättens område. Denna delegaiionsmöjlighet avser med andra ord bl. a. de normgivningsområden som beskrivs i 8 kap. 5 §. Inom dessa kan delegation äga rum beträffande följande ämnen: 1. Skydd för liv, personlig säkerhet och hälsa, 2. utlännings vistelse i riket, 3. in- och utförsel av varor, av pengar eller andra tillgångar, lillverkning, kommunikationer, kreditgivning och näringsverksamhet, 4. jakt, fiske saml natur- och miljövård, 5. trafik och ordningen på allmän plats, 6. undervisning och utbildning. De delar av det primära lagområdet som inte kan öppnas för regeringen genom delegation utgör det obligatoriska lagområdet.

Del normgivningsområde som ligger utanför det primära lagområdet kan betecknas som regeringens primärområde. Inom detla har regeringen näm­ligen en direkt på 8 kap. 13 § första stycket 2 grundad behörighet att beslula föreskrifter. Regeringen har vidare på grund av 8 kap. 13 § första stycket 1 behörighet atl utan särskilt bemyndigande meddela föreskrifter om verk­ställighet av lag. Detta gäller även om lagen ligger inom del obligatoriska lagområdet och verkställighetsföreskrifterna således rör ett ämne som i prin­cip inle får regleras annal än i lagform.

4 Föredraganden

4.1 Kommunalt ekonomiskt stiid till vissa allmännyttiga bostadsföretag

1 1975 års budgetproposition (prop. 1975:1, bil. 14, p. 8 5) har jag lämnat en redogörelse för den långivning som sker enligt kungörelsen (1972:760) om lån avseende kostnader för outhyrda lägenheter och för den praxis som med stöd av riksdagens bemyndigande (CU 1973:19, rskr 1973:208) har utbildats vid prövningen av ärenden angående eftergift av hyresförlustlån.

Prop. 1975:15

9

Denna praxis innebär att eftergift beviljas när låntagarens hyresföriustlån uppgår lill minst 2 % av taxeringsvärdet för byggnader exklusive centrum­anläggningar. Vid beräkning av eftergiftens sloriek minskas lånet med even­tuell vinstutdelning och ett belopp som motsvarar 0,5 % av det nämnda taxeringsvärdet. Vad som härefter återstår blir föremål för prövning av efter­gift. För vissa studentbostadsföretag tillämpas andra normer.

Beträffande kommunala och allmännyttiga företag efterger staten i nor­malfallet hälften av det på angivet sätt minskade lånebeloppet på villkor att kommunen inlöser resten av lånet. 1 vissa fall efterges större andel av lånet.

När det gäller kommunala och allmännyttiga företag, där kommunen delar huvudmannaskapet med någon annan intressent, angav jag i bud­getpropositionen som min mening att det finns behov av att uppnå samma ordning som för helkommunala förelag, dvs. en fördelning av ansvaret för sådana företags hyresförluster mellan staten och kommunen. Jag framhöll därvid att del ansvarslagande för kommunerna som den antydda ordningen skulle innebära förutsatte att kommunerna bereddes formella möjligheter atl lämna ekonomiskt stöd för att läcka kosinader för hyresföriuster också för allmännyttigt bostadsförelag med minoritetsintressent efter samma grun­der som till helkommunalt förelag. Kommunernas möjligheter i detta av­seende borde, anförde jag, knytas till de fall där slaten efterger del av hy­resföriustlån och en regel härom borde las in i lagen (1947:523) om kom­munala ålgärder till bostadsförsörjningens främjande (bostadsförsörjnings­lagen).

Vad jag sålunda anförde om behovet av lagstiftning i denna fråga grun­dades på det förhållandet att de minoritetsinlressenier som det här är fråga om - huvudsakligen Svenska riksbyggen och vissa industriföretag - har medverkat i bostadsföretagen inte i vinstsyfte utan för alt bistå kommunerna med de resurser som dessa intressenter förfogar över, bl. a. i form av er­farenhet rörande byggande och förvaltning av bostäder. Med hänsyn härtill och till minoritetsintressenternas skiftande ekonomiska möjligheter lorde det i många fall inle vara rimligt atl av sådan intressent utkräva ett eko­nomiskt ansvar för uppkomna hyresföriuster i proportion till intressentens andel i företagel. Det kan enligt min mening ofta vara skäligt atl kommunen på samma sätt som beträffande de helkommunala förelagen lar hela ansvarel för den del av hyresföriusilånet som inte efterges.

Det torde inle råda någon tvekan om atl kommun kan anslå medel för all läcka hyresförluster inom ett helkommunalt företag. Däremoi lorde det vara tveksamt om kommun i fråga om företag med minoritetsintressent kan åta sig ansvaret för större del av en föriust än den som kan anses belöpa på kommunen. Kommunen har visseriigen möjlighet atl före för-lusltäckning lösa ut minoritetsintressent och därigenom omvandla företaget till ett helkommunalt sådant. Delta synes dock innebära en onödig omgång, som dessutom släller ökade krav på ekonomiska insatser från kommunen.

Prop. 1975:15

10

För att garantera att kommunerna skall ha formella möjligheter att lämna bidrag till täckning av hyresföriuster i här avsedd omfattning förordar jag all frågan klarläggs genom en ändring i bostadsförsörjningslagen.

Vad jag här har sagt om täckning av hyresföriuster tar närmast sikte på föriuster på grund av oulhyrda lägenheter. Det sagda gäller emellertid även andra föriuster som uppkommer i allmännyttigt eller annat kommunalt bostadsföretags förvaltning.

1 enlighel med det anförda förordar jag all till bostadsförsörjningslagen fogas ett sladgande med det innehållet att kommun får ställa medel till förfogande för all täcka förvaltningsföriust hos kommunalt bostadsföretag med minoritetsintressent även lill den del föriusten belöper på denne.

Det nya stadgandet bör placeras som ett nytt andra stycke i 1 §.

Somjag nyss nämnde anförde jag i budgetpropositionen alt kommunernas möjligheler att täcka hyresföriuster i allmännyttiga företag med minori­tetsintressent borde knytas till de fall där staten efterger del av hyresför­lustlån. Med den nu förordade ulformningen av lagändringen, som alltså avser även andra förvaliningsföriuster än hyresförluster, saknas anledning till en sådan anknytning till eftergiftsfallen.

4.2 Anpassning till de nya reglerna om normgivningsmakten

Bostadsförsörjningslagen och med slöd av den meddelade föreskrifter in­nehåller bestämmelser om åligganden för kommunerna i olika hänseenden. Det är alltså här fråga om föreskrifter som enligt 8 kap. 5 § RF skall meddelas av riksdagen. 1 den mån föreskrifterna avser de ämnen som uppräknas i 8 kap. 7 S kan riksdagen överiämna till regeringen alt meddela sådana fö­reskrifter.

Som har framgått av vad jag tidigare anföri innehåller 2-4 SS bostadsför­sörjningslagen f n. bemyndiganden, som tillåter regeringen alt bestämma omfattningen av vissa kommunala skyldigheter. De aktuella bestämmel­serna i bostadsförsörjningslagen och föreskri fler som knyter an lill den hand­lar om statliga lån och bidrag till bostäder och vissa lokaler samt om kom­munala bostadsbyggnadsprogram och bostadsförmedlingar. Dessa föreskrif­ter kan endast delvis anses röra sådani ämne som nämns i 8 kap. 7 i; RF. De bemyndiganden som har lämnats avser samtliga de skyldigheter som kan åläggas kommunerna, dvs. även sådant som enligt RF inte faller inom det delegeringsbara områdei. Det är enligt min mening inte lämpligt att söka begränsa bemyndigandena på sätt RF kräver. 1 stället bör man ut­mönstra bemyndigandena ur lagen.

Utmönstras bemyndigandena uppstår frågan hur omfattningen av kom­munernas skyldigheler lagtekniskt skall preciseras. Två lösningar är därvid möjliga. Antingen kan man till lagen föra över vissa av de föreskrifter som regeringen har meddelat. Eller också kan lagen ändras och kompletteras så atl vad regeringen föreskriver kommer att innefatta endast sådana fö-

Prop. 1975:15

II

reskrifter om verkställighet av lag som regeringen kan ge utan stöd av be­myndigande. I detla hänseende har man enligt min mening anledning alt skilja på regleringen av vilka kommuner som skall omfattas av skyldig­heterna, å ena sidan, och vad skyldigheterna skall omfatta, å andra sidan.

1 2 S bostadsförsörjningslagen finns bemyndigande som tillåter regeringen alt besluta angående omfaltningen i båda nu angivna hänseenden. Para­grafens andra stycke innehåller elt bemyndigande för regeringen alt befria mindre kommun från de i första stycket angivna skyldigheterna. Som jag tidigare har anfört tog man 1957 bort de föreskrifter Kungl. Maj:t meddelat angående vilka kommuner som skulle omfattas av skyldigheterna och några föreskrifier har därefter inte meddelats i detta hänseende. 1 2 § angivna skyldigheter gäller alllså i dag för samlliga kommuner. Genom de under senare år genomförda kommunindelningsreformerna och de allt större möj­ligheter kommunerna därigenom har fåll atl hjälpa till med angiven statlig låne- och bidragsverksamhet kan enligt min mening inte heller för framtiden förväntas uppkomma något behov av undantag från dessa kommunala skyl­digheter. Jag anser det därför inte vara nödvändigt alt ersätta bemyndigandet för regeringen med några föreskrifier i lagen som medger undanlag från dessa åligganden.

I 2 § bostadsförsörjningslagen finns som jag nyss har nämnt även en bestämmelse som tillåter regeringen att närmare bestämma omfaltningen av det biträde kommunerna skall lämna. Som jag tidigare har redogjort för finns det närmare innehållel av kommunernas skyldigheter angivet i de kungörelser som behandlar statliga lån och bidrag inom bostadssektorn. Frågan blir då om de uppgifter som i dessa författningar läggs på kom­munerna täcks av de i lagen angivna skyldigheterna på ett sådani sätt att de kan anses vara endast verksiällighetsföreskrifter till lagen. Beträffande denna fråga vill jag erinra om vad chefen för juslitiedeparlemenlet anförde i propositionen angående grundlagsreformen (prop. 1973:90 s. 211). Han an­såg att det i viss utsträckning torde vara ofrånkomligt att tillåta, atl regeringen med stöd av sin behörighet atl beslula verkställighetsföreskrifter även i mate­riellt hänseende "fyller ut" en lag, även om lagen i och för sig skulle befinna sig inom det obligatoriska lagområdet. Han tillade emellertid att en för­utsättning härför måste vara att den lagbestämmelse som skall kompletteras är så detaljerad atl regleringen inte tillförs någol väsentligt nylt genom den av regeringen beslutade föreskriften.

Mot bakgrund av detla uttalande i grundlagsärendet anserjag att utöver ulmönsiringen av bemyndiganden vissa ytteriigare ändringar bör göras i 2 § bostadsförsörjningslagen. Att till lagen föra över vissa av kungörelsernas relativt delaljbelonade föreskrifter anser jag vara mindre lämpligt. Enligt min mening bör det vara tillräckligt atl komplettera lagtexten genom att i denna närmare precisera åliggandet atl biträda vid handhavandet av den statliga låne- och bidragsverksamheten.

Syftet med de lån och bidrag som bostadsförsörjningslagen avser har i

Prop. 1975:15

12

2 S angetts vara atl främja bostadsförsörjningen. Det statliga slödet enligt kungörelsen (1974:252) om statligt slöd till energibesparande åtgärder i bo­stadshus har emellertid i första hand ett annal ändamål. Även i denna kungörelse läggs vissa skyldigheter på kommunerna. Det i 2 § angivna syftet bör därför ändras så atl det täcker även dessa föreskrifter. Ändamålet bör enligl min mening anges på ett sådant sätt atl lagen i framliden kan utgöra underiag för verkställighetsföreskrifter beträffande all stailig låne- och bi­dragsverksamhet som avser bostäder, även om syftet med det statliga slödet skulle vara ett annat än atl främja bostadsförsörjningen.

Även i 3 S bostadsförsörjningslagen finns två bemyndiganden. De tillåter regeringen alt dels beslämma vilka kommuner som skall omfattas av skyl­digheten atl upprätta bostadsbyggnadsprogram dels besluta närmare före­skrifter om vad denna skyldighet skall omfaita. Som jag tidigare nämnt har med stöd av dessa bemyndiganden i kungörelsen (1962:655) angående kommunala bosiadsbyggnadsprogram dels föreskrivits att samtliga kom­muner skall upprätta sådana program, dels getts närmare föreskrifter om skyldighetens omfattning i övrigt.

Av samma skäl som jag nyss anförde belräffande 2 § bostadsförsörjnings­lagen anser jag det inle heller då det gäller skyldigheten enligl 3 § vara nödvändigt att ersätta bemyndigandet för regeringen med några föreskrifier i lagen som medger undantag från detta åliggande. Vad åliggandet skall omfatta anges i lagen med atl programmen skall upprättas fortlöpande i syfte atl främja att bostadsbyggandet inom kommunen förbereds och genom­förs på ett ändamålsenligt sätt. I motsats till vad jag anförde beträffande 2 § och därtill anknutna föreskrifter anser jag att lagen här ger tillräckligt underiag för de närmare föreskrifter som har meddelats i kungörelsen (1962:655). Enligt min mening bör alltså dessa föreskrifter kunna ses som verkställighetsföreskrifter och jag föreslår därför inte någon ändring i 3 § utöver ulmönsiringen av där givna bemyndiganden.

Skyldigheten enligt 4 § bostadsförsörjningslagen att anordna avgiflsfri bo­stadsförmedling eller gemensam sådan är i motsats till vad som gäller enligt 2 och 3 SS inte något som åligger alla kommuner. Frågan om bemyndigandet i 4 § bör ersättas med föreskrifter i lagen om vilka kommuner som skall omfattas av skyldigheten är därför inte lika enkel att besvara som beträffande de lidigare behandlade skyldigheterna.

Möjligheten att ålägga kommun att anordna avgiftsfri bostadsförmedling infördes ursprungligen i 10 § lagen (1942:429) om hyresreglering m. m. och avsåg då de kommuner där denna lag var tillämplig. 1 1942 års lagstift­ningsärende anförde föredragande departementschefen alt han inte dä ansåg det nödvändigt att införa obligatorisk kommunal bostadsförmedling i alla de samhällen, där lagen skulle gälla. Han föreslog därför att paragrafen skulle inskränkas till ett bemyndigande för Kungl. Maj:t att förordna om anord­nande av sådan förmedling i de samhällen, där behov därav förelåg (prop. 1942:301 s. 81). Nuvarande bestämmelser i 4 § bostadsförsörjningslagen kom

Prop. 1975:15

13

till 1967, då alltså möjligheten alt förordna om avgiftsfri bostadsförmedling fördes över från hyresregleringslagen. Även då avvisades tanken på en ob­ligatorisk bostadsförmedling (L3U 1967:43, s. 20). 1 detta sammanhang in­fördes som en förutsättning för att skyldigheterna skulle kunna inträda atl det behövdes för bostadsförsörjningens främjande.

Genom 1967 års lagändring infördes också bestämmelserna i 4 § om ge­mensam bostadsförmedling. Föredragande departementschefen anförde att utvecklingen hade visat att möjligheter till statligt ingripande behövdes för atl få till slånd den samverkan som bäst gagnade effektivitet och rättvisa. Det statliga ingripandet skulle dock kunna avse bara kommuner inom ett område som kunde anses utgöra en enhet i bosladsförsörjningshänseende. Vid bedömningen av denna fråga kunde enligt departementschefen ledning hämtas i de föreskrifier om bostadsbyggnadsprogram som bostadsstyrelsen utfärdade med stöd av bostadsförsörjningslagen och kungörelsen (1962:655) angående kommunala bostadsbyggnadsprogram (prop. 1967:101 s. 27).

Inte heller nu bör enligt min mening införas någon obligatorisk skyldighet för kommunerna alt anordna bostadsförmedling. Att i lagen närmare ange de förutsältningar som skall föreligga för att skyldigheten skall inträda är knappast heller möjligl, i vart fall inte så detaljerat atl regeringen kan genom verkställighetsföreskrifter ålägga viss eller vissa kommuner dessa skyldig­heter. Härtill kommeralt en sådan lösning enligt min mening inte är lämplig i dessa fall. 1 1967 års lagstiftningsärende anförde departementschefen att det borde föreligga starka skäl för ett ingripande från statsmakternas sida. 1 varje bostadsförsörjningsområde där samverkan behövdes måste prövas om ingripande påkallades för att bostadsförsörjningen skulle främjas i den utsträckning som var nödvändig (prop.  1967:101 s. 28).

Mot bakgrund av att bestämmelserna tillämpats endasi i fråga om ett fåtal kommuner och då endast på framställning av kommun kan enligt min mening ifrågasättas om man inte nu skulle kunna till kommunerna själva överiämna att bedöma i vilka fall det behövs bostadsförmedling. Med hänsyn till den betydelse från bostadsförsörjningssynpunkt som bostadsför­medlingarna har kommit atl få i många kommuner har jag dock funnit au en möjlighet lill slatligl ingripande bör finnas kvar.

Av de skäl som jag nyss nämnde bör denna möjlighet avse ingripande i ett vissl fall där slaten vill kunna ålägga viss eller vissa kommuner de i lagen angivna skyldigheterna. En föreskrift i 4 S bostadsförsörjningslagen om skyldighet för kommun alt anordna förmedling om det behövs för att främja bostadsförsörjningen bör därför kompletteras med möjlighet för re­geringen att i det enskilda fallet ålägga kommun denna skyldighet.

Vad jag här anfört om anpassning till de nya reglerna om normgivnings­makten bör föranleda följande ändringar i bostadsförsörjningslagen.

Bemyndigandena i 2 S försia och andra styckena att närmare bestämma omfaltningen av kommunens skyldigheter och befria mindre kommun från dessa bör las bort. I slället bör det angivna ändamålet med den statliga

Prop. 1975:15

14

låne- och bidragsverksamheten ändras så att den inte begränsas till bo­stadsförsörjningsändamål utan får gälla allt statligt slöd till bostäder och lokaler inom bostadsområde. Denna ändring för med sig atl till lagrubriken bör läggas "m. m." Vidare bör paragrafen innehålla en närmare precisering av de kommunala skyldigheterna.

Bemyndigandet i 3 § försia stycket bör utmönstras. Härigenom kommer redan av lagen all framgå all skyldigheten för kommunerna atl upprätta bostadsbyggnadsprogram är obligalorisk. Även bemyndigandet i paragrafens tredje stycke bör tas bort.

Bemyndigandet i 4 § första stycket bör tas bort. Första stycket kommer därigenom att innehålla endast en allmän regel om att kommun under vissa förutsättningar är skyldig att anordna bostadsförmedling. 1 ett nytt andra stycke bör i stället för del nuvarande bemyndigandet i första stycket tas in en föreskrift som ger regeringen möjlighet all ålägga kommunen att full­göra skyldighet enligt första stycket. Ändringarna för med sig vissa följd­ändringar i paragrafens tredje stycke.

5. Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen

att antaga inom bosladsdeparlemenlel upprättat förslag lill lag om ändring i lagen (1947:523) om kommunala åtgärder till bostadsförsörjningens främ­jande.

Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen atl antaga del förslag som före­draganden har lagt fram.