Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition

1981/82:31

om avgifter vid tingsrätt, m. m.

beslutad den 24 september 1981.

Regeringen föreslår riksdagen all antaga de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

ROLF[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I proposiUonen föreslås all kostnaderna för inskrivningsväsendel i prin­cip helt skall läckas genom avgifter. För verksamheten vid tingsrätternas målenheter förutsätts att, liksom hittills, schablonmässigt bestämda av­gifter skall tas ut, vilka skall bidra till att täcka kostnaderna för denna verksamhet. Den avgiflsfrihel som staten, kommunerna och landstings­kommunerna f. n. åtnjuter i fråga om ansöknings- och expeditionsavgifter vid tingsrätterna föreslås slopad.

Vidare föreslås bl.a. att länsstyrelserna inte längre skall medverka vid indrivning av obetalda tingsrätlsavgifter och stämpelskatter.

Den nya lagstiftningen föreslås träda i kraft den 1 juli 1982.

1    Riksdagen 1981/82. I .saml. Nr 31

Prop. 1981/82:31

Prop. 1981/82:31

Förslag till

Lag om ändring i stämpelskattelagen (1964:308)

Härigenom   föreskrivs   att    14,   36   och   37 §§   slämpelskaltelagen (1964: 308)' skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14

§

Skatteplikt föreligger icke vid

1)

förvärv av utländskt skepp;

2)

förvärv av skeppsbygge ge­nom skeppsbyggnadsavlal eller överlåtelse av sådant avtal, innan bygget fullbordats;

3)

förvärv av nybyggt skepp omedelbart från den som byggt skeppet;

4)

förvärv av fiskeskepp samt skepp, som är avsett för livrädd­ning eller eljest för annat ändamål än yrkesmässig sjöfart;

eller

5. återgång av fång i fall, där rätt Ull   återvinning   föreligger   enligt

42 §.

Skatteplikt föreligger inte vid

1)

förvärv av utländskt skepp;

2)

förvärv av skeppsbygge ge­nom skeppsbyggnadsavlal eller överlåtelse av sådant avtal, innan bygget har fullbordats;

3)

förvärv av nybyggt skepp omedelbart från den som har byggt skeppet:

4)

förvärv av skepp, som är av­sett att användas för yrkesmässigt fiske, för livräddning eller ( övrigt för annat ändamål än yrkesmässig sjöfart;

eller

5. återgång av fång i fall, där rätt till återvinning föreligger enligt 42 §.

36 §

I fall, som avses i 30 § 1 mom. första stycket a) eller b), skall skat­ten inbetalas lill beskattningsmyn­digheten eller den myndighet rege­ringen bestämmer inom en månad från den dag, då expedition i ären­det blir tillgänglig för sökanden, el­ler vid tillämpning av andra stycket samma moment, den senare dag, då beslutet om skallens fastställande meddelas. Innan expedition i äien-del blivit tillgänglig eller beslut .s-om nu sagts blivit meddelat, må skat­ten icke mottagas. Fastställer över-räft skatten lill högre belopp än be­skaltningsmyndigheten förut beräk­nat eller vitsordar skattskyldig an­märkning av den enligt 48 § förord-

I

fall, som avses i 30 § 1 mom. första stycket a) eller b), skall skat­ten betalas till beskaltningsmyn­digheten eller den myndighet rege­ringen bestämmer inom en månad från den dag, då beslut i ärendet tillhandahålls sökanden, eller, vid tillämpning av andra stycket sam­ma moment, den senare dag, då be­slutet om skattens fastställande meddelas. Innan beslut i ärendet tillhandahållits eller beslut om skatten meddelats, får skallen inte tas emot. Fastställer överrätt skat­ten till högre belopp än beskatt­ningsmyndigheten förut bei"äknal eller vitsordar den skattskyldige an­märkning av den enligt 48 § förord-

Lagen omtryckt 1979: 1060.

Senaste lydelse av lagens rubrik 1974:864.

Prop. 1981/82:31

Nuvarande lydelse

nade granskningsmyndighelen, skall sålunda tillkommande skatte­belopp inbetalas lill länsstyrelsen i det län, dit beskaltningsmyndighe­ten hör inom en månad efter del alt överrältens beslut meddelats eller granskningsmyndighelen erhållit meddelande om vitsordandet.

I fall, som avses i 30 § 1 mom. första stycket c), åligger del den skallskyldige att inbetala skatten genom insättning pä beskattnings-myndighetens postgirokonto inom den tid, som gäller för avgivande av deklaration. Om den av beskalt­ningsmyndigheten eller besvärs-myndighet fastställda skatten över­stiger vad som skolat utgöras enligt deklaration eller, då beslut förut meddelats i saken, enligt det beslut som närmast föregått, åligger del den skatlskyldige all inom lid, som beskaltningsmyndigheten bestäm­mer, lill denna inbetala det felande beloppet. Vad nu sagts skall även gälla, om skatt fastställts ehuru de­klaration ej avgetts.

När synnerliga skäl äro därtill, må beskattningsmyndighet, som avses i andra stycket, bevilja an­stånd med skattens erläggande.

Den handling, som ligger lill grund för skattens fastställande el­ler, när fråga är om inteckning i fast egendom, tomlrätl eller skepp, pantbrev eller vilandebevis må be­skaltningsmyndigheten icke utläm­na, förtån skatten erlagts. Har in­teckning överförts från skepps-byggnadsregistret till skeppsregist­ret i samband med all skeppsbygge registrerats som skepp, må icke na­tionalitetshandling för skeppet ut­lämnas, förtän skallen för inteck­ningen eriagls.

Föreslagen lydelse

nade granskningsmyndighelen, skall sålunda tillkommande skatte­belopp betalas till beskaltnings­myndigheten inom en månad efter det att övertältens beslut meddelats eller granskningsmyndighelen er­hållit meddelande om vitsordandet. Överrått eller granskningsmyn­dighet skall omedelbart lämna be­skattningsmyndigheten uppgift om det tillkommande skattebeloppet.

I fall, som avses i 30 § 1 mom. första stycket c), åligger det den skatlskyldige att betala skatten ge­nom insättning på beskattnings­myndighetens postgirokonto inom den tid, som gäller för avgivande av deklaration. Om den av beskalt­ningsmyndigheten eller besvärs­myndighet fastställda skatten över­stiger vad som skall erläggas enligt deklaration eller, då beslut förut meddelats i saken, enligt del beslut som närmast föregått, åligger det den skattskyldige att inom tid, som beskaltningsmyndigheten bestäm­mer, till denna betala det felande beloppet. Vad nu sagts skall även gälla, om skatt fastställts trots att deklaration inte har lämnats.

Om synnerliga skäl föreligger, får beskattningsmyndigheten bevil­ja anstånd med att erlägga skatten.

Beskattningsmyndigheten får

inte lämna ut den handling, som lig­

ger till grund för skattens faststäl­

lande eller, när det är fråga om

inteckning i fast egendom, tomträtt

eller skepp, pantbrev eller vilande-

bevis, förrän skatten har erlagts.

Har en inteckning förts över från

skeppsbyggnadsregistrel

till

skeppsregistret i samband med att ett skeppsbygge registrerats som skepp, får inte nationalitetshand­ling för skeppet lämnas ut, förrän skatten för inteckningen har er­lagts.

Prop. 1981/82:31

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

37 

§

1   mom. Inbetalas skatt, som fast­

ställts av inskrivningsmyndighet,

icke inom angiven tid. skall be­

skattningsmyndigheten göra anmä­

lan därom till länsstyrelsen i det

län. dit beskattningsmyndigheten

hör. Vid sådan anmälan skall fogas

beslut om skattens fastställande el­

ler annat bevis, innehållande upp­

gift om skattens belopp och erfor­

derliga uppgifter om den skattskyl­

dige. Fastställer överrätt skatten

till högre belopp än beskattnings­

myndigheten förut beräknat eller

vitsordar skattskyldig anmärkning

av den enligt 48 § förordnade

granskningsmyndigheten, skall

överrätten eller, i det senare fallet,

granskningsmyndigheten omedel­

bart lämna länsstyrelsen motsva­

rande uppgifter rörande det till­

kommande skattebeloppet. Efter

anmälan, som nyss nämnts, även­

som vid försummad inbetalning av

tillkommande skattebelopp åligger

det länsstyrelsen att förordna om

uttagande av felande belopp jämte

i förekommande fall restuvgift en­

ligt 2 mom. i den ordning, som en­

Ugt uppbördslagen (1953:272) gäl­

ler för indrivning av restförd skatt.

Har skatt ifall, som avses i30 § 1 mom. första stycket c), icke inbeta­lats inom föreskriven lid, skall för­fallet skattebelopp jämte i förekom­mande fall reslavgift enligt 2 mom. på framställning av beskattnings­myndigheten omedelbart uttagas genom utmätning.

2   mom. Har skattskyldig underlå­

tit att inbetala skatt inom föreskri­

ven tid,skall reslavgift erläggas till

den myndighet, som i sådant fall

skall uppbära skatten. Reslavgiflen

skall utgå efter fyra öre för varje hel

krona av den del av skatten som

icke erlagts i rätt lid, dock ej med

mindre belopp än tio kronor. Örelal

som uppkommer vid beräkning av

1

mom. Har skatt inte betalats inom föreskriven tid, skall förfallet skattebelopp jämte i förekomman­de fall reslavgift enligt 2 mom. på framställning av beskaltningsmyn­digheten omedelbart tas ut genom utmätning.

2

mom. Har den skattskyldige underlåtit alt betala skatt inom fö­reskriven tid, skall reslavgift eriäg-gas till beskattningsmyndigheten. Reslavgiflen skall utgå efter fyra öre för varje hel krona av den del av skatten som inte har erlagts i rält lid, dock inte med mindre belopp än tio kronor. Örelal som uppkom­mer  vid   beräkning  av   reslavgift

Prop. 1981/82:31

Nuvarande lydelse

reslavgift jämnas lill närmast högre hela krontal.

När dröjsmålet med betalningen är obetydligt eller eljest särskilda skäl föranleda det, må befrielse från skyldighet all eriägga reslavgift meddelas av länsstyrelse ifråga om skatt, som avses i 1 mom. första stycket, och av beskaltningsmyn­digheten beträffande annan skatt.

Riksskatteverket äger meddela föreskrifter i fråga om befrielse från skyldighet all erlägga reslavgift.

Föreslagen lydelse

jämnas till närmast högre hela kron­tal.

Beskaltningsmyndigheten/(!/ be­fria från skyldigheten alt erlägga reslavgift, när dröjsmålet med be­talningen är obetydligt eller om det annars finns särskilda skäl.

Riksskattverket får meddela fö­reskrifter i fråga om befrielse från skyldigheten att erlägga reslavgift.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1982.

ti    Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr31

Prop. 1981/82:31

6

Utdrag

BUDGETDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1981-09-24

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Petri,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Til­länder,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

ProposiUon om avgifter vid tingsrätt, m. m.

1   Inledning

Stämpelskalteutredningen (B 1977:06) har i juni 1980 lämnat sitt delbe­tänkande (Ds B 1980:7) Avgifter vid tingsrätt m.m.'. I betänkandet har utredningen föreslagit all olika ekonomiska mål skall fastställas för skilda verksamheter vid tingsrätterna. För viss verksamhet föreslås all samtliga kostnader skall täckas med avgifter, medan annan verksamhet, enligt utredningen, inte alls eller endast delvis bör avgiftsfinansieras. Vidare föreslås bl.a. att statens, kommunernas och landstingskommunernas av­giftsfrihet vid tingsrätterna skall upphöra. Utredningens sammanfattning av betänkandet bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilaga I.

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstan­serna och en sammanställning av remissyttrandena i behandlade delar bör fogas till protokollet som bilaga 2.

2   Föredragandens överväganden

2.1 Inledande synpunkter

Statlig verksamhet är i viss utsträckning avgiflsbelagd. Den som lar en myndighels tjänster i anspråk får då med avgifter bidra lill all täcka myndighetens kostnader. 1 regel har statsmakterna formulerat ett ekono­miskt mål för en myndighets avgiftsbelagda verksamhel. Del ekonomiska målet anger hur stor del av kostnaderna för verksamheten som bör täckas av avgifterna. Det vanligaste ekonomiska målet är full kostnadstäckning, dvs: en myndighets intäkter från den avgiftsbelagda verksamheten skall

' Utredningsman departementsrådet Jan[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1981/82:31

7

läcka samtliga kostnader för denna verksamhet. Andra ekonomiska mål förekommer dock, t. ex. alt intäkterna endast skall täcka vissa kostnader eller viss del av kostnaderna för en verksamhet. Det förekommer också avgiflsbelagd verksamhet för vilken ett ekonomiskt mål inte har fastställts.

Stämpelskalteutredningen har föreslagit att ekonomiska mål skall fast­ställas för tingsrätternas verksamhel. Gällande regler om avgifter vid de allmänna domstolarna (tingsrätterna, hovrätterna och högsta domstolen) återfinns i expeditionskungörelsen (1964:618). I princip har regeringen fått riksdagens bemyndigande att själv besluta om dessa avgifter (se prop. 1974:171, SkU 1974:61, rskr 1974: 361). Avgiftsuttaget skall dock bygga på den av riksdagen antagna grundsatsen all den som vänder sig lill en domstol och tar dess tjänster i anspråk också skall bidra till all täcka den kostnad som därigenom drabbar del allmänna (se prop. 1964:65, SkU 1964:42). Riktlinjer för hur stort detta bidrag skall vara saknas däremot. Endast den begränsningen torde gälla att avgiftsuttaget inte får överskrida det allmännas totala kostnader för verksamheten. Inom denna ram finns det inte några klart formulerade ekonomiska mål för verksamheten vid de allmänna domstolarna. Då sådana mål nu föreslås för Ungsrällerna och riksdagen tidigare har antagit riktlinjer för avgiftsuttaget vid de allmänna domstolarna, anser jag alt frågan om ekonomiska mål för domslolsverk-samhelen bör underställas riksdagens prövning.

I det följande kommer jag först alt behandla frågan om ekonomiska mål för verksamheten vid tingsrätterna. Jag kommer därefter att ta upp några andra frågor som utredningen har behandlat, nämligen frågan om statens, kommunernas och landstingskommunernas avgiftsfrihet vid Ungsrällerna, frågan om avgifts- och skattefrihet för fiskeskepp samt vissa bestämmelser om förfarandet då avgifter eller stämpelskatt inte erläggs inom rätt tid.

I detta ärende har jag samrått med chefen för justitiedepartementet.

2.2 Ekonomiska mål för verksamheten vid tingsrätterna

Utredningen har föreslagit alt ekonomiska mål sätts upp för de olika verksamheterna vid tingsrätterna. Fördelarna härmed är enligt utredning­en flera. För det första blir frågan om kostnadstäckningsgraden - eller annorlunda uttryckt graden av subvenlionering - härigenom föremål för beslut på den politiska nivån, där olika intressen kan vägas mot varandra. Den myndighet som har ansvaret för verksamheten får vidare en klar utgångspunkt för sin ekonomiska uppföljning. Utredningen menar också alt de som konfronteras med en avgift får en motivering för avgiftens höjd.

Utredningen påpekar dock all den särskilda karaktären av domstolarnas verksamhel gör all övervägandena när de ekonomiska målen skall faststäl­las blir komplicerade och att bedömningarna blir olika för olika delar av verksamheten. I första hand har utredningen valt alt dela upp verksamhe-

Prop. 1981/82:31

8

ten i den som bedrivs vid tingsrätternas målenheler och den som bedrivs vid inskrivningsmyndigheterna.

Jag finner utredningens tillvägagångssält lämpligt och kommer därför alt först behandla verksamheten vid målenheterna och därefter verksamheten vid inskrivningsmyndigheterna.

2.2.1 Ekonomiska mål för verksamheten vid målenheterna

Verksamheten vid lingsrälternas målenheter domineras av arbetet med brottmål och tvistemål. Hämtöver handläggs olika typer av ärenden.

Brottm

å

l

Enligt utredningen kan uppskattningsvis hälften av tingsrätternas totala kostnader hänföras lill brotlmålshanteringen. Det har emellertid inte före­svävat utredningen att belasta brottmålen med avgifter. Den verksamheten bör alltså, enligt utredningen, inte lill någon del täckas genom avgifter.

En remissinstans, rältegångsutredningen, anser att en diskussion härom borde ha förts. Utan alt ta ställning till frågan om avgifter i brottmål, påpekar rältegångsutredningen att del inte är principiellt orimligt att en tilltalad, om åtalet bifalls, får betala en del av domstolens kostnader för förfarandet, lika väl som han kan åläggas att betala bevisnings- och för-svarskoslnader.

Stockholms tingsrätt anser att mål, vari enskilt åtal har väckts, bör avgiftsbeläggas. Tingsrätten hävdar all dessa mål, som visserligen är fåta­liga, föranleder domstolarna myckel arbete och alt de dessutom ofta är sådana att det kan ifrågasättas om inte rättsväsendets resurser missbrukas.

För egen del får jag anföra följande. Brottmålsprocessen är ett led i en kedja av ingripanden som tillsammans utgör samhällets reaktion på ett brottsligt förfarande. I tidigare led finns bl. a. polis- och åklagarmyndighe­ternas verksamhel och i ett senare led i vissa fall kriminalvårdande åtgär­der. Del framstår som både orealistiskt och principiellt felaktigt att samhäl­let genom avgifter skulle erhålla bidrag lill kostnaderna för den brotlsulre-dande eller kriminalvårdande verksamheten. Jag är lika främmande för tanken att bryta ut ell led i kedjan, brottmålsprocessen, och finansiera den genom avgifter. Det kan också framhållas alt domstolarnas verksamhet på broltmålssidan utgör en del av samhällets kriminal- och socialpolitik och alt det även av det skälet inte framstår som rimligt att avgiflsbelägga verksamheten. Jag delar därför slämpelskalteutredningens uppfattning att avgifter inte skall tas ut i brottmål, vari åklagaren för talan.

Saken ligger annoriunda till i mål om enskilt åtal. Sådant åtal får i allmänhet väckas endast om åklagaren prövat åtalsfrågan och beslutat att inte åtala. Målsägandens ställning i processen erinrar myckel om en käran­des ställning i ett tvistemål. Som Stockholms tingsrätt har påpekat kan det ifrågasättas om inte i en del fall av enskilt åtal det i själva verket rör sig om ell missbmk av rättsväsendets resurser. Jag anser därför all i mål om

Prop. 1981/82:31

9

enskilt åtal en avgift bör las ut av målsäganden. Denna bör motsvara vad som tas ul av käranden i ett vanligt tvistemål, en fråga som jag nu övergår till att behandla.

Tvistemål och övriga ärenden vid målenheterna

För den verksamhet, utom brottmålen, som bedrivs vid målenheterna föreslår utredningen alt ekonomiska mål skall fastställas. För mål om lagsökning och belalningsförelägganden föreslås all full kostnadstäckning skall gälla. I familjerätlsliga mål, mål enligt lagen (1974:8) om rättegången i tvistemål om mindre värden (småmålslagen) och vissa domstolsärenden föreslås viss kostnadsläckning på så sätt alt samma avgiftsnivå skall tilläm­pas som i mål om lagsökning och belalningsförelägganden. I övriga tviste­mål, dvs. dispositiva tvistemål som handläggs i ordinärt förfarande, före­slås att en viss procentsats av självkoslnaden skall tas ut. I avvaktan på att ett tillförlitligt underlag för att beräkna denna självkoslnad skall kunna las fram, föreslås dock alt en schablonmässigt bestämd avgift tas ul.

Remissutfallet i denna del är blandat. Flertalet remissinstanser tillstyr­ker emellertid att ekonomiska mål ställs upp för den här avsedda verksam­heten. En del av dessa, bl. a. domstolsverket, pekar dock på de praktiska svårigheter som föreligger när det gäller alt göra kostnadsberäkningar för vissa måltyper, främst de dispositiva tvistemålen. Ett inte obetydligt antal remissinstanser avvisar bestämt förslaget om ekonomiska mål för Iviste-målshanteringen. Dessa instanser redovisar såväl principiella som prak­tiska skäl för sin ståndpunkt.

För egen del får jag anföra följande. Svaret på frågan huruvida ekono­miska mål bör ställas upp för verksamheten vid tingsrätternas målenheler - frånsett brottmålen - beror till stor del på vilka intressen som verksam­heten skall tillgodose. Såvitt gäller de indisposiliva tvistemålen, dvs. i huvudsak mål med familjerätlslig anknytning, saml vissa allmänna dom­stolsärenden är samhällets intresse av materiellt rikliga avgöranden myc­kel starkt uttalat.

I många sådana mål, t. ex. mål som gäller vårdnad om barn, är domsto­lens uppgift alt tillvarata barnens intressen. Domstolens befogenheter är omfattande i dessa mål. Processen styrs av tvingande regler över vilka parterna i princip inte kan råda. Den kan därmed i vissa avseenden liknas vid brollmålsprocessen. Att under sädana omständigheter ställa upp ett ekonomiskt mål för denna verksamhet är enligt min mening inte befogal.

Beträffande de disposiiiva tvistemålen var väl åtminstone tidigare dom­stolens huvudsakliga funktion att fälla ell avgörande i en tvist mellan enskilda parter. Verksamheten tillgodoser uppenbarligen kärandens intres­se av att få tvisten avgjord och alt få ell verkställbart avgörande. Emeller­tid har även samhället ett intresse av att denna möjlighet står medborgarna Ull buds.

Indirekt bidrar verksamheten till all förpliktelser i allmänhet fullgörs

Prop. 1981/82:31

10

frivilligt. Detta kommer alla borgenärer till godo. Verksamheten bidrar över huvud laget till alt regeleflerlevnaden hålls uppe. Skall ett ekono­miskt mål för verksamheten ställas upp bör hänsyn tas lill detta förhållan­de. Alt beräkna värdet av denna indirekta effekt låter sig emellertid knap­past göra. Del blir ytterst fråga om en bedömning av vad allmänheten rimligen bör betala för domstolarnas tjänster. Därvid måste man enligt min mening också ta hänsyn till andra kostnader som en rätlssökande måste vidkännas för alt få sin rält.

Under senare år har tillkommit all domstolarna även i de disposiUva tvistemålen i allt högre grad har all beakta typiskt samhälleliga intressen. Genom tvingande lagstiftning inskränks även på delta område parternas förfoganderätt. Som exempel kan nämnas hyreslagsliflningen, konsument­lagstiftningen och bygg- och marklagstiftningen. Det sagda talar mol att man söker uppställa något ekonomiskt mål för nu avsedda verksamhet.

De nu redovisade skälen mol aft införa en ekonomisk målsättning för verksamheten vid de allmänna domstolarnas målenheler förstärks av vissa praktiska hänsyn. För del första har domstolsverket och ytterligare några remissinstanser pekat på att svårigheter föreligger när det gäller alt beräk­na kostnaderna för speciellt vissa delar av verksamheten. F.n. finns ac­ceptabla beräkningar endast för målgruppen lagsökningar och belalnings­förelägganden. Slutligen bör nämnas alt hela rätlegångsförfarandet f. n. är föremål för utredning (Ju 1977:06) och att förändringar i delta kan förvän­tas inom en inte alltför avlägsen framlid.

Jag vill också erinra om att regeringen hösten 1980 höjde ansökningsav-giflerna för mål lill sådan nivå, 120 kr., alt full kostnadsläckning f. n. torde las ut i mål om betalningsföreläggande och lagsökningar. Avgifterna i familjemål och förenklade tvistemål ligger på samma nivå, vilket stämmer överens med utredningens förslag.

De skäl som jag nu har redogjort för är sammantagna sådana att jag inte är beredd att föreslå alt ekonomiska mål sätts upp för arbetet vid tingsrät­ternas målenheler. I stället bör schablonmässigt bestämda avgifter tas ul, vilka liksom hittills bör få fastställas av regeringen med den begränsningen alt avgifterna inte sätts högre än kostnaderna.

Del bör ankomma på domstolsverket som huvudman för domstolsväsen­det alt följa utvecklingen på området och föreslå de ändringar i avgiftsutta­get som kan anses påkallat.

2.2.2 Ekonomiska mål för verksamheten vid inskrivningsmyndigheterna

Verksamheten vid inskrivningsmyndigheterna domineras helt av hante­ringen av inskrivningsärenden. Dessa utgörs främst av ärenden om lagfart, inteckning eller annan inskrivning i fastighetsbok eller tomlrältsbok. Vid Stockholms tingsrätt finns dessutom sjöfartsregistrel, vid vilket förs ett skeppsregister, ett skeppsbyggnadsregisler och ett bålregister. Vid flertalet av inskrivningsmyndigheterna handläggs inskrivningsåren-

Prop. 1981/82:31

11

dena manuellt. Vid några inskrivningsmyndigheter i Stockholms, Uppsala och Gävleborgs län förs dock inskrivningsregistren med hjälp av ADB. F.n. torde ADB-syslemel omfatta ungefär 15% av landels ca 4 milj. fasligheter. Övergången till ADB-behandling fortsätter.

Stämpelskalleutredningen har föreslagit att självkostnaden för verksam­heten vid inskrivningsmyndigheterna helt skall läckas av avgiftsintäkter, dvs. det ekonomiska målet skall vara full kostnadstäckning. Kostnaderna för de inskrivningsmyndigheter som skall föra ADB-baserade inskrivnings­register skall därvid inte medräknas liksom inte heller motsvarande av­giftsintäkter. För den ADB-baserade inskrivningsverksamheten bör, enligt utredningen, samma avgifter gälla som för den manuella.

Utredningen har även föreslagit att självkostnaden för de ADB-baserade skepps- och skeppsbyggnadsregislren skall täckas av avgiftsintäkter. För båtregistret föreslår dock utredningen att schablonmässigt bestämda av­gifter skall las ul, vilka endast skall bidra till viss kostnadstäckning. Skälet härför är all 90% av alla anteckningar om förvärv av båt avser fiskebåtar, att sådan anteckning f. n. är avgiftsfri och alt utredningen inte funnit skäl föreslå att denna avgiflsfrihel slopas.

Utredningen har som skäl för sill ställningstagande om full kostnads­täckning anfört bl. a. att huvudsyftet med inskrivningsverksamheten är att registrera ägarförhållanden och säkerheters inbördes ordning samt all an­nan statlig registreringsverksamhel, l.ex. fordons- och körkorlsregistre-ringen, ofta helt läcks av avgiftsintäkter. Beträffande den ADB-baserade verksamheten anför utredningen att den f. n. endast omfattar en mindre del av landels fastigheter och alt del därför inte är nödvändigt att nu la ställning till vilka av den verksamhetens kostnader som bör ingå i kost­nadsunderlaget för beräkning av avgifter vid inskrivningsmyndigheterna.

De remissinstanser som har yttrat sig i denna del har antingen tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Sollentuna tingsrätt anser dock att utvecklingskostnaderna för de inskrivningsregister som förs med hjälp av ADB bör påverka avgifterna vid samtliga inskrivningsmyndigheter.

För egen del instämmer jag i slämpelskatleutredningens uppfattning, vilken i princip har godtagits av remissinstanserna, att självkoslnaden för verksamheten vid inskrivningsmyndigheterna helt bör täckas av avgiftsin­täkter, men att avgifterna vid båtregistret bör fastställas schablonmässigt.

Beträffande frågan om kostnaderna för de inskrivningsregister som förs med hjälp av ADB bör tas med vid beräkningen av självkostnaden för verksamheten anser jag lill en början alt rättviseskäl kräver alt samma avgifter tas ul vid alla inskrivningsmyndigheter. Del är vidare enligt min mening inte rimligt att samtliga hittills nedlagda investeringskostnader i ADB-verksamheten skall tas ut i form av avgifter. Däremot finner jag det naturligt all, till skillnad mot vad som hittills har varit fallet, kostnaderna för överföringen lill och driften av ADB-systemet fortsättningsvis räknas in i avgiflsunderiagel. Omfattningen av kostnadstäckningen torde få prö-

Prop. 1981/82:31

12

vas i samband med frågan om den framtida fastighetsdataverksamheten. I avvaktan härpå godtar jag utredningens förslag att kostnaderna för de ADB-baserade registren inte skall tas med i beräkningsunderiaget.

Jag anser all regeringen bör ges befogenhet att inom den givna totalra­men, full kostnadstäckning, bestämma avgifterna för olika ärendeiyper. Domstolsverket bör följa upp avgifterna och föreslå erforderliga ändringar.

2.3 Avgiftsfriheten för staten, kommunerna och landstingskommunerna

Om staten, en kommun eller en landstingskommun tar i anspråk de tjänster som tillhandahålls av en statlig myndighet, vars verksamhel är avgiflsbelagd, är de i allmänhet avgiflsskyldiga. Två viktiga undanlag finns emellertid. För expeditionsavgifter och exekulionsavgifler är såväl staten som kommunerna generellt avgiflsbefriade.

Stämpelskalteutredningen har föreslagit att statens och kommunernas avgiftsfrihet skall slopas i fråga om expeditionsavgifter vid tingsrätterna. Utredningen har redovisat några skäl till all avgiftsbefrielse normalt inte gäller för stat och kommun. För del första försvårar bestämmelser om avgiflsfrihel för vissa grupper en myndighels avgiftskalkylering och upp­följningen av det ekonomiska resultatet. Ett annat skäl är önskemålet om konkurtensneutralitet. Kunder inom den offentliga sektorn skall inte gyn­nas framför kunder utanför denna. Vidare anses numera att samtliga kost­nader, som en myndighets verksamhet orsakar statsverket, skall bäras av denna myndighet. Härigenom får myndigheterna lättare att göra rättvi­sande kostnadsjämförelser mellan olika handlingsalternativ.

Utredningen menar, även om de redovisade skälen inte till alla delar gäller i fråga om tingsrätternas verksamhet, att de ändå har en sådan tyngd beträffande denna verksamhet att statens och kommunernas avgiflsfrihel bör avskaffas. Ett slopande av avgiftsfriheten skulle vidare, enligt utred­ningen, medföra omedelbara praktiska fördelar i form av enklare handlägg-ningsmtiner. Nuvarande tolkningsproblem att avgöra vilka myndigheter som tillhör de avgiftsbefriades krets skulle också undanröjas.

Förslaget att slopa avgiftsfrihelen för kommunerna och landstingskom­munerna tillstyrks eller lämnas ulan erinran av det helt övervägande anta­let remissinstanser. Landstingsförbundet, Svenska kommunförbundet och en tingsrätt avstyrker dock förslaget. Statskontoret ifrågasätter om inte frågans prövning, liksom för övrigt även frågan om statens avgiftsfrihet, bör anstå till dess utredningen har tagit ställning till frågan om avgiflsfrihe­len för stat och kommun inom hela statsförvaltningen. Landstingsförbun­det anser bl.a. alt förslaget innebär en direkt kostnadsöverföring från staten till landstingen som inte motsvaras av någon effektivisering eller i övrigt förbättring av verksamheten. Svenska kommunförbundet påpekar att kommunerna har en helt annan ställning som kreditgivare än andra. Kommunerna måste lämna kredit utan aft kreditvärdigheten prövas. Enligt

Prop. 1981/82:31

13

förbundet finns del därför starka skäl som talar för att särbehandla kom­munerna.

Beträffande statens avgiflsfrihel är remissutfallet mer blandat. Flertalet instanser tillstyrker utredningens förslag. Svea hovrätt, tre tingsrätter och Sveriges domareförbund avstyrker dock förslaget. Ytterligare ett par in­stanser uttrycker tveksamhet inför detta. Som skäl mot slopad avgiflsfrihel anförs bl. a. alt del skulle innebära en onödig rundgång med statliga medel.

För egen del anser jag alt de skäl som utredningen har anfört för slopad avgiftsfrihet för såväl staten som kommuner och landstingskommuner väger tungt. Visserligen har de inte fullt samma bärkraft när det gäller tingsrätterna som andra myndigheter, men de nackdelar med förslaget som har åberopats är inte sådana alt förslaget inte bör genomföras. Jag förordar således, i samråd med chefen för kommundepartemenlet när det gäller kommunerna, all statens, kommunernas och landstingskommunernas ge­nerella avgiflsfrihel slopas. Jag vill i sammanhanget nämna att frågan om slopad avgiflsfrihel för det offentliga när det gäller exekutionsavgifter f. n. övervägs inom kommundepartemenlet inför ikraftträdandet av den nya utsökningsbalken.

Utredningen har dock, främst av praktiska skäl, förordat all avgiftsfrihe­ten för staten, kommunerna och landstingskommunerna behålls när det gäller kopior och avskrifter. Enligt utredningen är flödet av sådana från tingsrätterna lill andra statliga eller kommunala myndigheter stort och en avgiftsskyldighet skulle verka hindrande och dessutom medföra onödig byråkrati.

Jag delar utredningens uppfattning och föreslår all statens, kommuner­nas och landstingskommunernas avgiflsfrihel för kopior bibehålls.

2.4 Avgiftsfriheten för fiskeskepp m. m.

Enligt avgiflslistan, avd. 

II, 

i expediUonskungörelsen är inskrivning av förvärv av fiskeskepp eller fiskeskepp under byggnad avgiftsfri. I 14 § slämpelskaltelagen (1964:308) stadgas stämpelskatlefrihet för förvärv av fiskeskepp.

Sjöfartsregistrel har i en skrivelse till slämpelskatleutredningen föresla­git att såväl avgifts- som skattefriheten skall anknytas lill skeppets använd­ningsområde, yrkesmässigt fiske, i stället för såsom f. n. till skeppels art, fiskeskepp. Anknytningen lill skeppels art innebär, enligt sjöfartsregistrel, all om en yrkesfiskare förvärvar ett skepp, som inte är registrerat som fiskeskepp, blir förvärvet skalleplikligl, medan ell förvärv av ett såsom fiskeskepp registrerat skepp blir skatlefrill, oberoende av om förvärvaren ägnar sig ål yrkesmässigt fiske. Sjöfartsregistrel anser delta otillfredsstäl­lande och föreslår alt skalle- och avgiftsfriheten skall gälla förvärv av skepp som antingen används eller är avsett att användas för yrkesmässigt fiske.

Prop. 1981/82:31

14

Utredningen har instämt i uppfattningen att skatte- och avgiftsfriheten skall anknytas till skeppets användningsområde. Utredningen anser dock att denna frihet skall begränsas till förvärv av skepp som är avsett att användas för yrkesmässigt fiske. Därmed kommer den all omfatta endast yrkesfiskares förvärv.

Även jag delar uppfattningen, att skatte- och avgiflsfrihelen bör knytas till skeppels användningsområde. Jag instämmer i utredningens förslag all friheten bör begränsas lill förvärv av skepp som är avsett all användas för yrkesmässigt fiske. Beträffande slämpelskaltefriheten kräver förslaget en ändring av 14 § slämpelskaltelagen.

2.5 Uppbörd och redovisning

Enligt 25§ expeditionskungörelsen skall, om expeditionsavgifter inte erläggs inom rätt tid, avgiftsmyndighelen göra anmälan härom till länssty­relsen. Länsstyrelsen skall driva in avgiften enligt uppbördslagens (1953:272) regler om restförd skatt och därefter redovisa ärendet till av­giftsmyndighelen. Motsvarande regler finns i slämpelskaltelagen beträf­fande stämpelskatt som har fastställts av inskrivningsmyndighet och som inte har betalats inom rält lid.

Stämpelskalteutredningen har konstaterat alt del finns flera andra stat­liga avgifter, vilka liksom expeditionsavgifter får las ut genom utmätning utan föregående dom och all länsstyrelsens medverkan inte krävs när sådana avgifter skall drivas in eller redovisas. Enligt utredningen kan sådana regler undvaras även när det gäller avgifterna vid tingsrätt.

Utredningen anför vidare att stämpelskatt i många inskrivningsärenden debiteras samtidigt med expeditionsavgifter. Del är enligt utredningen därför önskvärt all samma indrivningsregler gäller för skatten och avgif­ten. Domstolsverket har bl.a. till uppgift att meddela föreskrifter om uppbörd och redovisning av stämpelskatt. Utredningen menar att länssty­relsens medverkan vid indrivning numera är onödig och föreslår att den avskaffas.

Som en konsekvens härav föreslår utredningen även att tillkommande skattebelopp skall betalas lill inskrivningsmyndigheten i stället för till länsstyrelsen och alt beslut om befrielse från skyldighet att erlägga reslav­gift vid obetydligt dröjsmål också skall fattas av inskrivningsmyndigheten.

Utredningens förslag i denna del har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av flertalet remissinstanser. Enligt domstolsverket bör de uppgifter som nu ankommer på länsstyrelsen i stället anförtros verket och inskrivningsmyn­digheterna. Kammarkollegiet avstyrker dock förslaget. Enligt kollegiet är inkassoålgärder en verksamhet som hittills varit helt skild från tingsrätter­nas uppgifter. Dessutom menar kollegiet all länsstyrelserna hittills skött denna uppgift bra och något behov av ändring har inte yppats. Malmö tingsrätt ifrågasätter om det finns tillräckliga skäl alt genomföra förslaget.

Prop. 1981/82:31

15

Tingsrätten erinrar om att del för relativt kort lid sedan beslutades alt uppbörden av statliga fordringar på rättshjälpens område i princip skulle handhas av länsstyrelserna. Att nu frånta länsstyrelserna uppbörden av en annan typ av fordringar framstår enligt tingsrätten som tveksamt.

Jag delar uppfattningen att samma indrivningsregler bör gälla för tings­rätlsavgifter som för stämpelskatten. Att som föreslagils slopa vägen via länsstyrelsen vid indrivning av obetalda avgifter och skatter bör enligt min mening totalt sett innebära en rationalisering. Jag vill också påpeka att domstolsverket i sitt remissvar anfört alt, om förslaget genomförs, verket kommer alt överväga om motsvarande förfarande kan tillämpas på ford­ringar enligt rätlshjälpslagen. Jag föreslär därför aft utredningens förslag genomförs och förutsätter att detta kan ske inom ramen för de resurser som domstolsverket föribgar över. Likaså bör de av utredningen föreslag­na följdändringarna genomföras. Detta föranleder ändringar i 36 § första stycket och 37 § I och 2 mom. slämpelskaltelagen.

Vad gäller frågan om lagrådets hörande över den föreslagna lagändring­en anser jag all förslaget inte är av sådan vikt för enskilda eller från allmän synpunkt all lagrådsgranskning är påkallad.

3   Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår rikdagen dels att antaga förslag lill

lag om ändring i slämpelskaltelagen (1964:308), dels att godkänna

1.

de riktlinjer för avgiftsuttag vid tingsrätternas målenheler och inskrivningsmyndigheter som jag har förordat,

2.

att statens, kommunernas och landstingskommunernas avgifts­frihet vid Ungsrällerna slopas på del sätt som jag har förordat.

4   Beslut

Regeringen ansluter sig lill föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen all antaga de förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1981/82:31

16

Bilaga 1

Stämpelskatteutredningens sammanfattning av betänkandet (Ds B 1980:7) Avgifter vid tingsrätt m. m.

Stämpelskalteutredningen har till huvuduppgift att se över reglerna om stämpelskatt och expeditionsavgift. Enligt direktiven bör översynen i förs­ta hand syfta till ell förenklat och mer lättöverskådligt syslem. Behovet av förenklingar anges vara särskilt påtagligt i fråga om expeditionsavgifterna. Mot bakgrund härav startade utredningen sitt arbete med en översyn av expeditionskungörelsen (1964:618, Exp.K.). Viktiga delar av Exp.K. och den därtill fogade avgiflslistan gäller uteslutande för domstolar. Störst betydelse har Exp. K. för tingsrätterna. Utredningen har ansett avsevärda fördelar vara förenade med att i en särskild förordning ta upp de avgifts­regler som avser tingsrätterna. Förslag lill en sådan förordning läggs fram. Vidare föreslås en förordning om skyldighet för domsol att underrätta part om dom och sluUigt beslut m. m. jämte ändringar i andra författningar som följer av huvudförslaget.

Förordningen om avgifter vid tingsrätt föreslås gälla förutom för tings­rätterna också för centralnämnden för fastighetsdala (CFD). Den särskilda förordningen om expeditionsavgift vid CFD (SFS 1975: 1129) föreslås där­för upphävd.

Exp.K:s avgifter för verksamhel vid domstolarna grundas inte på mera ingående beräkningar av självkostnadena. Från lid till annan har avgifterna schablonmässigt justerats med hänsyn till penningvärdeförändringen. En­ligt direktiven skall utredningens översyn av avgiflslistan bygga på själv­kostnadsprincipen. Med hänsyn härtill grundas utredningens förslag till avgifter på en analys av de totala kostnaderna för handläggningen av de olika målen och ärendena. Avgifterna är alltså i fortsättningen avsedda att utgöra ersättning för dessa kostnader. Vid beställning av t. ex. ett grava-tionsbevis är avgiften alt anse som en ersättning för tingsrättens samtliga kostnader för alt ta fram detta.

Utredningen föreslår att särskilda ekonomiska rnål ställs upp för skilda delar av verksamheten vid tingsrätterna. Fördelarna med alt sådana eko­nomiska mål anges är uppenbara. Frågan om kostnadsläckningsgraden kan härigenom bli föremål för beslut på politisk nivå, där olika intiessen kan vägas mot varandra. Den myndighet som har ansvaret för verksamheten får vidare en klar utgångspunkt för sin ekonomiska uppföljning. De som berörs av avgiftema får en motivering för avgiftens höjd. Utredningen föreslår att domstolsverket får svara för den uppföljning av avgifterna som är nödvändig.

För den manuella verksamheten vid inskrivningsmyndigheterna föreslär utredningen ett ekonomiskt mål som innebär full kostnadstäckning. Lik­som f. n. föreslås samma avgifter gälla för den ADB-baserade inskrivnings­verksamheten som för den manuella. Utredningen föreslår vidare att av­gifter skall las ut i huvudsakligen samma ärenden som nu är avgiftsbe­lagda. Med angivet ekonomiskt mål har utredningen beräknat avgifterna för lagfart till 200 kr., för inteckning till 80 kr. och för gravationsbevis Ull 50 kr.

Utredningen anser att i princip samma ekonomiska mål, dvs. full kost­nadsläckning, också bör gälla för verksamheten vid sjöfartsregistret. Sär­skilda förhållanden gäller dock för båtregistret och registerärenden avseen-

Prop. 1981/82:31

17

de livräddnings- och fiskeskepp. Utredningens förslag lill avgiflslista har utformats med beaktande härav.

Utredningen har inte funnit del möjligt att ställa upp ett ekonomiskt mål som innebär full kostnadsläckning för all verksamhet vid tingsrätternas målenheler. Beträffande brottmål är det självklart alt liksom hittills inga avgifter skall las ut. Utredningen har analyserat arten av den övriga verk­samhet som förekommer vid dessa enheter och så långt möjligt sökt skaffa sig en bild av hur kostnaderna för olika mål och ärenden fördelar sig. Utredningens övervägnden har resulterat i att full kostnadstäckning kan tillämpas beträffande mål om lagsökning och belalningsföreläggande. I fråga om andra mål och ärenden föreslås att man antingen anknyter till den avgiftsnivå som skall gälla i mål om lagsökning och betalningsföreläggande eller bestämmer avgiften schablonmässigt. Förslagen innebär sammanfatt­ningsvis följande:

-

I mål om lagsökning och belalningsföreläggande skall full kostnadstäck­ning gälla (120 kr.).

-

I förenklade tvistemål, familjerätlsliga mål och allmänna domstolsären­den skall samma avgiftsnivå tillämpas som i mål om lagsökning och betalningsföreläggande.

-

I disposiiiva tvistemål, andra faslighetsdomstolsmål än fastighetsbild-ningsmäl och andra vallenmål än besvärs- och underslällningsmål bör en viss procentsats av självkostnaden för disposiiiva tvistemål tas ut. I avvaktan på ett tillfredsställande underlag för alt beräkna kostnaderna för dessa mål föreslås t. v. en schablonmässigt bestämd avgift (500 kr.).

-

I ordinära konkurser skall samma avgiftsnivå tillämpas som i dispositiva tvistemål. Mindre konkurser och ackordsärenden skall vara fria från avgift.

-

I övriga avgiftsbelagda ärenden vid målenhel skall samma avgiftsnivå tillämpas som i mål om lagsökning och belalningsföreläggande.

Av del ovanslående följer alt en högre avgift kommer alt tas ut i disposi­iiva tvistemål än i mål om lagsökning och betalningsföreläggande. Därför föreslås att en tilläggsavgift (500-120 = 380 kr.) skall tas ut när ett mål om betalningsföreläggande hänskjuts lill rättegång eller när eft förenklat tviste­mål överförs till ordinär process.

Utredningen behandlar i detta belänkande inte frågan om övergripande principer för uttag av avgifter för kopior och avskrifter. För avskrifter och fotokopior föreslås därför samma avgifter gälla som f. n. En nyhet är dock alt en avgift föreslås för kopia av bandupptagning.

Vid beställning av enstaka kopior kan del f. n. inträffa att avgifterna är så låga att de inte läcker uppbördskostnaderna. Utredningen föreslår därför att domstolsverket bemyndigas att föreskriva, att tingsrätt inte skall ta ut avgift om den uppgår till ett så lågt belopp att kostnaderna för alt ta betalt överstiger avgiften. Denna avgiflsfrihel är inte avsedd att gälla i de fall tingsrätten enligt gällande författningar skall framställa kopior på parts eller annans bekostnad vid försummelse att ge in inlagor eller andra hand­lingar i föreskrivet antal exemplar. Utredningen föreslår också en bestäm­melse som ger domstolsverket möjlighet alt föreskriva att tingsrätt utan avgift får tillhandahålla part kopia av handling som har upprättats eller införskaffats av tingsrätten.

Kritik har från flera håll riktats mot avgiftsfrihetenför staten, kommuner och landstingskommuner. Detta har särskilt gällt kommuner och lands­tingskommuner. Dessutom vållar avgiftsfrihelen en del tolkningsproblem. Avgiflsfrihel för staten och kommunerna är ovanlig i statlig avgiflsbelagd

Prop. 1981/82:31

18

verksamhet. De skäl som kan anföras mol en sådan avgiflsfrihel gäller i stor utsträckning även i fråga om verksamhet vid tingsrätt. Mot den bak­grunden föreslår utredningen alt den gällande avgiflsfrihelen avskaffas vid Ungsrätterna. Praktiska skäl har dock fåll utredningen att inte föreslå någon ändring i avgiftsfriheten såvitl avser avgifter enligt nuvarande avd. 1, dvs. bl. a. för kopior.

Fömtom för staten, kommuner och landstingskommuner föreligger en­ligt Exp.K. generell avgiflsfrihel för åtskilliga andra subjekt samt i vissa mål och ärenden. En del av de nuvarande bestämmelserna om avgiftsfrihet gäller annan verksamhet än vid tingsrätt och skall därför självfallet inte föras över lill förordningen om avgifter vid tingsrätt. Andra har blivit överflödiga genom all den nya avgiflslistan är så konstruerad att avgifter skall las ut endast i vissa angivna mål eller ärenden.

Utredningen har i detta belänkande inte tagit slutlig ställning till om slämpelmärkena skall behållas i fortsättningen. Stämpelmärken skall så­lunda fortfarande användas för uppbörd av avgifter som las ut i samband med ansökan i mål och allmänna domstolsärenden.

I förslaget lill förordning om avgifter vid tingsrätt förenklas uppbörds­bestämmelserna avsevärt. Bl.a. föreslås de särskilda föreskrifterna om påminnelseskyldighet och om sättet för indrivning upphävda. I stället skall avskrivningskungörelsens (1965:921) bestämmelser vara Ullämpliga på av­gifter vid tingsrätt. Domstolsverket föreslås vidare få befogenhet som bevakningsmyndighet enligt nämnda kungörelse. Vissa ändringar föreslås också i stämpelskattelagen (1964:308) och i stämpelkungörelsen (1964:619).

Utredningen föreslår att talan mol beslut om avgift enligt förordningen om avgifter vid tingsrätt skall föras hos domstolsverket genom besvär. Enligt Exp. K. anförs besvären hos riksskatteverket.

Lösningsskyldigheten i allmänna domstolsärenden och i mål vid övertätt föreslås avskaffad. Detta ställer ökade krav på domstols skyldighet att underrätta part om utgången i sådana ärenden och mål. Utredningen har funnit all undertätlelseskyldighelen lämpligen kan fullgöras på samma sätt som nu gäller i tvistemål vid underrätt. Underrättelseskyldigheten i över­rätt bör emellertid inte omfatta den del av avgörandet som beslår av kopia av lägre rätts dom eller beslut. Bl. a. i syfte att uppnå enhetliga bestämmel­ser föreslås all parterna i brottmål skall underrättas på samma sätt som i tvistemål. De särskilda undertällelsebeslämmelserna i tvistemål resp. brottmål och en del av bestämmelserna i Exp.K. om tillhandahållande av dom och beslut föreslås sammanförda i en förordning om skyldighet för domstol att undertåtla part om dom och slutligt beslut m. m.

Utredningen beräknar att intäkterna av avgifter vid tingsrätt ökar från 98 milj. kr. (budgetåret 1978/79) till närmare 200 milj.kr. I sammanhanget marginella kostnadsökningar uppstår lill följd av förslaget om utvidgad undertättelseskyldighel.

Prop. 1981/82:31

19

Bilaga 2

Sammanställning av remissyttranden

Remissyttranden har avgetts av riksdagens ombudsmän (JO), justitie­kanslern (JK), riksåklagaren, domstolsverket (DV), centralnämnden för fastighetsdala (CFD), kammarkollegiet, slalskonlorel, riksrevisionsver­kel, riksskatteverket, Svea hovrätt, Göta hovrätt, Sollentuna tingsrätt, Stockholms tingsrätt, Västerås tingsrätt, Falu tingsrätt, Kariskrona tings­rätt, Kristianstads tingsrätt. Ängelholms Ungsrätl, Malmö Ungsräti, Halm­stads tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, KrisUnehamns Ungsrätl, Jämlbygdens Ungsrätl, rättshjälpsnämnden i Malmö, Södra Allmänna Advokatbyrån i Stockholm, Västra Allmänna Advokatbyrån i Stockholm, kommittén (Ju 1979:07) för utredning av den fortsatta faslighetsdalaverksamheten, kon-kurslagskommitlén (Ju 1971:06), rältegångsutredningen (Ju 1977:06), ut­redningen (Ju 1972:12), angående företagsinteckning. Landstingsförbun­det, Svenska bankföreningen. Svenska kommunförbundet. Svenska spar­banksföreningen, Sveriges advokatsamfund och Svergies domareförbund.

1    Allmänt om ekonomiska mål vid tingsrätterna

DV: Utredningens överväganden avseende ekonomiska mål för skilda delar av verksamheten vid tingsrätt kan DV i allt väsentligt stödja även om del kan komma att visa sig all kostnadsberäkningarna för vissa delar av verksamheten kan bli svåra att göra med tillräcklig grad av säkerhet.

Sollentuna tingsrätt: Tingsrätten anser alt ändringar bör vidtas som syftar till att kostnaderna för lingsrältsverksamhelen i högre grad än f. n. täcks av avgifter. Utredningens förslag är därför lämpliga som grund för författningsändringar. Det kan emellertid sältas i fråga om man inte bör gå längre mol målet lill kostnadsläckning än vad utredningen gjort. Även om kostnadsläckningsprincipen inte kan gälla för alla slag av mål och ärenden vid en tingsrätt har utredningens förslag, som innebär en inkomstökning från ung. 100 milj. kr. till 200 milj. kr., mer karaktären av justering av nivåer för avgifter än en genomgripande reform på området.

Västerås tingsrätt: Beträffande de allmänna domstolarnas (och särskilt underrätternas) verksamhet har man sedan gammalt skilt mellan å ena sidan domstolarnas konflikllösande eller i trängre mening dömande uppgift och å den andra deras ombesörjande av s. k. frivillig rättsvård. Vad gäller den förstnämnda uppgiften utgör tillhandahållandet av organ för att lösa konflikter i ett samhälle en av de ursprungliga statsfunktionerna, och även för ett modernt samhälle är denna funktion en grundförutsättning. All för en verksamhet, som sålunda i grunden bedrivs i alla medborgares (och således statens eget) intresse, uppställa som princip att de rättssökande skall betala alla kostnader för verksamheten måste vara oriktigt. Självkosl-nadsprincipen måste således förkastas som grund för ett avgiftssystem avseende domstolarnas dömande verksamhel. Och all såsom utredningen gör i sina resonemang tala om ekonomiska mål för denna verksamhet ter sig helt främmande. I praktiken föreligger också ett betydande hinder mot all på domslolsområdet tillämpa självkoslnadsprincipen, nämligen det för­hållandel alt såsom verkställda undersökningar utvisat det är så gott som ogörligt alt beräkna kosinadera för olika mål- och ärendegrupper.

Prop. 1981/82:31

20

Då del gäller den s. k. frivilliga rättsvården, dit framför allt inskrivnings­ärenden men även andra ärenden hör, kan inte samma principiella invänd­ningar mol Ullämpningen av en självkoslnadsprincip framställas.

Falu tingsrätt erinrar om att, om utredningens förslag genomförs, själv­koslnadsprincipen blir tillämplig endast i undanlagsfall vid bedömande av avgifterna vid tingsrätt.

Kristianstads tingsrätt: Tingsrätten har inte något alt erinra mot att självkoslnadsprincipen läggs till grund för avgiflslistan, såvitt angår tings­rätternas rällsvårdande verksamhet. När del gäller den dömande verksam­heten, kan dock skäl anföras mol att generellt låta avgifterna grundas på denna princip. Såsom utredningen påtalat, är kostnaderna för hanteringen av mål, och då främst DT-målen, ofta höga. Om de höga kostnaderna skulle tillåtas slå igenom på avgifterna för sådana mål, skulle delta - trots rätlshjälpssystemet - kunna få en på allmänheten avhållande inverkan i fråga om benägenheten all anlita domstolarna. Enligt tingsrättens mening vore en sådan utveckling ur rättssäkerhetssynpunkt olycklig; rätten sedan urminnes lid att kunna få en tvist prövad av allmän domstol får inte äventyras.

Malmö tingsrätt: Tingsrätten vill starkt ifrågasätta om självkoslnads­principen bör vara tillämplig på domstolarnas verksamhel med hänsyn till dennas särskilda karaktär. Staten förbehåller sig i princip monopol på rättskipning och den enskilde är beroende av domstolarnas medverkan om han skall komma i åtnjutande av det skydd som lagarna ger honom. Det ler sig då inte särskilt naturligt att säga att den rättssökande allmänheten "utnyttjar" domstolarna eller "föranleder" verksamheten där. Avgifterna vid domstolarna bör därför enligt tingsrättens uppfattning inte relateras till de kostnader som verksamheten förorsakar utan liksom nu bestämmas schablonmässigt. Därvid bör bl. a. beaktas behovet att förebygga process-missbmk.

Enligt tingsrättens mening kommer ett genomförande av utredningsför­slaget också alt föranleda omfattande och besvärliga kostnadsberäkningar. Tingsrätten avstyrker all avgifterna skall relateras lill ekonomiska mål.

Halmstads tingsrätt: All bestämma ell ekonomiskt mål utifrån kosl-nadsläckningsprinciper förutsätter att man vid en så heterogen verksamhet som en tingsrätt kan särskilja kostnaderna för olika grenar. Vad utredning­en har anfört visar vilka svårigheter som därvid möter. I själva verket synes något så när tillförliUiga uppgifter ha kommit fram endast beträffan­de några avgränsade typer av massärenden. I övrigt har man varit tvingad att tillgripa schabloner. Tingsrätten har full förståelse för svårigheterna men kan inte underlåta all påpeka att en av fördelarna med att sätta upp ekonomiska mål, nämligen att möjliggöra politiska beslut om kostnads-läckningsnivån, därigenom inte annat än delvis kan uppnås.

Rättegångsutredningen delar den i betänkandet framförda uppfattning­en att ekonomiska mål för verksamheten vid domstol bör fastställas.

Västra Allmänna Advokatbyrån anser det rimligt alt den enskilde vid utnyttjandet av domstolarnas tjänster vid inskrivningsväsendet och liknan­de skall bidraga lill de faktiska kostnaderna. Förslaget i denna del till­styrks. Däremot ifrågasattes om den föreslagna principen om självkostnad bör tillämpas beträffande den dömande verksamheten. Därest anlitandet av domstolarna i deras dömande verksamhet skall vara förenat med kost­nader, som helt eller delvis skall uppfylla självkoslnadsprincipen, synes risk föreligga all den enskildes förtroende för domstolarna rubbas. Den dömande verksamheten tillvaratar också det allmännas bästa och samhäl-

Prop. 1981/82:31

21

lets nytta av kontroll, vilket torde vara omöjligt att ekonomiskt värdesätta. Med ett hänsynstagande till självkostnadsprincipen synes även den dö­mande verksamhetens självständighet kunna äventyras.

Svenska sparbanksföreningen anser att kostnadstäckningsprincipen inte får drivas för långt när det gäller domstolarnas verksamhetsområden. Det masta vara en grundläggande regel i en demokrati att samhället tillhanda­håller medborgarna rättsvård till rimliga kostnader.

Sveriges domareförbund: Förbundet ifrågasätter lämpligheten av alt den dömande verksamheten görs till föremål för ekonomiska överväganden. Förbundet ifrågasätter också varför sådana krav bör uppställas just för tingsrätternas verksamhet men inte när det gäller andra organ inom den dömande verksamheten, såsom exempelvis förvaltningsdomstolarna. För­bundet bestrider att det föreligger behov av ytterligare kostnadsberäkning­ar. Tidigare undersökningar har lämnat bristfälliga resultat och det kan förmodas all vidare ansträngningar kommer att ge ett ungefärligen likarlat utfall.

2    Avgiftfrihet för staten, kommuner och landstingskommuner

DV. Falu tingsrätt, rättegångsutredningen och Södra Allmänna Advo­katbyrån tillstyrker att avgiftsfriheten för staten, kommunerna och lands­tingskommunerna upphör.

Statskontoret ifrågasätter om del är lämpligt att genomföra den föreslag­na ändringen innan utredningen behandlat frågan om avgiftsfrihet vid statliga myndigheter i hela dess vidd.

RRV tillstyrker utredningens förslag. Detta torde enligt verket leda till ett bättre kostnadsansvar i och med alt myndigheter och motsvarande organ noggrannare prövar vilka åtgärder som skall vidtas.

Svea hovrätt: Förslaget har inte den tyngd som utredningen vill göra gällande. Väl kan det synas rimligt att kommunerna betalar samma avgifter som övriga kärande och sökande. Att staten skulle göra det förefaller emellertid vara en onödig rundgång med statliga medel. Avgiftsfrihelen för staten bör därför beslå.

Stockholms tingsrätt tillstyrker utredningens förslag. Det är tingsrättens förhoppning att många mål om lagsökning och belalningsföreläggande avseende bagatellartade fordringsanspräk därigenom skall falla bort.

Kammarkollegiet: Principen, alt samtliga kostnader, som en myndighets verksamhel orsakar statsverket, skall bäras av denna myndighet, har un­der senare decennium vunnit insteg i statsförvaltningen. Principen kan svårligen genomföras konsekvent och förorsakar ulan tvekan staten ökade kostnader. Kollegiet finner emellertid inte anledning alt i delta samman­hang närmare kritisera systemet. Kollegiet lämnar därför förslaget utan ytterligare erinran.

Västerås tingsrätt: Tingsrätten har ej någon erinran mol alt avgiftsfrihe­ten för kommuner och landsting avskaffas. Tvärlom har tingsrätten fåll den erfarenheten att det föreligger ett behov av avgift för alt avhålla dessa myndigheter från att ta domstolarnas resurser i anspråk för bagatellartade krav. Då det gäller avgiftsfrihelen för staten ställer sig tingsrätten däremot tveksam till om det är motiverat att avskaffa den. De av utredningen redovisade skälen till all även staten i allmänhet har att utge avgift inom statlig verksamhet synes inte äga tillämpning inom domstolsverksamheten. Vad som anförs om tolkningsproblem och enklare handläggningsrutiner saknar nämnvärd betydelse.

Prop. 1981/82:31

22

Karlskrona tingsrätt: Avskaffandet av avgiflsfrihelen för stat, kommun och liknande subjekt skulle onekligen avlägsna vissa tolkningsproblem. Som utredningen påpekat skulle emellertid betalning av avgifter, som slutligen skulle bäras av del allmänna, bli tämligen meningslös. Dessutom ökas därigenom onödigtvis lingsrälternas uppbörd och redovisning av medel. Tingsrätten tvivlar på alt fördelarna med den föreslagna ordningen överväger nackdelarna.

Malmö tingsrätt avstyrker förslaget om avgiftsskyldighel för staten men anser sig kunna tillstyrka all kommuner och landstingskommuner blir avgiftsskyldiga.

Halmstads tingsrätt: Förslaget alt med vissa undantag upphäva avgifts­friheten för staten och andra offentliga organ är principiellt riktigt och kommer att avsevärt underlätta handläggningen genom alt besvärliga tolk­ningsproblem bortfaller.

Göteborgs tingsrätt: Förslaget all slopa avgiftsfrihelen för staten, kom­muner, landstingskommuner m.fl. är enligt tingsrättens mening angeläget för all skapa ett koslnadsmedvetande hos många statliga och kommunala myndigheter, som f. n. ofta anlitar rättsväsendet även för helt obetydliga krav.

Kristinehamns tingsrätt: En avgiftsbeläggning som nedbringar antalet kommunala ansökningar om belalningsföreläggande kan medföra den nackdelen att färre betalningstvisler kommer all leda Ull uppgörelse, vilket kan skada den allmänna betalningsmoralen. Tingsrätten anser bl.a. med hänsyn härtill all kommun och landsting skall förbli fria från avgift, liksom staten utom statliga bolag.

Landstingsförbundet: Enligt utredningens förslag åläggs landsting och kommuner avgiftsskyldighet för ärenden vid tingsrätt m. m. Detta medför en direkt kostnadsöverföring från staten lill landslingen som inte mot­svaras av någon effektivisering eller i övrigt förbättring av verksamheten. Med utgångspunkt från de allmänna ekonomiska förutsättningarna och de krav som förs fram om begränsning av de kommunala utgiftsökningarna kan förbundsstyrelsen inte Ullstyrka förslaget.

Svenska kommunförbundet: Styrelsen finner det anmärkningsvärt att utredningen ulan närmare granskning lägger ett dåligt underbyggt påslåen­de om missbmk till grund för förslag om slopande av nuvarande avgiftsfri-het i samband med betalningsföreläggande o.d. Visserligen är statistiken på området dålig men undersökningar saknas inte. Av domstolsverket företagen undersökning vid Göteborgs tingsrätt framkom all antalet belal­ningsförelägganden från offentligrätlsliga subjekt i förhållande till totalan­talet utgjorde 13%. Det sökta beloppet utgjorde 13% av totalbeloppet. Detta visar enligt styrelsen att de offentligrätlsliga subjekten gör en lika noggrann prövning av sina ärenden som de privalrällsliga. Utredningens hänvisning lill en skrivelse från Arvika tingsrätt har föranlett förbundet att tillfråga berörda kommuner om deras rutiner vid betalningsförelägganden. Av svaren framgår all kommunerna gör en noggrann undersökning innefat­tande bl.a. kontakt med sociala myndigheter och kronofogden. Del sökta beloppet ligger genomsnittligt på omkring 850 kr. för år 1979. Beloppet kan inte betecknas som "bagalellartal".

Kommunerna har i här aktuellt avseende en helt annan ställning än andra kreditgivare. I de fall kommunerna lämnar kredit måste detta ske ulan att kreditvärdigheten prövas. Vidare måste kommunerna till följd äv lagstiftning, sociala eller andra skäl fortsätta sina "leveranser" även sedan gäldenären visat belalningsovilja eller -oförmåga. Enligt styrelsens upp-

Prop. 1981/82:31

23

fattning finns del därför starka skäl som talar för alt särbehandla kommu­nerna i här aktuellt sammanhang. Styrelsen avstyrker därför utredningens förslag all avskaffa den nuvarande avgiftsfrihelen.

Sveriges domareförbund: Förbundet tillstyrker utredningens förslag att gällande frihet all erlägga ansökningsavgift avskaffas vad gäller kommuner och landsUngskommuner. Däremot delar förbundet inte uppfattningen att avgtftsfrihelen avskaffas även för staten, enär detta enligt förbundels me­ning skulle leda lill övervägande negaUva effekter. Framför allt skulle en sådan ordning innebära nya rutiner och arbetsuppgifter vid flera statliga myndigheter utan någon ekonomisk nytta för den sammantagna statliga verksamheten. Förbundet är medvetet om att del ibland, särskilt i inskriv­ningsärenden, kan vara svårt att avgöra om visst subjekt ej omfattas av avgiftsfrihelen, men delta problem får anses vara av mindre betydelse vid jämförelse med de onödiga kostnader som skulle uppkomma om avgiftsfri­helen slopades.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1981