Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Majrts skrivelse nr 107 år 1972

Skr. 1972:107

Nr 107

Kmigl. Maj:ts skrivelse till riksdagen med redogörelse för verksamheten inom Em'Oparådets ministerkommitté under år 1971; given Stockholms slott den 7 juni 1972.

Kungl. Maj:t vill härmed, under åberopande av bUagda utdrag av statsrådsprotokollet över utrikesdepartementsärenden, till riksdagen över­lämna redogörelse för verksamheten inom Europarådets ministerkom­mitté under år 1971.

GUSTAF ADOLF

KRISTER[REDACTED_EFTERNAMN]

1    Riksdagen 1972.1 saml Nr 107

Skr. 1972:107

Utdrag av protokollet över utrikesdepartementsärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i statsrådet pä Stockholms slott den 7 juni 1972.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Ministern för utrikes ärendena anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om redogörelse till riksdagen för verksamheten inom Europarådets ministerkommitté under år 1971 och anför.

I resolution 319 (1966) om förbindelserna med de nationella parla­menten uppmanar Europarådets rådgivande församling regeringarna atl årligen lägga fram en rapport om verksamheten i Europarådets minister­kommitté inför sina parlament. Kungl. Maj:t har lämnat riksdagen så­dana redogördser för åren 19671970 (skr. 1968: 23, skr. 1969: 27, skr. 1970: 39, skr. 1971: 119). En redogörelse för verksamheten inom Europarådets ministerkommitté under år 1971 har utarbetats inom utri­kesdepartementet i samråd med övriga berörda departement och torde få fogas till statsrådsprotokollet i detta ärende som bilaga.

Jag vill i detta sammanhang göra några allmänna kommentarer om europarådsarbetet.

Omfattnmgen och inriktningen av det mellanstatiiga samarbete som äger mm inom Europarådets ram har utförligt berörts vid anmälan av föregående redogörelser. Under det gångna året har inga väsentliga änd­ringar skett i dessa avseenden. Verksamheten har snarast visat en ten­dens att tUltaga och bl. a. har en serie nya konventioner på de rättsliga och sociala områdena färdigställts. Den kraftiga expansionen av budge­ten, som under åren 19691971 ökade med nära 40 procent, har emel­lertid föranlett ministerkommitténs ställföreträdare atl ägna särskild upp­märksamhet åt frågan om en effektivisering och rationalisering av orga­nisationens arbetsformer. Därvid har konstaterats att det nya system för uppgörandet av arbetsprogrammet, som infördes under år 1970, i stort sett medfört avsedda resultat. Det ger således en god överblick över verksamhetens omfattnmg och ökar möjligheterna till prioritering och fortlöpande omprövning av frågan hur de personella och finansiella resursema bäst kan utnyttjas. Metodiken avses skola förbättras ytlerli-

Skr. 1972: 107

3

gare vid utarbetandet av programmet för de närmaste aren. Pä sikt hop­pas man komma fram till ett syslem för kvantifiering av de olika aktivi­teterna, som ger regeringarna dels klara besked om kostnaderna för ge­nomförda projekt, dels ell fullständigt underlag för bedömning av såväl kostnaderna sorn personalbehovet i fråga om föreslagna nya aktiviteter. Parallellt härmed studeras möjlighelerna att planera och programmera rådets budget, som för närvarande görs upp för elt år i sänder. Som elt led i rationaliseringsslrävandena har därjämte uppdragits åt en grupp regeringsexperler alt utföra en fuUständig översyn av sekretariatets or­ganisalion och arbetsformer. Gruppen väntas inom kort överlämna sin rapport till ministerkommittén.

Denna aktion i syfte att effektivisera och koncentrera verksamheten är att se som en förberedelse för den omprövning av Europarådets roll och uppgifter som aktualiseras av den föreslående utvidgningen av de europeiska gemenskaperna. Dessa frågor har ingående diskuterats i såväl rådgivande församlingen som ministerkommittén och var därjämte ämne för etl kollokvium med representanter för församlingen och minister­kommittén i anslutning tiU den senares möte i december 1971. Jag vill här gärna framhålla alt det i ministerkommittén råder enighet om att Europarådet är ett effektivt och flexibelt instrument för samarbete mel­lan regeringarna, och att det även i framtiden kommer att behövas vid sidan om övriga organisationer, som är verksamma på det europeiska planet. Däremol har kommittén ännu inte funnit liden mogen för en mera detaljerad genomgång av de sakuppgifter som bör reserveras för rådet.

Från svensk sida bar i debatten framhållits att medlemsstaternas rege­ringar givelvis måste noga överväga vilka internationella organ som är mest lämpade att handlägga särskUda samarbetsuppgifler inom en träng­re eller vidare geografisk ram. Därvid bör man hålla i minnet att Euro­parådet alltsedan sin tillkomst år 1949 intagit en förgrundsplats i de europeiska samarbetssträvandena efter kriget. Ingen torde kunna be­strida att rådet i allmänhet och dess församling i synnerhet ofla tjänat som inspirationskälla för dem som eftersträvat mera långtgående och förpliktande former av samarbete. Samtidigt har det byggt ut ett nät av överenskommelser och konventioner, som gett stadga åt de europeiska folkens strävan att komma närmare varandra.

Det är ofrånkomligt att varje diskussion om Europarådets framtida uppgifter måste bli tämligen spekulativ, eftersom vi ännu uite känner alla faktorer som kan komma att påverka organisationens roll. Det är således ännu inte helt klart vilka stater som kommer alt ingå som med­lemmar i en utvidgad gemensam marknad. Under alla förhållanden får man emellertid räkna med alt rådgivande församlingens hittills betydel­sefulla roll i debatten om en marknadsutvidgning kommer alt ändra ka­raktär. Så länge Europarådet omfattar en större krets av stater än en ut-

Skr. 1972:107

4

vidgad europeisk gemenskap kommer det dock att finnas behov av etl forum för diskussioner om relationerna mellan de demokratiska stater­na i Västeuropa. Såväl församlingen som ministerkommittén kommer härvidlag allt framgent alt ha en viktig uppgift att fylla.

En annan osäkerhetsfaktor gäller de framtida formerna för öst-väst­ligt samarbete. Om en konferens om säkerhet och samarbete i Europa kommer till stånd, måste man överväga vilka institutioner som skall befatta sig med olika frågor på konferensens dagordning. Detla kan få betydelse för Europarådels verksamhet exempelvis på det kulturella om­rådet. Vidare har rådet sedan länge sökt fylla en uppgift också när del gäller kontakter med öststaterna i samarbetsfrågor av övervägande tek­nisk karaktär. Man måsle emellertid räkna med att rådets ideologiska förankring kommer att sätta bestämda gränser för en eventuell med­verkan vid uppföljningen av de vid konferensen behandlade samarbets-frågorna. Det kan vidare inte uteslutas att verksamheter som för när­varande bedrivs i rådet kommer att överflyttas på andra organ i strä­van att nå lösningar av alleuropeiskt intresse. I debatten har emellanåt framförts förslag om en radikal utvidgning av rådets medlemskrets att omfatta alla stater som geografiskt räknas till Europa. Detta skulle emel­lertid förutsätta alt rådets grundläggande principer uppges. Så länge man håller fast vid demokrati och respekt för mänskliga rättigheter som viUkor för medlemskap, måste man acceptera en fortsatt begränsning av medlemskretsen. Det bör framhållas att en sådan begränsning inte inne­bär enbart nackdelar. Inte minst samarbetet på expertnivå inom Europa­rådet har gett många bevis för värdei av överläggningar, där deltagarna har särskilda förutsättningar att förstå varandra genom att de kommer från någorlunda likasinnade stater. Parlamentarikerna i församluigen har liknande erfarenheter. De kan visserligen också ha behov av kon­takter med parlament som inte bygger på demokratisk grund, men medvetandet om att vara folkrepresentanter som utsetts i fria val ger dem självfallet en specieU känsla av gemenskap.

Som jag tidigare nämnt har under diskussionerna i ministerkommit­tén tämligen entydigt framgått att medlemsstaternas regeringar anser att ett Europaråd grundat på den nuvarande stadgans principer också i fortsättningen har viktiga funktioner att fyUa. Däremot har kommiltén ännu mte tagit ställning tUl arbetsfördelningen meUan rådet och andra europeiska organisationer. Vissa accentförskjutningar, eventuellt också inskränkningar i rådets verksamhet, måste man sannolikt emotse. I de flesta fall bör det dock vara möjligt att nå enighet om att Europarådet är bäst ägnat att handlägga frågor av intresse för alla demokratiska stater i Europa. Det är i nuvarande skede ett uppenbart svenskt intresse att verka härför.

Trots den osäkerhet som kan sägas råda om Europarådets specifika roll och uppgifter i framtiden har dess verksamhet på senare år tenderat

Skr. 1972:107

5

att öka, särskilt på det praktiskl-tekniska planet. Ställförelrädarkommil-téns uppgifter har därigenom blivit alltmer omfattande, dess sessioner allt längre och tätare återkommande. I samband med att ordförande-poslen i ministerkommittén/ställförelrädarkommiltén i maj 1971 över­gick på Sverige, befanns det angelägel att tills vidare stationera del svenska ombudet hos Europarådet i Strasbourg. I enlighet med riksda­gens önskan är formerna för representationen vid Europarådet föremål för övervägande, och beslul om dess framtida utformning kommer alt fattas när tillräcklig erfarenhet vunnits av den nuvarande ordningen. Jag vill här framhålla att fjolårels beslut att stationera det svenska om­budet i Strasbourg där Schweiz och Österrike sedan länge har fasta representationer på många håll i medlemskretsen har uppfatlats som en markering av en ökad vilja från svensk sida alt slå vakt om Europa­rådets ställning i det europeiska samarbetet.

Jag hemställer alt Kungl. Maj:t delger riksdagen den inom utrikes­departementet upprättade redogörelsen för verksamheten inom Europa­rådets ministerkommitté under år 1971.

Med bifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Maj:t Konungen att tUl riksdagen skall avlåtas skrivelse av den ly­delse bilaga till detla protokoll utvisar.

Ur protokollet: Brhta Gyllensten

Skr. 1972:107

Bilaga

Redogörelse för verksamheten inom Europarådets ministerkommitté under år 1971

[. Ministerkominittémötett

Ministerkommittén har sammanträtt två gånger under år 1971 den 7 maj i Strasbourg och den 16 december i Paris.

1. Det 48:e ministermötet i Strasbourg

Den svenska delegationen leddes av statsrådet Carl Lidboin. 1 de­legationen ingick även Sveriges ständiga ombud hos Europarådet, ambassadör Arne Fältheim, utrikesrådet Wilhelm[REDACTED_EFTERNAMN], rätts­chefen i justitiedepartementet Ulf Nordenson samt biträdande ombudet hos Europarådet, departementssekreteraren Hans Olwaeus.

Dagordningen för mötet, som leddes av Norges utrikesminister Andreas Cappelen, innefattade etl traditionellt utbyte av synpunkter på det europeiska integrationsarbetets poUtiska aspekter och Europa­rådets förbindelser med utomstående stater. Vidare antogs en deklara­tion om högtidlighållande av Europadagen och diskuterades ett förslag att upprätta en europeisk fond för stöd åt internationellt ungdoms­arbete.

Vid mötets slut övergick ordförandeskapet i ministerkommittén på Sveriges utrikesminister.

a)      Deklaration om Europadagen

Europadagen instiftades år 1964 av ministerkommittén. I resolu­tion (64)16 uppmanades medlemsstaternas regeringar att verka för att dagen höglidlighölls på lämpligt sätt om möjligt den 5 maj, års­dagen av Europarådets tillkomst år 1949. Inför den väntade utvidg­ningen av de europeiska gemenskaperna föreslog under våren 1971 ordföranden i den europeiska kommunkonferensen att ministerkom­mittén skulle ge sitt stöd åt de strävanden att aktivera firandet av Europadagen som gjort sig märkbara på flera håll. Framställningen föranledde ministerkommittén att anta en deklaration, vari bl. a. ut­talas att Europadagen är avsedd att ge Europas folk och regeringar tUlfälle att betyga sin hängivenhet åt den europeiska enhetstanken. Ministerkommittén förklarar sig besluten att verka för att firandet av dagen skall väcka allt större gensvar och att samarbeta för att förverk­liga det enhetsverk som påbörjades för 22 år sedan.

b)      Europeisk ungdomsEond

Initiativet lill att inom Europarådels ram skapa en mellanstatlig fond för stöd åt intemalionellt ungdomsarbete togs 1968/1969 av den tyska förbundsregeringen. En särskild arbetsgmpp under Europarådets kulturstyrelse utarbetade ett förslag till stadga för en sådan fond. Om

Skr. 1972: 107

7

delta förslag, som även remitterades för yttrande till de europeiska internationella ungdomsorganisationerna, uppstod emellertid grund­läggande meningsskiljaktigheler inom kulturstyrelsen, som i slutet av år 1970 såg sig nödsakad alt hänskjuta frågan till ministerkommitténs avgörande. Ministrarnas ställföreträdare sökte under våren 1971 för­gäves överbrygga motsättningarna mellan de stater, som önskade ge fonden en nära anknytning till Europarådet och se den finansierad ge­nom obligatoriska bidrag från medlemsländerna, och dem som önskade upprätta en frislående fond, finansierad genom friviUiga bidrag. I detta läge begärde den norska delegationen att frågan skulle uppföras på dagordningen för det 48:e ministermötet. Efter en omfattande debatt, vari fjorton ministrar deltog med genomgående positiva inlägg, god­kände kommittén elt sammanfattande uttalande av ordföranden Cap­pelen, vari underströks alt frågan om upprättandet av en europeisk ungdomsfond var angelägen och borde ges hög prioritet. Ministrarnas ställföreträdare fick i uppdrag att skyndsamt behandla ärendet med sikte på alt förbereda det så att ministrarna kunde fatta ett princip­beslut om fondens upprättande vid följande möte i december. Stats­rådet[REDACTED_EFTERNAMN] betonade i ett inlägg bl. a. vikten av att det fortsatta förberedelsearbetet bedrevs med största skyndsamhet och uttalade den svenska regeringens helhjärtade stöd för projektets genomförande.

c) Den europeiska integrationsfrågans politiska aspekter

Ordförandena i de europeiska gemenskapernas ministerråd och EFTA:s råd öppnade diskussionen med redogörelser för verksam­heten inom respektive organisation.

Under den följande debatten framhöll statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] att det vilade ett tungt politiskt ansvar på de europeiska staterna. Deras fred­liga samverkan var av stor betydelse för ekonomisk och social utveck­ling och framåtskridande på del kulturella området långt utanför Europas gränser. Från svensk sida stödde man aktivt varje ansträng­ning alt minska spänningen mellan Öst och Väst. Man var medveten om att medlemmarna i de europeiska gemenskaperna hade samma mål och uppfattade sin samverkan som ett av medlen för att uppnå ett reellt närmande tUl länderna i Östeuropa. Herr[REDACTED_EFTERNAMN] lämnade däref­ter en redogörelse för de s. k. utredande samtalen, vilka kort dessför­innan ägt mm i Bryssel, och betonade Sveriges önskan att uppnå ett nä­ra, omfattande och varaktigt samarbete med gemenskaperna. Han fram­höll vikten av att en överenskommelse borde stå i överensstämmelse med GATT:s regler och att den inom EFTA uppnådda frihandeln inte begränsades. Varje överenskommelse måste ge utrymme för en vidareutveckling av det nordiska samarbetet. Under dessa fömtsätt­ningar var den svenska regeringen beredd att sluta ett avtal som ålade den förpliktelser på en rad specifika områden.

I detta sammanhang kan nämnas att statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], i egenskap av ställföreträdare för utrikesministern som övertagit ordförandeskapet i ministerkommittén, den 11 maj föredrog kommitténs verksamhets­berättelse inför Europarådets rådgivande församling. Herr[REDACTED_EFTERNAMN] be­gagnade tillfället för att lämna församlingen en ingående redogörelse för den svenska regeringens avsikter och önskemål vid de förestående förhandlingama med de europeiska gemenskaperna.

I  anslutning till  integrationsdebatten  diskuterade ministrarna  även

Skr. 1972:107

8

möjligheterna att uppnå en bättre samordning mellan de olika inter­nationella organisationer, som är verksamma på det europeiska planet. SärskUt betonades behovet av fortsatta ansträngningar för att undvika onödigt dubbelarbete.

d) Förbindelserna med utomstående stater Rekommendation 638

Generalsekreteraren Toncic-Sorinj redogjorde inledningsvis för ut­vecklingen av Europarådels förbindelser med vissa utomstående stater. Han erinrade om att Finland nyligen anslutit sig tUl den europeiska kulturkonventionen och därmed börjat medverka i kullurstyrelsens ar­bete. Från jugoslavisk och spansk sida kunde noteras ett växande in­tresse för medverkan på del tekniska planet. Även från de östeuro­peiska staternas sida hade kommit ett ökande antal framställningar om upplysningar rörande Europarådets verksamhet. Flera utomeuro­peiska stater hade också på olika sätt visat ett starkt intresse för när­mare kontakter med rådet. Delta var särskilt påtagligt i Canada, men även i Libanon och Tunisien förelåg önskemål om visst samarbele.

Under den följande diskussionen redogjorde flertalet ministrar för sina regeringars bilaterala förbindelser med de östeuropeiska länderna. Utförliga redovisningar lämnades bl. a. från fransk, brittisk och väst­tysk sida.

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] understtök att man inte fick ge upp inför de svårigheter och besvikelser som emellanåt uppstod i öst-västförbindel-serna. Öststaterna borde uppmuntras att ta en mera aktiv del i Euro­parådels verksamhet på de vetenskapliga, tekniska och kulturella om­rådena. Del var uppenbart att endast en fortlöpande dialog kunde skapa elt klimat av ömsesidig förståelse. Den svenska regeringen var positivt inställd till sammankallandet av en konferens om säkerhet och samarbele i Europa, under fömtsättning av att den förbereddes om­sorgsfullt och att alla berörda länder deltog i förberedelsearbetet från början.

Flera ministrar berörde rådgivande församligens rekommendation 638 om ösl-västförbindelserna. Ministerkommittén överlämnade åt ställföreträdarna att på gmndval av dagens diskussioner utarbeta ett svar till församlingen.

2   Det 49: e ministermötet i Paris

Ordförande vid mötet var utrikesminister Krister[REDACTED_EFTERNAMN]. I den svenska delegationen ingick kabinettssekreteraren Ole Jödahl, am­bassadör Sverker Aström, Sveriges ständiga ombud hos Europarådet, ambassadör Arne Fältheim, utrUcesrådet WUhelm[REDACTED_EFTERNAMN] och bi­trädande ombudet hos Europarådet, departementssekreteraren Hans Olwaeus.

På dagordningen stod frågor rörande europeiskt samarbete och integration, upprättande av en europeisk ungdomsfond samt förbin-delsema med utomstående stater. En del av dagen ägnades åt förbe­redelser inför det årliga kollokvium med representanter för rådgivande församlingen, som ägde mm den 17 december. Härvid diskuterades det europeiska samarbetets stmktur i ljuset av den förestående utvidgningen av de europeiska gemenskaperna och eventueUa återverkningar på Europarådets verksamhet av den planerade konferensen om säkerhet och samarbete i Europa. I ett längre anförande orienterade utrikes-

Skr. 1972: 107

9

minister[REDACTED_EFTERNAMN] därvid församlingens representanter om den svenska regeringens synpunkter på Europarådets roll i det framtida europeiska samarbetet.

a) Den europeiska integrationsfrågans politiska aspekter

Utrikesminister[REDACTED_EFTERNAMN] framhöll inledningsvis att detta traditio­nella ämne hade fått en förnyad aktualitet och betydelse i ljuset av Storbritanniens förestående inträde i de europeiska gemenskaperna och utsikterna för atl en europeisk säkerhelskonferens skulle komma till stånd.

Sedan representanter för ordförandena 1 gemenskapernas och EFTA:s råd redogjort för utvecklingen inom respektive organisation, uttryckte en rad talare förhoppningen att de förestående förhandlingarna med övriga kandidatländer snabbi skulle kunna avslutas. De schweiziska och österrikiska utrikesministrarna framhöll vikten av att de neutrala staterna erbjöds avtal som tillät dem att aktivt ddta i del europeiska ekonomiska integrationsarbelel. Utrikesminister[REDACTED_EFTERNAMN] underströk att även de länder som inte ansökt om medlemskap hade en betydelsefull roll att spela i ett integrerat Europa och måste ges möjlighet alt delta vid behandUngen av europeiska angelägenheter. Med sin vida medlems­krets borde Europarådets ministerkommitté i framliden kunna erbjuda elt viktigt forum för sammanträffanden mellan gemenskapsmedlemmar och de utanför gemenskaperna stående staterna.

I della sammanhang kan nämnas att utrikesminister[REDACTED_EFTERNAMN] den 6 oktober 1971 hade tiUfäUe att lämna den rådgivande församlingen en redovisning för den svenska europapolitiken i samband med att han i egenskap av ordförande i ministerkommittén lade fram dess verk­samhetsberättelse. Efter en analys av den senaste tidens utveckling på den europeiska scenen framhöll herr[REDACTED_EFTERNAMN] bl. a. alt den svenska re­geringen efter förmåga sökte överbrygga klyftan mellan Öst och Väst i Europa. Den stödde de pågående avspänningssträvandena och avsåg att aktivt deltaga i den föreslagna säkerhetskonferensen.

Efter en mångårig period av marknadsspUttring hade den ekonomiska integrationsprocessen i Västeuropa tagit ny fart. Rätt utformad borde en ny västeuropeisk stormarknad bidra lill en expansion av den intema­tionella handeln. Gemenskapernas mandat för förhandlingarna med de s. k. icke-kandidatländema (Finland, Island, Portugal, Schweiz, Sverige och Österrike) höll på att utformas. I detta skede var det viktigt att tUlse att de betydelsefulla fördelar som vunnits under tjugo år av strävanden att avskaffa handelshinder icke gick förlorade. Uttalanden från gemen­skapernas råd om att inga nya hinder skulle resas för handeln i Europa hade därför också av den svenska regeringen hälsats som ett uttryck för politiskt ansvar och insikt i de krav som den moderna uidustriella ut­vecklingen ställde. Herr[REDACTED_EFTERNAMN] erinrade om att också rådgivande församlingen vid flera tiUfällen uttalat att man måste finna lösningar som uteslöt att en gång avskaffade hinder för den inomeuropeiska han­deln åtempprättades. Dessa ståndpunktstaganden utgjorde ett viktigt slöd för alla dem som ägnade sina krafter åt att motverka en splittring av den europeiska marknaden.

Efter att ha erinrat om att de grundläggande principema för den svenska neutralitetspolitiken hade stöd av en enhäUig demokratisk opi­nion inom landet, framhöll herr[REDACTED_EFTERNAMN] alt de neutrala staternas utri-

It    Riksdagen 1972. I saml Nr 107

Skr. 1972:107

10

kespolitik utgjorde viktiga element i det politiska mönstret i Europa. Uppfattningen att dessa staters politik bidrog till lugn och stabilitet var allmän både i Väst- och Östeuropa. Ingen regering i Europa önskade atl de neutrala staterna skulle ändra sin politik. Deras avsikt var atl full­följa denna politik och de hade anledning alt räkna med slöd från Euro­pas övriga stater för genomförande av denna uppgift.

De neutrala staterna hade anslutit sig till den viktiga målsättningen att skapa en handel fri från konstlade hinder och hade konkret arbetat med det målet i sikte. Det var därför med beklagande man måste konstatera att det i gemenskapernas medlemsländer fanns intressen som med nationellt protektionistiska argument verkade i motsatt riktning och som om de finge framgång skulle äventyra målsättningen om fri handel i Västeuropa.

De neutrala ländema hade med frihandel som bas olika önskemål för samarbetet i övrigt med gemenskaperna. Den svenska regeringen hade för sin del förklarat sig beredd att ta på sig bestämda förpliktelser i syfte alt åstadkomma likartade konkurrensvillkor och alt undvika stör­ningar i handeln. Både i elt europeiskt och i ett internationellt perspek­tiv borde det vara självklart att demokratiska och neutrala staters önskan om samarbete i Västeuropa tillgodosågs på ett sådant säll att de posi­tivt kunde bidra lUl den ekonomiska utvecklingen i ell fredens Europa. Del var därför angeläget att dessa länders klart manifesterade vilja lill samarbele möttes av ett posilivi gensvar från gemenskapernas sida så all man nådde lösningar som låg i alla parters intresse.

Herr[REDACTED_EFTERNAMN] berörde även de aktuella amerikanska handelsbalans­svårigheterna och den internationella valutakrisen. Han framhöll bl. a. att frestelserna att tillgripa protektionistiska lösningar alltid var stora, när den europeiska konjunkturen visade tecken på försvagning. Så­dana åtgärder medförde allvarliga risker för en bromsverkan på den ekonomiska expansionen med svåra återverkningar på sysselsättningen och den sociala utvecklingen även utanför Europa och särskUt för de underutvecklade länderna. Men situationen innehöll också möjligheler tiU en motsatt utveckling och gav ett unikt tiUfälle att samlas kring det gemensanuna intresset att lösa både de valutapoliliska och handelspoli­tiska problemen. Det var nödvändigt att komma tillrätta med den struk-tureUa obalansen inom ramen för en expanderande världsekonomi och en ökad internationell handel. I detta sammanhang åvilade ett särskilt ansvar de europeiska regeringarna.

Avslutningsvis tog herr[REDACTED_EFTERNAMN] upp frågan om Europarådets fram­tida uppgifler och framhöll alt det inom sin givna demokratiska länder-ram även i fortsättningen borde få spela sin viktiga roll som centmm för praktiskt samarbete inom sina speciella kompetensområden. På det re­gionala samarbetsplanet hade rådet viktiga uppgifter att fylla. På mänga områden hade rådet varit en pionjärorganisalion, vUket inte minst be­rodde på att det gav parlamentariker tiUfälle att mötas och även dis­kutera med företrädare för de olika medlemsstaternas regeringar. De fem nordiska länderna hade mycket positiva erfarenheter av detta slags ordning inom ramen för Nordiska rådet.

b) Fackministerkonferenser med anknytning till Europarådet

Ministrarna antog resolution (71)44 om fackministerkonferenser. Under senare år har Europarådet kommit att få befattning med ett ökande  antal västeuropeiska fackministerkonferenser.  Undervisnings-

Skr. 1972:107

11

och justitieministrarna har sedan åtskUliga år tillbaka hållit konferenser, som förberetts i samarbete med Europarådels sekretariat, och de re­kommendationer som antagits vid dessa konferenser har utgjort en vik­tig drivfjäder i rådets verksamhet. Sedermera har tiUkommit särskUda konferenser med ministrar som ansvarar för regionalpolitik, miljövård och famUjepolitik. En arbetsministerkonferens förberedes. Dessa kon­ferenser har antingen från början eller efler etl antal sammankomster begärt och erhållit sekretariatstjänster från Europarådet.

I ställföreträdarkommittén har sedan lång tid tUlbaka uppmärksam­heten varit riktad på behovet av att skapa enhetliga regler för förbere­delse, genomförande och uppföljning av sådana konferenser. Samtidigt som det varit ett intresse att undvika atl beslående fackministerkonfe­renser utvecklar sig till fristående intemationella organisationer har man velat erbjuda en något så när fast institutionell ram för framtida konferenser av detta slag.

De av ställföreträdarkommittén föreslagna och i ministerkommitténs resolution nedlagda riktUnjerna föreskriver bl. a. att förberedelserna för fackministerkonferenserna i allmänhet skall anförtros den permanenta europarådskommitté som är behörig på ifrågavarande område. Europa­rådets sekretariat ställs till konferensens förfogande ulan kostnad för värdlandet. Resolutioner och rekommendationer bör normalt riktas till Europarådets muiisterkommitté, som har alt remittera dem till sina underlydande organ eUer andra internationeUa organisationer. Om värd­landet för en sådan konferens önskar rikta en inbjudan till stat som inle regelbundet deltar i det mellanstatiiga arbetet inom Europarådet på ifrågavarande område, skall konsultationer äga rum i ministerkommit­tén i syfte alt uppnå enighet om inbjudans tillrådlighet och om villkoren för deltagande. Riktlinjerna är i främsta rummet avsedda att tilläm­pas på eventuella nya fackministerkonferenser med anknytning till Eu­roparådet. 1 den mån de nya principerna avviker från etablerad praxis blir de tUlämpliga endast efter uttryckligt medgivande av ifrågavarande konferens.

c) Europeisk ungdomsfond

Vid föregående möte med ministerkommittén hade ställföreträdarna fått i uppdrag att förbereda ett principbeslut om upprättande av en europeisk ungdomsfond. Med hänsyn till den allmänt positiva inställning som flertalet regeringsrepresentanter då redovisat beslöt ställföreträdarna emellertid söka utarbeta ett färdigt förslag till stadga, som skulle kunna föreläggas ministrama redan vid decembermötet. Ett av sekretariatet i samarbete med den norska delegationen utarbetat utkast rönte i stort sett positivt mottagande. Gmndtankarna i förslaget gick ut på att ung­domsfonden skuUe få en nära anknyning tUl Europarådet och finansie­ras med obligatoriska bidrag från medlemsstaterna. Fonden skulle vi­dare ges största möjliga självständighet på det operativa planet och ungdomsorganisationerna tillförsäkras en stark representation i de be­slutande organen och reell möjlighet att påverka beslutsprocessen. In­vändningar mot denna uppläggning restes emellertid från främst fransk och turkisk sida, vilket gjorde det omöjligt för ställföreträdarna att lägga fram ett enhäUigt accepterat förslag tiU decembermötet. Som en kompromiss valde man därför att föreslå ministerkommittén att anta ett principbeslut om att "upprätta en europeisk ungdomsfond grundad

Skr. 1972: 107

12

på Europarådets ideal, ställd under dess auspicier och i princip öppen för deltagande även av europeiska icke-medlemsstater. Fondens ända­mål skall vara att främja europeiskt ungdomssamarbete genom finan­siellt stöd".

Liksom vid föregående ministermöle förklarade sig denna gång fjor­ton talare uttryckligen vara positivt inställda till upprättandet av eu fond. Ministerkommittén antog enhälligt det av stäUföreträdarna före­slagna principbeslutet. I sin sammanfattning av debatten framhöll ord­föranden, utrikesminister[REDACTED_EFTERNAMN], att det rådde allmän enighet om alt man borde finna en formel som gjorde del möjligt för alla Europa­rådels medlemsländer att della i fonden och som lämnade dörren öppen för dellagande av andra länder på ett senare stadium. Han fann alt majoriteten föredragit att fonden upprättades som en europarådsaklivi-tet. Man hade varit överens om atl ungdomsorganisationerna borde ha inflytande i fondens administrativa organ. Även om det fortfarande rådde oenighet på några punkter, särskilt i fråga om finansieringsmeto­derna och de administrativa organen, hade ståndpunkterna uppenbarli­gen närmat sig varandra. Han föreslog därför alt ministerkommittén skulle uttala sin fasta föresats att fatta ett slutligt beslut i frågan vid sitt 50:e möte i maj 1972. Detta blev också ministerkommitténs beslut.'

d) Förbindelserna lucd utomstående stater

I sin inledande exposé framhöll generalsekreteraren Toncic-Sorinj bl. a. att vissa tecken tydde på att intresset för Europarådets verksamhel ökat på sista tiden i flertalet östeuropeiska länder. Dessas deltagande i det praktiska samarbetet måste dock med nödvändighet förbli ytterst be­gränsat under nuvarande förhållanden, och betydande attitydföränd­ringar krävdes på båda sidor för att en närmare samverkan skulle kom­ma till stånd. Ministerkommittén erinrade i ett uttalande om de möjlig­heter tiU praktiskt samarbete som Europarådet faktiskt erbjöd alla euro­peiska länder och uttalade sin önskan att dessa möjligheter skulle ut­nyttjas i större utsträckning i framliden.

I ett längre iiUägg redogjorde den västtyske statssekreteraren Mörsch för Förbundsrepublikens förbindelser med öslstatema. Han uppehöll sig särskilt vid de just avslutade fyrmaktsförhandlingama om Berlin, förut­sättningarna för en normalisering av förbindelserna med Tyska demo­kratiska republiken samt förberedelserna för en konferens om säkerhet och samarbete i Europa. Motsvarande redogörelser lämnades bl. a. från fransk och brittisk sida.

Den isländske utrikesministern Ågustsson begagande detta tUlfälle för att informera ministerkommittén om den isländska regeringens beslut att senast den 1 september 1972 utsträcka fiskegränsen tUl 50 sjömil. Några delegationer varnade för de aUvarliga konsekvenser vartUl ett ensidigt beslut kunde leda. De framhöll att en lösning på de aktuella problemen endast kimde nås genom midtUaterala förhandlingar och med hänsyns­tagande tUl alla berörda parters intressen.

' Vid ministerkonunilténs 50 :e möte den 15 maj 1972 antogs resolution (72)17, varigenom beslöts upprätta en europeisk ungdomsfond och fastställdes stadga för fonden, som avses böqa sin verksamhet i början av år 1973.

Skr. 1972:107

13

//. Beslut m.m. av ministerkommitténs ställföreträdare och arbetet inom vissa av ministerkommitténs expertkommittér

Enligt ministerkommitténs procedurregler utser varje minister en ställ­företrädare. Ställföreträdarna sammanträder och beslutar i minislerkom-mhténs namn då denna ej är samlad. Beslul, som fattas av ställföre­trädarna, har samma gUtighet och innebörd som ministerkommitténs egna beslut. Som ställföreträdare fungerar medlemsstaternas ständiga ombud hos Europarådet. Dessa har under året haft elva möten av varie­rande längd. I genomsnitt har varje möte pågått drygt en vecka.

Ordförande i ställföreträdarkommittén är del ständiga ombud, vars lands utrikesminister innehar ordförandeposten i ministerkommittén. I samband med alt ordförandeskapet i ministerkommittén skulle övergå på Sverige vid det 48:e mötets slut befanns det nödvändigt alt ändra ordningen för representationen vid Europarådet. Dittills hade Sveriges ambassadör hos de europeiska gemenskaperna i Bryssel även varit om­bud hos Europarådet. Under pågående förhandlingar med gemenska­perna kunde emellertid EC-ambassadören svårligen belastas även med det tids- och arbetskrävande uppdraget som ordförande i ställföreträdar­kommittén. Från den 1 aprU 1971 förordnades därför en tiU utrikesde­partementets förhandlingsgmpp knuten tjänsteman som ombud hos Europarådet med staiionering i Strasbourg. Detta arrangemang som av­ses förlängas till dess tillräcklig erfarenhet vunnits för en bedömning av representationens mest ändamålsenliga utformning är elt led i de över­väganden rörande formerna för den svenska representationen vid Euro­parådet som begärts av riksdagen (UU 1970: 12, rskr 1970: 306).

Då ministerkommittén normall endasl möts två dagar om årel och därvid huvudsakUgen ägnar sig åt allmänpolitiska diskussioner, har na­turligen dess beslutande funktioner i stor utsträckning kommit all över­gå på ombuden i ställföreträdarkommittén. Denna fungerar genom sina månatliga sammanträden som ett slags stående konferens för regerings-samarbetet i rådet. Ställföreträdarnas främsta uppgift är atl

förbereda frågor, som skall behandlas vid ministerkommitténs möten,

diskutera och besvara den rådgivande församlingens rekommenda­tioner tUl ministerkommittén ävensom ta slällning till andra opinions­yttringar från församlingens sida,

planera och styra det mellanstatiiga tekniska samarbetet, som bedrivs inom drygt 45 expertkommittéer och över hundratalet underkommitléer, och la ställning till resultatet av dessa kommittéers arbete,

förbereda vissa europeiska fackministerkonferenser med anknytning tUl rådet och följa upp dessa konferensers rekommendationer på del praktiska politiska planet, saml

beslula i admuiistrativa och budgetära frågor, främsl berörande sekre­tariatels verksamhet (ungefär 600 anställda) och genomförandet av det mellanstatiiga arbetsprogrammet som för närvarande omfatiar omkring 250 olika aktivheter.

En fullständig redovisning av arbetet i släUföreträdarkommillén, vars mötesdagordning normalt innehåUer 30 å 40 ärenden, skulle här föra för långt. I det följande begränsas framställningen lill en redogörelse för ställföreträdarnas behandhng av vissa viktiga frågor med särskUd ton­vikt lagd på rekommendationer till regeringarna i form av resolutioner och svar som lämnats på den rådgivande församlingens rekommenda-

Skr. 1972:107

14

tioner. Därjämte redogöres kortfattat för arbetet i några av de större expertkommittéer, som förbereder ministerkommitténs beslut i fack-frågor, samt för två under årel hållna fackminislerkonferenser med an­knytning tiU Europarådet.

1. Allmänpolitiska frågor

a) Svar pä rekommendationer från rådgivande församlingen

Sedan lång tid tUlbaka äger en dialog rum mellan den rådgivande för­samlingen och ministerkommittén rörande öst-västförbindelserna. För­samlingens rekommendationer i frågan, som antas genom majoritetsbe­slut, är dock i allmänhet betydligt mera långtgående än ministerkom­mitténs svar, om vars utformning enhällighet måste råda.

Under året har släUförelrädarna haft alt ta ställning lUl två försam-lingsrekommendalioner om ösl-västförbindelserna. I sitt svar på rekom­mendation 614, som antogs av församlingen i september 1970, erinrar kommittén om att ministrarna diskuterade rekommendationen vid sitt 47:e möte i december 1970 och att den blev föremål för meningsut­byte med församlingens representanter vid ett därpå följande kollo­kvium. Frågan om förbindelserna mellan Europarådet och utomstående stater kommer att stå kvar på kommitténs agenda. Den förklarar sig fortlöpande vilja begagna varje tUlfälle att diskutera den med försam­lingen. Församlingens förslag om att upprätta elt permanent organ för öst-västförbindelserna säges förtjäna noggrant övervägande, särskilt i ljuset av det rådande allmänpolitiska klimatet i Europa, konkreta tecken på en verklig önskan om samarbele och nödvändigheten att fullt utnyttja befintliga organisationer. Kommittén riktar uppmärk­samheten på de möjligheter till praktiskt samarbete som Europarådet erbjuder och hoppas alt dessa kommer att utnyttjas bättre i framtiden.

Vid det 48:e ministermötet diskuterades församlingens rekommenda­tion 638 om de allmänna och kulturella aspektema på öst-västförbindel­serna, vilken antogs i januari 1971. Ministerkommitténs slutliga svar kunde formuleras först i september sedan fyrmaktsavtalet om Berlin un­dertecknats. Detta avtal betecknas i svaret som ett uttryck för önskan att förbättra förbindelsema mellan de olika delarna av Europa. Kom­mittén avser att följa den fortsatta utvecklingen med största intresse. 1 övrigt framhålles att diskussionen i ministerkommittén givit belägg för att denna utgör ett lämpligt fomm för utbyte av åsikter mellan med-lemsstatema rörande åtgärder för att uppmuntra till fruktbärande dialog och samarbele med Östeuropa. Beträffande utbytet på de tekniska och kulturella områdena förklaras all kommittén är övertygad om att ökat samarbete för att lösa konkreta frågor av gemensamt intresse bidrar tUl avspänning i Europa. Den håller därför fast vid den politik som följts sedan år 1965 och som innebär att Europarådels mellanstalliga verksamhet på det tekniska planet är i princip öppen för deltagande av alla europeiska stater som så önskar. Ministerkommittén delar försam­lingens uppfattning om önskvärdheten av intensifierade kulturella kon­takter och främjande av fritt utbyte av människor, idéer och informa­tioner i hela Europa.

Vid sin oktobersession antog rådgivande församlingen rekommenda­tion 648 om bistånd till flyktingarna från Östpakistan (nuv. Bangladesh). Denna föranledde ministerkommittén att den 15 oktober anta en reso­lution, vari uttalades att kommUtén delade församlingens oro över del

Skr. 1972:107

15

synnerligen tragiska läge som lett tUl atl över nio mUjoner människor övergivit sina hem i Östpakistan. Samtidigt som man erinrade om de bidrag som redan lämnats av medlemsländerna, vädjade kommittén till regeringarna att stödja FN:s Höge Flyklingkommissaries arbete på att samordna hjälpverksamheten och atl fortsätta, om möjligl öka sitt bi­slånd till offren för händelserna i Östpakistan.

b) Det andra Greklandsmålet

Den 9 november 1970 överlämnade kommissionen för de mänskliga rättigheterna till ministerkommittén en rapport i det s. k. andra Grek-landsmålet. Detta hade sin upprinnelse i en anmälan, som de danska, norska och svenska regeringarna inlämnade till kommissionen den 10 april 1970, med anledning av en rättegång som pågick i Athén vid vilken dödsdomar hade yrkats av åklagaren. De skandinaviska länderna hävdade i sin anmälan att rättegångsförfarandet och behandlingen av de åtalade stred mot vissa bestämmelser i konventionen om de mänskliga rättigheterna, vUken visserligen sagts upp av Grekland i samband med utträdet ur Europarådet den 12 december 1969 men vid lidpunkten för anmälan alltjämt var bindande för landet. På begäran av de anmälande regeringarna hänvände sig kommissionens ordförande till den grekiska regeringen och begärde all inga dödsdomar skulle verkställas i awaktan på att målet hann behandlas av kommissionen. Del visade sig senare alt ingen av de åtalade ådömdes dödsstraff; det omedelbara syftet med aktionen uppnåddes således.

Kommissionen, som i juli 1970 förklarat sig behörig att la upp an­mälningarna tUl prövning, framhöll i sin rapport att den inle haft möj­lighet att adekvat fullgöra sina uppgifler enligt konventionen. Eftersom den grekiska regeringen vägrade atl samarbeta med kommissionen kunde denna, på grund av de speciella omständigheter som rått i fallet, inte tiUämpa den i konventionen föreskrivna proceduren och därmed ej heller utarbeta en rapport i enlighet med konventionens artikel 30 eller 31 (förlikning resp. konstaterande av eventuellt brott mol konventionens bestämmelser). Ställföreträdarkommittén som behandlade frågan i bör­jan av år 1971 såg sig under omständigheterna föranlåten att endast ta kännedom om kommissionens rapport.

Det är att märka att komnussionens ordförande hade gjort sin hän­vändelse tUl den grekiska regeringen närmast i personlig egenskap och utan stöd av uttryckliga bestämmelser i konventionen. Hans aktion upp­märksammades av rådgivande församlingen som vid sin session i januari 1971 antog rekommendation 623, vari man riktade uppmärksamheten på att konventionen inte innehåller några regler som ger kommissionen, domstolen eller ministerkommittén befogenhet att föreskriva interimis­tiska åtgärder i brådskande ärenden. Församlingen föreslog därför atl ministerkommittén skulle låta utarbeta elt tUläggsprotokoll, varigenom konventionen kompletterades i delta avseende. Frågan diskuterades av ställföreträdarkommittén i maj och i sitt svar till församlingen med­delade den alt expertkommUlén för de mänskliga rättigheterna fått i uppdrag att studera om det var önskvärt att utarbeta ett tilläggsproto­koll som gav konventionens organ, särskUt kommissionen för de mänsk­liga rättigheterna, den av församlingen föreslagna befogenheten. Det tUläggs att expertkommUlén skall utarbeta etl förslag lUl sådant proto­koU, om resultatet av dess utredning blir positivt.

Skr. 1972:107

16

2. Rättsfrågor

a) Konventioner m. m.

(i) Sverige ratificerade den 24 juni 1971 med vissa förbehåll den europeiska bosättningskonventionen (jfr prop. 1971:26). Konventionen innehåller bestämmelser om fysiska personers etablering och reglerar den rättsliga ställning som en konvenlionsstat inom sitt område är skyl­dig att tillerkänna medborgare i annan konvenlionsstat. Den grundläg­gande principen är att medborgare i konventionsstal skall i annan sådan stat vara i rättsligt hänseende jämstäUd med landels egna medborgare, men konventionen innehåller åtskilliga inskränkningar i denna princip. I fråga om de viktiga bestämmelserna om rätten att förvärva, inneha och nyttja egendom samt alt utöva förvärvsverksamhet är en stat be­rättigad att behålla de restriktioner som gäller vid liden för konventio­nens ikraftttädande för den staten.

(ii) Den 20 oktober 1971 ratificerade Sverige den europeiska konven­tionen om skydd av djur under internationell transport (jfr skr. 1971: 119).

(iii) Sverige ratificerade den 20 december 1971 den europeiska över­enskommelsen om personer som medverkar i förfaranden vid europeiska kommissionen och domstolen för de mänskliga rättigheterna. En redo­görelse för överenskommelsens innehåll har lämnats i skr. 1970: 39 s. 13.

(iv) Den 12 maj 1971 avgav svenska regeringen en förklaring enligl artikel 46 i konventionen om de mänskliga rättigheterna och gmndläg­gande friheterna, varigenom domstolens behörighet erkändes för en ny period om fem år.

v) Inga nya konventioner har öppnats för undertecknande under år 1971. Ställföreträdarkommittén har emellertid slutligt godkänt texterna till konventioner om statsimmunitet och om övertagande av lagföring i brottmål.

b) Resolutioner som antagits av ministerkommittén m. m.

(i) Stipendier för studier av och forskning rörande europeisk rätt

I resolution (71)2, som antogs den 19 februari 1971, fastställde minis­terkommittén vissa bestämmelser angående Europarådets stipendier för studier av och forskning rörande europeisk rätt. Europarådet skall enligt dessa bestämmelser årligen dela ut stipendier till jurister, som är med­borgare i någon av medlemsstaterna, för komparativa rättsliga studier eller studier av rättsregler som berör europeisk organisation eller euro­peiska konventioner och andra överenskommelser.

(ii) ÅterkaUelse av körkort

I resolution (71)28, som antogs den 15 oktober 1971, rekommenderas medlemsstatemas regeringar att utforma regler om körkorlsåterkallelse på grund av vägttafikbrott så att återkaUelse kan ske för viss tid, att an­stånd med återkaUelse kan meddelas och förenas med vissa villkor samt att återkaUelse kan avse rält att föra viss typ av fordon.

I fråga om återkaUelse på gmnd av grova trafikbrott rekommenderas särskUt att återkaUelse sker, när föraren har gjort sig skyldig till grov vårdslöshet och därigenom vållat annans död eller kroppsskada eller till

Skr. 1972:107

17

allvarlig smilning från Irafikolycksplats eller har uppträtt trafikfarligt under påverkan av alkohol eller annal bemsningsmedel. Vid övriga mindre allvarliga trafikförseelser bör återkaUelse ske dels om verklig trafikfara har uppstått i det särskilda fallet, dels vid upprepade förseel­ser, även om varje förseelse för sig inle skulle vara grund för ålerkal-lelse.

Vidare uppmanas medlemsstaternas regeringar att överväga införande av etl s. k. poinlsystem för identifiering av förare som gör sig skyldiga till upprepade trafikbrott. Regeringarna rekommenderas också att före­trädesvis låta körkortsåterkallelse på grund av trafikbrott beslutas av den domslol som prövar frågan om ansvar för trafikbrottet. I fall då körkorlsfrågan prövas av annan myndighet än domslol bör prövningen ske uiom så kort tid som möjligl efler det alt dom har meddelats i tra-fikmålel. I fråga om förfarandet vid prövning av körkortsåterkallelse re­kommenderas bl. a. att föraren bör ha rätl till försvarare.

Regeringarna anmodas även atl sörja för att registreringen av väglra-fikbrott centraliseras och alt beslul om körkorlsåterkallelse verkställs på ett effektivt säll. Europarådets generalsekreterare bör vart fjärde år in­formeras om de ålgärder som har vidtagits i anledning av resolutionen.

(iii) TUlämpningen av konventionen om inbördes rättshjälp i brottmål

I resolution (71)43, som antogs den 14 december 1971, uppmanas re­geringarna i de medlemsstater vilka ännu inte har ratificerat den euro­peiska konventionen om inbördes rättshjälp i brottmål (jfr prop. 1961: 48) att göra detla så snart som möjligt.

I övrigi rekommenderas regeringarna att vid lillämpning av konven­tionen iakttaga vissa regler. Sålunda bör i kallelse till vittne eller sak­kunnig alltid anges att kostnad för inställelsen kommer alt ersättas. Vi­dare bör den som är berövad friheten i en konvenlionsstat och överförs lill annan konvenlionsstat för vittnesförhör vid avtjänande av frihets­straff få tillgodoräkna sig den tid som har gått åt för hans hörande i den andra staten. Medlemsstaterna uppmanas vidare att i större ut­sträckning låta berörda myndigheter i konventionsstaterna kommuni­cera direki med varandra för atl på så säll uppnå ett snabbare och effektivare förfarande i ratlshjälpsärenden. Den stat som avslår begäran om rättshjälp bör utförligt motivera sitt avslag.

(iv) 1964 års Haag-konventioner angående internationella köp

1 rekommendation 622, som antogs av den rådgivande församlingen den 21 januari 1971, uppmanas ministerkommittén att uppmuntra med­lemsstaterna att ratificera eller ansluta sig tUl 1964 års Haagkonventio­ner angående intemationella köp saml att försöka få till stånd ett ge­mensaml ställningstagande beträffande de reservationsmöjligheter som ges enligl konventionerna och sättet för konventionernas tillämpning vid handelsförbindelser mellan stater.

Vid diskussionen av denna fråga i ministerkommittén visade det sig atl medlemsländemas regeringar är av olika uppfattning beträffande värdei av dessa konventioner. Mot bakgrund härav framhåller minister­kommittén följande i sitt svar lill församlingen. Den omständigheten att europeiska stater deltar i det arbele på en revision av dessa konventio­ner, som pågår inom Förenta Nationernas kommission för handels­rätt, bör inle påverka frågan om ratifikation av konventionerna. Med hänsyn till de olika uppfattningar som framförts i kommittén i reserva-

Skr. 1972:107

li

tionsfrågan skulle del knappast vara möjligl att enas om en rekommen­dation tUl medlemsstaterna med den inriktning församlingen föreslagit. Ministerkommittén upplyser vidare alt den europeiska kommittén för juridiskt samarbete beslutat ta upp frågan om ratifikation av konven­tionerna till förnyad diskussion, när flera stater ratificerat dem.

c) Europeiska kommittén för juridiskt samarbete (CCJ)

Den europeiska kommittén för juridiskt samarbele har under år 1971 hållit två möten. Kommitténs 15 :e möte ägde rum den 1418 juni och det 16:e mötet den 813 november.

I syfte att uppnå ökad rättslikhet mellan Europarådels medlemsländer pågår utredningsarbete på en rad områden inom olika kommittér under CCJ. Bland de ämnen som är under utredning bör främst nämnas in­vesteringsfonder, förenhetUgande av begreppet skadeståndsansvar, utom­äktenskapliga barns rättsliga ställning, konsumentskydd, den enskildes skydd i administrativa förfaranden samt ADB-behandling av internatio­nella överenskommelser, lagtext, rättsfall och rättsstatistik. En handled­ning rörande erkännande och verkställighet av utländska avgöranden på det civUrättsliga området är under utarbetande. Vidare har utarbetats ett förslag till rekommendation rörande regler om fordringspreskription och ett förslag tUl rekommendation rörande harmonisering av lagstift­nmg rörande myndighetsåldern och andra åldersgränser. Förslagen är nu under övervägande inom CCJ.

CCJ har rekommenderat ministerkommittén att godkänna utkast till konventioner om betalningsort för penningskulder, beräkning av tids­frister, inrättande av ett system för registrering av testamenten och ska­deståndsregler i biltrafik samt att öppna dessa konventioner för under­tecknande. Därjämte bar CCJ rekommenderat ministerkommittén att antaga en resolution rörande förenhetUgande av de juridiska begreppen "domicile" och "residence". Under år 1972 kommer nytillsatta kommit­téer att påbörja studier angående lagstiftning om produktansvar och om privatlivets skydd vid automatisk databehandling av personinformation.

En av ministerkommittén år 1970 godkänd långtidsplan för CCJ:s verksamhet upptager bl. a. studier av den gifta kvinnans rättsliga ställ­ning och inbördes rättshjälp i administrativa ärenden samt frågan om en revision av den allmänna överenskommelsen om Europarådets pri­vUegier och immuniteter jämte tilläggsprotokoll. Beslut har ännu ej fat­tats om när studier beträffande dessa ämnen skaU påbörjas.

d> Europeiska kommittén för brottslighetsfrågor (ECCP)

ECCP har under 1971 håUk sitt 20:e möte. Vid mötet, som hölls den 2428 maj, behandlades bl. a. förslag till resolution om brottslighet bland migrerande arbetskraft. ECCP antog den föreslagna texten med vissa ändringar och beslöt att överlämna åt ECCP:s bureau att föra förslaget vidare till ministerkommittén.

Bland de frågor som under 1971 har behandlats av ECCP:s under-kommittéer märks harmonisering av påföljder för vägtrafikbrolt, över­syn av FN:s standardminimiregler för fångars behandling, straffrätts­liga aspekter på narkotUca och narkolikamissbmk saml behandling i gmpp och s. k. terapeutiskt samhälle inom fångvården.

På ECCP:s arbetsprogram för 1972 står bl. a. frågor rörande avkri­minalisering, andra alternativ till fängelse än villkorlig dom, skyddstill-

Skr. 1972:107

19

syn och liknande påföljder samt organiserad och professionell brotts­lighet.

I syfte alt samordna kriminologisk forskning anordnas årUgen konfe­renser för cheferna för de kriminologiska forskningsinstituten. Vid 1971 års konferens behandlades ämnet "Hur uppfattas kriminalitet och annat avvikande beteende?".

e> Expertkommittén för de mänskliga rättigheterna

Expertkommittén för de mänskliga rättigheterna fortsatte under 1971, såväl i plenum som inom två underkommitléer, sitt arbete med bl. a. följande frågor som uppförts på kommitténs dagordning i avsikt alt söka slutföra studiet av flertalet av dessa under år 1972.

(i) Behovet av och förutsättningarna för att tillskapa ytterligare ell tilläggsprotokoll lill den europeiska konventionen om mänskliga rättig­heter, avseende nationella minoriteters ställning.

(ii) Fråga om skydd för privatlivets helgd med hänsyn till press och andra massmedia samt den tekniska och vetenskapliga utvecklingen.

(iii) Fråga om utvidgande av rätten till information, genom elt till-läggsprotokoll till den europeiska konventionen om mänskliga rättighe­ter eller på annal sätt.

(iv) Fråga om rält för Europarådets organ till skydd för de mänskliga rättighetema att tillgripa interimistiska förordnanden.

(v) Fråga om utvidgat skydd för utländska korrespondenters rättsliga slällning genom elt tilläggsprotokoll till den europeiska konventionen om mänskliga rättigheter eller på annal sätt.

3. Utbildnings- och kulturfrågor

a) Resolutioner som antagits av ministerkommittén m. m.

(i) Europeiskt ungdomscentrum

Statuter för elt europeiskt ungdomscentrum med säte i Strasbourg antogs den 20 januari 1971. Därmed har den formella grunden lagts för centrets verksamhet som under flera år bedrivits på försök, men som under sommaren 1972 inleds i fastare former i en för ändamålet särskUt uppförd byggnad. Enligt statutema har centret tiU huvudsak­ligt ändamål alt ge vidareutbUdning åt ungdomsledare i språk och i samhällsfrågor av gemensamt europeiskt intresse samt att fungera som mötesplats för internationella ungdomsorganisationer. Centret leds av en styrelse (Governing Board) sammansatt av åtta representanter för medlemsstaternas regeringar och Uka många representanter för de internationella ungdomsorganisationerna. Vidare finns en rådgivande kommitté bestående enbart av företrädare för nämnda organisationer. Europarådets generalsekreterare utser centrets administrativa personal. Verksamheten finansieras ur rådets allmänna budget.

(ii) Införande av naturvårdsprinciper i undervisningen

Resolution (71)14, som antogs den 30 juni 1971, grundar sig på uttalanden bl. a. vid 1970 års naturvårdskonferens. 1 resolutionen re­kommenderas medlemsstaternas regeringar att i läroplaner på alla ut­bildningsnivåer och i alla lämpliga ämnen ge utrymme åt frågor som rör naturvård och ekologi. Vidare uppmanas regeringarna att vid upp-

Skr. 1972:107

20

rättande eller översyn av läroplaner beakta de exempel på lämpligt innehåll för naturvårdsundervisning på olika nivåer, från förskola lill gymnasieskola, som anges i bilaga lill resolutionen.

(iii) Arbetstagares ledighet för studier

I resolution (71)15, som antogs den 30 juni 1971, uppmanas rege­ringarna att i positiv anda överväga möjligheterna att medge arbets­tagare särskild ledighet för studier samt att finna lämpliga former för genomförande av en sådan reform, exempelvis genom förhand­lingar mellan arbetsmarknadens parter. Resolutionen bygger på en över­sikt som gjorts inom kulturstyrelsens kommitté för VuxenutbUdning och kulturell utveckling rörande förekommande arrangemang i med­lemsländerna på ifrågavarande område. Ministerkommittén förordar fortsalt studium av dessa frågor i samarbele mellan sociala kommiltén och kulturstyrelsen (jfr 4. b (v) nedan).

(iv) Konsumentkunskap i skolundervisningen

I resolution (71)29, som antogs den 15 oktober 1971, konstateras att dagens konsument genom bristfälliga kunskaper har svårt alt möta den påverkan han utsätts för genom reklam och andra köpstimule-rande ålgärder från producenters och distributörers sida och att konsumentskyddet för att få effekt måste sältas in redan under skol­åren. Resolutionen förordar bl. a. följande i fråga om konsument­undervisning i skolan: konsumenlutbildning bör inledas under de allra första skolåren, fortgå under hela det obUgatoriska stadiet och om möjligt även därefter. Den bör ges i lika mått åt alla elever, pojkar som flickor. Konsumentfrågor bör få ökat utrymme i lärarutbild­ning och lärarfortbildning. Särskilda läromedel bör utarbetas för ända­målet och nära samarbele bör förekomma mellan bl. a. lärare, ulbild­ningsmyndigheter och konsumentorganisationer. Regeringarna uppma­nas att vart Iredje år informera ministerkommittén om vilka åtgärder som vidtagits i anledning av resolutionen.

b) Svar på rekommendationer från rådgivande församlingen

(i) 1 sitt svar på rådgivande församlingens rekommendation 644 om trafiksäkerhet och trafiksäkerhetsundervisning, avgivet i september 1971, förklarar sig ministerkommittén till fullo dela församlingens oro över det starkt ökande antalet trafikoffer, särskilt bland barn och ungdom. Vad gäller ålgärder i anledning av den andra expertkonferensen rörande trafiksäkerhetsundervisning i skolorna, anordnad i samarbele med den europeiska transporlminislerkonferensen i juni 1971, upplyser minister­kommittén att kulturstyrelsens kommitté för aUmänna skolfrågor kom­mer atl uppmanas studera konferensens slutsatser i syfte att för kultur-styrelsen framlägga förslag rörande åtgärder för en vidareutveckling av trafiksäkerhetsundervisningen. Vidare meddelar ministerkommittén, att den för regeringarna påpekat den vikt rådgivande församlingen fäster vid en snar ratificering av de kompletterande avtalen tUl 1968 års Wienkonventioner om vägmärken och signaler samt om vägtrafikregler, öppnade för undertecknande inom FN:s europakommission. Slutligen upplyses atl ministerkommittén beslutat överlämna rekommendation 644 till den europeiska transporlminislerkonferensen för synpunkter på frå­gan om samordning av regeringssamarbetet rörande olika aspekter på trafiksäkerhet i Västeuropa samt till FN:s europakommission.

Skr. 1972:107

21

(ii) I september 1970 avgav ministerkommittén, i avvaktan på kullur­styrelsens behandling av frågan, ett interimistiskt svar på rådgivande för­samlingens rekommendation 567 om tjugo år av europeiskt kulturellt samarbete. Slutligt svar har avgivits i november 1971 på grundval av kullurstyrelsens yttrande. 1 sitt slutliga svar konstaterar ministerkom­mittén bl. a. att den europeiska ulbildningsminislerkonferensen vid sUl sjunde möte i Bryssel sommaren 1971 stadfäst sin permanenta karaktär och oberoende ställning samt därvid betonat vikten av samarbete mel­lan de internationella organisationer som redan verkar på utbUdningsom­rådet i Europa. Man har vidare förulskickat betydande uppgifler för kulturslyrelsen när del gaUer atl få fram nya och mer intensiva former för utbildningssamarbete mellan Europas länder. Ministerkommittén an­ser därför, att del på nuvarande stadium vore för tidigt all såsom församlingen föreslagil upprätta elt europeiskt utbildningskontor som en separat institution. Kommittén har i stället anmodat kultursly­relsen att utreda sina möjligheler att efter hand åta sig de uppgifler som församlingen ansett bör falla på etl europeiskt ulbildningskontor. 1 an­ledning härav har kulturslyrelsen tUlsatt en arbetsgrupp med uppgift bl. a. att utreda fömtsättningarna för elt mera intensivt samarbete mel­lan medlemsländerna inom kulturstyrelsens ram, främsl genom satsning på utvalda specialprojekt, finansierade genom extra insalser av intres­serade medlemsländer. I gmppens uppgifter ingår även alt söka finna former för en närmare anknytning mellan kulturstyrelsen och den eu­ropeiska ulbildningsminisierkonferensens ämbetsmarmakommitté.

c) Kulturstyrelsen (CCC)

Kulturslyrelsen sammanträder regelmässigt i Strasbourg två gånger om året. Under 1971 har sammanträden ägt rum 26 februari4 mars och 1723 september. De permanenta underkommittéerna för allmän­na skolfrågor (EGT) och för VuxenutbUdning och kulturell utveckling (EES-DC) har vardera haft ett höstsammanlräde i Strasbourg medan kommittén för högre utbUdning och forskning (ESR) förutom höstsam-manträdel i Strasbourg även haft ett sedvanligt vårsammanträde på en universitetsort, denna gång i Dublin.

Inom kulturslyrelsen har följande frågor av vikt behandlats under 1971.

(i) Arbetet med en successiv omläggning av programinnehåll och ar­betsformer enligl de riktlinjer som kulturstyrelsen antagit år 1970 har fortskridit. Beslut har sålunda fattats om att fr. o. m. 1972 försöksvis tillämpa en ny planeringsordning, innefattande såväl kriterier för val av projekt och metoder för deras genomförande som principer för de per­manenta underkommittéemas och kulturstyrelsens roller i beslutsproces­sen.

(ii) Med hänsyn tUl de tekniska hjälpmedlens ökade betydelse på alla utbildningsnivåer har kulturslyrelsen beslutat tUlsätta en särskild s. k. styrningsgmpp för utbildningsteknologi. Dess uppgift blir att samordna kiUturstyrelsens olika ddaktiviteler på ifrågavarande område.

(iii) På förslag av kommittén för VuxenutbUdning och kulturell ut­veckling har kulturstyrelsen uppdragit åt sekretariatet att låta utföra en serie expertmonografier över ämnet kulturdistribution via nya tekniska media ("aprés-télévision").

(iv) Under 1971 har kulturstyrdsen haft ingående diskussioner kring

Skr. 1972:107

22

rådgivande församlingens rekommendation 567 om tjugo år av euro­peiskt kulturellt samarbete. Diskussionerna har utmynnat dels i ett ytt­rande till ministerkommittén, dels i beslut om konkreta ålgärder i an­ledning av rekommendationen. Kullurstyrelsens syn på frågan om ett europeiskt utbildningskontor har återgivits i ministerkommitténs ovan redovisade svar till församlingen rörande rekommendation 567, vilket även innehåller en redogörelse för nämnda konkreta åtgärder.

(v) Kulturstyrelsen har beslutat alt komplettera tidigare genomförda teoretiska studier kring temat livslång utbUdning ("permanent educa­tion'') med granskning och utvärdering av pågående försöksverksamhet i medlemsländerna, som på elt eller annat sätt knyter an till detla be­grepp. En särskild expertgrupp har tillsatts för ändamålet.

(vi) Inför Unescos europeiska kulturministerkonferens i Helsingfors sommaren 1972 har företrädare för kulturstyrelsens medlemsstater vid ett extra möie i Strasbourg i december 1971 med representanter för Unesco i Paris och Europarådets generalsekretariat diskuterat de båda organisationemas insatser på det kulturpolitiska fältet. Företrädare för EC-kommissionen i Bryssel har vidare inför kulturstyrelsen lämnat en redogörelse för de planer på ett närmare utbUdningspolitiskt samarbete som håller på alt växa fram inom EC-kretsen, bl. a. förslag om elt euro­peiskt pedagogiskt centrum i vars verksamhet även utomstående stater skulle inbjudas att dellaga.

(vii) Inom ramen för kullurstyrelsens program har ett anlal symposier i utbildningsfrågor ägt rum i medlemsländerna under året, bl. a. två symposier rörande förskolans pedagogik och organisation (i Finland resp. Italien) och elt (i Frankrike) rörande de faktorer i gmndskola och gym­nasieskola som påverkar motivationen för vidare studier.

d)      Kommittén för kulturminnesvård

Kommitién, som inrättades genom beslut av ministerkommittén år 1970 och är sammansatt av experter dels på kulturminnesvård dels på översiktlig samhällsplanering, höll sitt första sammanträde vid månads­skiftet novemberdecember 1971. På kommitténs program står bl. a. förberedelse av etl europeiskt byggnadsminnesår 1975.

e)      Sjunde europeiska utbildningsministerkonferensen

Den sjunde europeiska utbUdningsministerkonferensen ägde mm i Bryssel 810 juni 1971. I konferensen deltog företrädare för 20 euro­peiska länder samt representanter för Unesco, OECD, Europarådet och EC. Europarådets generalsekretariat utgör sekretariat för utbUdnings-minislerkonferensema. I övrigt har dessa ingen formell anknytning till Europarådet, vars arbetsprogram emeUertid omfattar en rad samarbets­uppgifter som har sitt ursprung i rekommendationer från konferenserna.

På dagordningen för konferensen stod främst överläggningar rörande planering för eftergymnasial utbUdning. Därjämte utbyttes synpunkter kring frågan om en ökad geografisk rörlighet för personer sysselsatta inom den högre utbildningen. Slutiigen diskuterade man utbUdningsmi-nislerkonferensernas funktion, arbetsmetoder och relationer till de inter­nationella organisationema samt drog upp riktiinjer tiU ledning för en prioritering av angelägna frågor i det internationeUa samarbetet på ut­bUdningsområdet. Vid konferensen antogs ett antal resolutioner, riktade dels till regeringarna, dels tiU berörda internationella organisationer,

Skr. 1972:107

23

främst Europarådet och OECD. I fråga om planering för eftergymna­sial utbildning uttrycktes enighet om vissa övergripande mål för utbUd-ningspolitiken, såsom individens utveckUng, ekonomisk tillväxt, ökad so­cial välfärd, demokratisering och internationalisering. Vidare framhölls de olika utbildningsnivåernas inbördes beroende och vikten av en sam­manhåUen planering dem emellan. SärskUt påpekades sambandet mel­lan gymnasial och eftergymnasial utbUdning. Ett mer differentierat ut­bildningsutbud och en rad kvalitativa reformer förordades med hänvis­ning lill individens önskemål och arbetsmarknadens behov. Samverkan mellan olika berörda gmpper i beslutsprocessen välkomnades. Regering­arna uppmanades till fortsatt samarbele och informationsutbyte inom ra­men för berörda internationella organisationer, vUka inbjöds att studera olika vägar att höja effektiviteten hos den eftergymnasiala utbUdningen. Europarådet inbjöds bl. a. att på sitt program ta upp frågor med an­knytning till den högre utbildningens innehåU och användningen av olika media.

För atl underlätta studenters och forskares rörlighet över gränserna uttalade sig konferensen för ett nät av nationella centra med uppgift att tillhandahålla information bl. a. om studie- och anställningsförhållanden ulomlands. Verksamheten kunde lämpUgen samordnas av existerande internationella organisationer. Europarådet anmodades studera vissa konkreta frågor i syfte att undanröja de formella hinder som alltjämt föreligger för en ökad akademisk rörlighet i Europa.

Ät OECD uppdrogs att i samråd med övriga berörda internationella organisationer ulföra en analys av den europeiska utbildningssituatio­nen. Denna analys skulle ligga till gmnd för en mer ingående diskus­sion vid påföljande ministerkonferens av prioriteringarna i det euro­peiska samarbeiet på utbildningsområdet.

Man accepterade den schweiziska regeringens inbjudan alt hålla den åttonde utbildningsministerkonferensen i Schweiz våren 1973. Vidare be­slöts, atl en särskild överläggning om utbildning för invandrare skulle anordnas i ulbUdningsministerkonferensens regi under något av de när­maste åren.

4. Sociala frågor

a) Resolution som antagits av ministerkommittén

Tillämpning av den europeiska sociala stadgan

En av Europarådet utarbetad europeisk social stadga undertecknades den 18 oktober 1961 av 13 av rådets medlemsstater, bland dem Sve­rige. Sveriges ratifikationsinsttument deponerades den 17 december 1962 och stadgan trädde i kraft den 26 februari 1965, sedan fem medlems­stater ratificerat den. Stadgans ändamål är att höja levnadsstandarden och förbättra de sociala förhållandena i Europarådets medlemsstater.

Enligt stadgan åUgger det fördragsslutande land att vartannat år till Europarådets generalsekreterare insända rapport om tillämpningen av de bestämmelser i stadgan som landet godtagit. Ländernas rapporter granskas av en oavhängig expertkommitté, som består av högst sju le­damöter med erkänd kompetens i intemationella sociala frågor. De ulses av ministerkommittén efter förslag av de fördragsslutånde län­derna.

De fördragsslutande ländemas rapporter och expertkommitténs ut­låtande granskas av en underkommitté till Europarådets sociala kom-

Skr. 1972:107

24

mitte. Underkommittén skall bestå av en representant för var och en av de fördragsslutande staterna. Internationella arbetsgivar- och arbets­tagarorganisationer skall inbjudas alt sända observatörer med rådgi­vande uppgifter till kommitténs sammanträden. Underkommittén avger utlåtande till ministerkommittén och fogar därvid expertkommitténs rapport.

Expertkommitténs utlåtande överlämnas av generalsekreteraren tUl den rådgivande församlingen. Församlingen skall sedan avge yttrande över utlåtandet tUl ministerkommittén. På grundval av underkommitléns rapport och efter hörande av den rådgivande församlingen kan minister­kommittén slutligen med 2/3 majoritet beslula om erforderliga rekom­mendationer till de fördragsslutande partema.

Den första granskningsproceduren enligt dessa regler genomfördes under åren 1970 och 1971 och ledde till att expertkommittén i inte mindre än 57 faU föreslog att rekommendationer skulle riklas till rati­ficerande medlemsstater rörande bristande uppfyllelse av förpliktelserna enligt stadgan. Sociala kommitténs underkommitté reagerade starkt mot detta förslag samt mot vissa enligt dess åsikt alltför kategoriskt formu­lerade slutsatser från expertkommitténs sida. UnderkommUlén ifråga­satte om experlkommittén över huvud laget hade rält att föreslå rekom­mendationer samt betonade att expertkommittén på detta tidiga stadium av granskningsproceduren borde ha begränsat sig till att begära kom­pletterande upplysningar i nästa rapportomgång. Även på andra punk­ter rådde delade meningar mellan underkommittén och expertkommit­tén rörande tolkningen av expertkommitténs mandat. Underkommitlén framhöll även det olyckliga i att expertkommitténs utlåtande skulle överlämnas till rådgivande församlingen utan att denna samlidigl hade tillgång till underkommitténs rapport, i vilken expertkommitténs kritik bemöts. Underkommitténs rapport utmynnade i en hemställan att minis­terkommittén inte skulle rikta några rekommendationer lill någon av de fördragsslutande regeringarna.

I ifrågavarande resolution (71)30 beslöt ministerkommittén den 12 november 1971 under hänvisning tUl vad som förekommit i ärendet atl på detta stadium inte rikta några rekommendationer till de fördrags­slutande partema samt att därjämte tUl dem översända såväl under-kommitténs rapport som expertkommitténs utlåtande för att tjäna till ledning i syfte att uppnå en fuUständig tUlämpning av stadgans princi­per. SlutUgen beslöt ministerkommittén att expertkommitténs utlåtande i fortsättningen skall tiUställas rådgivande församlingen samtidigt med underkommitténs rapport, tmder förutsättning att denna färdigställs inom rimlig tid efter det att expertkommitténs utlåtande föreligger.

b) Sociala kommittén

Under 1971 har sociala kommittén hållit två sammanträden, ett i april och ett i oktober.

(i) Kommittén har utarbetat tre förslag till resolutioner nämligen, om skydd för unga arbetstagare i arbetslivet, om harmonisering av åtgärder till skydd för arbetstagarnas hälsa på arbetsplatserna samt om säker­hetsåtgärder mot naturkatastrofer och andra katastrofer samt planering av räddningstjänst. Det fortsatta arbetet i sistnämnda fråga skaU inrik­tas på intemationell hjälp vid katastrofer i gränsområden.

(ii) Ett förslag tUl resolution rörande regler för utbyte av unga arbets-

Skr. 1972:107

25

tagare kommer alt behandlas vid ett senare tUlfälle, sedan vissa frågor om dessa arbetstagares sociala trygghet närmare utretts. Därjämte skall kostnaderna för utbytesprogrammet ävensom möjligheler lill språkun­dervisning undersökas. Kommitién förordade även att ett moddlavlal för anställning skulle utarbetas.

(Ui) I anslutning till ovan nämnda resolution om harmonisering av åtgärder till skydd för arbetstagarnas hälsa på arbetsplatserna föreslog kommittén alt Europarådets framtida arbetsprogram skulle innefatta en undersökning av säkerhetsingenjörernas roll inom företagshälsovården.

(iv) I anslutnuig tUl vissa inledande diskussioner om kvinnans sociala ställning i Europa, beslöt kommittén förorda alt i Europarådets arbets­program skulle införas en punkt benämnd sysselsättning av kvinnor. För ärendets behandling skulle tillsältas ett utskott med representanter för samtliga i sociala kommittén företrädda regeringar. Arbetet borde om möjligt inledas under senare halvåret 1972.

(v) I ett yttrande över ministerkommitténs resolution (71)15 rörande ledighet för studier förordade sociala kommitién att vidare utredning av denna fråga skulle anstå i avvaktan på resultatet av en undersökning som ILO bedriver på detla område.

(vi) Till ämne för 1972 års koordinerade stipendieprogram valde kommittén sociala aspekter på bostads- och stadsplanering.

c) Expertkommittén för social trygghet

I expertkommittén för social trygghet har under en lång följd av år pågått arbete på en europeisk konvention om social trygghet, innehål­lande samordningsregler som omfattar alla grenar av socialförsäkrings­systemet. Arbetet har under 1971 lett till att utkast till konvention, en till konventionen anslutande tillämpningsöverenskommelse och förkla­rande rapporter tUl de bägge överenskommelserna förelagts minister­kommittén för antagande. Det arbete som bedrivits på detta område fortsätter genom att en arbetsgrupp inom kommittén utarbetar formu­lär till den omfattande samling blanketter som behövs vid en tillämp­ning av samordningsreglerna i konventionen.

d) Tolfte europeiska familjeministerkonferensen

Efiersom Sverige var värdland för den tolfte europeiska familjemi­nisterkonferensen synes det vara skäl att något beröra förhandlingarna vid densamma. Konferensen, som ägde rum i Stockholm den 13 sep­tember 1971, var den första inom ramen för en med Europarådet träf­fad överenskommelse om samarbete, enligt vilken Europarådet ställer sekretariat till konferensens förfogande.

I konferensen deltog företrädare för samtliga Europarådets medlems­länder utom Island, Malta och Turkiet. Av icke medlemsländer deltog Finland.

Familjeministerkonferensen har hitintills haft en informell prägel och dess huvudsakliga syfte har varit att utbyta idéer och erfarenheter av gemensamma problem på det familjepolitiska området. Avsikten är att även i fortsättningen bevara denna karaktär. Konferensen antar inte några resolutioner eller rekommendationer och fattar inte heller några för regeringarna bindande beslut.

Ämnet för den tolfte konferensen var "Ensamstående föräldrar med minderåriga bam". Inför mötet hade Europarådet sammanställt en rap-

Skr. 1972: 107

26

port som innehöll uppgifter från deltagarländerna om bl. a. antalet ensamstående föräldrar, deras ekonomiska villkor, bostadsförhållanden och utbildning samt informationer om samhällets stödåtgärder.

Med rapporten som grundval diskuterade ministrarna vissa frågor om utvecklingen av familjestrukturen i dagens Europa, skillnaden mellan faktiska förhållanden och lagstiftning på det familjepolitiska området, problem i anknytning till anställning och inkomst, socialförsäkringar och den sociala miljön.

På dagordningen stod också behandlingen av en rapport om meloder för finansiering av social service. Denna rapport kommer att bearbetas och följas upp inom Europarådet.

I den sammanfattande diskussionen framhölls att situationen för en­samstående föräldrar och deras barn förefaller att stadigt förbättras och atl principen om Ukabehandling aUlmer vinner erkännande både inom ramen för sociala åtgärder och inom lagstiftningen. De ensamstående föräldramas dåliga ekonomiska situation ansågs vara det allvarligaste problemet. Stor uppmärksamhet ägnades åt yrkesutbildning och barn-tUlsyn samt arbelsmarknadspolitiska åtgärder för alt förbättra ensam­stående föräldrars möjligheter att uppnå tillräckliga inkomsler. Behovet av flexibel arbetstid för föräldrar med små barn betonades och den bristfälliga sociala tryggheten för vissa av de ensamstående föräldrarna påtalades. Förbättrad skolundervisning i samlevnadsfrågor framstod som ett önskemål. Slutligen riktade konferensen uppmärksamheten på de all­varliga problem som kan uppslå för familjer i vissa länder med hög emigration samt på behovet av stöd åt forskning, förbättrad statistik och information på området.

5. Hälsovårdsfrågor

a) Svar på rekommendationer från rådgivande församlingen

(i) I rekommendation 562 om administration av system för omgiv­ningshygien anmodar rådgivande församlingen ministerkommittén alt utarbeta en europeisk deklaration om administration av omgivningshy­gien med särskild hänsyn till behovet av att upprätta en samordnad verksamhet på det nationella och lokala planet för främjande av om­givningshygien. Vidare betonas behovet av att ett tillräckUgt antal inspektörer utbUdas för kontroll av alla aspekter på omgivningshygie­nen, Regeringama uppmanas att utarbeta erforderlig lagstiftning i nämnda hänseende samt att tiUse att lagstiftningen om omgivningshy­gien harmoniseras inom Europarådets medlemsstater.

Ministerkommittén förklarar i sitt svar att den delar församlingens farhågor för riskerna av vissa förändringar i omgivningshygienen samt instämmer i att det föreligger ett trängande behov av att genomföra program för omgivningshygien. Kommittén delar uppfattningen att en kader av inspektörer för kontroll av omgivningshygien bör utbildas samt betonar att därutöver elt tillräckligt antal ingenjörer och forskare bör utbUdas. Efter en diskussion av frågoma om en samordning på omgiv­ningshygienens område samt om harmonisering framhåller kommittén att Europas länder har utvecklat sina egna metoder av rättslig och ad­ministrativ art för att komma tillrätta med problemen. Dessa metoder varierar och enligt kommitténs uppfattning borde man på detta stadium inte i första hand koncentrera sig på att uppnå en enhetUg lagstiftning utan hellre söka uppnå en överenskommelse om principer, krav och

Skr. 1972: 107

27

standards samt ell utbyte av informationer för atl underiätta valet av de metoder som visat sig mest effektiva i praktiken för lösningen av ge­mensamma problem,

(ii) I rekommendation 607 om förebyggande medicin och införande av ett europeiskt hälsokort uppmanar rådgivande församlingen med­lemsstaternas regeringar atl söka göra regelbundna förebyggande hälso­undersökningar mera lättillgängliga för befolkningen i allmänhet och för de mest utsatta riskgrupperna i synnerhet. Allmänhetens uppmärksam­het bör genom massmedia fästas vid den växande betydelsen av sådana undersökningar, varjämte akademiska lärostolar i förebyggande och social medicin bör inrättas vid aUa universitet och medicinska fakulteter. Europarådets hälsovårdskommitté bör utforma rekommendationer rö­rande olika förebyggande ålgärder som kan genomföras med beaktande av förekomsten av kroniska sjukdomstillstånd, invaliditet och för tidig död m, m. Hälsovårdskommittén uppmanas slutligen att utarbeta ett europeiskt hälsokort, vilket skulle innehålla vissa vikliga upplysningar om palienler tUl omedelbar ledning för läkare i varje medlemsstat.

1 sitt svar erkänner ministerkommittén vikten av förebyggande medi­cinska åtgärder samt i synnerhet hälsoundersökning för särskilt utsatta riskgrupper. När det gäller de ekonomiska aspekterna för hälsounder­sökningar i stor skala anser kommittén att ytterligare utredning erford­ras innan rekommendationer kan framläggas.

I fråga om införande av ett europeiskt hälsokort finner kommittén alt hela spörsmålet påkallar en ingående utredning, varvid de budgetära och administrativa konsekvenserna av en sådan utredning bör noga prövas,

(iii) Med anledning av rekommendation 608 från rådgivande försam­lingen om förbättring av tandvården inom Europarådets medlemsstater förklarade sig ministerkommittén beredd att överväga följande förslag till åtgärder, nämligen undervisning om tandvård i skolorna, informa­tion lill allmänheten om risker för och förebyggande av landsjukdomar, utbildning av ett lämpligt antal tandläkare i förhållande till visst invå­narantal samt rörande fluoridering av dricksvatten. Ministerkommittén uttalade att tandvårdsproblemet bör utredas i samverkan med WHO:s regionala kontor för Europa,

(iv) I rekommendation 609 tar rådgivande församlingen upp narko­tikafrågan och uppmanar ministerkommittén att vidtaga vissa hälsovår­dande och lagstiftande åtgärder för bekämpande av narkotikamissbm-ket.

I sitt svar framhåUer ministerkommittén att den i stort sett delar de synpunkter som framförts i rekommendationen. Denna är emellertid begränsad till vissa delar av problemet och tar inte hänsyn till dess so­ciala eller kulturella aspekter och angriper det inte heller från upp-fostringssynpunkt. Även sistnämnda synpunkter torde emellertid kom­ma att beaktas vid det tvärvetenskapliga symposium om narkotikamiss­bruk som år 1972 skall hållas inom Europarådet i nära samarbete med WHO. Kommittén anser det därför tillrådligt att avvakta resultatet av delta symposium innan några åtgärder från dess sida vidtages på delta viktiga område.

b) Europeiska hälsovårdskommittén

Hälsovårdskommittén har under året hållit två sammanträden, ett i mars och ett i november.

Skr. 1972:107

28

(i) Kommittén underströk ånyo önskvärdheten av att god kontakt upprätthålls mellan rådets olika verksamhetsgrenar med anknytning till hälsovårdens område, så att tillgängliga experter på bästa sätt kan an­vändas. Detta gällde särskilt naturvårdskommittén, kommittén för luft­föroreningar, förberedelsekommittéerna för den andra europeiska be­folkningskonferensen och för det andra symposiet i allmän hälsovård för parlamentsledamöter.

(ii) I frågor rörande samarbetet på blodområdet framhölls betydelsen av de europeiska blodtransfusionskurserna och man beslöt fortsätta stu­dierna rörande framför aUt kvalitetskontroller och utbUdning av labo­ratoriepersonal.

(iii) Kommittén slutbehandlade ett förslag till konvention om trans­port av avlidna mellan europarådsländerna, Konvenlionsutkastel över­lämnades till ministerkommittén,

(iv) Kommittén behandlade en rapport från en år 1969 tUlsatt studie-gmpp över de faktorer som påverkar vattenfluorideringen i Europa­rådets medlemsstater och konstaterade att stora svårigheter mötte vid förslag om genomförande av fluoridering.

(v) Kommittén beslöt rekommendera att studiegrupper rörande vene­riska sjukdomar och rörande överförbrukning av läkemedel tillsattes.

(vi) Såsom ämne för 1972 års stipendieprogram valdes "den framlida organisationen av läkarverksamheten i Europa",

6. Arbetsmarknadsfrågor

1 rekommendation 565 (1969) begärde rådgivande församlingen att ministerkommittén skulle låta sammankalla en europeisk konferens med ministrar som ansvarar för arbetsmarknads- och sociala frågor. Förslaget mottogs positivt av medlemsstaternas regeringar och sociala kommiltén fick i uppdrag alt förbereda en sådan konferens. Med hän­syn bl, a. till att FN beslutat hålla en europeisk socialministerkonferens i[REDACTED_EFTERNAMN] hösten 1972 visade det sig emellertid, då frågan behandlades i stäUföreträdarkommittén, att majoriteten föredrog att begränsa kon­ferensens agenda till vissa arbetsmarknadsfrågor. Sedan den italienska regeringen erbjudit sig att stå som värd för konferensen, beslöts att den skall hållas i Rom i slutet av november 1972. Huvudämnena på dagordningen rör ungdom i arbetslivet och den migrerande arbetskraf­tens situation i Europa,

Förslaget till konvention om stadga för migrerande arbetare som ut­arbetats av en särskild kommitté har överlämnats till ministerkommit­tén. Efter att ha inhämtat rådgivande församlingens yttrande har mi­nisterkommittén behandlat förslaget på slällföreträdarnivå vid flera mö­ten. Det har ännu inte varit möjUgt att faststäUa en slutgUtig konven­tionstext, då det lagts fram en rad ändringsförslag som återspeglar gmndläggande motsättnuigar mellan främst de större utvandrar- och invandrarländema om arbetstagares rättigheter vid arbele och uppehåll i mottagarlandet,

7. Miljövårdsfrågor

Europarådet var den första regionala organisation som på allvar tog upp nalurvårdsfrågorna till behandling. Under det av rådet prokla­merade naturvårdsåret 1970 hölls bl. a. en naturvårdskonferens i Stras­bourg. Erfarenhetema härav ledde till insikten att ett nära samarbete

Skr. 1972:107

29

måste upprättas mellan de organ som är ansvariga för miljö- och re­gionalpolitik. Genom en omorganisation av sekretariatet inrättades i början av år 1971 ett särskUt direktorat för miljö- och kommunfrågor, I det nya arbetsprogrammet har vidare dessa frågor sammanförts under en rubrik och indelats i två avdelningar, nämligen den miljö som ska­pats av människan och den naturliga omgivningen. Den förstnämnda omfattar regionalpolitik, kommunall samarbete och bevarande av del kultureUa arvet. Vad beträffar den naturliga miljön har inom ställ­företrädarkommittén ingående diskuterats uppläggningen av aktions­program på kortare och längre sikt, varvid särskUt beaktats önskemålet att undvika dubbelarbete inom internationella organisationer, som är verksamma på det europeiska planet. Det främsta syftet med dessa överläggningar, som ännu inte avslutats, har varit att söka definiera de områden på vilka Europarådet har särskilda förutsättningar att göra en verksam insats.

a) Resolutioner som antagits av ministerkommittén

(i) Luftföroreningar i gränstrakter

I resolution (71)5, som antogs den 26 mars 1971, rekommenderas medlemsstaterna att tillförsäkra invånare i områden utanför landets gränser samma skydd mot luftföroreningar som ges det egna landets invånare. För att uppnå detta mål bör medlemsländerna föranstalta om att vederbörande myndigheter i god tid informerar varandra om varje anläggningsprojekt som kan tänkas medföra föroreningar i luften på andra sidan gränsen. Vidare bör vederbörande myndigheter på andra sidan gränsen ges möjlighet att yttra sig över sådana projekt. Dessa yttranden bör behandlas på samma sätt som om de hade lämnats av invånare i det land där anläggningen är belägen eller föreslås placeras,

(ii) Begränsning av luftföroreningar förorsakade av motorfordon

I resolution (71)6, likaledes antagen den 26 mars 1971, rekommen­deras medlemsstaterna att överväga en minskning av mängden bly i bilavgaser eller åtminstone förhindra ytterligare ökning, genom att i samråd med ifrågavarande intressenter, inklusive medicinska myndig­heter, oljebolag och biltillverkare, föreskriva lämpliga gränser för den mängd bly som får tillsättas motorbränslen. Medlemsstaterna rekom­menderas även att främja vetenskapUg pch teknisk forskning för att erhålla bättre kännedom dels om effektema av såväl blyföroreningar som alla andra föroreningar som härrör från motorfordon dels om de bästa tekniska medlen för att reducera dessa föroreningar. Det kan nämnas att man från svensk sida vid utarbetandet av resolutions­förslaget hade argumenterat för en avsevärt mera långtgående skriv­ning. De svenska förslagen stötte emellertid på starkt motstånd från vissa länders sida, vUka imder hänvisning tUl tekniska och konkurrens­mässiga svårigheter länge motsatte sig att en resolution i frågan över­huvud kom tUl stånd i nuvarande läge.

(iii) Kurser i naturvård

I resolution (71)22, som antogs den 22 september 1971, rekommen­deras vissa åtgärder för att utveckla medlemsstaternas informations-och UtbUdningsverksamhet rörande mUjövården, särskUt bland ung­domen.

Skr. 1972: 107

30

b> Den europeiska naturvårdskommittén

Verksamhetsåret 1971 har präglats av att förbereda genomförandel av de förslag till åtgärder som aktualiserades under det europeiska naturvårdsåret 1970. Som en följd av den Europeiska nalurvårdsdekla-rationen har naturvårdskommiltén dragit upp riktiinjerna för ell nytt program för de närmaste åren. Programmet, i vilkel vissa åtgärder prioriterats, har jämte luftvårdskommilténs program underställts mi­nisterkommittén för fastställelse under 1972, Av frågor som aktua­liserats kan nämnas

skyddet av Europas kustområden,

en europeisk konvention om skydd mot förorening av sötvatten­tillgångarna,

åtgärder mol jorderosion och annan markförstöring,

skydd av hotade naturtyper, samt

åtgärder mot luftföroreningar via bilavgaser och svavel i eldnings­oljorna.

Vid den europeiska naturvårdskonferensen i Strasbourg den 912 februari 1970, enades vidare de närvarande miljövårdsministrarna om att avhålla en särskild ministerkonferens 1972 eller 1973. Arbetet med att förbereda denna konferens har påbörjats. Det har beslutats att den skall äga rum i Wien i mars 1973, Då finns även möjligheten att dra nytta av erfarenhetema och resultaten av nsl:s världskonferens om den mänskliga mUjön.

Naturvårdskommittén ser det som särskilt angeläget alt olika miljö­vårdsproblem bedöms från en ekologisk utgångspunkt. För detta krävs en omfattande utbildnings- och informationsverksamhet. Överväganden om att intensifiera kommitténs arbete inom undervisnings- och infor­mationssektorn pågår. I detta arbele utgör "the European Information Centre for Nature Conservation" en viktig länk. Informationscentralen har fyllt en viktig uppgift under såväl naturvårdsåret 1970 som senare,

8. Kommun-, region- och planfrågor

a) Kommittén för samarbete i kommunala och regionala frågor

Kommittén handlägger frågor som rör lokala och regionala organ eUer hänger samman med regionalpolitiken, särskUt vad gäller förhål­landet mellan statliga och kommunala organ.

Kommittén skall.bistå ministerkommittén och Europarådets övriga organ i frågor av lokalt och regionalt intresse. Vidare fungerar den som ett samarbetsorgan mellan medlemsländemas regeringar för utbyte av information och erfarenhet kring den lokala självstyrelsen.

Kommittén har tUlsatt tre arbetsgmpper, vUka skall diskutera frågor rörande den lokala och regionala strukturen, kommunernas ekonomi samt regionalpolitiska frågor särskUt med hänsyn tUl glesbygdskom­munemas problem. Sverige är representerat i de två arbetsgrupper, som behandlar glesbygdsfrågorna resp. frågor kring den lokala och regio­nala strukturen. Dessa två arbetsgrupper sammanträdde i Strasbourg den 1718 juni resp, den 2324 september 1971,

Kommittén för samarbete i kommunala och regionala frågor höll sitt femte sammanttäde i Strasbourg den 812 november 1971, Vid mötet diskuterades bl, a, formema för utbyte av information mellan medlemsländerna. Härvid uppdrogs åt sekretariatet att förbereda ut­givningen av en informationsbulletin två gånger per år. Under året har

Skr. 1972:107

31

färdigställts rapporter rörande uppgiftsfördelningen mellan stat och kommun i vallenvårdsfrågor samt den regionala strukturen och den regionala planeringen i medlemsländerna. Efter diskussion av dessa rapporter beslöts all de skulle överlämnas till bl, a. Europarådets kom­munkonferens. Under mötet behandlades vidare en rapport om gles-bygdspoUlik, vilken efler diskussion hänsköts tUl kommitténs arbets­grupp för dessa frågor. Uppläggningen av en studie rörande komniu-nemas ekonomi i avfolkningsregioner diskuterades även i detla sam­manhang. Arbetsgruppen för glesbygdsfrågor inbjöds att hålla sitt nästa möte i Italien,

b) Kommittén för förberedande av ministerkonferensen angående regional planering

Kommittén som består av företrädare för planministerierna i de olika medlemsländema har till uppgift att förbereda nästa ministerkonferens, som avses hållas i Frankrike i maj eller juni månad 1973, Kommiltén höll ett möte i Strasbourg den 2830 juni 1971 och ett i Lille den 1315 december 1971,

9. Övrigt

a) Djurskyddsfrågor

Vid rådgivande församlingens januarisession förekom en omfattande debatt i en rad jordbmksfrågor, SärskUd uppmärksamhet väckte två i anslutning därtill antagna rekommendationer om vissa djurskydds­problem.

I rekommendation 621 om problem vid användande av djur för ex­perimentella eller industriella syften anmodas ministerkommittén bl. a, att tillsälta en expertkommitté med uppgift att dra upp riktlinjer för tillskapandet av en särskild kommission, som skall studera problem som härrör från användning av levande djur för experimentella eller indu­striella syften. Kommissionen föreslås få omfattande befogenheter vad gäller förslag till åtgärder i syfte att förbättra förhållandena för djur som används för nämnda syften, I ministerkommitténs svar, avgivet i juni 1971, meddelas att ministerkommittén efter noggrann prövning beslutat att i enlighet med församlingens önskan uppföra frågan på det mellanstatiiga arbetsprogrammet. En expertkommitté tUlsättes som skall börja sin verksamhet under 1972.

Vid samma session antog församUngen vidare rekommendation 620 om djurskyddsproblem vid industriell uppfödning. Häri uppmanas mi­nisterkommittén att tUlsätta en expertkommitté för all förbereda en internationell konvention om skydd av djur vid industriell uppfödning eller att för ändamålet återupprätta den expertkommitté som utarbetade konventionen rörande skydd av djur under intemationella transporter.

Denna rekommendation följdes av en rekommendation 641, anlagen av försanUingens ständiga utskott i juli 1971, i vilken ministerkom­mittén uppmanas att överlämna ett på församlingens initiativ utarbetat utkast till konvention om djurskydd vid intensivuppfödning till en för denna fråga tillsatt expertkommitté.

I ett sammanfattande svar på dessa rekommendationer, avgivet i september 1971, förklarar ministerkommittén att frågan har avsevärd ekonomisk och social betydelse, varför församlingens förslag måste

Skr, 1972:107

32

prövas noggrant. Sedan sammansättningen av den expertkommitté som föreslagits av församlingen avgjorts, skall denna kommitté vid lämplig lidpunkt få uppdrag att studera också de frågor som aktualiserades av det konventionsulkast som överlämnats med rekommendation 641.

b) Expertkommitté för presskoncentrationsfrågor

För att närmare studera problem som sammanhänger med den allt vanligare "tidhingsdöden" i medlemsländema har i enlighet med församlingens rekommendation 582 en expertkommitté för press­koncentrationsfrågor tillsalls. Denna skall ägna särskUd uppmärksamhet åt tendensen tUl koncentration av ägandeförhållandena inom tidnings-världen och frånvaro av konkurterande tidningar på många orter. Ex­perterna, som bedriver sitt arbete i nära samråd med pressens organisa­tioner såväl på utgivar- som journalistsidan, har i uppdrag att föreslå åtgärder för att bromsa denna utveckling. Bl. a, skall behovet och utformningen av presstöd övervägas,

c) Europarådets budget

Europarådets reviderade totala driftsbudget för år 1971 belöpte sig till 62 200 800 francs. Det svenska bidraget utgjorde 1 296 000 kr,

I december 1971 fastställdes budgeten för 1972 till totalt 66 466 000 francs och Sveriges bidrag till 1616 000 francs (omkr. 1510 000 kr,). På gmnd av fömtsebara kostnadsökningar under året beräknas del svenska bidraget komma att öka tUl omkr. 1 575 000 kr,

Stockholm i maj 1972

MARCUSBOKTR.STOCKHOLM1

«

72    720415