Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition

1985/86:118

i

om ändringar i väglagen (1971:948) och lagen

(1939:608) om enskilda vägar

1985/86:118

Regeringen föreslår riksdagen atl anta de förslag som har lagils upp i bifogade utdrag ur regeringsprolokollet den 27 februari 1986.

På regeringens vägnar OlofPalme

Sven[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås ändringar i väglagen (1971:948) och lagen (1939:608) om enskilda vägar. Åndringarna i väglagen är föranledda av prop. 1985/86:1 om ny plan- och bygglag (PBL) och prop. 1985/86:3 om lag om hushållning med naturresurser m. m. (NRL). I väglagen föreslås ocksä ändringar som innebär att vissa beslutsbefogenheter förs över från länssty­relserna lill väghållningsmyndighelerna, alt väghållningsmyndighetema skall få ta bort otillåtna anordningar inom ett vägområde och att besvärs­ordningen i vissa avseenden ändras. Vidare föreslås vissa redaktionella ändringar i väglagen.

Ändringarna i lagen om enskilda vägar är uteslutande föranledda av propositionen om PBL och innebär atl lagen om enskilda vägar anpassas till PBL: s terminologi och plansyslematik.

Ändringama föresläs träda i krafl vid samma tidpunkt som PBL och NRL, dvs. den Ijanuari 1987.

1    Riksdagen 1985186. 1 saml. Nr 118

Lagförslagen i denna proposition har granskals av lagrådel. Proposi­tionen innehåller därför tre huvuddelar: Lagrädsremissen (s. 28), lagrådets yttrande (s. 67) och föredragande statsrådets ställningsta­gande till lagrådets synpunkter (s. 79).

För atl få skälen till lagförslagen helt klara för sig måste läsaren la del av alla tre texterna.

Prop. 1985/86:118

Propositionens lagförslag

1 Förslag till

Lag om ändring i väglagen (1971:948)

Härigenom föreskrivs i fråga om väglagen (1971:948) dels alt 49, 50 och 54 §§ skall upphöra atl gälla,

dels

a.

l

l

1,6-9, 10-12, 14-19,22,23,26-28,33,39-48,51-53,57,61, 63-66, 68 och 70-77 §§ skall ha följande lydelse, dels atl det i lagen skall införas en ny paragraf, 3 a §, av följande lydelse.

Prop. 1985/86:118

1§

Nuvarande lydelse

Denna lag gäller allmän väg.

Allmän väg är, förutom väg som anlägges enligt denna lag eller en­ligt lagen förändras till allmän, så­dan för allmän samfärdsel upplåten väg som av ålder ansetts som all­män eller enligt äldre bestämmelser anlagts som eller förändrats lill all­män och som vid denna lags ikraft­trädande hålles av slalen eller kom­mun.

Väg upphör att vara allmän, när vägen dragés in. Är kommun väg­hållare, upphör väg all vara allmän, när vägen enligt byggnadslagen (1947:385) upplåtes eller skall vara upplåten till allmänt begagnande som gata. Har väg upplåtits lill all­mänt begagnande som gala medan staten är väghållare, upphör vägen alt vara allmän, när kommunen övertar väghållningen.

Föreslagen lydelse

Allmän väg är, förutom väg som anläggs enligt denna lag eller enligt lagen förändras lill allmän, sådan för allmän samfärdsel upplåten väg som av ålder ansetts som allmän eller enligt äldre bestämmelser an­lagts som eller förändrats lill allmän och som vid denna lags ikraftträ­dande hålls av staten eller en kom­mun.

En väg upphör att vara allmän, när vägen dras in. Om en kommun är :väghållare, upphör vägen all vara allmän, när den enligt plan-och bygglagen (6000:000) upplåts eller skall vara upplåten till allmänt begagnande som gala. Om en väg har upplåtits lill allmänt begag­nande som gala medan staten är väghållare, upphör vägen atl vara allmän, när kommunen övertar väg­hållningen.

3a§

Vid prövning av ärenden enUgl denna lag skaU lagen (0000:000) om hushåUning med naturresurser m.m. tiUämpas.

6§'

Statens vägverk handhar väghåll­ningen för statens räkning och har lillsyn över kommuns väghållning.

Väghållningsmyndighel är, då staten är väghållare, den till vägver-

Vägverkel handhar väghållning­en för statens räkning och har lill­syn över kommunernas väghåll­ning.

Väghållningsmyndighel är, då staten är väghållare, den lill vägver-

Senaste lydelse 1981:861.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse                             Prop. 1985/86:118

ket hörande regionala förvaltning

ket hörande regionala förvaltning

som regeringen besiämmer och, då

som regeringen besiämmer och, då

kommun är väghållare, den kom-

en kommun är väghållare, den

munala nämnd som kommunfull-

kommunala nämnd som kommun­

mäktige utser därtill,

fullmäktige utser därtill.

7§

Är staten väghållare inom områ-

Är staten väghållare inom elt om-

de med stadsplan, skall kommunen

rade med detaljplan där kommunen

tillhandahålla den  mark som be-

är huvudman för allmänna platser,

hövs för väg inom områdel.

skall kommunen tillhandahålla den

mark som behövs för väg inom om­rådet.

8§

Underlåter kommun att bygga

Underlåter en kommun att bygga

väg, för vars byggande utgått stats-

väg, för vars byggande utgått stats­

bidrag, eller eftersätter kommun

bidrag, eller eftersätter en kommun

skyldighel i fråga om vägs drift, kan

skyldighel i fräga om vägs drifl, kan

statens vägverk förelägga kom-

vågverket förelägga kommunen att

munen all inom viss tid vidtaga rät-

inom viss lid vidta rättelse. Omfö-

telse vid äventyr att verket låter ut-

reläggandet inte följs, får verket

föra nödvändiga åtgärder på kom-

låta ulföra nödvändiga ålgärder på

munens bekostnad.

kommunens bekostnad.

9§

Beslämmelserna i denna lag ul-

Bestämmelserna i denna lag ul­

gör ej hinder för kommun  eller

gör inte hinder för en kommun eller

landstingskommun att lämna bidrag

en landstingskommun atl lämna bi-

till byggande av väg.

drag till byggande av väg.

10§

Till byggande av väg räknas an-

Till byggande av väg räknas an­

läggning av ny väg, omläggning av

läggning av ny väg, omläggning av

väg i ny sträckning samt ombygg-

väg i ny slräckning saml ombygg­

nad och förbättring av väg.

nad av väg.

Ny väg får anläggas, om vägen

Ny väg får anläggas, om vägen

behövs för allmän samfärdsel eller

behövs för allmän samfärdsel eller

annars kan antagas få synnerlig be-

annars kan antas få synnerlig bely-

tydelse för det allmänna.

delse för det allmänna.

Omläggning av väg i ny sträck-

Omläggning av väg i ny sträck­

ning samt ombyggnad och förbäti-

ning samt ombyggnad av väg får

ring av väg får ske, när det är påkal-

ske, när det är påkallat från allmän

lat från allmän synpunkt.

synpunkt.

II 

§2

Fråga om byggande av väg prö-

Fräga om byggande av väg prö­

vas av statens vägverk efter samråd

vas av vägverket efler samråd med

med länsstyrelsen. Har vägverket

länsstyrelsen.  Om vägverket och

och länsstyrelsen olika uppfattning,

länsstyrelsen har olika uppfattning,

Senaste lydelse 1981:861.

4

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

hänskjutes frågan lill regeringens     hänskjuts  frågan   till   regeringens

prövning.

prövning.

Regeringen kan förordna att fråga om byggande av väg i vissa fall skall prövas av länsstyrelsen.

12§

Om skyldighet för staten att iord­ningställa och upplåta allmän väg som gata inom sådant område med sladsplan, för vilket slalen år väg­hållare, finns bestämmelser i bygg­nadslagen (1947:385).

16 kap. 29§ plan- och bygglagen (0000:000) finns bestämmelser om skyldighet för staten att inom om­råden med detaljplan ställa i ord­ning och tiU allmänt begagnande upplåta gata.

14§'

Inom område med fastställd ge­neralplan eller med stadsplan eller byggnadsplan skaU väg byggas i överensstämmelse med planen. Gäller annars särskUda bestämmel­ser för marks bebyggande eller an­vändning, såsom regionplan, utom­plansbestämmelser eller natur­vårdsföreskrifter, skall väg läggas så, att syftet med bestämmelserna icke molverkas.

Om särskilda skäl föreligger, kan undanlag från planen eller bestäm­melserna medges av regeringen el­ler myndighet som regeringen be­stämmer. Även utan sådant medgi­vande får mindre avvikelse från plan göras, om åtgärden är förenlig med planens syfte.

Inom område med detaljplan el­ler områdesbestämmelser får väg inte byggas i slrid mot planen eller bestämmelserna. Om syftet med planen eller bestämmelserna inte molverkas, får dock mindre avvi­kelser göras.

Gäller naturvårdsföreskrifter el­ler andra särskilda bestämmelser för marks bebyggande eller an­vändning än som avses i första styckel skall våg byggas så, att syf­tet med bestämmelserna inte mot­verkas.

Om det finns särskUda skäl, får regeringen eller myndighet som re­geringen bestämmer medge undan­tagfrån bestämmelser som avses i andra stycket.

15§

För byggande av väg skall upp­rättas arbetsplan. Arbetsplan får uppdelas i förberedande och kom­pletterande arbetsplan.

I arbetsplan skall anges den mark som behöver tagas i anspråk för förelaget. Arbetsplan skall även in­nehålla/ör/öre age/5 genomföran­de i övrigi behövliga uppgifter. / förberedande arbetsplan behöver uppgifter av sistnämnt slag redovi­sas endasl i huvuddrag.

För byggande av väg skall upp­rättas en arbetsplan.

I arbetsplanen skall anges den mark som behöver las i anspråk för väganordningar och för genomfö­randel av vägbyggnadsföretagel. Planen skall även innehålla de upp­gifter som i övrigi behövs för att genomföra förelaget.

 Senaste lydelse 1981:861.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

Förberedande arbetsplan skall fullständigas genom kompletteran­de arbetsplan så snart det kan ske.

I6§

Vid utarbetande av arbetsplan skall samråd i fråga om vägens sträckning och vägförslagets ut­formning i övrigi ske med berörda fastighetsägare och myndigheter saml andra som kan ha ett väsent­ligt intresse i saken.

Förfarandet enligt första stycket får efter omständigheterna förenk­las i fråga om arbetsplan för väg, som enhgl fastställd generalplan el­ler enligt stadsplan eller byggnads­plan skall ingå i trafikled eller an­nan allmän plals, om ej avvikelse föreslås från vad som beslämts i sådan plan.

Avser arbetsplan endasl ombygg­nad eller förbättring av väg, får för­farandet enligt försia styckel efter omständigheterna förenklas med iakttagande av att ägare lill fastig­hel, av vilken mark skall tagas i anspråk, alltid skall beredas tillfälle alt yttra sig. Vad som sagts nu gäl­ler i fråga om kompletterande ar­betsplan även i andra fall samt äger vidare tillämpning på arbets­plan som innefattar endast ändring av arbetsplan för ännu ej färdig-slälll vägbyggnadsförelag.

Vid utarbetande av en arbetsplan skall samråd i fråga om vägens sträckning och vägförslagets ut­formning i övrigi ske med berörda fastighetsägare och myndigheter samt andra som kan ha elt väsent­ligt intresse i saken.

Förfarandet enligt försia siycket fär efter omständigheterna förenk­las i fråga om en arbetsplan för väg, som enligt detaljplan skall ingå i all­män plats eller som är förutsatt i områdesbestämmelser.

Avser arbetsplan endast ombygg­nad av väg, fär förfarandet enligt första stycket efler omständigheter­na förenklas med iakttagande av atl ägare lill en fastighel, av vilken mark skall tas i anspråk, alllid skall beredas tillfälle alt yttra sig. Detta skall även tUlämpas på en arbets­plan som innefattar endast ändring av planen för elt vägbyggnadsföre­tag som ännu ej är färdigställt.

17

§

Arbetsplan skall utställas för granskning.

Arbetsplan för väg, som enligt fastställd generalplan eller enligt stadsplan eller byggnadsplan skall ingå i trafikled eller annan allmän plats, behöver icke utställas, om den ej avviker från vad som be­slämts i sådan plan.

Ej heller behöver arbetsplan som avser endast ombyggnad eller för­bättring av väg utställas, om ej mark behöver tagas i anspråk med vågrätt eller rätl som avses i 35 § eller om sådant ianspråktagande skriftligen   medgivits   av   berörda

En arbetsplan skall ställas ut för granskning.

En arbetsplan för väg, som enligt detaljplan skall ingå i allmän plats eller som är förutsatt i områdesbe­stämmelser, behöver inte ställas ut.

Inte heller behöver en arbetsplan som avser endast ombyggnad av väg ställas ut, om inte mark behö­ver tas i anspråk med vågrätt eller rätt som avses i 35 § eller om etl sådant ianspråktagande skriftligen medgivits av berörda fastighetsäga-

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

fastighetsägare och innehavare av nyttjanderätl eller servitutsrätt. Under samma förutsättningar kan utställelse underlåtas i fråga om kompletterande arbetsplan även i andra fall samt i fråga om arbets­plan som innefattar endast ändring av arbetsplan för ännu ej färdig-stäUt vägbyggnadsföretag.

re och innehavare av nyttjanderätt eller servitutsrätt. Under samma förulsältningar kan utställelse un­derlåtas i fräga om en arbetsplan som innefattar endast ändring av planen för etl vägbyggnadsförelag som ännu ej ärfärdigstäUt.

m

Arbetsplan fastsläUes av statens vägverk efter samråd med länssly­relsen. Har vägverket och länssly­relsen olika uppfattning, hänskjutes frågan om fastställelse av planen lill regeringens prövning.

I fall dä utställelse underiålils med stöd av 17 § tredje stycket be­höver fastställelse ej ske.

Beslul om fastställelse av arbets­plan är förfallet, om ej inom fem år från utgången av det år, under vil­ket beslulel vann laga kraft, vägens sträckning blivit i sin helhet tydligt utmärkt på marken och i arbets­planen angivet vägbyggnadsarbete påbörjats. Om synnerliga skäl före­ligger, kan regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, vägver­ket förlänga tiden, varje gång med högst tre år.

Arbetsplan fastställs av vägver­ket efter samråd med länsslyrelsen. Om vägverket och länsstyrelsen har olika uppfattning, hänskjuts frågan om fastslällelse av planen lill regeringens prövning.

I sådana fall då utställelse har underlåtits med stöd av 17 § Iredje siycket behöver fastställelse inte ske.

Ett beslut om fastställelse av en arbetsplan är förfallet, om inte inom fem år frän utgången av det år, under vilket beslutet vann laga kraft, vägens slräckning har blivit i sin helhel tydligt utmärkt på mar­ken och det i arbetsplanen angivna vägbyggnadsarbetet har påbörjats. Om synneriiga skäl föreligger, kan regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, vägverket förlänga tiden, varje gång med högst tre år.

I9§

Byggande av väg får påböijas försl sedan arbetsplan, som ej en­dast är förberedande, upprättats och, ifall då så behövs, blivit fast­ställd.

Byggande av väg får påböijas först sedan arbetsplan har upprät­tats och, när del behövs, har blivit fastställd.

22 

§

5

Fräga om förändring av enskild väg till allmän prövas av statens vägverk efter samråd med länssty­relsen. Har vägverket och länssty­relsen olika uppfattning, hänskjutes frågan till regeringens prövning.

Fråga om förändring av enskild väg till allmän prövas av vägverket efter samråd med länsstyrelsen. Om vågverket och länsstyrelsen har olika uppfattning, hänskjuts frågan lill regeringens prövning.

" Senaste lydelse 1981:861. ' Senaste lydelse 1981:861.

Nu varande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

Regeringen kan förordna att fråga om förändring av enskild väg till allmän i vissa fall skall prövas av länsslyrelsen.

23 

§

Gata inom sådant område med sladsplan, för vilket staten är väg­håUare, kan under förutsättning som anges i 21 § förklaras tillika vara allmän väg. Bestämmelserna i 22 § äger motsvarande tillämpning på ärende om sådan förklaring.

Under de förutsättningar som anges i 21 § kan i de faU staten är väghållare en gata inom ett område med detaljplan förklaras tillika vara allmän väg. Bestämmelserna i 22 § tUlämpas på ärende om en sådan förklaring.

26 § Väg skall hållas i ett för samfärdseln tillfredsställande skick genom underhåll, reparation och andra åtgärder.

Genom renhållning skall vägom­råde hållas i sådant skick att skäliga sanitära hänsyn och trevnadshän­syn blir tillgodosedda. Detsamma gäller i fråga om mark till en bredd av 25 meter intill parkeringsplats el­ler rastplats som är väganordning, i den mån allmänheten har tillträde till marken. Ifråga om område med stadsplan eller byggnadsplan äger delta stycke tillämpning endast på vägområde för motorväg eller mo­tortrafikled.

De åtgärder som behövs för än­damål som anges i första och andra styckena räknas till drift av väg.' Om särskilda skäl föreligger, kan länsstyrelsen medge inskränkning i skyldigheten atl vidtaga sådana åt­gärder. Länsstyrelsen meddelar därvid de föreskrifter som behövs.

Genom renhållning skall vägom­rådet hållas i ett sådant skick att skäliga sanitära hänsyn och Irev-nadshänsyn blir tillgodosedda. Det­samma gäller i fräga om mark till en bredd av 25 meter intill parkerings­plats eller rastplats som är vägan-ordning, i den mån allmänheten har tillträde till marken. Inom områden med detaljplan gäller detta stycke endast vägområden för motorväg eller motortrafikled.

De ålgärder som behövs för så­dana ändamål som anges i första och andra styckena räknas till drift av väg. Till drift av väg räknas ock­så serviceåtgärder och förbätt­ringsåtgärder. Om särskilda skäl föreligger, kan vägverket besluta om inskränkning i skyldigheten att vidta åtgärder för drift av väg. Väg­verket meddelar därvid de före­skrifter som behövs.

27 

§

Statens skyldighet att inom så­dant område med stadsplan, för vil­ket staten är väghållare, ombesöija drift av allmän väg, som upplåtits tiU gata, begränsas av byggnadsla­gen (1947:385). Detsamma gäller i fråga om gala, som förklarats tillika vara allmän väg.

Inom område med detaljplan, där kommunen är huvudman för aUmänna platser och staten är VäghåUare, begränsas statens skyl­dighet att ombesörja drift av allmän väg av 6 kap. 29 § andra styckel plan- och bygglagen (0000:000). Detsamma gäller i fråga om gata, som har förklarats tillika vara all­män väg.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

28 

§

Behöver för väganordning, vars utförande ingår i drift av väg, tagas i anspråk mark ulöver den som re­dan hör till vägen, skall upprättas arbetsplan, vari anges den mark som behöver tagas i anspråk. Be­stämmelserna i 13, 14 och 16-20§§ äger motsvarande tillämpning på planen. Denna skaU därvid såvitt angår tillämpningen av 16 § tredje stycket, 17 § tredje styckel och 18 § andra siycket anses som sådan ar­betsplan som avser endast ombygg­nad eller förbättring av väg.

Behöver för en väganordning, vars utförande ingår i drift av väg, tas i anspråk mark utöver den som redan hör till vägen, skall upprättas en arbetsplan, vari anges den mark som behöver tas i anspråk. Bestäm­melserna i 13, 14 och 16-20 §§ skaU därvid tillämpas. Såvitt angår till­lämpningen av 16§ tredje stycket, 17 § tredje stycket och 18 § andra stycket skaU arbetsplanen anses som en sådan plan som avser en­dasl ombyggnad av väg.

33

§

I fråga om mark lill väg, som en­ligt fastställd generalplan eller en­ligt stadsplan är avsedd till gala, annan allmän plats eller särskilt trafikområde, äger 3032§§ ej lillämpning, sedan marken tagits i anspråk av kommunen för avsett ändamål.

I fråga om mark till väg, som en­ligt en detaljplan där kommunen är huvudman för allmänna platser är avsedd till allmän plats, lillämpas inte 3032 §§, sedan marken tagils i anspråk av kommunen för avsett ändamål.

39 §

Enskild körväg får ej anslutas lill allmän väg ulan länsstyrelsens till­stånd. Ej heller får utan sådant till­stånd enskild körvägs anslutning till allmän väg ändras. Vad som sagts nu äger motsvarande tillämpning på sådan utfart från fastighet och sådan brygga som kan användas för körtrafik.

Vid behandling av fråga om till­ stånd enligt försia siycket skall länsstyrelsen pröva om den till­tänkta åtgärden är lämplig med hän­syn lill trafiksäkerheten och fram­komligheten på den allmänna vä­gen. I samband med lillslånd kan länsstyrelsen meddelaföreskrift om väganslutningens läge och utföran­de i övrigt.

En enskild körväg får inte anslu­tas till en allmän väg utan väghåll­ningsmyndighetens tillstånd. Inte heller får utan sådant tillstånd en enskild körvägs anslutning till en allmän väg ändras. Vad som sagts nu gäller också ifråga om sådana utfarter från fastigheter och sådana bryggor som kan användas för kör­trafik.

Vid behandling av en fråga om tillstånd enligt första stycket skall väghållningsmyndigheten pröva om den tilltänkta åtgärden är lämp­lig med hänsyn lill trafiksäkerheten och framkomligheten på den all­männa vägen. I samband med till­stånd kan väghållningsmyndighe­ten meddela föreskrifter om väg­anslutningens läge och utförande i övrigi.

40 

§

Om del är nödvändigl med hän­syn till trafiksäkerheten eller fram­komligheten på allmän  väg,  kan

Om det är nödvändigt med hän­syn till trafiksäkerheten eller fram­komligheten på en allmän väg, kan

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

länsstyrelsen förordna att enskild vägs anslutning till den allmänna vägen skall spärras av eller ändras genom väghållningsmyndighetens försorg. Vad som sagts nu äger motsvarande tillämpning på utfart från fastighet och på brygga.

väghållningsmyndigheten förordna att en enskild vägs anslutning till den allmänna vägen skall spärras av eller ändras och verkställa förord­nandet. Vad som sagls nu gäller också i fråga om utfarter från fas­tigheter och bryggor.

41 §

I samband med tillslånd enligt 39 § eller i stället för förordnande enligt 40 § eller i samband med för­ordnande enligt 40 § om ändring av anslutning kan länsstyrelsen i fräga om enskild väg meddela trafikföre­skrift varigenom trafik med motor­drivet fordon på vägen eller del där­av förbjudes eller inskränkes. Om särskilda sVM föreligger, kan läns­styrelsen för vissl ändamål medge undantag från sådan trafikföre­skrift.

I samband med tillstånd enligt 39 § eller i stället för förordnande enligt 40 § eller i samband med för­ordnande enligt 40 § om ändring av anslutning kan väghållningsmyn­digheten i fråga om en enskild väg meddela trafikföreskrifter varige­nom trafik med motordrivna fordon på vägen eller del därav förbjuds eller inskränks. Om det finns sär­skilda skäl, kan väghållningsmyn­digheten medge undantag från så­dana trafikföreskrifter.

42 

§

Bestämmelsema i 39-41 §§ gäl­ler ej i fräga om enskild väg som är upptagen i fastställd generalplan eller i stadsplan eller byggnads­plan.

Bestämmelsema i 39-41 §§ gäl­ler inte i fråga om enskilda vägar som är redovisade i detaljplan eller förutsatta i områdesbestämmelser.

43 

§

Inom vägområde får ej ulan läns­styrelsens tillstånd vidtagas åtgärd eller förekomma anordning, som kan vara till olägenhel för vägens bestånd, drift eller brukande. I samband med tillstånd meddelar länsstyrelsen de föreskrifter som behövs. Tillstånd kan när som helst återkallas.

Första stycket gäller ej åtgärd el­ler anordning, som är nödvändig för vägarbete som utföres genom väghållningsmyndighetens försorg eller för arbete som avses i 44 §. Första stycket gäller ej heller sådan grind eller bom, som behövs vid korsning mellan väg och järnväg, spårväg eller vattenväg eller för

Inom ett vägområde får inte utan väghållningsmyndighetens lillslånd

/. uppföras byggnader, göras tillbyggnader eller utföras andra anläggningar eller anordningar,

2. vidtas andra åtgärder som kan inverka menligt på trafiksäkerheten eller vara till olägenhet för vägens bestånd, drift eUer brukande.

I samband med tillstånd får väghållningsmyndigheten meddela de föreskrifter som behövs. Elt till­stånd kan när som helst återkallas.

Bestämmelserna i försia stycket gäller inte för sådant arbete som avses i 44 §.

10

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

gränsbevakningen eller försvaret.

Om tillstånd saknas eller har återkallats, får väghållningsmyn­digheten vidta de åtgärder som be­hövs för rättelse.

44

§

Elektrisk ledning, vattenledning eller annan ledning får ej dragas inom vägområde, om ej väghåll­ningsmyndighelen medgivit det el­ler, när tillstånd enligt lag eller an­nan författning lämnats i annan ordning, anmälan om arbetet gjorts hos väghållningsmyndigheten. Väghållningsmyndigheten medde­lar de föreskrifter om arbetets be­drivande och om rätt till upplag el­ler annan anordning som, utöver vad som är särskilt föreskrivet, be­hövs med hänsyn till vägens be­stånd, drifl eller bmkande.

Första siycket äger motsvarande tillämpning i fråga om arbete på redan dragen ledning. Påkallas pä gmnd av inträffad skada skyndsam reparation av ledning som dragils inom vägområde och skulle dröjs­mål med arbetets igångsättande vålla avsevärd olägenhet, får arbe­tet påbörjas utan att tillstånd med­delats av väghållningsmyndigheten eller anmälan om arbetet gjorts hos denna enligt första stycket. Led­ningens ägare skall dock snarast un­derrätta väghållningsmyndigheten om arbetet.

Inom ett vägområde/år inte utan väghållningsmyndighetens tillstånd

1.    dras elektriska ledningar, vat­

tenledningar eller andra ledningar,

2,    utföras arbeten på en redan

dragen ledning.

Väghållningsmyndighelen får meddela de föreskrifter om arbeiei och om rätt lill upplag eller annan anordning som behövs med hänsyn till vägens bestånd, drift eller bm­kande.

Tillstånd enligt första stycket be­hövs inte när tillstånd har medde­lats enligt annan lag eller författ­ning och anmälan om arbetet har gjorts tios väghållningsmyndighe­ten.

Om det på gmnd av inträffad ska­da krävs skyndsam reparation av en ledning som har dragits inom ett vägområde får arbetet påbörjas utan tillstånd eller anmälan. Led­ningens ägare skall / så fall snarast underrätta väghållningsmyndighe­ten om arbetet.

45 §

Ljusanordning, som kan menligt påverka ljusförhållandena för trafi­ken på väg, får ej utan länsstyrel­sens tillstånd finnas anbringad in-tiU vägområdet. I samband med tillstånd meddelar länsstyrelsen de föreskrifter som behövs med hän­syn liU trafiksäkerheten.

Första stycket gäller ej ljusan-ordning inom område med stads­plan eller byggnadsplan.

Intill eti vägområde får inte utan länsstyrelsens tillstånd

1.     uppföras byggnader, göras

tillbyggnader eller utföras andra

anläggningar eller anordningar el­

ler vidtas andra sådana åtgärder

som kan vara till olägenhet för vä­

gens bestånd, drift eller brukande,

2.    finnas anbringade ljusanord­

ningar som försämrar ljusförhål­

landena för trafiken på vägen.

I samband med tillslånd får läns­styrelsen meddela de föreskrifter som behövs. Etl lillslånd kan när som helst återkallas.

11

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

Bestämmelserna i första stycket gäller inte inom områden med de­taljplan och inte heller i fråga om åtgärder för vilka bygglov krävs.

Om tiUstånd saknas eller har återkallats får länsstyrelsen med­dela beslut om att rättelse skall ske genom väghållningsmyndighetens försorg. I samband med ett sådant beslut får länsstyrelsen meddela de föreskrifter som behövs.

46 §

Tavla, skylt, inskrift eller därmed jämförlig anordning för reklam, propaganda eller liknande ändamål får ej utan länsstyrelsens tillstånd finnas anbringad utomhus intiU vägområde på mindre avstånd än 50 meter från vägområdet. Vad som sagts nu gäller ej anordning, som är anbringad på byggnad och som tjänar tiU upplysning om på stället bedriven affärsrörelse eller annan verksamhei, och ej heller an­slagstavla för meddelanden röran­de kommunala angelägenheter, fö­reningssammanträden, auktioner eller dylikt. I samband med till­stånd meddelar länsstyrelsen de fö­reskrifter som behövs med hänsyn lill trafiksäkerheten.

I fråga om område med stads­plan eller byggnadsplan äger första styckel tUlämpning endast på an­ordning intill vägområde för motor­väg eller motortrafikled.

Inom ett avstånd av 50 meler från ett vägområde får inte utan länsstyrelsens tUlstånd skyltar eller därmed Jämförliga anordningar för reklam, propaganda eller liknande ändamål finnas uppsatta utomhus.

/ samband med tUlstånd får läns­styrelsen meddela de föreskrifter som behövs med hänsyn till trafik­säkerheten.

Bestämmelserna i första stycket gäller inte

1.

inom områden med detaljplan eller

2.

för sådana anordningar som är uppsatta på byggnader för upp­lysning om affärsrörelse etter an­nan verksamhet på släUet eller

3.

för anslagstavlor får medde­landen som rör kommunala angelä­genheter, föreningssammanlräden, auktioner eller dylikt.

47 

§

Inom etl avslånd av lolv meter från vägområde får utan länsstyrel­sens lillslånd ej uppföras byggnad och ej heller förekomma annan an­ordning, som kan inverka menligt på trafiksäkerheten. Om det är nöd­vändigt av hänsyn lill trafiksäker­heten, kan länsstyrelsen föreskriva ökning av avståndet, dock högst till 50 meter. Vid korsning i samma plan mellan allmänna vägar, mel­lan allmän väg och enskild allmän-neligen befaren väg eller mellan allmän väg och järnväg eller spår-

Inom ell avstånd av tolv meler från ett vägområde får inte utan länsstyrelsens tillstånd uppföras byggnader, göras tillbyggnader el­ler ulföras andra anläggningar el­ler anordningar eller vidtas andra sådana åtgärder som kan inverka menligt på trafiksäkerheten. Läns­styrelsen kan, om det är nödvändigl med hänsyn lill trafiksäkerheten, föreskriva att avståndet ökas, dock högst till 50 meter.

Vid korsning i samma plan mel­lan en allmän väg och en

12

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

väg får ej utan länsstyrelsens till­sländ byggnad uppföras eller an­nan för trafiksäkerheten menlig an­ordning förekomma intiU vägom­råde innanför räta linjer mellan punkter, som är belägna i de kor­sande vägamas mittlinjer 75 meter frän korsningen.

Stängsel, som kan förorsaka snö­samling på väg, får ej förekomma intill vägområde ulan länsstyrel­sens tillstånd.

I samband med tillstånd enligt första eller andra stycket meddelar länsstyrelsen de föreskrifter som behövs med hänsyn liU trafiksäker­heten.

J. annan allmän väg,

2.     enskild väg som i större ut­

sträckning används av allmänheten

för trafik,

3.

järnväg,

4.

spårväg

fär inte utan länsslyrelsens tillstånd uppföras byggnader, göras till­byggnader eller utföras andra an­läggningar eller anordningar eller vidtas andra sådana åtgärder som kan inverka menligt på trafiksäker­heten. TiUstånd krävs inte för åt­gärder som skaU utföras utanför i första stycket angivet område och utanför de räta sammanbindnings­linjerna mellan punkter, som är be­lägna i de korsande vägarnas mitt­linjer 75 meter från korsningen.

I samband med tillstånd/år läns­slyrelsen meddela de föreskrifter som behövs.

Bestämmelserna i första och andra styckena om krav på tillstånd av länsstyrelsen gäller inte inom områden med detaljplan. De gäller inte heller i fråga om åtgärder för vilka bygglov krävs.

48*

Från det beslut om fastställande av arbetsplan vunml laga kraft till dess vägföretagel slutförts, får inom det i arbetsplanen upptagna vägområdet ej utan länsstyrelsens tillstånd uppföras byggnad eller vidtagas åtgärd, som kan väsentligt försvåra områdets användning för vägändamål.

För lid som anges i första styckel äger bestämmelserna i 47 § första styckel om förbud att utan länssty­relsens tillstånd uppföra byggnad motsvarande tillämpning.

Inom det i en arbetsplan angivna vägområdet får inte ulan väghåll-ningsmyndighelens tUlstånd upp­föras byggnader, göras tillbygg­nader, ulföras andra anläggningar eller anordningar eller vidtas andra sådana åtgärder, som kan väsent­ligt försvåra områdets användning för vägändamål. Förbudel gäller från det att beslutet om faststäl­lelse av arbetsplanen har vunml laga kraft UU dess att vägområdet har tagils i anspråk för väg.

För tid som anges i första siycket gäller bestämmelserna i 47 § första och andra styckena om förbud att utan länsstyrelsens tillstånd uppfö­ra byggnader, göra tillbyggnader, utföra andra anläggningar eller an-

13

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

ordningar eller vidta andra sådana ålgärder.

Förbud enligt försia eller andra Förbud enligt försia eller andra

stycket upphör all gälla, när beslut stycket upphör all gälla, när beslul

omfastställande av arbetsplan upp- om fastställelse av en arbetsplan

häves eller förfaller.

upphävs eller förfaller.

I samband med tillslånd enligt

I samband med tillstånd får väg-

försla eller andra stycket meddelar     hållningsmyndigheten meddela de länsslyrelsen de föreskrifter som     föreskrifter som behövs, behövs.

49                                           §

Sedan fråga väckis om byggande

av väg, kan länsstyrelsen meddela förbud atl utan länsstyrelsens till­slånd uppföra byggnad på mark som kan antagas komma alt ingå i vägområdet eller ligga i dess ome­delbara närhet. Sådant förbud får ej meddelas för längre tid än tre år. Om synnerliga skäl föreligger, kan länsstyrelsen förlänga tiden, varje gång med högsl tre år.

Förbud enligt första stycket upp­hör atl gälla, när beslut om fast­ställande av arbetsplan för väg­byggnadsföretaget vinner laga krafl.

I samband med tUlstånd enligt försia stycket meddelar länsstyrel­sen de föreskrifter som behövs.

50                                           §*

Ulan   hinder  av  47-49§§ får

byggnad uppföras, anordning före­komma eller ålgärd vidtagas inom område med stadsplan eller bygg­nadsplan.

51§

Förbud enligt 459 § gäller ej i

Förbud enligt 45-45 § gäller inte

fråga om byggnad eller annan an-

i fråga om byggnader, andra an­

ordning inom det förbudsbelagda

läggningar eller anordningar eller

området som lagligen påbörjats in-

ålgärder som lagligen har påbörjats

nan förbudel blev tiUämpligt där.

innan det blev förbjudet.

52§

Är lagligen påbörjad anordning

Om en byggnad, annan anlägg-

belägen inom område där förbud     ning eller anordning som är belä-

enligt 45-47§ är lUlämpligi och     gen inom område som avses i 45-

medför den på grund av ändrade     47 § på grund av ändrade förhål-

' Senaste lydelse 1972:786.

14

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

förhållanden eller i annal faU sådan olägenhel atl begäran om tillstånd enligt 45-47§ skulle ha avslagils, kan länsstyrelsen rrieddela föreläg­gande om avlägsnande, ändring el­ler utbyte av anordningen eller om vidtagande av annan åtgärd. Vad som sagts nu gäller i fråga om byggnad endasl, om byggnaden kan flyttas ulan svårighet eller är av ringa värde.

/ beslut om föreläggande enligt denna paragraf kan länsstyrelsen utsätta vite.

landen eller av annan anledning har kommit att medföra sådana olägenheter atl begäran om till­stånd enligt 4547 § skulle ha av­slagits, får länsstyrelsen meddela föreläggande att ta bort den eller vidta någon annan åtgärd med den. Belräffande byggnader får dock så­dant föreläggande meddelas endast om byggnaden kan flyttas utan svå­righet eller är av ringa värde.

Bestämmelserna i första stycket gäller inte inom områden med de­taljplan.

53 §

Är det nödvändigt för vinnande av fri sikt eller är det annars påkal­lat av hänsyn tiU trafiksäkerheten, kan länsstyrelsen besluta atl träd eller buske intill vägområde får av­lägsnas eller kvistas genom väghåll­ningsmyndighetens försorg.

Är sådan anordning intill väg som ej utgöres av byggnad till hinder för vägens drift, kan länssty­relsen besluta atl anordningen får avlägsnas genom väghållnings­myndighetens försorg.

I samband med beslut enligt förs­ta eller andra stycket meddelat länsstyrelsen de föreskrifter som behövs.

Om träd eller buskar intUl ett vägområde medför olägenheter för trafiksäkerheten, får länsstyrelsen besluta att träden eller buskarna skall avlägsnas eller kvistas genom väghållningsmyndighetens försorg. I samband med beslutet får länssty­relsen meddela de föreskrifter som behövs.

54 §

InliU vägområde får ej upplagas grop eller grav som kan medföra fara för vägens bestånd.

57 §

Har mark lill väg enligt faslslälld generalplan eller enligt stadsplan lagits i anspråk av kommunen för gata, annan allmän plals eller sär­skill trafikområde, skall väghål­laren fullgöra dessförinnan upp­kommen ersättnings- och inlös-ningsskyldighel enligt 55 och 56§§, oavsett att vågrätten upphört lill följd av 33§.

Om mark lill väg inom en detalj­plan där kommunen är huvudman för allmänna platser har lagits i an­språk av kommunen som allmän plats, skall väghållaren fullgöra dessförinnan uppkommen ersätt­nings- och iniösningsskyldighet en­ligt 55 och 56§§, trots atl vågrätten har upphört till följd av 33 §.

15

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

61 §

Medför vägran av tillstånd som avses i 47 § första stycket att på­gående markanvändning avsevärt försvåras, är fastighetsägaren och innehavare av nyttjanderätt eller annan särskild rätt till fastigheten berättigade lill ersättning av väghål­laren för den skada de härigenom lider.

Första stycket äger motsvarande tUlämpning, om tillslånd som avses i 48 § första eller andra stycket eller 49 § försia stycket vägrats och för­bud som avses i nämnda paragra­fer varU gällande längre lid än fem år i följd.

Om vägran av tillstånd som avses i 47 § medför att pågående markan­vändning avsevärt försvåras, är fas­tighetsägaren och innehavare av nyttjanderätl eller annan särskild rätt till fastigheten berättigade lill ersättning av väghållaren för den skada de härigenom lider.

Bestämmelserna i första stycket tUlämpas också, om tillstånd som avses i 48 § har vägrats och förbud som avses i den paragrafen har gällt längre tid än fem år i följd.

63 §

Väghållaren skall ersätta skada till följd av atl han förvärvat rätt att inrätta särskild vinterväg, rätt att nyttja mark i närheten av vägom­råde för upplag eller liknande ända­mål i samband med byggande av väg, räu att anordna tillfällig väg, rätt att intill vägområde uppsätta snöskärm eller rätt till täkl för drifl av väg. Han skall också ersätta ska­da lill följd av åtgärd som avses i 34 eller 53 §. För skada till följd av åt­gärd som avses i 52) första styckel utgår ersättning dock endasl om skadan är avsevärd. Vad som sagts nu gäller ej, om del avtalals eller uppenbariigen förutsatts att ersäll­ning icke skall lämnas.

Väghållaren skäll ersätta skador till följd av att han har förvärvat rätt

1.

alt inrätta särskild vinterväg,

2.

alt nyttja mark i närheten av vägområde för upplag eller liknan­de ändamål i samband med byggan­de av väg,

3.

att anordna tillfällig väg,

4.

atl intill vägområde sätta upp snöskärm,

5.    till läkt för drift av väg.

Väghållaren skall också ersätta

skador lill följd av åtgärder som avses i 34 §, 45 § fjärde stycket eller 53 § eller tiU följd av ett föreläggan­de som har meddelats med stöd av

52

§. För skador som har uppstått till följd av åtgärder som avses i

53

§ utgår ersättning endast om ska­dorna är avsevärda.

Bestämmelserna i första och andra styckena gäller inte om det har avtalats eller uppenbarligen för­utsatts alt ersättning inte skall läm­nas.

64 §

Skada tiU följd av föreläggande som meddelats med stöd av 52 § skaU ersättas av väghållaren.

Föreläggande enligt 52§ får för­enas med vite eUer med föreskrift att ålgärden, om föreläggandel inte följs, kan komma alt utföras

' Senaste lydelse 1972:786.

16

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

genom väghållningsmyndighetens försorg på den försumliges bekost­nad.

Följs inte etl föreläggande som innebär alt åtgärden kan utföras genom väghållningsmyndighetens försorg skall länsstyrelsen, om det inte finns skäl till annat, besluta atl åtgärden skall utföras och hur det skall ske. Därvid skall länsstyrelsen se till att oskäliga koslnader inte uppstår.

I beslut om föreläggande enligt första styckel eller beslut enligt andra stycket får förordnas atl be­slutet skall gälla omedelbart.

65 §

Vad som avtalats eller uppenbar­ligen fömtsatts skola gälla mellan väghållaren och faslighetens ägare eller annan sakägare i fråga om er­sättning enligt 55, 58, 61, 63 eller 64 § gäller även mot den som efter det rätten till ersättning uppkom förvärvat sakägarens rätt till fas­ligheten eller anordningen.

Vad som har avtalals eller up­penbarligen fömtsatts gälla mellan väghållaren och fastighetens ägare eller annan sakägare i fråga om er­sättning enligt 55, 58, 61 eller 63 § gäller även mot den som efler det rätten lill ersättning uppkom har förvärvat sakägarens rätt till fas­lighelen eller anordningen.

66 §

Har överenskommelse ej träffats om ersättning enligt 55, 58, 61, 63 eller 64 § eller om inlösen enligt 56, 59 eller 62 §, skall den som vill göra anspråk pä ersättning eller fordra inlösen väcka lalan vid den fastig­hetsdomstol inom vars område fas­tighelen eller anordningen är belä­gen. Även väghållare kan pä sätl som nu sagts påkalla prövning av ersättning som tillkommer fastig­hetsägare eller annan sakägare.

68*

Har överenskommelse inte träf­fals om ersällning enligt 55, 58, 61 eller 63 § eller om inlösen enligt 56, 59 eller 62 §, skall den som vill göra anspråk på ersällning eller fordra inlösen väcka lalan vid den fastig­hetsdomstol inom vars område fas­tigheten eller anordningen är belä­gen. Även väghållaren kan på sam­ma sätt påkalla prövning av ersätt­ning som tillkommer fastighetsäga­re eller annan sakägare.

Om borgenär .som avses i 67 § första siycket lider förlust till följd av atl nedsättning ej skett, är han berättigad atl av väghållaren fä gottgörelse för förlusten mot av­skrivning på fordringshandlingen. Detsamma gäller, om borgenären lider förlust därigenom, atl ersält-

* Senaste lydelse 1972:786.

Om en borgenär som avses i 67 § första stycket lider förlusl till följd av all nedsättning inte har skett, är han berättigad alt av väghållaren få gottgörelse för förlusten mol av­skrivning på fordringshandlingen. Detsamma gäller, om borgenären lider förlusl därigenom, atl ersätt-

17

2   Riksdagen 1985186. 1 saml. Nr 118

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

ning enligt 55,58 eller 61 § blivit för lågt beräknad och ersättningen till följd av överenskommelse mellan väghållaren och fastighetens ägare eller av annan anledning ej blivit prövad av domstol. I fråga om gott­görelse som nu sagts äger 65 § mot­svarande tillämpning på förhållan­det mellan väghållaren och borge­nären.

Har mark till väg enligt fastställd generalplan eller enligt stadsplan tagits i anspråk av kommunen för gata, annan allmän plats eller sär­skilt trafikområde, skall väghål­laren fullgöra dessförinnan upp­kommen skyldighet enligt försia siycket, oavsett alt vågrätten upp­hört till följd av 33 §.

Talan om gottgörelse väckes vid fastighetsdomstol som anges i 66§.

ning enligt 55, 58 eller 61 § blivit för lågt beräknad och ersättningen till följd av överenskommelse mellan väghållaren och faslighetens ägare eller av annan anledning inte har prövats av domstol. I fråga om så­dan gottgörelse skaU 65 § tillämpas på förhållandet mellan väghållaren och borgenären.

Om mark till väg inom en detalj­plan där kommunen är huvudman för allmänna platser har tagils i an­språk av kommunen som allmän plats, skall väghållaren fullgöra dessförinnan uppkommen skyldig­het enligt första stycket, trots att vågrätten har upphört till följd av 33 §.

Talan om gottgörelse väcks vid den fastighetsdomstol som anges i 66 §.

70*

Har kommun enligt 7 § tillhanda­hållit slalen mark för väg, är kom­munen berättigad att av staten er­hålla ersättning för skäliga kostna­der efter avdrag för förvaltnings­kostnad.

Framställning om ersättning gö­res hos statens vågverk. Kan över­enskommelse ej träffas, väckes la­lan om ersättning vid fastighets­domstol som anges i 66§.

Om en kommun enligt 7 § har till­handahållit staten mark för väg, är kommunen berättigad att av staten erhålla ersättning för skäliga kosl­nader efler avdrag för förvaltnings­kostnad.

Framställning om ersättning görs hos vågverket. Om en överenskom­melse inte kan träffas, väcks talan om ersättning vid den fastighets­domstol som anges i 66§.

71 §

Till böter eller fängelse i högst sex månader dömes den som upp­såtligen eller av oaktsamhet bryter mot förbud i 39, 43-48 eller 54 § eller mot föreskrift eller förbud som meddelats med stöd av 39 eller 43-49 §.

Till böler dömes den som bryter mot trafikföreskrift som meddelats med stöd av 41 §.

Till böter eller fängelse i högst sex månader döms den som uppsåt­ligen eller av oaktsamhet bryter mot ett förbud i 39 eller 43-48 § eller mol en föreskrift eller ell för­bud som har meddelats med stöd av 39 eller 43-45 §.

Till böler döms den som bryter mol en trafikföreskrift som har meddelats med stöd av 41 §.

18

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

72 

§»

Uppförs byggnad eller utförs led­ningsarbete i strid mol 43, 44, 47 eller 48 § eller mot föreskrift eller förbud som meddelals med stöd av 43, 44 eller 47-49§, får tingsrätten meddela handräckning för atl åstadkomma rättelse. I fråga om så­dan handräckning finns bestämmel­ser i 17 § handräckningslagen (1981:847).

Bryter någon mol förbud i 43, 45-48 eUer 54 § eller mot föreskrift eller förbud som meddelals med stöd av 43 eller 45-48 § och är del ej fråga om byggnads uppförande, får kronofogdemyndigheten föran­stalta om rättelse.

Eflerkoms ej föreläggande enligt 52 §, skall kronofogdemyndigheten på anmodan av länsstyrelsen om­besörja att ålgärd vidtages.

Polismyndighet skall lämna den handräckning som behövs för vid­tagande av ålgärd som avses i 34, 40 och 53 §§.

Utförs ledningsarbete eller upp­förs en byggnad i strid mot 44, 47 eller 48 § eller mot en föreskrift el­ler ett förbud som har meddelats med stöd av 44, 47 eller 48%, får tingsrätten meddela handräckning för atl åstadkomma rättelse. I fråga om sådan handräckning finns be­stämmelser i 17 § handräckningsla­gen (1981:847).

Om någon bryter mot ett förbud i 46-48 § eller mot en föreskrift eller etl förbud som har meddelats med stöd av 46-48 § och är det inte frå­ga om uppförande av en byggnad, får kronofogdemyndigheten vidta ålgärd för rättelse.

Kronofogdemyndigheten skall lämna det biträde som behövs för att beslut av länsstyrelsen enligt 64 § andra stycket skall kunna ge­nomföras.

Polismyndigheten skall lämna väghållningsmyndigheten det biträ­de som behövs för att åtgärder som avses i 34, 40,43, 45 eller 53 § skaU kunna vidtas.

73

§

Talan mol väghållningsmyndig-hets beslut enligt denna lag föres hos länsstyrelsen genom besvär.

Väghållningsmyndighels beslut enligt denna lag/år överklagas hos vägverket genom besvär.

74 

§

'

Talan mot länsstyrelses beslut enligt 37, 38, 45-47 §, 48 § andra stycket, 52 eller 53 % föres hos kam­marrätten genom besvär.

Talan mot annat beslul av läns­styrelse enligt denna lag än som avses i första stycket föres hos re­geringen genom besvär.

Länsstyrelsens beslut enligt 37, 38, 45-47 §, 48 § andra siycket, 52, 53 § eUer 64 § andra stycket får överklagas hos kammarrällen ge­nom besvär.

Andra beslul av länsslyrelsen en­ligt denna lag än som avses i försia siycket får överklagas hos rege­ringen genom besvär.

75§"

Talan mol statens vägverks be­slut enligt denna lag föres hos rege­ringen genom besvär.

Vägverkels beslul enligt 39, 40, 41, 43, 44 § eller48 § första stycket får inte överklagas.

' Senaste lydelse 1981:861. '" Senaste lydelse 1981:861, " Senaste lydelse 1981:861.

19

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

Andra beslut av vägverket enligt denna lag än som avses i försia stycket får överklagas hos rege­ringen genom besvär.

76 §

Statens vägverk fär föra talan mot länsstyrelses beslut enligt den­na lag.

Statens naturvårdsverk och läns-vägnämnd får föra lalan mot så­danl vägverkets eller länsstyrelses beslul enligt denna lag, som berör dess verksamhetsområde.

Vägverket får överklaga länssty­relsens beslut enligt denna lag.

Statens naturvårdsverk och en länsvägnämnd får överklaga så­dana beslut av väghållningsmyn­dighet, vägverket eller länsstyrelse enligt denna lag, som berör natur­vårdsverkets eller nämndens verk­samhetsområde.

77

§

Beslut i fråga om tillstånd enligt 39, 43 eller 45-49§ och statens vägverks beslut i fråga om faststäl­lelse av arbetsplan för väg, föränd­ring av enskild väg till allmän, för­klaring att gala tillika skall vara all­män väg eller indragning av väg blir gällande när beslutet vinner laga kraft. I beslul om lillslånd kan dock förordnas atl beslutet skall lända tiU efterrättelse omedelbart.

Annat beslut enligt denna lag än som avses i försia stycket länder omedelbart tiU efterrättelse, om ej annat förordnas i beslutet.

Ett beslut i fråga om tillslånd en­ligt 39, 43 eller 45-45§ och vägver­kets beslut i fråga om fastställelse av en arbetsplan för väg, förändring av en enskild väg till allmän, förkla­ring att en gata tillika skall vara all­män väg eller indragning av en väg blir gällande när beslutet vinner laga kraft. I ett beslut om tillstånd får dock förordnas att beslutet skall gälla omedelbart.

Andra beslut enligt denna lag än som avses i första siycket gäller omedelbart, om inte något annat förordnas i beslutet.

1.

Denna lag träder i krafl den 1 januari 1987.

2.

I ärenden om tillstånd som alltjämt skall prövas enligt väglagen skall, om ärendet avgjorts i försia instans före ikraftträdandet, äldre bestämmel­ser lillämpas i fråga om såväl förfarandet som ärendenas prövning i sak.

3.

Belräffande mål om ersättning enligt 61 § väglagen, i vilka talan har väckis före ikraftträdandet, skall äldre bestämmelser tillämpas i fråga om målens prövning i sak.

4.

Förbud enligt 49 § skall fortsätta att gälla längst till ulgången av år 1989.

20

2   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1939:608) om enskilda vägar

Härigenom föreskrivs all I, 4, 71, 75, 78, 84, 100 och 102-105 §§ lagen (1939:608) om enskilda vägar skall ha följande lydelse.

Prop. 1985/86:118

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

!

§

'

Denna lag avser enskild väg, som för en eller flera fastigheler är till nytta vare sig för utfart, hemkörslor eller eljest.

Vad i denna lag stadgas angående fastighet gälle även beträffande gmva och skall, där omständigheterna prövas därtill föranleda, tillämpas jämväl å sådan byggnad eller industriell anläggning, som tillhör annan än ägaren till gmnden.

Bestämmelserna i 2-4 kap. gäl­ler inte inom områden med detalj­plan där kommunen är huvudman för allmänna platser. Beslut att anta en sådan detaljplan för etl om­råde medför inte, att vad som tidi­gare enUgt denna lag beslämts ifrå­ga om fastigheter eller vägar inom området upphör atl gälla såvida inte med stöd av 65 eller 85 § be­stäms något annat.

Bestämmelserna i 5 kap. gäller inte inom områden med detaljplan.

Bestämmelsema i 2-4 kap. äga icke tillämpning, såvitt angår om­råde, för vilket stadsplan fast­ställts; dock skall, där ej med stöd av sladgandena i 65 eller 85 § an­norledes i laga ordning beslu tes, fastställelse av stadsplan för områ­de icke medföra, alt vad tidigare Jämlikt denna lag bestämts rörande fastigheter eller vägar inom områ­del upphör alt gälla.

Vad i 5 kap. stadgas skall icke äga tUlämpning ifråga om bebyg­gande av område, som ingår i stadsplan eller byggnadsplan.

Denna lag skall icke verka mbbning av vad som finnes särskilt stadgat om rätl lill väg eller om väghållningsskyldighel i vissa fall, ej heller in­skränkning i den omfattning i vilken del enligt vedertagna allmänna rätts­grundsatser är lovligt för envar att färdas över annans ägor.

4§ Väg skall lill läge och slräckning samt till bredd och anordning i övrigt byggas så, att ändamålet med vägen må ulan oskälig kostnad vinnas med minsta intrång och olägenhel för annan.

Ej må väg så byggas att plan eller bestämmelser, som enligt vad där­om är stadgat innefatta hinder mot bebyggelse i strid mot planen eller bestämmelserna, motverkas eller eljest markens ändamålsenliga be­byggande försvåras. EJ heller må väg byggas i strid mot vad Jämlikt 3 kap. föreskrivits. Inom område, för vUket regionplan finnes faslslälld, skall denna plan tjäna till ledning

' Senaste lydelse 1972:788.  Senaste lydelse 1954: 197.

Inom område med detaljplan el­ler områdesbestämmelser får väg inte byggas / strid mot planen eller beslämmelserna. Om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre avvi­kelser göras.

Gäller nalurvårdsföreskrifler el­ler andra särskilda bestämmelser för marks bebyggande eller an­vändning ån som avses i andra

21

Nuvarande lydelse

Förestagen lydelse

Prop. 1985/86:118

vid utförande av vägföretag.

stycket skall väg byggas så, att syf­tet med bestämmelserna inte mot­verkas.

Vägunderhåll och vinlerväghållning skola utföras på sätt vägens ända­mål fordrar.

Vid väghållning skall iakttagas vad om fasta fornlämningar, natur­minnesmärken och nationalparker är särskilt stadgal.

71 §3

Beträffande område på landet el­ler i stad, inom vilket tätare bebyg­gelse uppkommit eller kan väntas inom nära förestående tid uppkom­ma, må i den ordning nedan sägs förordnas, att de fastigheter, som i sin helhet eller till nägon del äro belägna inom området, skola utgöra en samfällighet (vägförening) med ändamål att ombesörja och be­kosta väghållning i fråga om de vä­gar, vilka förklaras skola anses så­som föreningens vägar, samt att handhava de i föreningen ingående fastigheternas gemensamma ange­lägenheter i övrigi rörande dessa vägar.

Finnes inom vägförenings områ­de mark, som i byggnadsplan av-- setts till annan allmän plats än väg, skall föreningens väghållning om­fatta Jämväl iordningställande och underhåll av dylik plals. Vad i detla kapitel sägs om väg skall i tillämp­liga delar gälla belräffande sådan allmän plats.

För område, inom vilket tätare bebyggelse har uppkommit eller kan väntas uppkomma inom nära förestående tid, får i den ordning nedan sägs förordnas, att de fastig­heter, som i sin helhet eller till nå­gon del är belägna inom området, skall uigöra en samfällighet (väg­förening) med ändamål att om­besörja och bekosta väghållning i fråga om de vägar, vilka förklaras skola anses såsom föreningens vä­gar, samt alt handha de i förening­en ingående fastighetemas gemen­samma angelägenheter i övrigt rö­rande dessa vägar.

Finns inom en vägförenings om­råde mark, som i en detaljplan där kommunen inte är huvudman för allmänna platser, avsatts till annan allmän plats än väg, skall förening­ens väghållning omfatta även iord­ningställande och underhåll av en dylik allmän plals. Vad i detta kapi­tel sägs om väg skall i tillämpliga delar gälla ifråga om en sådan all­män plats.

Ej mä föreningen utöva verksamhet, som är främmande för dess nu angivna ändamål, föreningen dock obetaget atl ombesörja vägbelysning.

75 §"

Då slutligen avgjorts att väg skall byggas eller tagas i anspråk såsom vägförenings väg, äge föreningen mot ersättning för markupplåtelse och annat intrång //// sig lösa rätt all för ändamålet begagna vägmar-

' Senaste lydelse 1954:197. "Senaste lydelse 1954:197.

Då det slutligen har avgjorts alt en väg skall byggas eller tas i an­språk såsom vägförenings väg, får föreningen mot ersättning för mark­upplåtelse och annat intrång lösa lUl sig rätt all för ändamålet begag-

22

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

ken eller den befintliga vägen. Med­för vägens anläggning eller överta­gande till väghållning Jämväl nytta för den till ersättning berättigade, skall hänsyn därtiU tagas vid ersätt­ningens bestämmande. För för­eningens rätt atl begagna befintlig väg skall ej, med mindre särskilda skäl därtiU äro, gäldas ersättning till fastighet, som ingår i förening­en. Att mark Jämväl i vissa andra fall må tagas i anspråk utan ersätt­ning, därom stadgas i byggnadsla­gen.

na vägmärken eller den befintliga vägen. Medför vägens anläggande eller övertagande lill väghållning även nytta för den som är berätti­gad till ersättning, skall hänsyn tas till det, när ersättningen bestäms. För räil för föreningen atl begagna en befintlig väg skall inte, om det inte föreligger särskilda skäl //// det, betalas ersättning till fastighe­ter, som ingår i föreningen. Be­stämmelser om alt mark även i vis­sa andra fall får tas i anspråk utan ersättning finns i plan- och byggla­gen (0000:000).

Skall väg byggas så atl den korsar eller eljest berör allmän väg, järnväg, spårväg, kanal eller floltled, äge vad i 41 § stadgals molsvarande tillämp­ning.

Tarvas för vägförening rätt, som i 13 § avses, skall under där stadgade villkor dylik rätt för föreningen upplåtas.

över vägförenings väg må grind eller led ej bibehållas eller uppsättas med mindre därtill givits tillstånd i den ordning nedan sägs.

78 §

Finner länsstyrelse anledning till anlagande att förhållandena å viss ort inom länet påkalla bildande av vägförening, skall frågan företagas tiU handläggning vid förrättning i den ordning nedan omförmäles.

Finner länsstyrelsen anledning till anlagande att förhållandena på viss ort inom länet påkallar att en vägförening bildas, skall frågan tas upp och handläggas vid förrättning i den ordning som föreskrivs i det följande. Delsamma skall gälla om en ägare lill fastighet, som enligt en detaljplan helt eller tiU viss del skall användas till en sådan väg el­ler annan allmän plats, för vilken kommunen inte är huvudman, be­gär det och det inte är uppenbart onödigt.

Rätt att föra talan vid förrättningen tillkommer ägare och i 5 § avsedd innehavare av fastighet, som saken förmenas angå, samt innehavare av nyttjande- eller servitutsrätt med avseende å faslighelen, envar i vad frågan rör hans rätl.

Om förordnande av förrältningsman, biträde vid förrättningen av gode män samt utseende av sakkunnigt biträde åt förrältningsman gälle vad i 19 § första siycket, 20 § och 22 § första siycket försia punkten sägs. Beträf­fande förrättningen i övrigt skola bestämmelserna i 23 §, 24 § första stycket, 25 § och 29-31 §§ äga motsvarande tillämpning, dock att underrät­telse om lid och ställe för sammanträde städse skall tillställas byggnads-

Senaste lydelse 1971:1049.

23

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

nämnden samt alt anteckning som omförmäles i 31 § andra stycket må underlåtas.

Förrättningsmannen och hans biträden samt gode männen vare berätti­gade att erhålla tilllräde lill fastigheler och byggnader samt att därvid övergå ägor och anbringa märken eller signaler i vad det finnes erforderligt för uppdragets fullgörande, varvid skall iakttagas atl skada å egendom såvitt möjligt undvikes.

Förrätlningsmannen och sakkunnigt biträde äge för uppdraget njuta ersättning med belopp som, där ej annorlunda är eller varder särskilt stadgat, på ansökan bestämmes av länsstyrelsen. Om ersättning åt god man gälle vad som är eller varder stadgat om gode män vid fastighetsbild­ningsförrättningar.

Ersättning, som nu sagls, så ock annan av förrättningen föranledd kostnad skall gäldas av vägför-eningen eller, om vägförening ej kommer lill stånd, av kronan. Där kostnad föranletts uteslutande av viss sakägares yrkande eller bestri­dande, må dock, om så prövas skä­ligt, sakägaren förpliktas gälda sagda kostnad.

Ersättning enligt femte stycket skall, liksom annan kostnad som föranleds av förrättningen, betalas av vägföreningen eller, om en väg­förening inte kommer lill stånd, av staten. Om en kostnad föranlelts uteslutande av en viss sakägares yr­kande eller bestridande, får dock, om så anses skäligt, sakägaren för­pliktas att belala kostnaden.

84*

Då slutligen avgjorts atl vägför­ening skall bildas saml förrättnings­kartan i erforderlig mån komplet­terats, skola kopior av kartan samt avskrifter av förrättningsutlåtandel och i 80 § omförmälda förteckning­ar jämte beslut, som må hava med­delats över utlåtandet, av länssty­relsen överlämnas till vägförening­en ävensom till länets lantmäteri-kontor eller, där områdel är belä­get inom stad eller samhälle, för vilket byggnadslagens bestämmel­ser angående stad äga tillämpning, till stadens eller samhällets bygg­nadsnämnd. Rörer ärendet område av såväl egentliga landsbygden som ock stad eller samhälle, som nu nämnts, skola kartkopia och av­skrift av handlingarna tillställas både lantmäterikontoret och bygg­nadsnämnden.

Dä det slufligen har avgjorts alt en vägförening skall bildas samt förrättningskartan har komplette­rats i erforderlig mån, skaU kopior av kartan samt avskrifter av för-rältningsutlålandet och av de för­teckningar som nämns i 80 § jämte beslut, som kan ha meddelals över utlåtandet, av länsstyrelsen över­lämnas till vägföreningen, ävensom lill fastighetsbildningsmyndigheten ochfaslighetsregistermyndigheien, om inte länsstyrelsen är fastighets­registermyndighet, samt tiU bygg­nadsnämnden.

* Senaste lydelse 1954: 197.

24

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

100?

Där det finnes påkallat för tillgo­doseende av trafiksäkerheten äger länsstyrelse med avseende å viss enskild väg inom länet eller del av sådan väg förordna, alt inom ell av­slånd av högsl tolv meler från väg­banans milt ej må utan länsstyrel­sens tillslånd uppföras byggnad, uppsättas stängsel, som skymmer utsikten över vägbanan, eller vidta­gas annan dylik för trafiksäkerhe­ten menlig anordning. Vid korsning i samma plan mellan enskilda vägar eller mellan enskild väg och järnväg eller spårväg må förordnandet ut­vidgas atl avse etl område, som be­gränsas av räta linjer mellan punk­ter belägna i vägarnas mittlinjer högst femtio meler från korsningen.

Där det är påkallat för att tillgo­dose trafiksäkerheten får länssty­relsen för viss enskild väg inom länel eller en del av en sådan väg förordna att det inom etl avslånd av högsl tolv meter från vägbanans milt inte får utan länsstyrelsens lill­slånd uppföras byggnader, göras tillbyggnader eller utföras andra anläggningar eller anordningar el­ler vidtas andra sådana åtgärder som kan inverka menligt på trafik­säkerheten. Vid korsning i samma plan mellan enskilda vägar eller mellan enskild väg och järnväg eller spårväg får förordnandet utvidgas att avse ett område, som begränsas av räta linjer mellan punkter be­lägna i vägamas mittlinjer högst femtio meter från korsningen.

Innan länsstyrelsen meddelar förordnande, som avses i försia styckel, skall länsstyrelsen verkställa erforderlig ulredning saml därvid bereda de väghållningsskyldiga eller för dem utsedd styrelse, markägare och andra, som hava elt väsentligt inlresse av frågan, tillfälle att muntligen eller skriftligen yttra sig i ärendet.

Om meddelat förordnande skall, utöver den underrättelse angående förordnandet som sker enligt allmänna bestämmelser, meddelande intagas i ortstidning. Därjämte skall förordnandet införas i länels författningssam­ling.

102*

Har ansökan om tillstånd enligt 100 § försia siycket atl å fastighet uppföra byggnad eller eljesl vid­taga i samma stycke omförmäld anordning icke bifallils och medför detta atl pågående markanvändning avsevärt försvåras, äro faslighels­ägaren och innehavare av nyttjan­derätt eller annan särskild rätt lill fasligheten berättigade till ersätt­ning av kronan för den skada de härigenom lida.

Ersällning varom sägs i försia styckel skall bestämmas alt ulgå på en gäng; dock må ersättningen, om särskilda skäl äro därtiU, på begä-

Har en ansökan om tillstånd en­ligt 100 § försia stycket inte bifallils och medför detta all pågående markanvändning avsevärt försvå­ras, är fastighetsägaren och inneha­vare av nyttjanderätt eller annan särskild rätt till faslighelen berätti­gade till ersättning av staten för den skada som de lider härigenom.

Ersättning enligt första siycket skall bestämmas alt ulgå på en gäng. Ersättningen får dock, om särskilda skäl föreligger, pä begä-

' Senaste lydelse 1976:639. ' Senaste lydelse 1972:788.

25

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

ran antingen av kronan eller av fas­tighetsägaren eller annan sakägare fastställas att utgå med visst åriigt belopp med rätl för kronan eller den ersättningsberättigade atl er­hålla omprövning vid ändrade för­hållanden.

Vad i fråga om ersättning avlalals eller uppenbariigen fömtsatts skola gälla mellan kronan och sakägare skall gällayå/TJVfl/ mot den som efter det rätten till ersättning uppkom förvärvat sakägarens rätt / avseen­de å fastigheten.

ran antingen av staten eller av fas­tighetsägaren eller annan sakägare fastställas atl ulgå med vissl ärligt belopp med rätt för staten eller den ersättningsberättigade atl erhålla omprövning vid ändrade förhållan­den.

Vad som i fråga om ersättning har avtalats eller uppenbarligen har fömtsatts skola gälla mellan staten och sakägare skall gälla även möt den som efter det att rätten lill er­sättning uppkom har förvärvat sak­ägarens rätl med avseende på fas­tigheten.

103 §' Är fastighetsägare jämlikt 102 § tillkommande ersättning bestämd att utgå på en gång och har fastighelen genom inskränkningen i förfoganderät­ten undergått sådan minskning i värde att den kan antagas ej utgöra full säkerhet för borgenär, som då rätten lill ersättning uppkom hade panträtt i fastigheten, skall ersättningen nedsättas hos länsslyrelsen; och skall om fördelning och utbetalande av nedsatt belopp saml verkan därav i tillämp­liga delar gälla vad som är stadgat för del fall att nyttjanderätt eller servitutsrätt upplåtes genom expropriation.

Om borgenär som avses i första        Om en borgenär som avses i förs-slyckel lider förlust lill följd av att     ta stycket lider förlust lill följd av

nedsättning ej skett, har han rätt till gottgörelse av kronan för föriuslen mol avskrivning å fordringshand­lingen. Detsamma gäller, om bor­genär lider förlust därigenom alt er­sättning blivit för lågt beräknad och ersättningen till föUd av överens­kommelse mellan kronan och den ersättningsberälligade eller av an­nan anledning ej blivit prövad av domslol.

atl nedsättning inte har skett, har han rätt till gottgörelse av staten för förlusten mot avskrivning på ford­ringshandlingen. Detsamma gäller, om en borgenär lider förlust därige­nom atl en ersättning blivit för lågt beräknad och den lill följd av över­enskommelse mellan staten och den ersättningsberätligade eller av annan anledning inte prövats av domstol.

104 §'

Den som på gmnd av föreläggan­de enligt 101 § bortskaffat eller änd­rat befintlig anordning vid väg är berättigad till ersättning av kronan för sina koslnader härför ävensom för den skada i övrigt som genom åtgärden må hava uppkommit för honom. Ersättningen skall bestäm­mas att utgå på en gång.

Den som på gmnd av föreläggan­de enligt 101 § har bortskaffat eller ändrat en befintlig anordning vid väg är berättigad till ersättning av staten för sina kostnader för delta och för den skada i övrigt som ge­nom åtgärden kan ha uppkommit för honom. Ersättningen skall be­stämmas att utgå på en gång.

' Senaste lydelse 1972:788. '" Senaste lydelse 1954:197.

26

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

105 §" Den som vill göra anspråk på ersättning enligt 102, 103 eller 104 § skall göra framställning därom hos länsstyrelsen.

Kan överenskommelse icke träf-

fas om ersättningen, har den som gjort framställningen att instämma sin lalan lill den fastighetsdomstol, inom vars domkrets den av förord­nandet eller föreläggandet berörda marken är belägen. Jämväl kronan äger påkalla prövning av ersätt­ningsfrågan enligt vad nu sagts. I fråga om rättegångskostnader och kostnader vid fördelning av ersätt­ning gäller expropriationslagen (1972:719) i tillämpliga delar. OgU­las yrkande om ersättning i mål som ej anhängiggjorts av kronan, lillämpas dock allmänna regler om rättegångskostnader. Om den som framställer ersättningsanspråk har haft skälig anledning att få sin talan prövad av domstol, får i stället efler omständigheterna förordnas, att kronan skall ersätta honom hans rättegångskostnad eller att vardera parten skall bära sin kostnad.

Kan överenskommelse inte träf­fas om ersättningen, har den som gjort framställningen alt instämma sin talan till den fastighetsdomstol, inom vars domkrets den mark som berörs av förordnandet eller före­läggandet är belägen. Även staten kan begära prövning av ersätt­ningsfrågan. I fråga om rättegångs­kostnader och kostnader vid fördel­ning av ersättning gäller expropria­tionslagen (1972:719) i tillämpliga delar. Om ett yrkande om ersätt­ning i mål, som inte har anhängig­gjorts av staten, ogillas, skall istäl­let allmänna regler om rättegångs­kostnader tillämpas. Om den som framställer ett ersättningsanspråk har haft skälig anledning alt få sin lalan prövad av domstol, får i stäl­let efler omständigheterna förord­nas, atl staten skall ersätta honom hans rättegångskostnad eller alt vardera parten skall bära sin kost­nad.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1987.

" Senaste lydelse 1972:788.

27

Kommunikationsdepartementet

°-1985/86: ii8

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 10 oktober 1985

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden I.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Görans­son,[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg, Wickbom

Föredragande: statsrådet R.[REDACTED_EFTERNAMN]

Lagrådsremiss om ändringar i väglagen (1971:948) och lagen (1939:608) om enskilda vägar

1 Inledning

Regeringen beslöt den 23 maj resp. den 19 juni detta år att genom proposi­tion föreslå riksdagen att anla dels ell förslag lill ny plan- och bygglag, PBL (prop. 1985/86:1), dels etl förslag lill lag om hushållning med naturresurser m.m., NRL (prop. 1985/86:3). Lagförslagen har granskals av lagrådet. PBL-förslagel grundades på PBL-ulredningens betänkande (SOU 1979:65 och 66) Ny plan- och bygglag och NRL-förslagel på departementsprome­morian (Ds Bo 1984:3) Förslag till lag om hushållning med naturresurser m. m. Både utredningens belänkande och departementspromemorian inne­håller förslag till ändringar i väglagen i syfte atl åstadkomma en anknytning mellan den lagen och PBL resp. NRL.

Genom beslut den 13 december 1984 samt den 25 april och den 13 juni 1985 remitterade regeringen lill lagrådel förslag till vissa följdändringar med anledning av bl. a. förslagen till PBL och NRL.

I del följande lar jag upp de ändringar i väglagen (1971:948) och lagen (1939:608) om enskilda vägar som föranleds av PBL- och NRL-förslagen. Ändringarna innebär atl de båda lagarna anpassas lill PBL och NRL.

Vidare föreslårjag vissa ändringar i väglagen som gmndas på en fram­ställning av vägverket från 1983. Mina förslag i denna del går ut pä all vissa beslutsbefogenheter förs över från länsstyrelserna till väghållningsmyn­digheterna, att väghållningsmyndighelerna själva skall få la bort otillåtna anordningar m. m. inom etl vägområde och alt besvärsordningen i vissa avseenden ändras.

Slutligen föreslår jag vissa i huvudsak redaktionella ändringar i vägla­gen. Dessa förslag har tillkommit under ärendets beredning inom rege­ringskansliet.

En sammanställning av remissyttrandena över PBL-ulredningens betän­

kande gavs ut i febmari  1982 (SOU  1982:9). En sammanställning av

28

remissyttrandena över departementspromemorian har gjorts inom bo-     Prop. 1985/86:118 stadsdepartementet och finns tillgänglig i lagstiftningsärendet angående NRL (Dnr F309/84).

Remissytiranden över vägverkels framställning har avgells av kammar­rällen i Göteborg, trafiksäkerhets verket, riksrevisionsverket, slalens plan­verk, länsstyrelsernas organisalionsnämnd, länsslyrelserna i Malmöhus, Örebro och Västerbottens län, Nationalföreningen för trafiksäkerhetens främjande, Riksförbundei för enskild väghållning samt Svenska kommun­förbundet.

En sammanställning av remissyttrandena har gjorts och finns tillgänglig i ärendet (kommunikationsdepartementet dnr RS 1872/83).

Belräffande de ändringar som är föranledda av PBL- och NRL-förslagen har jag samrått med chefen för bostadsdepartementet.

2 Allmän motivering

I samband med regeringens beslut den 25 april 1985 atl till lagrådet remit­tera bl. a. vissa följdändringar i annan lagstiftning med anledning av försla­gen till PBL och NRL presenterade chefen för bostadsdepartementet kortfattat PBL och NRL. Vidare redovisades allmänt principerna för en samordning av PBL och NRL med annan lagstiftning (avsnitt 2 i lagrådsre­missen den 25 april 1985). Jag hänvisar nu lill vad som då anfördes.

Väglagen trädde i kraft den 1 januari 1972. Erfarenheterna av lagen är i huvudsak goda. Del finns emellertid etl vissl moderniserings- och förenk­lingsbehov. Dessutom bör - såsom vägverket föreslagit - besvärsord­ningen för vissa typer av ärenden ändras. I detla sammanhang vill jag upplysa atl jag under arbetets gäng övervägt att inskränka regeringens befattning med ärenden enligt väglagen i större omfattning än vad vägver­ket föreslagit. Jag har emellertid kommit fram till all den ordning som nu föreslås bäst stämmer överens med de riktlinjer som har antagits av riksda­gen (prop. 1983/84:120, KU 23, rskr 250).

2.1 Väglagen

Sammanfattning

Väglagen knyts an till NRL.

Vägar får inte byggas i slrid mot detaljplan eller områdesbestämmelser.

Byggnader, andra anläggningar, anordningar eller åtgärder utanför väg­området, för vilka bygglov krävs, skall inte längre prövas enligt väglagen av länsstyrelsen. Tillstånd av länsstyrelsen bibehålls dock för sådana anläggningar, anordningar och åtgärder som inte är bygglovspliktiga.

Tillstånd beträffande byggnader, andra anläggningar, anordningar eller åtgärder inom vägområdet beslutas av väghållaren i stället för av läns­styrelsen. Därav följer atl också kommuner som är väghållare enligt väglagen, s.k. egna väghållare, tar över länsslyrelsens beslutsbefogen­heter i fråga om ålgärder m. m. inom vägområdet.

29

Väghållaren ges möjlighet att ta bort sådana byggnader, andra anlägg­ningar eller anordningar inom vägområdet för vilka tillstånd saknas.

Besvärsordningen förenklas. Vägverket blir enda och sista besvärsin­slans för tillståndsbeslut avseende åtgärder inom vägområdet. Del gäller

- tillstånd atl ansluta enskild väg (39 §)

- avspärrning av enskild väg (40 §)

       trafikföreskrifter för enskild väg (41 §)

- tillsländ alt vidla ålgärder m. m. inom vägområdet (43 §)

tillstånd all dra ledningar inom vägområdet (44 §)

tillstånd alt uppföra byggnader m.m. inom fastställt vägområde för planerad väg(48§).

Prop. 1985/86:118

2.L1 Allmänt om väglagens samordning med PBL och NRL

Mitt förslag: Väglagen knyts an till NRL. Vägar får inte byggas i slrid mol detaljplan eller områdesbestämmelser.

Skälen för mitt förslag: Väglagen gäller för allmänna vägar. Dessa vägar sköts dels av staten genom vägverket, dels av de kommuner som av regeringen har förordnats att vara väghållare.

Ny väg får enligt väglagen anläggas, om vägen behövs för allmän sam­färdsel eller annars kan antas få synnerlig betydelse för det allmänna. Omläggning av väg i ny slräckning saml ombyggnad och förbättring av väg får ske när del är påkallat från allmän synpunkt. Fråga om byggande av väg prövas av vägverket efter samråd med länsstyrelsen. Om vägverket och länsstyrelsen har olika uppfattningar prövas frågan av regeringen.

Av väglagen framgår vidare atl man vid byggande av väg skall se lill all vägen får ett sådanl läge och utförande alt ändamålet med vägen vinns med minsta intrång och olägenhet utan oskälig kostnad. Inom område med fastställd generalplan eller med stadsplan eller byggnadsplan skall väg byggas i överensstämmelse med planen. Gäller annars särskilda bestäm­melser för marks bebyggande eller användning, t. ex. regionplan, utom­plansbestämmelser eller naturvårdsföreskrifter, skall väg läggas så atl syftet med bestämmelserna inte motverkas. Om särskilda skäl föreligger kan enligt 14 § undantag från planen eller bestämmelserna medges av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. Även utan sådanl medgivande fär mindre avvikelse från nämnda planer göras om ålgärden är förenhg med planens syfte.

För byggande av väg skall upprättas en arbetsplan. I denna skall bl. a. anges den mark som behöver las i anspråk för vägföretagel. När arbets­planen utarbetas skall samråd i fräga om vägens sträckning och vägförsla­gets utformning ske med berörda fastighetsägare och myndigheter. Nor­malt skall arbetsplanen ställas ut för granskning och därefter fastställas av vägverket i samråd med länsstyrelsen. Med stöd av en fastställd arbetsplan får väghållaren ta i anspråk mark som behövs för vägen. Härigenom uppkommer vågrätt för väghållaren.

30

Väglagens samordning med PBL och NRL går i försia hand ut på atl Prop. 1985/86: 118 hushällningsbestämmelserna i NRL samt planer enligt PBL skall beaktas också vid planering och byggande av väg. Samordning erfordras också mellan planmyndigheter och vägmyndigheler i fråga om samråd, besluts­behörighet och rätt all överklaga. Slutligen gäller del alt anpassa väglagens termer till de nya begrepp som finns i PBL och NRL.

I förslagel lill NRL (1 kap. 2§) föreskrivs att vissa bestämmelser i NRL skall tillämpas enligt vad som är föreskrivet i bl. a. PBL och väglagen. Av förslaget lill PBL (2 kap. 2§) framgår att NRL skall lillämpas vid kommu­nens planläggning för användningen av mark och vatten. Som chefen för bostadsdepartementet redovisat i samband med sin föredragning av försla­gel lill NRL bör kommunens ställningstaganden i översiktsplanen beaktas även vid beslut enligt annan lagstiftning än PBL i frågor som gäller mark­användning.

En vägs tillkomst, lokalisering och utförande påverkar i hög grad mark­användningen i kommunerna. Befintliga och planerade allmänna vägar redovisas redan nu regelmässigt i kommunemas översikfliga fysiska plane­ring. Förslaget till PBL ger kommunema ett ökat planeringsansvar och en starkare ställning när det gäller markanvändningen. Som underlag för bl. a. den kommunala planeringen enligt PBL skall vägmyndigheterna redovisa de markanvändningsanspråk som följer av planerna för vägbyggandel. Väghållningsmyndighelerna skall därvid också ange de s. k. riksintressena. Chefen för bostadsdepartementet redovisade vid sin föredragning av NRL-förslagel hur underiaget arbetas fram och förs in i den kommunala planeringsprocessen.

För egen del vill jag framhålla alt del redan i dag finns etl väl utvecklat samarbete mellan kommunerna och de stadiga väghållningsmyndighe­tema. Tillämpningen av den nya lagstiftningen torde därför inte föranleda några svårigheter när det gäller vägfrågorna. En gmndläggande princip i vägplaneringen är en stark lokal och regional förankring av vägbyggnads­planerna. Den långsikliga planeringen av vägbyggande med tioåriga investeringsplaner - förstärker dessutom det lokala och regionala inflytan­det samtidigt som fömtsättningarna är gynnsamma all på elt myckel tidigt stadium klara ut eventuella meningsskiljaktigheter mellan staten och kom­munerna.

I den obligatoriska översiktsplan, som varje kommun skall upprätta, kommer vägfrågorna atl behandlas. Det kan då visa sig all vägmyndighe-ternas önskemål ibland står i konflikt med andra markanvändningsinlres­sen. PBL och NRL bygger på etl aktivt samråd mellan slalen och kommu­nerna i planläggningsfrågor. Delta förhållande och vad jag nyss anförde om den tioåriga vägplaneringen bör leda till att vägfrågorna i normalfallet kan klaras ut.

Det kan naturligtvis förekomma atl vägfrågorna inte har kunnat lösas i översiktsplanen. Åven i de fall en kommun inte har redovisat någon ståndpunkt i den aktuella vägfrägan i sin översiktsplan, t. ex. av det skälet alt etl visst anspråk frän vägmyndigheterna uppstår efler del alt en kom­mun har antagit sin översiktsplan eller att man inte har kommit överens om

31

en gemensam ståndpunkt, är det naturligtvis viktigt att arbetsplaner enligt väglagen upprättas med beaktande av bestämmelsema i NRL.

Väglagen bör nu kompletteras med en bestämmelse som innebär all sädana markanvändningsbedömningar som förutsätts i NRL också görs vid beslut om byggande av väg. Därigenom kommer reglerna i NRL atl tillämpas vid beslut enligt väglagen, oavsett om vägfrågorna har behand­lats i kommunala fysiska planer eller inte.

Nuvarande krav i väglagen att väg skall byggas i överensstämmelse med fastställda planer enligt byggnadslagen bör ersättas med elt förbud atl bygga en allmän väg i strid mot detaljplaner eller områdesbestämmelser enligt PBL. I konsekvens med vad som föreslagils i PBL bör väghållnings­myndigheterna vid byggande av väg kunna göra mindre avvikelser från gällande detaljplan eller områdesbestämmelser medan den möjlighet att medge undantag från plan som finns i 14 § inte bör behällas. Del bör liksom nu ankomma på vägverket att efter samråd med länsstyrelsen bedöma hur etl vägbyggnadsföretag kan passas in i en detaljplan eller rymmas inom områdesbestämmelser.

I förslaget till PBL ges kommunerna ett övergripande ansvar för mark­planeringen. Kommunema bör därför ges rätt att överklaga sådana beslul av väghållningsmyndigheterna som rör kommunernas verksamhetsområ­de. Del kan t. ex. gälla beslul om fastställelse av vägarbelsplaner.

Prop. 1985/86:118

2.L2 Samordningen mellan tillståndsprövningen enligt PBL och väglagen

Mitt förslag: Byggnader, andra anläggningar, anordningar eller åt­gärder utanför vägområdet för vilka bygglov krävs skall inte längre prövas enligt väglagen. Tillstånd av länsstyrelsen skall dock fortfa­rande krävas för sådana anläggningar, anordningar och åtgärder som inte är bygglovsplikliga.

Skälen för mitt förslag: I väglagen finns bestämmelser som innebär förbud alt utan särskilt tillstånd uppföra byggnader eller sätta upp skyllar, ljusanordningar och liknande anordningar i närheten av allmänna vägar. Förbuden som, frånsett förbudel mot skyltar vid motorväg eller motortra­fikled, inte gäller inom områden med byggnadsplan eller stadsplan, har kommit till för all anordningar och ålgärder som kan försämra trafiksäker­heten eller försvåra vägens drifl skall kunna förhindras eller styras. Till­ståndsgivande myndighei är länsslyrelsen. I anslutning lill meddelade lill­slånd kan länsstyrelsen meddela föreskrifter.

I delta sammanhang vill jag erinra om vad chefen för bostadsdeparte­mentet uttalade om samordningen mellan PBL och väglagen i sitl anföran­de lill propositionen om PBL (prop. 1985/86:1 s. 106). Han uttalade därvid bl. a. följande.

PBL-utredningen har valt att låta föreskrifterna om byggnader finnas kvar i väglagen men föreslagit atl reglema om skyllar, reklamanordningar och liknande skall upphävas och all sädana frågor i fortsättningen skall

32

regleras endasl genom PBL. Utredningens förslag i den här delen har i    Prop. 1985/86:118 allmänhet godtagits av remissinstanserna. Vägverket samt vissa länsstyrel­ser och vägförvaltningar anser emellertid att också beslämmelserna om skyltar bör behållas i väglagen. Kommunförbundet och några kommuner hävdar att även bestämmelserna om byggnader bör föras lill PBL.

Enligt min mening finns det ingen anledning alt ändra på de regler som gäller åtgärder inom etl vägområde, som väghållaren råder över med vågrätt. Det betyder att t. ex. beslämmelserna i 48 § med förbud i vissa fall alt uppföra byggnader inom vägområden bör vara kvar i väglagen. Belräf­fande tavlor, skyllar o. d. finner jag del inte sakligt motiverat att föra över tillståndsprövningen till PBL. Med andra ord bör beslämmelserna i 45 och 46§§ finnas kvar i väglagen. Del finns anledning atl se annoriunda på byggnader och en rad andra anläggningar och anordningar som bör vara generelll prövningspliktiga enligt förslaget lill PBL. När det gäller ansök­ningar om atl få uppföra byggnader m. m. ankommer det enligt PBL på byggnadsnämnderna att göra en allsidig prövning av lillåtlighel och lokali­sering, där således även trafiksäkerhetsaspekter skall beaktas. Många kommuner är i dag väghållare enligt väglagen, och allmänt har kommuner­na god kunskap om trafik- och trafiksäkerhetsfrägor. I ärenden hos bygg­nadsnämnden som kan beröra allmän väg är dessutom vägverket sakägare och kan bevaka att sådana frågor får en tillfredsställande lösning.

I översiktsplanen kommer såväl genomförda som planerade allmänna vägar all vara redovisade. Jag ser det också som självklart all kommuner­na i översiktsplanen redovisar de särskilda restriktioner i fråga om bebyg­gelse som bör gälla i anslutning lill allmänna vägar eller vägreserval. Om del behövs, kan översiktsplanens syfle säkerställas genom alt områdesbe­stämmelser antas efter samråd med vägverket.

Del finns enligt min mening inte någon anledning all tro annal än all vägverket får gehör för sina synpunkler på trafiksäkerhetsfrägor vid be­handlingen av översiktsplaner och områdesbestämmelser. Mol den här bakgmnden anserjag alt utredningens skäl för att behälla dubbelprövning­en av nya byggnader och vissa anordningar inte är tillräckligt starka. Kraven i väglagen på tillstånd av länsstyrelsen för att uppföra byggnader och andra anordningar intill eller i närheten av allmänna vägar bör därför upphävas i den mån del råder bygglovsplikl enligt PBL. Jag har i denna fråga samrått med chefen för kommunikationsdepartementet. Jag återkom­mer lill dessa frågor i mitt blivande förslag lill ändringar i annan lagstift­ning.

Sammanfattningsvis kan alltså konstateras alt det inte finns skäl att med den nya ordningen behälla de nuvarande kraven i väglagen på tillstånd från länsslyrelsen när del gäller byggnader, andra anläggningar och anordning­ar, inklusive ledningar samt ålgärder intill vägar, i den mån de enligt förslaget lill PBL skall prövas av byggnadsnämnden. När det gäller bygg­nader, andra anläggningar och anordningar, inklusive ledningar och älgär­der som inte är underkastade krav på bygglov, bör däremol den nuvarande ordningen med krav på länsslyrelsens tillstånd vara kvar i väglagen.

Beträffande tillslånd till älgärder m.m. inom själva vägområdet har jag efter samråd med chefen för bostadsdepartementet kommit fram lill att det nuvarande systemet med en dubbelprövning för ålgärder m. m. som kräver bygglov bör behållas. Jag återkommer lill delta i nästa avsnitt.

33 

3    Riksdagen 1985186. 1 saml. Nr 118

2.L3 Tillstånd till åtgärder m. m. inom vägområdet

Prop. 1985/86: 118

Mitt förslag: Tillstånd beträffande byggnader, andra anläggningar eller andra ålgärder inom vägområdet beslutas av väghållaren i stället för av länsstyrelsen. Därav följer att också kommuner som är väghållare enligt väglagen, s. k. egna väghållare, tar över länsstyrel­sens beslutsbefogenheter i fråga om ålgärder m. m. inom vägområ­det.

Väghållaren ges befogenhet alt la bort sådana byggnader, andra anläggningar eller anordningar inom vägområdet för vilka tillstånd saknas.

Vägverkets förslag överensstämmer i huvudsak med mitt förslag.

Remissinstanserna har i stort tillstyrkt vägverkets förslag.

Skälen för mitt förslag: Enligt gällande bestämmelser beslular länsslyrel­sen i flertalet frågor som gäller ordnings- och säkerhetsföreskrifter inom vägområdet. Ärendena hos länsstyrelserna bereds och föredras genom vägförvaltningens försorg. Denna ordning har visat sig innebära all resur­serna inte utnyttjas på bästa säll och atl handläggningsliden blir onödigt lång. Del finns därför - såsom vägverket framhållit - skäl all ändra den gällande ordningen. Beslutanderätten bör därvid föras över från länsstyrel­serna till väghållningsmyndighelerna. Härigenom gör man rationaliserings­vinster för slalen och förenklar för allmänheten utan alt rättssäkerheten sätts i fara. Del är naluriigl alt den myndighet som beslular om byggande och drifl av väg också är bäst skickad att bedöma vad som bör tillåtas alt förekomma inom elt vägområde. Detla är också etl skäl för alt behålla det nuvarande systemet med en prövning ocksä enligt väglagen för sådana ålgärder som kräver bygglov. Tillkomst av anläggningar m. m. eller vidta­gande av åtgärder inom vägområdet påverkar ofta mycket starkt väghållar-ens möjlighet atl tillhandahålla den av samhället efterfrågade väghållning­en. Mitt förslag innebär atl de statliga och kommunala väghållningsmyn­digheterna ges etl ökat ansvar för den totala väghållningen. Vidare ligger den föreslagna ändringen hell i linje med de allmänna strävandena atl öka den kommunala självstyrelsen.

Varje år lägger staten ned belydande belopp för atl öka trafiksäkerheten och framkomligheten på de allmänna vägarna. Åtgärderna blir emellertid inte alltid effektiva. Med nuvarande ordning har del nämligen mänga gånger visat sig alt det är svårt all få bort trafikfariiga anläggningar och anordningar inom vägområdet. Utmed vägarna förekommer i slor omfatt­ning skyllar som är uppsatta ulan lillslånd. Dessa skyltar är ofta monterade på stolpar som bär upp vägmärken. Nuvarande bestämmelser ger visserli­gen väghållaren möjlighet att med hjälp av kronofogden vidta åtgärder när det inte är fråga om byggnader. Denna möjlighel har emellertid inte kunnat utnyttjas på avsett säll, efiersom kronofogdemyndigheterna sällan har tillräckliga resurser för alt biträda väghållaren. Detta är naturligtvis inte tillfredsställande.

Del finns mol denna bakgmnd etl behov av att ändra den gällande

34

ordningen, inte minsl med hänsyn till trafiksäkerheten. Milt förslag går ut på atl stärka väghållarens befogenheter inom vägområdet. Väghållaren bör vara beslutande belräffande ålgärder inom vägområdet och även ges möj­lighet att vidta åtgärder för att åstadkomma rättelse då anläggningar eiler anordningar har tillkommit eller åtgärder har vidtagits inom vägområdet ulan lillslånd.

Prop. 1985/86:118

2.L4 Besvärsordningen

Mitt förslag: Besvärsordningen förenklas i enlighel med de rikllinjer som riksdagen har antagit. Vägverket blir enda besvärsinslans för tillståndsbeslul avseende följande åtgärder inom vägområdet:

tillstånd all ansluta enskild väg (39 §)

avspärrning av enskild väg (40 §)

trafikföreskrifter för enskild väg (41 §)

lillslånd alt vidla åtgärder m. m. inom vägområdet (43 §)

tillsländ att dra ledningar inom vägområdet (44 §)

tillstånd atl uppföra byggnader m. m. inom fastställt vägområde

för planerad väg (48 §).

Vägverkets förslag stämmer i huvudsak överens med milt förslag.

Remissinstanserna: Flera av remissinstanserna har redovisat tveksamhet inför de ändringar i besvärsordningen som vägverket föreslär. Dessa re­missinstanser kan tänka sig en delegering av beslutanderätten men anser att besvären bör prövas av en instans utanför vägverkets organisation. De som har avstyrkt vägverkels förslag i denna del föreslår i stället att länssty­relsen skall vara besvärsinslans.

Regeringen beslutade den 23 februari 1984 atl förelägga riksdagen en proposition om regeringens befattning med besvärsärenden (prop. 1983/84: 120, KU 23, rskr 250). I propositionen uttalas att regeringen i allmänhet inte bör vara besvärsinslans annal än när det behövs en politisk styrning av praxis. I de fall besvärsprövningen huvudsakligen syftar lill alt tillgodose elt rätlsskyddsbehov bör regeringen vara besvärsinstans endasl om del inte går all ordna en tillräckligt kvalificerad besvärsprövning pä lägre nivå. Vidare uttalas i propositionen atl ärenden som kan prövas i minst tvä instanser under regeringsnivå normall inte bör få överklagas lill regeringen. Riksdagen beslutade i enlighet med regeringens förslag. Den besvärsordning som jag föreslår överensstämmer med dessa av riksdagen antagna riktlinjer.

I de typer av ärenden som jag har angett i mitt förslag anser jag att vägverket bör vara sista instans. Vägverket har tillräcklig kompelens på områdel varför rättssäkerheten inte sätts i fara. Därtill kommer att ären­denas art inte kan anses kräva regeringens medverkan. .Av dessa skäl och då en besvärsordning enligt tvåinstansprincipen är mest rationell från säväl allmän som enskild synpunkt bör besvär över vägverkets beslut i de angivna frågorna inte få föras.

35

Att såsom vissa remissinstanser har föreslagit låta länsstyrelserna vara    Prop. 1985/86:118 sista instans i dessa ärenden kan medföra att praxis inte blir enhetlig, speciellt med tanke på alt antalet besvärsärenden hos regeringen är litet. Det har hittills uppgått lill cirka 20 per år.

2.1.5 Övrigt

I väglagen bör hänvisningarna till byggnadslagen ersättas med hänvisning­ar lill PBL.

Vidare bör vissa ytterligare ändringar göras med anledning av vägver­kets framställning. Jag återkommer till dessa i specialmotiveringen.

2.2 Lagen om enskilda vägar

Lagen om enskilda vägar har efter år 1973 förioral en stor del av sin lidigare betydelse. Anläggningslagen (1973:1149) och lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter erbjuder numera fler praktiskt utformade möjligheter för fastigheler all samverka om såväl vägar som andra gemen­samhelsanläggningar. Efter dessa lagars tillkomst tillämpas lagen om en­skilda vägar främst när det gäller vissa enskilda vägar inom områden med byggnadsplan.

Nya vägföreningar bildas numera sällan. I stället bildas gemensamhels­anläggningar enligt anläggningslagen. Frågan om en samordning av lagen om enskilda vägar och anläggningslagen övervägs f n. av en arbetsgmpp inom bostads- och kommunikationsdepartementen. I avvaktan på resulta­tet av detta arbete ser jag ingen anledning alt föreslå andra ändringar i lagen om enskilda vägar än sådana som behövs för att anpassa lagen till PBL: s terminologi och plansyslematik. Därtill föreslårjag endast begrän­sade språkliga och redaktionella justeringar. I övrigt hänvisar jag till spe­cialmotiveringen.

3 Upprättade lagförslag

I enlighet med det anförda har inom kommunikationsdepartementet upp­rättats förslag till

1,     lag om ändring i väglagen (1971:948),

2.     lag om ändring i lagen (1939:608) om enskilda vägar.

Förslagen bör bifogas protokollet i detta ärende som bilaga.

4 Specialmotivering

4.1 Förslaget till lag om ändring i väglagen (1971:948)

)§

Denna lag gäller allmän väg.

Allmän väg är, förutom väg som anläggs enligt denna lag eller enligt

lagen förändras lill allmän, sådan för allmän samfärdsel upplåten väg som

36

av ålder ansetts som allmän eller enligt äldre bestämmelser anlagts som     Prop. 1985/86: 118 eller förändrats lill allmän och som vid denna lags ikraftträdande hålls av staten eller en kommun.

En väg Upphör att vara allmän, när vägen dras in. Om en kommun är väghållare, upphör vägen alt vara allmän, när den enligt plan- och byggla­gen (0000:000) upplåts eller skall vara upplåten till allmänt begagnande som gala. Om en väg har upplåtits till allmänt begagnande som gala medan slalen är väghållare, upphör vägen atl vara allmän, när kommunen övertar väghållningen.

I andra stycket saml i tredje slyckel försia och sista meningen har enbart gjorts redaktionella ändringar. I tredje styckel andra meningen har bygg­nadslagen bytts ut mot PBL.

5§

Staten är väghållare i den män inte regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, vägverket förordnar alt en kommun i stället för staten skall vara väghållare inom sitt område eller del därav. Ett sådant förordnande får meddelas endast om det är lämpligt med hänsyn till kommunens fömt­sättningar. £« förordnande kan jämkas eller återkallas.

6§

Vägverket handhar väghållningen för slalens räkning och har tillsyn över kommunernas väghållning.

Väghållningsmyndighet är, då slalen är väghållare, den lill vägverket hörande regionala förvaltning som regeringen bestämmer och, då en kom­mun är väghållare, den kommunala nämnd som kommunfullmäktige utser därtill.

I 5 och 6§§ har endast statens vägverk ersatts med vägverket och några smärre språkliga justeringar gjorts.

7

§

Är staten väghållare inom ett område med detaljplan, inom vilken kom­munen är huvudman för aUmänna platser, skall kommunen tillhandahålla den mark som behövs för väg inom området.

Ändringen i 7§ är föranledd av förslagel till PBL. I paragrafen regleras kommunens skyldighel atl tillhandahälla mark för allmän väg inom ett område med sladsplan där slalen är väghållare.

En gmndläggande skillnad mellan sladsplan och byggnadsplan är atl

kommunen är huvudman för allmänna platser inom stadsplanelagda områ­

den medan fastighetsägarna har molsvarande ansvar inom områden med

byggnadsplan. I PBL ersätts stadsplan och byggnadsplan med en enda

planform, detaljplan. Enligt PBL-förslagel skall normalt kommunen vara

huvudman för mark som i detaljplan är avsedd för allmänna platser.

Uttrycket sladsplan ersätts därför med "detaljplan, inom vilken kom­

munen är huvudman för allmänna platser".

-_

I sammanhanget bör påpekas att begreppet huvudman för allmänna Prop. 1985/86:118 platser inte är liktydigt med väghållare enligt väglagen. Väghållarens rättig­heter och skyldigheter regleras enligt väglagen. Huvudmannaskapet i PBL innefattar inte bara etl huvudmannaskap för gator ulan även för alla andra allmänna platser. I de fall staten är väghållare inom ell område där kom­munen är huvudman för allmänna platser, svarar slalen för den allmänna väghållningen. Detla befriar inte kommunen från dess huvudmannaskap med åtföljande rättigheter och skyldigheler i övrigi inom berörd detaljplan.

Ell förslag av PBL-utredningen atl utvidga kommunens skyldighel all skaffa staten mark för allmän väg lill att omfatta också områden inom detaljplan med enskilt huvudmannaskap avstyrktes av flera remissinstan­ser. Jag har efter samråd med chefen för bostadsdepartementet inte funnit anledning atl föreslå någon ändring av omfattningen av kommunens ansvar i fråga om markanskaffning till allmänna vägar. I 7 § har därför - bortsett från en språklig justering - endasl gjorts sådana ändringar som är föran­ledda av det nya plansystemel i PBL. Någon ändring i sak är inte åsyftad.

8§

Underiåter en kommun alt bygga väg, för vars byggande utgått statsbidrag, eller eftersätter en kommun skyldighel i fråga om vägs drift, kan vägverket förelägga kommunen all inom viss tid vidla rättelse och om så ej sker utföra nödvändiga älgärder pä kommunens bekostnad.

18 § har endast statens vägverk ersatts med vägverket och några smärre språkliga justeringar gjorts.

9§

Bestämmelserna i denna lag utgör inte hinder för en kommun eller en landstingskommun eller någon annan att lämna bidrag till byggande av väg.

Enligt paragrafens nuvarande lydelse hindrar bestämmelserna i väglagen inte en kommun eller en landstingskommun all lämna bidrag lill byggande av väg. Del förekommer att bidrag lämnas också av andra l.ex. vid exploateringar eller pä grund av en föreskrift i ell tillstånd enligt 136a§ byggnadslagen. I enlighel med ell förslag som har förts fram under bered­ningen har paragrafen ändrats sä att del klart framgår atl väglagen inte hindrar någon annan alt lämna bidrag till byggande av väg.

10 §

Till byggande av väg räknas anläggning av ny väg, omläggning av väg i ny sträckning saml ombyggnad av väg.

Ny väg får anläggas, om vägen behövs för allmän samfärdsel eller annars kan anlas få synneriig betydelse för det allmänna.

Omläggning av väg i ny sträckning saml ombyggnad av väg far ske, när

del är påkallat från allmän synpunkt.

38

Väghållning enligt väglagen omfattar byggande av väg och drifl av väg. Prop. 1985/86:118 Vad som menas med drift av väg anges i 26 §. Med byggande av väg avses enligt 10 § första stycket i dess nuvarande lydelse anläggning av hell ny väg, omläggning av väg i ny sträckning samt ombyggnad och förbättring av väg. Det allmänna vägnätet i landet är till stor del redan utbyggt och hell nya vägar anläggs därför sällan. Vanligast är all befintliga vägar läggs om i nya sträckningar och att vägar byggs om.

Under beredningsarbetet i departementet har det framkommil all del finns ett praktiskt behov av att få till stånd en annan uppdelning mellan begreppen byggande av väg och drifl av väg. Förbättringsarbeten har nämligen kommit att omfatta sådana smärre ålgärder som vid väglagens tillkomst egentligen varit avsedda atl ingå i begreppei drift av väg trots atl de resulterar i en varaktig förbättring av vägstandarden. Som exempel på sådana förbättringsarbeten kan nämnas asfaltbeläggning av en grusväg, förslärkningsarbeten för alt öka vägens bärighet och punktåtgärder för all öka trafiksäkerheten. Den praktiska tillämpningen av väglagen har visat atl en avgränsning mellan byggande och drifl utifrån kriteriet all älgärder som höjer en vägs allmänna standard på etl varaktigt sätl skall räknas till byggande av väg inte är tillfredsställande. Praktiskt taget alla vägåtgärder innebär på något sätt alt vägens standard höjs. En avgränsning mellan byggande och drift där större åtgärder och framför allt sådana som innebär all ny mark tas i anspråk hänförs till byggande av väg är därför från praktisk synpunkt lämpligare. Jag anser mol bakgmnd av det anförda atl paragrafen bör ändras pä så sätl att begreppet förbättring av väg inte längre innefattas i byggande av väg utan i stället hänförs lill drift av väg.

Jag föreslår ocksä vissa ändringar i 26 § i syfte att få till stånd en klarare uppdelning mellan byggande och drift av väg samt alt få lagtexten att stämma överens med den nomenklatur som används inom väghållningen i dag.

Vad som nu föreslagils är inte avsett all medföra någon ändring i fråga om vad som gällerom skyldighet att upprätta arbetsplaner.

11§

Fråga om byggande av väg prövas av vägverket efler samråd med länssty­relsen. Om vägverket och länsstyrelsen har olika uppfattning, hänskjuts frågan till regeringens prövning.

Regeringen kan förordna att fråga om byggande av väg i vissa fall skall prövas av länsstyrelsen.

I 11 § har slalens vägverk ersatts med vägverket och elt par språkliga justeringar gjorts.

12§

/ 6 kap. 29§ plan- och bygglagen (0000:000) finns bestämmelser om skyldighet för staten att inom områden med detaljplan i vissa fall ställa i ordning och till allmänt begagnande upplåta gata.

39

Ändringen är föranledd av förslaget till PBL. Hänvisningen till bestäm- Prop. 1985/86:118 melser i byggnadslagen om skyldighet för staten att ställa i ordning och upplåta allmän väg som gala har ändrats till alt avse molsvarande bestäm­melse i förslaget lill PBL. Skyldigheten för staten kan bara komma i fråga inom en sådan detaljplan, inom vilken kommunen är huvudman för all­männa platser.

13§

Vid byggande av väg skall tillses, atl vägen fär ett sådant läge och utföran­de alt ändamålet med vägen vinns med minsta inträng och olägenhet utan oskälig kostnad. När vägens läge och utförande bestäms skall även lagen (0000:000) om hushållning med naturresurser m. m. tillämpas.

I enlighet med vad jag lidigare har föreslagit (avsnitt 2.1.1) har paragra­fen kompletterats med en föreskrift om atl NRL skall tillämpas när vägens läge och utförande bestäms.

Som jag tidigare har framfört skall alla ålgärder av betydelse som gäller allmänna vägar föregås av att en arbetsplan upprättas i enlighet med de krav som ställs i väglagen för byggande av väg. Planen upprättas således med beaktande av bl. a. bestämmelserna i förevarande paragraf alt vägen skall ges elt sådant läge och utförande atl ändamålet med vägen vinns med minsta inträng och olägenhel utan oskälig kostnad. Del nu föreslagna tillägget i andra meningen innebär atl arbetsplanen enligt 15 § skall upprät­tas med beaktande även av beslämmelserna i NRL.

14§

Inom område med detaljplan eller områdesbestämmelser får inte väg byggas i slrid mot planen eller beslämmelserna. Om syftet med planen etter bestämmelserna inte molverkas, får dock mindre avvikelser göras.

Gäller naturvårdsföreskrifter eller andra särskilda bestämmelser för marks bebyggande eller användning skall väg byggas så, att syftet med bestämmelserna inte motverkas. Om del finns särskilda skäl, kan undan­tag från föreskrifterna medges enligt beslämmelserna i naturvårdslagen (1964:822).

Åndringarna i 14§ är föranledda av förslagel lill PBL. I försia meningen har - för alt få överensstämmelse med terminologin i PBL - "faslslälld generalplan" bytts ul mol "områdesbestämmelser" samt "stadsplan eller byggnadsplan" ersatts med "detaljplan".

I andra meningen i försia siycket slälls enligt den nuvarande lydelsen ett

krav på att en väg inte fär byggas så all syftet med vissa andra slag av

bestämmelser för marks bebyggande eller användning motverkas. Som

exempel på sådana bestämmelser nämns regionplan, utomplansbestäm­

melser och naturvårdsföreskrifter. Av dessa kommer utomplansbestäm­

melser alt upphöra till följd av PBL. Beträffande regionplan finns inte

längre någon anledning att särskill nämna atl väg skall anpassas lill en

sådan plan. Regionplanen får nämligen enligt PBL en försvagad ställning

jämfört med dagens ordning när del gäller kopplingen till efterföljande

40

beslut. Enligt förslaget till PBL (7 kap. 4 §) skall regionplanen endasl tjäna     Prop. 1985/86: 118 till ledning för kommunens beslut om översiktsplaner, detaljplaner och områdesbestämmelser. Det finns därmed inte längre fömtsättningar - och inte heller någol behov - all kräva beaktande av regionplan vid byggande av vägar.

I enlighel med principerna i PBL bör paragrafen ocksä ändras när det gäller möjlighetema till dispens. Någon möjlighel alt medge undanlag från detaljplaner eller områdesbestämmelser finns inte enligt PBL-förslaget. Några undanlag bör inte heller vara möjliga vid byggande av väg. Däremol bör mindre avvikelse från planen eller bestämmelserna få ske om det är förenligt med planens eller bestämmelsemas syfte. Denna ändring ansluter helt till förslaget till PBL som går ul på att, om del finns behov av större avvikelser från en detaljplan eller områdesbestämmelser, dessa skall änd­ras.

När det däremot gäller t. ex. nalurvårdsföreskrifler kan del även i fort­sättningen finnas ett behov av att medge undantag. PBL innefattar ju inget förslag lill ändring av dispenssystemet utanför byggnadslagstiftningen. Möjligheten lill dispens i sådana fall bör därför finnas kvar. Undantag från naturvärdsföreskrifter prövas enligt naturvårdslagen.

Med andra särskilda bestämmelser i andra slyckel avses t. ex. bestäm­melsema om fasta fornlämningar i lagen (1942:350) om fomminnen.

15§

För byggande av väg skall upprättas en arbetsplan.

I arbetsplanen skall anges den mark som behöver tas i anspråk för väganordningar och för genomförandet av vägbyggnadsförelaget. Arbets­plan skall även innehålla de uppgifter som i övrigt behövs för alt genomfö­raföretaget.

Ändringen är föranledd av ett förslag som har kommit upp under bered­ningsarbetet i departementet.

I väglagen infördes begreppen förberedande och kompletterande arbets­plan. Syftet var att åstadkomma en något enklare arbetsordning och lids­besparingar framför alll för stora vägbyggnadsföretag. I praktiken har del dock visat sig att för alt kunna upprätta en förberedande arbetsplan krävs ett underlag som i det närmaste motsvarar underlaget för en fullständig arbetsplan. Möjligheten all dela upp arbetet i en förberedande och en kompletterande arbetsplan har därför utnyttjats i mycket begränsad ut­sträckning. Det finns därför inte skäl atl behålla uppdelningen. Mol denna bakgrund föreslär jag att begreppen förberedande och kompletterande arbetsplan skall utgå.

Ändringen i andra stycket försia meningen har endast gjorts för alt förtydliga vad en arbetsplan skall innehålla. Någon ändring i sak är inte åsyftad.

Som jag anförde i specialmotiveringen till 13 § medför ändringen i den

paragrafen atl arbetsplanen skall upprättas med beaktande av bestämmel­

serna i NRL.

41

16 §

Prop. 1985/86:118

Vid utarbetande av en arbetsplan skall samråd i fråga om vägens sträck­ning och vägförslagets utformning i övrigi ske med berörda fastighetsägare och myndigheter saml andra som kan ha ell väsentligt intresse i saken.

Förfarandet enligt försia styckel får efler omständigheterna förenklas i fråga om en arbetsplan för väg, som enligt detaljplan skall ingå i allmän plals eller som är förutsatt i områdesbestämmelser.

Avser arbetsplan endasl ombyggnad av väg, får förfarandet enligt försia stycket efter omständigheterna förenklas med iakttagande av atl ägare lill en faslighet, av vilken mark skall las i anspråk, alltid skall beredas tillfälle all yttra sig. Detla skall även tUlämpas på en arbetsplan som innefattar endast ändring av en arbetsplan för elt vägbyggnadsföretag som ännu ej är färdigställt.

I paragrafen ges grundläggande bestämmelser om samrådsförfarandet vid utarbetande av arbetsplan. Jag vill i delta sammanhang erinra om vad jag i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.1.1) anförde om vägfrågornas behandling i arbetet med översiktsplanen.

I försia slyckel har endast en smärre språklig justering gjorts.

I andra siycket har i enlighet med PBL:s terminologi sladsplan och byggnadsplan bytts ut mol detaljplan. Vidare har i andra styckel - för alt få överensstämmelse med terminologin i PBL - generalplan och trafikled utgått samt uttrycket "förutsatt i områdesbestämmelser" lagts till.

Enligt andra styckel i den nu gällande lydelsen får förfarandet vid utarbetandet av en arbetsplan förenklas om inte avvikelser föreslås från vad som bestämls i angivna planer. Någon sådan föreskrift behövs emel­lertid inte längre eftersom enligt PBL endasl mindre avvikelser som är förenliga med planernas syfte får göras. Andra styckel har därför ändrats i enlighel med detta.

Förbättring av väg i tredje styckel har utgått i enlighet med vad jag har sagt i anslutning till 10 §.

Begreppet kompletterande arbetsplan har utgått i enlighet med vad jag anfört vid 15 §.

I7§

En arbetsplan skall ställas ut för granskning.

En arbetsplan för väg, som enligt detaljplan skall ingå i allmän plats eUer som är förutsatt i områdesbestämmelser, behöver inte ställas ut.

Inte heller behöver en arbetsplan som avser endast ombyggnad av väg StäUas ut, om inte mark behöver tas i anspråk med vågrätt eller rätt som avses i 35 § eller om en sådanl ianspråktagande skriftligen medgivits av berörda fastighetsägare och innehavare av nyttjanderätl eller servitutsrätt. Under samma förutsättningar kan utställelse underlåtas i fråga om en arbetsplan som innefallar endast ändring av en arbetsplan för ett vägbygg­nadsföretag som ännu ej är färdigställt.

Paragrafen har ändrats i konsekvens med 10, 15 och 16 §§ samt med hänsyn till den i förslaget lill PBL tillämpade terminologin. Vidare har några smärre språkliga justeringar gjorts.

42

18 §

Prop. 1985/86: 118

Arbetsplan fastsläUs av vägverket efler samråd med länsslyrelsen. Om vägverket och länsstyrelsen har olika uppfattning, hänskjuts frågan om fastställelse av planen till regeringens prövning.

I sådana fall då utställelse har underlåtits med stöd av 17 § tredje siycket behöver fastslällelse inte ske.

Ett beslut om fastställelse av en arbetsplan är förfallet, om inte inom fem år från ulgången av det år, under vilket beslutet vann laga krafl, vägens slräckning har blivit i sin helhet tydligt utmärkt på marken och det i arbetsplanen angivna vägbyggnadsarbetet har påbörjats. Om särskilda skäl föreligger, kan regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, väg­verket förlänga tiden, varje gång med högsl tre är.

I paragrafen behandlas fastställelse av arbetsplan och fastställelsebeslu-lels giltighet. I försia stycket har statens vägverk bytts ut mol vägverket. I försia och andra styckena har därutöver föreslagils endast vissa språkliga justeringar.

Till ledning vid fördelning av medel som i statsbudgeten anvisas för byggande av vägar inom områden för vilka staten är väghållare, skall upprättas en flerårsplan för byggande av riksvägar och för varje län en flerärsplan för byggande av länsvägar. Till grund för fördelning av statsbi­drag fill byggande av vägar, för vilka kommuner är egna väghållare enligt väglagen, skall upprättas en fördelningsplan.

För att en arbetsplan skall faslslällas bör normall gälla all vägbyggnads­objektet är inordnat i gällande flerårsplaner eller i fördelningsplanen eller i övrigt kan antas komma lill utförande. Särskill lämpliga sysselsällningsob-jekt behöver inte alllid ingå i gällande planer men bör angelägenhelsmäs-sigt stå i tur inför kommande revidering av planerna. Inför nära föreståen­de omarbetning av flerårsplaneraa.och fördelningsplanen måste särskilda överväganden göras för alt bedöma om vägbyggnadsobjeklel kan komma alt ingå i kommande planer.

Beslul enligt tredje siycket om förlängning av den tid, vamnder beslut om fastställelse av arbetsplan gäller, meddelas av vägverket. Enligt den nuvarande lydelsen av sista meningen i tredje styckel krävs synnerliga skäl för en förlängning. Planering av vägbyggande är som jag nyss redovisat långsiktigt. Det är angeläget all vägbyggnadsprocessen kan ges en effektiv och ekonomisk utformning. Som tillräckligt skäl för alt överväga en för­längning av faslställelsetiden för ell byggnadsobjekt bör därför enligt min mening gälla atl objektet ingår i gällande flerårsplaner eller fördelningsplan eller atl del eljest kan anses sannolikt atl objektet kan antas komma till utförande inom en treårsperiod. För all lagtexten bättre skall ge uttryck för dessa krav bör uttrycket synnerliga skäl ersättas med särskilda skäl.

19§

Byggande av väg får påbörjas försl sedan arbetsplan har upprättats och, när det behövs, har blivit fastställd.

Paragrafen har ändrats i konsekvens med 15 §.

43

22 §

Prop. 1985/86:118

Fräga om förändring av enskild väg lill allmän prövas av vägverket efter samråd med länsstyrelsen. Om vägverket och länsstyrelsen har olika upp­fattning, hänskjuts frågan till regeringens prövning.

Regeringen kan förordna all fråga om förändring av enskild väg till allmän i vissa fall skall prövas av länsstyrelsen.

I paragrafen har slalens vägverk bytts ut mol vägverket och etl par smärre språkliga justeringar gjorts.

23 

§

Under de förutsättningar som anges i 21 § kan / de fall staten är väghållare en gala inom elt område med detaljplan förklaras tillika vara allmän väg. Bestämmelsema i 22 § tUlämpas på ärende om en sådan förklaring.

Ändringen är föranledd av PBL. Begreppei sladsplan har bytts ut mot detaljplan. I likhet med vad jag har påpekat i anslutning till ändringarna i 12 § gäller paragrafen endast sådana detaljplaner inom vilka kommunen är huvudman för allmänna platser. Detta behöver dock inte särskilt anges eftersom begreppei gata i PBL endasl används inom sådan detaljplan där kommunen är huvudman för allmänna platser.

26 §

Väg skall hållas i ell för samfärdseln tillfredsslällande skick genom under­håll, reparation och andra ålgärder.

Genom renhållning skall vägområdet hållas i elt sådant skick all skäliga sanitära hänsyn och trevnadshänsyn blir tillgodosedda. Detsamma gäller i fräga om mark till en bredd av 25 meler intill parkeringsplats eller rastplats som är väganordning, i den mån allmänheten har tillträde lill marken. Inom områden med detaljplan gäller delta stycke endast vägområden för motor­väg eller motortrafikled.

De åtgärder som behövs för sådana ändamål som anges i första och andra styckena räknas lill drift av väg. TUl drifl av väg räknas också serviceålgårder och förbättringsåtgärder. Om särskilda skäl föreligger, kan vägverket besluta om inskränkning i skyldigheten atl vidta ålgärder/ör drift av väg. Vägverket meddelar därvid de föreskrifter som behövs.

Jag vill försl hänvisa till vad jag har sagt vid 10 § att det under bered­ningsarbetet i departementet visat sig att del finns ett praktiskt behov av att få till stånd en annan uppdelning mellan begreppen byggande av väg och drift av väg.

Den nu gällande lydelsen av paragrafens första stycke har bibehållits. Väg skall således liksom nu hållas i etl för samfärdseln tillfredsställande skick genom underhåll, reparation och andra ålgärder. Till gruppen andra ålgärder hör bl. a. drifl av väganordning, såsom vägbelysning, färja m. m. De ändringar som föreslås i andra och tredje styckena innebär inte någon förändring av innebörden i första slyckel.

44

I andra stycket har uttrycken stadsplan och byggnadsplan bytts ul mol     Prop. 1985/86:118 detaljplan.

Sedan väglagens senaste omarbetning har nomenklaturen inom väghåll­ningen förändrats. I paragrafens iredje stycke har angetts vad som numera räknas till drifl av väg. Ändringen av paragrafen i denna del liksom av 10 § åsyftar att få till stånd en klarare uppdelning mellan byggande och drift av väg. Till drift av väg räknas således förutom renhållning:

servicearbeten, som omfattar åtgärder för att på kort sikt säkerställa framkomligheten för trafiken. Som exempel kan nämnas snöplogning, halkbekämpning, reparation av mindre skador samt hyvling och damm­bindning på grusvägsnätel,

underhållsarbeten, som omfattar ålgärder för att vidmakthålla vägens standard. Som exempel kan nämnas dikning, förnyelse av slitlager och vägmarkeringar,

förbättringsarbeten, som omfattar smärre ålgärder, som resulterar i en varaktig förbättring av vägstandarden. Som exempel kan nämnas be­läggning av gmsväg, förstärkning för att öka bärigheten och punktåt­gärder för all öka trafiksäkerheten.

Enligt iredje slyckel i den nu gällande lydelsen kan länsstyrelsen medge inskränkningar i skyldigheten atl vidla driftätgärder om särskilda skäl föreligger. Sådana medgivanden är få och av tillfällig arl. I enlighel med etl förslag som har förts fram under beredningsarbetet i departementet före­slårjag atl vägverket i stället för länsslyrelsen blir beslutande myndighet. Avsikten med ändringen är atl få lill stånd en likartad bedömning för hela landet. Ändringen är också i överensslämmelse med vad som föreslås i 39-48 §§ och som går ul på atl väghållningsmyndighelen ges en ökad rätt atl fatta beslut som rör förhållanden inom vägområdet.

27 

§

Statens skyldighet att inom områden med detaljplan, inom vilken kom­munen är huvudman för allmänna platser och där slalen är väghållare, ombesörja drifl av allmän väg, som har upplåfils lill gala, begränsas av plan- och bygglagen (0000:000). Delsamma gäller i fråga om gata, som har förklarats tillika vara allmän väg.

Ändringen i denna paragraf är föranledd av PBL. Begreppet sladsplan har bytts ul mot detaljplan inom vilken kommunen är huvudman för allmänna platser. Vidare har hänvisningen lill byggnadslagen ändrats lill atl avse PBL. Den bestämmelse som åsyftas är 6 kap. 29 § andra stycket PBL. Någon ändring i förhällande till vad som nu gäller i fråga om statens skyldighel alt ombesörja driften är inte avsedd.

28 §

Behöver för en väganordning, vars utförande ingår i drift av väg, tas i

anspråk mark utöver den som redan hör lill vägen, skall upprättas en

arbetsplan, vari anges den mark som behöver tas i anspråk. Beslämmelser­

na i 13, 14 och 1620 §§ skaU därvid tiUämpas. Såvitt angår tillämpningen

.

av 16§ tredje stycket, 17 § tredje stycket och 18 § andra styckel skaU    Prop. 1985/86: 118

arbetsplanen anses som en sädan plan som avser endast ombyggnad av

väg.

Uttrycket förbättring av väg i sista meningen har utgått med hänsyn till de föreslagna ändringarna i 10, 16, 17 och 26§§. I övrigt har endast några språkliga justeringar gjorts.

33 

§

I fråga om mark till väg, som enligt en detaljplan, inom vilken kommunen är huvudman för allmänna platser, är avsedd lill allmän plats, lillämpas inte 30-32 §§, sedan marken tagils i anspråk av kommunen för avsett ändamål.

Åndringen är föranledd av PBL. I paragrafen regleras vägrättsbestäm-melsernas tillämplighet inom område med faslslälld generalplan eller stadsplan. Bestämmelsens syfte är atl hindra att reglerna om vågrätt tilläm­pas på mark som en kommun tar i anspråk för allmänna platser av olika slag. Enligt PBL kan etl sådanl ianspråktagande av en kommun endasl förekomma i områden med detaljplaner inom vilka kommunen är huvud­man för allmänna platser.

39 §

En enskild körväg får inte anslutas till en allmän väg ulan väghåUnings-myndighelens tillstånd. Inte heller får utan sådant tillstånd en enskild körvägs anslutning till en allmän väg ändras. Vad som sagts nu gäller också ifråga om sådana ulfarter från fastigheter och sådana bryggor som kan användas för körtrafik.

Vid behandling av en fråga om lillslånd enligt försia slyckel skall väg­hållningsmyndigheten pröva om den tilltänkta åtgärden är lämplig med hänsyn till trafiksäkerheten och framkomligheten på den allmänna vägen. I samband med tillstånd kan väghållningsmyndighelen meddela före skrifter om väganslutningens läge och utförande i övrigt.

Åndringen syftar till att få lill stånd en rationellare handläggning och förkorta ärendenas handläggningslid.

Enligt den ordning som nu gäller beslutar länsstyrelsen om tillslånd all ansluta enskild körväg lill allmän väg och meddelar föreskrifter om vägan­slutningens läge och utförande i övrigi. Den föreslagna ändringen - som tillkommit i enlighet med vägverkels framställning - innebär att väghåll­ningsmyndighelen övertar länsslyrelsens uppgifter. Om staten är väghål­lare är det vägförvaltningen i länet som är väghållningsmyndighet. Om en kommun är väghållare är del den kommunala nämnd som kommunfullmäk­tige utsett som är väghållare. Jag hänvisar i övrigi lill vad jag anföri i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.1.3) om skälen lill den föreslagna änd­ringen.

I samband med tillstånd kan väghållningsmyndigheten meddela före­skrifter om väganslutningens läge och utförande i övrigt. Del kan l.ex.

46

gälla utformning av s. k. vilplan m. m. Vidare bör vid lillslånd all ansluta     Prop. 1985/86:118 en enskild väg bl. a. ses till all vägen har en sådan uiformning att bilister som skall köra ut på den allmänna vägen inte behöver backa ul.

40 

§

Om det är nödvändigt med hänsyn lill trafiksäkerheten eller framkomlighe­ten på en allmän väg, kan väghållningsmyndighelen förordna atl en enskild vägs anslutning lill den allmänna vägen skall spärras av eller ändras genom myndighetens försorg. Vad som sagls nu gäller också ifråga om utfarter från fastigheler och på bryggor.

Åndringen ansluter lill vad som föreslagils i 39§. Ärenden om avspärr­ning eller ändring bör självfallet prövas av samma myndighet som beslular enligt 39 §. Åtgärderna får givetvis vidtas oavsett om anslutningen har tillkommit med eller utan tillslånd.

41 §

I samband med tillstånd enligt 39 § eller i stället för förordnande enligt 40 § eller i samband med förordnande enligt 40 § om ändring av anslutning kan väghållningsmyndighelen i fråga om en enskild väg meddela trafikföre­skrifter varigenom trafik med motordrivna fordon på vägen eller del därav förbjuds eller inskränks. Om del finns särskilda skäl, kan väghållnings­myndigheten medge undantag från sådana trafikföreskrifter.

Ändringen ansluter lill vad som föreslagils i 39 och 40§§.

42 

§

Beslämmelserna i 39-41 §§ gäller inte i fråga om enskilda vägar som är upptagna i detaljplan eller förutsatta i områdesbestämmelser.

Ändringen är föranledd av förslagel lill PBL. De planer som nämns i paragrafens nuvarande lydelse motsvaras i PBL av detaljplan och om­rådesbestämmelser. Om anslutning lill allmän väg av enskilda vägar som är upptagna i detaljplan eller angivna i områdesbestämmelser beslular kom­munen.

43        

§

Inom elt vägområde får inte ulan väghållningsmyndighetens tillstånd

/. uppföras byggnader, andra anläggningar eUer anordningar,

2. vidtas andra åtgärder som kan försämra trafiksäkerheten eller vara tUl olägenhet för vägens bestånd, drifl eller brukande.

1 samband med tUlstånd får väghållningsmyndighelen meddela de före­skrifter som behövs. Elt tUlstånd kan när som helst återkallas.

Bestämmelserna i första siycket gäller inte för sådanl arbete som avses i

44        §.

Om lillslånd saknas eller har ålerkallals får väghållningsmyndigheten

avlägsna byggnader, andra anläggningar eller anordningar samt vidla de

övriga ålgärder som behövs för rättelse.

'

Vägområdet - som enligt 3 § utgörs av den mark som tagits i anspråk för Prop. 1985/86:118 väganordning har en begränsad utsträckning. Såväl trafiksäkerhelsskäl som hänsynen till vägens drift, bestånd och bmkande kräver tillståndsplikt för anordningar och åtgärder inom områdel. Jag vill i detla sammanhang erinra om vad jag anfört i avsnitt 2.1.3 om skälen för all behålla det nuvarande systemet med en obligatorisk prövning enligt väglagen för åt­gärder inom vägområdet.

Enligt den ordning som gäller nu enligt 43 § beslutar länsstyrelsen om lillslånd lill anordningar och åtgärder inom elt vägområde saml meddelar de föreskrifter som behövs i samband med tillsländ. Jag har föreslagit alt väghållningsmyndighelen blir tillslåndsmyndighet i stället för länsslyrel­sen. Denna ändring stämmer överens med vad vägverket har föreslagit i sin framställning. Ändringen har motiverats av att den nuvarande ordning­en inte är rationell. Enligt nuvarande rutiner beslular länsstyrelsen efler föredragning av vägförvaltningen. Del är sällsynt alt länsstyrelsen har en annan uppfattning än vägförvaltningen i dessa frågor. Flertalet ärenden är dessutom av rutinkaraktär. Alt föra över beslutanderätten till väghåll­ningsmyndighelen förenklar också för allmänheten som enligt vad erfaren­heten visar finner det naturligt att kontakta väghållningsmyndigheten i dessa frågor.

Vidare har jag föreslagit att tillslåndsplikten - förutom åtgärder och anordningar ocksä skall omfatta byggnader och andra anläggningar. Med den ändrade lydelsen avser jag att anpassa lerminologin lill PBL och göra klart atl tillslåndsplikt skall gälla generellt inom vägområdet för såväl byggnader, andra anläggningar eller anordningar som för åtgärder. Samtli­ga skyltar, tavlor, inskrifter och därmed jämförliga anordningar för t. ex. reklam saml religiösa och politiska budskap blir därmed lillståndsplikliga.

I och med atl väghållningsmyndighelen - i enlighet med vad jag föresla­git i första stycket - blir tillståndsmyndighet behövs inte de undanlag som gäller vägarbeten som anges i nuvarande andra styckel första meningen.

I andra styckel har vidare föreslagils alt andra meningen skall utgå. Delta innebär alt en generell tillslåndsplikt införs för grindar och bommar som behövs för olika ändamål. Detta innebär emellertid ingen större för­ändring av vad som nu gäller. Del torde nämligen knappast förekomma alt sådana anordningar tillkommer ulan alt ett nära samråd har ägt mm med väghållningsmyndighelen.

Vidare har jag - i enlighel med vägverkets förslag - ansett all paragra­fen bör kompletteras med en beslämmelse som ger väghållningsmyndighe­ten möjlighet atl vidla åtgärder för alt omgående få bort otillåtna anlägg­ningar eller anordningar t. ex. skyllar, som har salts upp inom etl vägom­råde eller på en väganordning utan fillstånd och som ulgör en trafikfara. Väghållningsmyndigheten är ansvarig för att byggande och drifl av väg sker på elt sådanl sätt atl vägarna är trafiksäkra och framkomliga. Genom renhållning skall vägområdet hällas i elt sådanl skick all sanitära hänsyn och trevnadshänsyn blir tillgodosedda. Anläggningar och anordningar som har satts upp ulan fillstånd medför ofta irafiksäkerhetsproblem. Med nuva­rande ordning har det ofta visat sig att det är svårt och tidskrävande att avlägsna dem. Nuvarande bestämmelser ger visserligen väghållaren möj-

48

lighet att med hjälp av kronofogden vidta ålgärder när det inte är fräga om     Prop. 1985/86:118

byggnader. Denna möjlighel har emellertid inte kunnal utnyttjas på avsett

sätl, eftersom kronofogdemyndigheten ofta har andra arbetsuppgifter som

denne prioriterar högre. Mitt förslag syftar lill all få lill stånd etl enklare

förfarande.

Otillåtna reklamskyltar kan ibland vara elt uttryck för ell behov av vägvisning. I sådana fall kan väghållningsmyndigheten själv vidta ålgärder i syfte all tillgodose ell sådant behov. Med den föreslagna ordningen underlättas alt sädana alternativa åtgärder prövas.

När väghållningsmyndighelen avlägsnar otillåtna anordningar eller vid­tar älgärder för rättelse skall självfallel rimliga hänsyn las lill den som äger anläggningen eller anordningen eller den som vidtagit ålgärden. Åtgärder­na som behövs för rättelse vidtas på väghällningsmyndighetens bekostnad.

Vid sin prövning i tiUståndsärenden skall väghållningsmyndighelen be­akta om den sökta åtgärden kan försämra trafiksäkerheten eller kan vara lill olägenhel för vägens bestånd, drift eller brukande. Efiersom drift av väg innefattar renhållning kommer också sanitära hänsyn och trevnads­hänsyn alt beaktas vid tillståndsprövningen.

För alt göra paragrafen mer överskådlig har den redigerats om.

Enligt 22 § naturvårdslagen (1964:822) krävs länsstyrelsens tillstånd för att utomhus få anbringa tavla, skylt, inskrift eller därmedjämförlig anord­ning för reklam, propaganda eliér liknande ändamål såvida inte byggnads­lov erfordras. För all undvika alt den föreslagna ordningen skall medföra skyldighel all söka tillstånd både hos länsslyrelsen enligt naturvårdslagen och hos väghållningsmyndigheten enligt väglagen bör reglerna ändras så atl någol lillslånd enligt naturvårdslagen inte behövs för atl sälla upp skyllar m. m. inom vägområdet. Chefen för jordbruksdepartementet ämnar återkomma till regeringen i den frågan.

44 

§

Inom ell vägområde/år inte ulan väghållningsmyndighetens tiUstånd

1.

dras elektriska ledningar, vattenledningar eller andra ledningar,

2.

ulföras arbeten på en redan dragen ledning. Väghållningsmyndigheten får meddela de föreskrifter om arbeiei och

om rätt till upplag eller annan anordning som behövs med hänsyn till vägens bestånd, drift eller brukande.

Tillslånd enligt försia styckel behövs inte när liUslånd har meddelats enligt annan lag eller författning och detla har anmälts hos väghållnings­myndighelen.

Om det på gmnd av inträffad skada krävs skyndsam reparation av en ledning som har dragils inom ett vägområde får arbetet påbörjas utan tillstånd eller anmälan. Ledningens ägare skall / så fall snarast underrätta väghållningsmyndighelen om arbetet.

Innehållet i paragrafen är oförändrat. Paragrafen har endasl redaktio­nellt anpassats till 45-48 §§.

45 §

49

IntiU ett vägområde får inte ulan länsstyrelsens lillslånd 4   Riksdagen 1985186. 1 saml. Nr 118

/. uppföras byggnader, andra anläggningar eller anordningar etter vid-     Prop. 1985/86:118 tas åtgärder som kan vara titt olägenhel för vägens bestånd, drift eller brukande,

2. sättas upp ljusanordningar som försämrar ljusförhållandena för trafi­ken på en väg.

I samband med liUslånd får länsstyrelsen meddela de föreskrifter som behövs.

Beslämmelserna i försia stycket gäller inte inom områden med detalj­plan. De gäller inte heller ifråga om byggnader, andra anläggningar eller anordningar eller åtgärder för vilka bygglov krävs.

Om en anläggning eller anordning som inte är byggnad är tiU hinder för vägens bestånd, drift eUer brukande, får länsstyrelsen besluta alt denna skall avlägsnas genom väghåUningsmyndighelens försorg. I samband med etl sådanl beslul får länsstyrelsen meddela de föreskrifter som behövs.

Som jag har anfört tidigare (avsnitt 2.1.2) föreslås att väglagen inte längre skall innehålla krav på länsslyrelsens tillstånd för anläggningar eller ålgärder utanför vägområdet för vilka bygglov erfordras eller för anlägg­ningar eller ålgärder utanför vägområdet inom områden med detaljplan. Därigenom undviks en onödig dubbelprövning.

Belräffande byggnader, andra anläggningar eller anordningar eller åtgär­der utanför ett område med detaljplan och för vilka bygglov inte erfordras bör enligt min mening införas en skyldighel atl söka tillstånd hos länssly­relsen för sådanl som kan äventyra vägens bestånd, drift eller brukande. Det allmänna vägnätet representerar betydande värden och det är angelä­get atl dessa värden kan utnyttjas på avsett sätt. De byggnader och anlägg­ningar som sålunda blir lillståndsplikliga kan vara komplementbyggnader inom sådana områden. Åtgärder som avses är t. ex. diknings- och mudd-ringsarbeten.

I paragrafen har sammanförts de åtgärder m. m. intill vägområdet som kräver tillstånd av länsslyrelsen. Beträffande innebörden av uttrycket "intill ell vägområde" hänvisar jag lill vad som anförts beträffande Ijusan-ordningari propositionen 1971:123 s. 121. Beslämmelsen i 54§, som inne­håller ett förbud mot atl intill ett vägområde ta upp grop eller grav som kan medföra fara för vägens bestånd, omfattas av 45 § med den föreslagna lydelsen.

Med uttrycket "försämrar ljusförhållandena för trafiken på en väg" avses sådanl som enligt paragrafens nuvarande lydelse innebär att ljusför­hållandena menligt påverkas.

Sista styckel i 45 § har kompletterats med en beslämmelse som ger länsslyrelsen möjlighet att besluta om att anläggningar eller anordningar som äventyrar vägens bestånd, drift eller bmkande får avlägsnas genom väghållningsmyndighetens försorg. En liknande bestämmelse finns nu i 53 § andra stycket om avlägsnande av anordningar som hindrar vägens drift. Med hänsyn till del allmänna vägnätets värde är det angelägel atl ålgärder kan vidtas i fall vägens bestånd är i fara. Del bör påpekas att sista stycket gäller även för anläggningar eller anordningar inom detaljplan och oavsett om dessa är bygglovsplikliga.

I sammanhanget bör erinras om all 10 kap. 17 § PBL ger byggnadsnämn­

den viss möjlighet atl ingripa i de fall en byggnad, annan anläggning eller

"

anordning inom område med detaljplan kommit atl medföra slora olägen-     Prop. 1985/86: 118 heter för trafiksäkerheten.

För alt göra paragrafen överskådligare har den redigerats på samma sätl som43§.

46 §

Inom ett avstånd av 50 meter från ett vägområde får inte utan länsstyrel­sens tillstånd skyltar eller därmed jämförliga anordningar för reklam, propaganda eller liknande ändamål finnas uppsatta utomhus.

/ samband med tUlstånd får länsstyrelsen meddela de föreskrifter som behövs med hänsyn till trafiksäkerheten.

Beslämmelserna i första stycket gäller inte

1.

inom områden med detaljplan,

2.

för sådana anordningar, som är uppsatta på byggnader för upplys­ning om affärsrörelse eller annan verksamhet på stället,

3.

för anslagstavlor för meddelanden som rör kommunala angelägenhe­ter, föreningssammanträden, auktioner eller dylikt.

Paragrafen innehåller regler om förbud mot tavla, skylt, inskrift eller därmedjämförlig anordning för reklam e. d. inom etl avstånd av 50 meter från vägområdet. Reglerna skall tillgodose trafiksäkerheten på vägen. Lik­som i fråga om tillstånd till ljusanordning har länsslyrelsen möjlighet all i samband med tillstånd till reklamanordning meddela de föreskrifter som behövs med hänsyn dll trafiksäkerheten.

I sin nuvarande lydelse gäller paragrafen i princip endast utanför område med stadsplan eller byggnadsplan. Belräffande vägområde intill motorväg och motortrafikled inom områden med stadsplan eller byggnadsplan skall emellertid länsstyrelsen enligt andra slyckel i den nuvarande lydelsen lämna tillstånd till skyltar m. m. Enligt 8 kap. 3 § försia stycket PBL krävs bygglov för alt sätta upp eller väsentligt ändra skyltar inom områden med detaljplan. För all undvika en dubbelreglering föreslårjag alt kravet på tillstånd från länsslyrelsen upphör för dessa områden. Kommunema har i dag lika god kunskap om trafik- och trafiksäkerhetsfrågor som länsstyrel­serna. I ärenden hos byggnadsnämnden som kan beröra allmänna vägar är dessutom vägverket sakägare och kan bevaka att sådana frågor får en lillfredsslällande lösning.

Tillstånd lill skyllar m. m. inom detaljplan skall således lämnas av bygg­nadsnämnden och utanför detaljplan av länsstyrelsen. Krävs länsslyrel­sens tillslånd även enligt naturvårdslagen skall länsstyrelsen enligt 55 § vägkungörelsen pröva ansökningen enligt båda lagarna. Av trafiksäker­helsskäl är det angelägel all den statliga väghållningsmyndigheten, länssty­relsen och byggnadsnämnden gemensamt utarbetar principer för prövning­en av sädana fillstånd.

För atl göra paragrafen mer överskådlig har den redigerats om.

47 

§

Inom etl avstånd av tolv meler frän ell vägområde får inte utan länsslyrel­

sens tillstånd uppföras byggnader, andra anläggningar eller anordningar

51

eller vidtas åtgärder som kan försämra trafiksäkerheten. Länsstyrelsen     Prop. 1985/86:118 kan, om det är nödvändigt med hänsyn till trafiksäkerheten, föreskriva atl avståndet ökas, dock högst till 50 meler.

Vid korsning i samma plan mellan en allmän väg och en

1.    annan allmän väg,

2.

enskild väg som i större utsträckning används av allmänheten för trafik,

3.

järnväg,

4.

spårväg

får inte utan länsstyrelsens tillstånd uppföras byggnader, andra anlägg­ningar eller anordningar eller vidtas åtgärder som kan försämra trafiksä­kerheten. Tillstånd för sådana anordningar eller åtgärder krävs inte i de faU dessa är belägna eller avser åtgärder utanför i första styckel angivna avstånd och utanför de räta sammanbindningslinjerna mellan punkter, som är belägna i de korsande vägarnas mittlinjer 75 meler från korsning­en.

I samband med fillstånd får länsstyrelsen meddela de föreskrifter som behövs.

Bestämmelserna i försia och andra styckena om krav på tiUstånd av länsstyrelsen gäller inte inom områden med detaljplan. De gäller inte heller i fråga om byggnader, andra anläggningar eller anordningar eller ålgärder för vilka bygglov krävs.

Paragrafen innehåller regler om "byggnadsfritl avslånd" intill ell väg­område. I överensstämmelse med vad jag har föreslagit lidigare (45 §) har paragrafen ändrats så alt krav på länsstyrelsens tillstånd endasl skall gälla utanför områden med detaljplan och för byggnader, andra anläggningar, anordningar eller åtgärder för vilka bygglovsplikt inte råder.

I övrigi är innehållet i paragrafen i huvudsak oförändrat. De ytteriigare ändringar jag har föreslagit är endast redaktionella och språkliga. Sålunda har uttrycket "allmänneligen befaren" bytts ut mot "som i större utsträck­ning används av allmänheten för trafik". Någon saklig skillnad mellan de båda uttrycken har inte åsyftats. Det föreslagna uttrycket finns redan i vägtrafikkungörelsen (1972:603) och vägmärkesförordningen (1978:1001).

Med anledning av de ändringar som har föreslagits i 45 § har andra stycket angående förekomsten av stängsel utgått.

48 

§

Inom det i en arbetsplan angivna vågområdet får inte utan väghållnings­myndighetens tillstånd uppföras byggnader, andra anläggningar eller an­ordningar eller vidtas åtgärder, som kan väsentligt försvära områdels användning för vägändamål. Förbudet gäUer från del att beslutet om fastställelse av arbetsplanen har vunnU laga kraft tiU dess att vägområdet har tagils i anspråk för väg.

För tid som anges i första slyckel gäUer beslämmelserna i 47 § om förbud alt utan länsstyrelsens tillslånd uppföra byggnader, andra anlägg­ningar eller anordningar eller vidta åtgärder.

Förbud enligt försia eller andra stycket upphör alt gälla, när beslul om fastställelse av en arbetsplan upphävs eller förfaller.

I samband med tillslånd får väghållningsmyndigheten meddela de före­

skrifter som behövs.

52

I paragrafen ges bestämmelser om byggnadsförbud m.m. under tiden Prop. 1985/86: 118 från det beslul om arbetsplan vunnit laga krafl intill dess vägföretagel öppnas för trafik eller beslul om fastställande av arbetsplan upphävts eller förfallil. Enligt paragrafens första slycke gäller förbudel det i arbetsplanen upptagna vägområdet och enligt andra stycket genom hänvisningen till 47 § områdel inom etl avstånd av 12 eller högsl 50 meter från vägområdet.

I första siycket föreslår jag den ändringen alt väghållningsmyndighelen blir fillståndsmyndighet i stället för länsstyrelsen. Ändringen stämmer överens med vad vägverket föreslagit och mofiveras - liksom ändringen av 39 och 43 §§ m. fl. paragrafer - av atl den nuvarande ordningen inte är rationell.

Kravet på fillstånd av länsslyrelsen enligt andra slyckel gäller inte inom områden med detaljplan och inte heller i fråga om byggnader, andra an­läggningar eller åtgärder för vilka bygglov krävs. Delta följer av 47 § sista styckel.

I övrigt har jag inte föreslagit några sakliga ändringar. Paragrafen har endast redaktionellt anpassats till 43-47 §§.

49       §

Paragrafen innehåller bestämmelser om byggnadsförbud i fråga om mark som kan anlas komma atl ingå i vägområde för en planerad väg - s. k. vägreserval. Förbudel gäller för fiden från del alt fråga om byggande av väg väckts fill dess att beslut om fastställelse av arbetsplan har vunnit laga kraft.

I förslaget till PBL (prop. 1985/86:1 s. 73) föreslås att det nuvarande systemet med omfattande byggnadsförbud skall avskaffas. Det fömtsälts vidare i PBL-förslaget att framlida slräckning av vägar skall redovisas i kommunernas översiktsplaner. Mol bl. a. denna bakgmnd finns det inte längre skäl att behålla 49 §.

50       §

Paragrafen har upphävts i konsekvens med de ändringar och tillägg som har föreslagits i 47-49 §§.

5I§

Förbud enligt 4548 § gäller inte i fråga om byggnader, andra anläggning­ar eller anordningar eller ålgärder som lagligen har påbörjats innan förbu­det började gälla.

Hänvisningen lill 49 § har utgått eftersom denna paragraf har upphävts. Vidare har paragrafen anpassats till utformningen av 43 och 45 §§ m. fl. paragrafer.

52 §

Om en byggnad, annan anläggning eller anordning utanför vägområdet

har kommU att medföra stora olägenheter för trafiksäkerheten på grund

-,

av atl förhållandena har ändrats, får länsstyrelsen förelägga ägaren alt ta

bort den eller vidta någon annan åtgärd med den. Beträffande byggnader     Prop. 1985/86:118 får dock sådant föreläggande meddelas endast om byggnaden kan flyttas utan svårighet eller är av ringa värde.

Bestämmelserna i första stycket gäller inte inom områden med detalj­plan.

I paragrafen finns bestämmelser som ger länsslyrelsen möjlighet alt ingripa mot anläggningar och anordningar utanför vägområdet som medför olägenheter från trafiksäkerheissynpunkl. Föreläggande får dock medde­las endasl under fömtsättning att anläggningen eller anordningen på grund av ändrade förhållanden eller i annat fall medför sädan olägenhet atl en begäran om lillslånd till anordningen skulle ha avslagits. I fräga om bygg­nader gäller bestämmelserna bara om byggnaden kan flyttas ulan svårighet eller är av ringa värde. Enligt 64 § skall skada fill följd av föreläggande med stöd av 52 § ersättas av väghållaren.

Paragrafen har genom den föreslagna lydelsen anpassats till molsvaran­de bestämmelse i PBL. Inom områden med detaljplan ges enligt 10 kap. 17 § PBL byggnadsnämnden samma möjlighel atl ingripa som jag nu före­slår att länsstyrelsen får utanför detaljplan. Beslämmelserna i 52 § försia stycket är även tillämpliga i fråga om byggnad, annan anläggning eller anordning för vilken bygglovsplikt råder. Lagtexten har utformats så alt det framgår att de ändrade förhållandena skall ha inträtt efter tillkomsten av byggnaden, anläggningen eller anordningen.

Bestämmelsen om vite har ersatts av nya vitesbeslämmelser i 64 §.

Bestämmelserna i 52 § är liksom 10 kap. 17 § PBL tillämpliga oavsett när byggnaden, anläggningen eller anordningen har uppförts eller tillkommit.

53      §

Om träd eller buskar intill ett vägområde medför olägenheter för trafiksä­kerheten,/år länsstyrelsen besluta att dessa skall avlägsnas eller kvistas genom väghållningsmyndighetens försorg.

I samband med ell sådant beslut/år länsstyrelsen meddela de föreskrif­ter som behövs.

Paragrafens andra slycke i den nuvarande lydelsen reglerar borttagande av sådan anordning intill väg som inte utgörs av byggnad och som är till hinder för vägens drifl. Med anledning av de ändringar som har föreslagits i 45 § har andra styckel utgått.

Vidare har några språkliga ändringar gjorts.

54      §

Paragrafen har upphävts med hänsyn till den uiformning som föreslagits i 45 § om bl. a. ålgärder som kan vara till olägenhet för vägens bestånd, drift eller brukande.

57 §

Om mark till väg inom en detaljplan, inom vilken kommunen är huvudman

54

för allmänna platser, har lagits i anspråk av kommunen som allmän plals.

skall väghållaren fullgöra dessförinnan uppkommen ersättnings- och inlös-     Prop. 1985/86: 118

ningsskyldighet enligt 55 och 56§§, trots atl vågrätten har upphört till följd

av33§.

I paragrafen slås fast att vågrättens upphörande inte medför någon ändring i väghållarens dessförinnan uppkomna ersättnings- eller inlös­ningsskyldighet gentemot fastighetsägare eller innehavare av nyttjanderätt eller annan särskild rätt lill faslighelen.

Ändringen är föranledd av förslagel lill PBL. I paragrafen har ullrycken generalplan och sladsplan bytts ut mol "detaljplan, inom vilken kom­munen är huvudman för allmänna platser". Ändringen ansluter till änd­ringen i 33 §. Vidare har uttrycken "gata" och "särskilt trafikområde" utgått för atl få överensslämmelse med PBL: s terminologi.

61 §

Om vägran av tillstånd som avses i 47 § medför atl pågående markanvänd­ning avsevärl försvåras, är fastighetsägaren och innehavare av nyttjande­rätt eller annan särskild rätt lill fastigheten berättigade till ersättning av väghållaren för den skada de härigenom lider.

Bestämmelserna i första slyckel tillämpas också, om tillstånd som avses i 48 § har vägrats och förbud som avses i den paragrafen har gällt längre tid än fem år i följd.

I paragrafen ges bestämmelser om ersättning för skada som uppkommer genom inskränkningar i dispositionsrätt till mark på gmnd av att allmän väg har dragits eller skall dras fram.

Paragrafen har endasl anpassats till de ändringar som gjorts i 47, 48 och 49§§. Vidare har några smärre språkliga justeringar gjorts.

63 §

Väghållaren skall ersätta skador till följd av att denne har förvärvat rätt /. all inrätta särskild vinterväg,

2.

att nyttja mark i närheten av vägområde för upplag eller liknande ändamål i samband med byggande av väg,

3.

alt anordna tillfällig väg,

4.

att infill vägområde uppsätta snöskärm,

5.

fill täkl för drifl av väg.

Väghållaren skall också ersätta skador till följd av ålgärder som avses i 34 §, 45 § fiärde styckel eller 53 § eller liU följd av elt föreläggande som har meddelats med stöd av 52 §. För skador som har uppstått fill följd av åtgärder som avses i 53 § utgår ersättning endast om skadorna är avse­värda.

Bestämmelserna i första och andra styckena gäller inte om det har avlalals eller uppenbariigen förutsatts all ersättning inte skall lämnas.

Paragrafen innehåller bestämmelser om ersättning för vissa upplåtelser av mark eller andra ingripanden i samband med byggande och drifl av väg. I nuvarande 64 § ges bestämmelser om ersättning för skada till följd av föreläggande enligt 52 § att vidla ålgärder beträffande ljusanordning, re-

klamanordning eller annan anordning, trots att anordningen i fråga kommit     Prop. 1985/86:118 till stånd på lagligt sätt.

I paragrafen har ersättningsmöjlighelen enligt 64 § av redaktionella skäl flyttats över till 63 §. Vidare har paragrafen omredigerats och anpassats till de föreslagna ändringarna i ordnings- och säkerhetsföreskrifterna (39-54§§). Någon saklig ändring är inte åsyftad.

64§

Föreläggande enligt 52 § får förenas med vite eller med föreskrift att åtgärden, om föreläggandet inte följs, kan komma alt utföras genom väghållningsmyndighetens försorg på den försumliges bekostnad.

Följs inte etl sådant föreläggande, som innebär alt ålgärden kan utföras genom väghåUningsmyndighelens försorg, skall länsslyrelsen, om del inte finns skäl tiU annat, besluta atl åtgärden skall utföras och hur det skall ske. Därvid skall länsstyrelsen se till alt oskäliga kostnader inte uppslår.

I beslut om föreläggande enligt första stycket eller beslut enligt andra stycket får förordnas alt beslulel skall gälla omedelbart.

Paragrafen har getts ett hell nylt innehåll. Den stämmer därmed i sak överens med 10 kap. 18 § PBL.

Om ett föreläggande inte följts, kan väghållningsmyndighelen efter be­slut av länsstyrelsen vidta erforderliga åtgärder på den försumliges bekost­nad. Denne har enligt 63 § rätt till ersättning för de skador som uppslår till följd av föreläggandet men får, om föreläggandet inte följs, svara för väghållningsmyndighetens kostnader för att vidta rättelse.

65 §

Vad som har avlalals eller uppenbarligen fömtsatts gälla mellan väghål­laren och fastighetens ägare eller annan sakägare i fråga om ersättning enligt 55, 58, 61 eller 63 § gäller även mot den som efter det rällen lill ersättning uppkom har förvärvat sakägarens rätl till faslighelen eller an­ordningen.

66 §

Har överenskommelse inte träffats om ersättning enligt 55, 58, 61 eller 63 § eller om inlösen enligt 56, 59 eller 62 §, skall den som vill göra anspråk på ersättning eller fordra inlösen väcka talan vid den fastighetsdomstol inom vars område fastighelen eller anordningen är belägen. Även väghållaren kan på samma sätt påkalla prövning av ersättning som tillkommer fastig­hetsägare eller annan sakägare.

I 65 och 66 §§ har hänvisningen till 64 § utgått eftersom denna paragraf fått nytt innehåll. Vidare har några smärre språkliga justeringar gjorts.

68 §

Om en borgenär som avses i 67 § försia siycket lider föriust lill följd av atl nedsättning inte har skett, är han berättigad all av väghållaren få gottgörel­se för föriuslen mot avskrivning på fordringshandlingen. Detsamma gäller.

om borgenären lider föriust därigenom, alt ersättning enligt 55,58 eller 61 §     Prop. 1985/86:118 blivit för lågt beräknad och ersättningen lill följd av överenskommelse mellan väghållaren och fastighetens ägare eller av annan anledning inte har prövats av domstol. I fråga om sådan gottgörelse skaU 65 § tiUämpas på förhållandel mellan väghållaren och borgenären.

Om mark lill väg inom en detaljplan, inom vilken kommunen är huvud­man för allmänna platser, har tagits i anspråk av kommunen som allmän plals, skall väghållaren fullgöra dessförinnan uppkommen skyldighel enligt försia stycket, trots att vågrätten har upphört lill följd av 33 §.

Talan om gottgörelse väcks vid den fastighetsdomstol som anges i 66§.

Paragrafen innehåller bestämmelser om gottgörelse till innehavare av fordran, för vilken fastigheten svarar, i fall då nedsättning inte har ägt rum eller ersättningsfrågan inte har prövats av domstol.

Ändringen är föranledd av förslagel lill PBL. I andra slyckel har uttryc­ken generalplan och stadsplan bytts ut mol "detaljplan, inom vilken kom­munen är huvudman för enskilda platser'' i enlighet med PBL: s terminolo­gi-

70 

§

Om en kommun enligt 7§ har tillhandahållit staten mark för väg, är kommunen berättigad alt av staten erhålla ersättning för skäliga koslnader efler avdrag för förvaltningskostnad.

Framställning om ersättning görs hos vägverket. Om en överenskom­melse inte kan träffas, väcks talan om ersättning vid den fastighetsdomstol som anges i 66§.

I paragrafen har slalens vägverk bytts ut mol vägverket och några smärre språkliga justeringar gjorts.

71§

Till böler eller fängelse i högst sex månader döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mol förbud som gäller enligt 39 eller 43-48§ eller mot en föreskrift eller elt förbud som har meddelals med stöd av 39 eller 43-45 §.

Till böter döms den som bryter mol en trafikföreskrift som har medde­lals med stöd av 41 §.

I paragrafen, som innehåller straffbestämmelser, har hänvisningarna till 49 och 54 §§ utgått eftersom dessa paragrafer bör upphävas. Vidare har några smärre språkliga justeringar gjorts.

72 

§

Utförs ledningsarbele eller uppförs en byggnad, annan anläggning eller

anordning i strid mol 44, 47 eller 48 § eller mol en föreskrift eller etl förbud

som har meddelats med stöd av 44, 47 eller 48%, får tingsrätten meddela

handräckning för all åstadkomma rättelse. I fråga om sådan handräckning

finns bestämmelser i 17§ handräckningslagen (1981:847).

Om någon bryter mot etl förbud i 45% försia styckel punkt 2, 46-48§

57

eller mot en föreskrift eller ett förbud som har meddelals med stöd av 46-     Prop. 1985/86: 118 48 § och är det inte fråga om uppförande av en byggnad, får kronofogde­myndigheten vidta ålgärd för rättelse.

Kronofogdemyndigheten skall lämna del biträde som behövs för all beslut av länsstyrelsen enligt 64 § andra stycket skall kunna genomföras.

Polismyndigheten skall lämna del biträde som behövs för att vidta åtgärder som avses i 34, 40, 43, 45 eller 53 §.

I paragrafen, som innehåller bestämmelser om handräckning, har hän­visningarna lill 49 och 54 §§ utgått eftersom dessa paragrafer har upphävts.

Vidare har hänvisningen till 43 § i första och andra styckena utgått. Enligt den föreslagna lydelsen av 43 § får väghållaren själv inom vägområ­det vidla de åtgärder som han bedömer som nödvändiga för att komma till rätta med otillåtna anläggningar m. m.

Polismyndigheten skall lämna väghållningsmyndigheten det biträde som behövs för atl vidla åtgärder som avses i 43 och 45 §§.

73 

§

En väghållningsmyndighels beslul enligt denna lag får överklagas hos vägverket genom besvär.

Paragrafen innehåller reglerom besvärsmyndighet vid talan mot väghåll­ningsmyndighetens beslut. Enligt den nuvarande ordningen är länsstyrel­sen besvärsinslans.

I enlighet med vad vägverket har föreslagit har paragrafen ändrats så all väghållningsmyndighetens beslut får överklagas hos vägverket genom be­svär. Jag hänvisar fill vad jag fidigare har anfört (avsnitt 2.1.4).

74

§

Länsslyrelsens beslut enligt 37, 38, 45-47 §, 48§ andra styckel, 52 eller 53 § eUer 64 § andra stycket får överklagas hos kammarrätten genom besvär.

Andra beslut av länsstyrelsen enligt denna lag än som avses i första stycket/år överklagas hos regeringen genom besvär.

I paragrafen har angetts att också beslul av länsstyrelsen enligt 64 § andra styckel får överklagas till kammarrätten. I övrigt har endast språk­liga ändringar gjorts.

75 §

Vägverkels beslul enligt 39, 40, 41, 43, 44 eller 48§ får inte överklagas.

Andra beslut av vägverket enligt denna lag än som avses i första slyckel får överklagas hos regeringen genom besvär.

I enlighet med vad som anförts tidigare har paragrafen ändrats så att vägverket blir sluUnslans när det gäller frågor om tillslånd och föreskrifter inom vägområdet. Jag hänvisar lill vad jag tidigare (avsnitt 2.1.4) har anfört fill stöd för en sådan besvärsordning. Andra beslul av vägverket får också i fortsättningen överklagas hos regeringen.

76 §

Prop. 1985/86:118

Vägverket får överklaga länsstyrelsens beslul enligt denna lag.

Slalens naturvårdsverk och länsvägnämnden får överklaga sådana be­slut av väghållningsmyndighet, vägverket eller länsstyrelse enligt denna lag, som berör verkets eller nämndens verksamhetsområde. En kommun får överklaga beslut enligt denna lag av statlig väghållningsmyndighet, vägverket eller lånsstyrelse, om beslutet berör kommunens verksamhets­område.

Paragrafen behandlar frågan om statlig myndighets rätt att föra talan mot annan statlig myndighets beslut enligt väglagen.

I försia siycket och försia meningen i andra slyckel har endast en del språkliga ändringar gjorts. I andra slyckel har gjorts ett tillägg, varigenom kommunerna getts en uttrycklig rätt att överklaga beslut enligt väglagen av stadig väghållningsmyndighel, vägverket eller länsstyrelse, om beslutet rör kommunernas verksamhetsområde. Tillägget har gjorts i enlighet med de allmänna principer för en samordning mellan väglagen och PBL som jag lidigare har redovisat (avsnitt 2.1.1).

77 

§

Ett beslut i fråga om tillslånd enligt 39, 43 eller 45-45§ och vägverkels beslul i fräga om fastställelse av en arbetsplan för väg, förändring av en enskild väg till allmän, förklaring att en gala tillika skall vara allmän väg eller indragning av en väg blir gällande när beslutet vinner laga krafl.

I ett beslut om tillstånd/år förordnas alt det skall gälla omedelbart.

Andra beslut enligt denna lag än som avses i första slyckel gäller omedelbart, om inte något annal förordnas i beslutet.

I paragrafen, som innehåller regler om verkställbarhet av beslul enligt väglagen, har hänvisningen till 49 § utgått eftersom den paragrafen har upphävts.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

1.

Denna lag träder i krafl den 1 januari 1987.

2.

Beslul, fillstånd och föreskrifter som har meddelats enligt äldre be­stämmelser gäller fortfarande.

3.

Belräffande fillstånd som har sökts före den 1 januari 1987 skall äldre bestämmelser tillämpas i fråga om såväl förfarandet som ärendenas pröv­ning i sak.

4.

Förbud enligt 49 § skall fortsätta atl gälla längst till ulgången av år 1989.

Ändringarna i väglagen föreslås träda i kraft den 1 januari 1987 - dvs. vid samma tidpunkt som PBL.

Bestämmelsema i punkterna 3 och 4 har ulformals i nära överensstäm­

melse med de principer för övergångsreglering som föreslagits gälla för

PBL. I 17 kap. 2 § föreskrivs atl varje kommun före den 1 januari 1990 skall

ha antagit en översiktsplan enlig 4 kap. PBL. Förbud att bygga på mark

"

som kan antas komma att ingå i vägområdet eller ligga i dess närhet bör    Prop. 1985/86:118 fortsätta att gälla under en övergångsfid för atl kommunerna skall få tillräcklig lid att anpassa sig lill de nya förhållandena.

4.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1939:608) om enskilda vägar

1

§

Denna lag avser enskild väg, som för en eller flera fastigheter är lill nytta vare sig för utfart, hemkörslor eller eljest.

Vad i denna lag stadgas angående fastighel gälle även beträffande gruva och skall, där omständigheterna prövas därtill föranleda, tillämpas jämväl å sådan byggnad eller industriell anläggning, som tillhör annan än ägaren fill grunden.

Beslämmelserna i 24 kap. gäller inte inom områden med detaljplan, inom vilken kommunen är huvudman för allmänna platser. Antagande av en detaljplan för ell sådanl område medför inte, att vad som tidigare enligt denna lag beslämts ifråga om fastigheter eller vägar inom områdel upphör att gälla såvida inte med stöd av 65 eller 85 § bestämts något annat.

Beslämmelserna i 5 kap. gäUer inte inom område med detaljplan.

Denna lag skall icke verka mbbning av vad som finnes särskilt stadgat om rätt till väg eller om väghållningsskyldighet i vissa fall, ej heller in­skränkning i den omfattning i vilken det enligt vedertagna allmänna rätts­grundsatser är lovligt för envar atl färdas över annans ägor.

Ändringarna i Iredje och fjärde styckena föranleds av det nya plansyste­mel i PBL.

I iredje och fjärde styckena har vidare vissa språkliga justeringar gjorts. Paragrafens sakliga innehåll är oförändrat.

4

§

Väg skall till läge och sträckning samt till bredd och anordning i övrigi byggas så, all ändamålet med vägen må utan oskälig kostnad vinnas med minsta inlrång och olägenhel för annan.

Inom område med detaljplan eller områdesbestämmelser får inte väg byggas / strid mot planen eller bestämmelserna. Om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre avvikelser göras.

Gäller nalurvårdsföreskrifler eller andra särskilda bestämmelser för marks bebyggande eller användning skall väg byggas så, att syftet med bestämmelserna inte motverkas. Om det finns särskUda skäl, kan undan­tag från föreskrifterna medges enligt bestämmelserna i naturvårdslagen (1964:822).

Vägunderhåll och vinlerväghållning skola ulföras på sätt vägens ända­mål fordrar.

Andra stycket första meningen har ändrats så att lydelsen stämmer överens med vad som föreslås i 14 § första stycket väglagen.

För alt vinna anslutning fill principerna i PBL för tillståndsprövning har i

tredje styckel lagts till en möjlighet atl vidta mindre avvikelse från detalj-

plan eller områdesbestämmelser. Tillägget är i överensslämmelse med vad     Prop. 1985/86: 118 som föreslagits i 14 § andra styckel väglagen.

I paragrafen har vidare kravet på hänsyn till regionplan tagils bort. Jag hänvisar till vad jag har anfört i anslutning lill den föreslagna ändringen av 14 § väglagen.

Likaså har förbudet att bygga enskild väg i strid mot vad som har föreskriviis enligt 3 kap. utgått såsom inaktuellt. Kravel avser nämligen skyldighet att vid förrättning enligt 2 kap. beakta beslut om sträckning av vägföreningsvägar. Sädan förrättning skall emellertid enligt 9§ lagen (1973:1151) om införande av anläggningslagen inte längre förekomma.

Vidare har den ändringen vidtagits alt kravet atl beakta bestämmelser om naturminnesmärken och nationalparker i fjärde slyckel ersatts med elt - efler mönster av vad som föreslås i 14 § väglagen - formulerat krav att inte motverka syftet med gällande nalurvårdsföreskrifler eller andra sär­skilda bestämmelser för marks bebyggande eller användning. Möjlighel till undantag om det finns särskilda skäl har också tillagts i likhet med vad som föresläs i 14 § väglagen.

71 §

För område, inom vilket tätare bebyggeise har uppkommit eller kan väntas uppkomma inom nära förestående lid,/år i den ordning nedan sägs förord­nas, att de fastigheter, som i sin helhet eller till någon del är belägna inom områdel, skall uigöra en samfållighet (vägförening) med ändamål all om­besörja och bekosta väghållning i fråga om de vägar, vilka förklaras skola anses såsom föreningens vägar, saml all handha de i föreningen ingående fastigheternas gemensamma angelägenheter i övrigi rörande dessa vägar.

Finns inom en vägförenings område mark, som i en detaljplan, inom vilken annan än kommunen är huvudman för aUmänna platser, avsatts lill annan allmän plals än väg, skall föreningens väghållning omfatta även iordningställande och underhåll av en dylik allmän plats. Vad i detta kapitel sägs om väg skal! i tillämpliga delar gälla ifråga om en sådan allmän plats.

Ej må föreningen ulöva verksamhei, som är främmande för dess nu angivna ändamål, föreningen dock obelaget all ombesörja vägbelysning.

I försia styckel har hänvisningen lill områdels belägenhet på landet eller i stad lagils bort såsom numera överflödig.

Åndringen i andra styckel är föranledd av det nya plansyslemet i PBL och innebär ingen ändring i sak.

Övriga ändringar i paragrafen är av språklig natur. Det sakliga innehållet är avsett alt vara oförändrat.

75 §

Då del slutligen har avgjorts att en väg skall byggas eller tas i anspråk

såsom vägförenings väg, får föreningen mot ersättning för markupplåtelse

och annal intrång lösa tUl sig rätl all för ändamålet begagna vägmärken

eller den befindiga vägen. Medför vägens anläggande eller överlagande till

väghållning även nytta för den som är berättigad till ersättning, skall

hänsyn tas till det, när ersättningen bestäms. För rätt för föreningen all

61

begagna en befintlig väg skall inte, om det inte föreligger särskilda skäl ////    Prop. 1985/86: 118 det, betalas ersättning t\\\ fastigheter, som ingår i föreningen. Bestämmel­ser om att mark även i vissa andra fall får tas i anspråk ulan ersällning finns i plan- och bygglagen (0000:000).

Skall väg byggas så all den korsar eller eljest berör allmän väg, järnväg, spårväg, kanal eller flottled, äge vad i 41 § stadgats molsvarande dllämp-ning.

Tarvas för vägförening rätl, som i 13 § avses, skall under där stadgade villkor dylik rätl för föreningen upplåtas.

över vägförenings väg må grind eller led ej bibehållas eller uppsättas med mindre därtill givits lillslånd i den ordning nedan sägs.

Endasl försia stycket har ändrats. Hänvisningen i sista meningen till byggnadslagen har bytts ut mol en hänvisning lill PBL. Övriga ändringar är av språklig natur. Paragrafens sakliga innehåll är oförändrat.

78 §

Finner länsslyrelsen anledning lill anlagande att förhållandena på viss ort inom länel påkaUar alt en vägförening bildas, skall frågan tas upp och handläggas vid förrättning i den ordning som föreskrivs i det följande. Detsamma skall gälla om en ägare till fastighet, som enligt en detaljplan helt eller lill viss del skall användas till en sådan väg eller annan allmän plats, för vilken annan än kommunen är huvudman, begär det och det inte är uppenbart onödigt.

Rätt all föra lalan vid förrättningen tillkommer ägare och i 5 § avsedd innehavare av faslighet, som saken förmenas angå, samt innehavare av nyttjande- eller servitutsrätt med avseende å faslighelen, envar i vad frågan rör hans rätt.

Om förordnande av förrältningsman, biträde vid förrättningen av gode män samt utseende av sakkunnigt biträde ål förrällningsman gälle vad i 19 § första stycket, 20 § och 22 § första stycket första punkten sägs. Beträf­fande förrättningen i övrigt skola beslämmelserna i 23 §, 24 § försia stycket, 25 § och 29-31 §§ äga molsvarande fillämpning, dock all underrät­telse om tid och ställe för sammanträde städse skall tillställas byggnads­nämnden saml att anteckning som omförmäles i 31 § andra stycket må underlåtas.

Förrättningsmannen och hans biträden samt gode männen vare berätti­gade att erhålla tillträde lill fasligheter och byggnader saml all därvid övergå ägor och anbringa märken eller signaler i vad del finnes erforderiigl för uppdragels fullgörande, varvid skall iakttagas atl skada å egendom såvitt möjligt undvikes.

Förrätlningsmannen och sakkunnigt biträde äge för uppdraget njuta ersättning med belopp som, där ej annorlunda är eller varder särskill stadgat, på ansökan bestämmes av länsstyrelsen. Om ersättning åt god man gälle vad som är eller varder stadgal om gode män vid fastighetsbild­ningsförrättningar.

Ersällning enligt femte siycket skall, Uksom annan kostnad som för­anleds av förrättningen, betalas av vägföreningen eller, om en vägförening inte kommer lill stånd, av staten. Om en kostnad föranlelts uteslutande av en viss sakägares yrkande eller bestridande,/år dock, om så anses skäligt, sakägaren förpliktas atl betala kostnaden.

Endast första och sista styckena har ändrats. Paragrafen föreskriver i sin

62

nuvarande lydelse att det ankommer på länsslyrelsen all la initiativet till     Prop. 1985/86: 118

förrättning för atl bilda vägförening, så snart förhållandena på en ort

påkallar det. En molsvarande skyldighet åligger länsslyrelsen f. n. enligt

116§ byggnadslagen för det fall all det inte finns någon vägförening, som

kan utge ersällning lill en fastighetsägare som lider skada genom atl i

byggnadsplan bestämls all mark skall användas till väg eller annan allmän

plals.

I sitt anförande dll propositionen om PBL (prop. 1985/86:1 s. 830) aviserade chefen för bostadsdepartementet en ändring i bl. a. lagen om enskilda vägar som ger fastighetsägare rätt alt påkalla förrättning sä alt del finns en väghållare som svarar för inlösen enligt 14 kap. 1 § PBL. Jag hänvisar lill vad chefen för bostadsdepartementet anfört i lagrådsremissen den 25 april 1985 i specialmotiveringen (avsnitt 5.3) lill ändringen i 18 § anläggningslagen (1973:1149). Elt tillägg av sådant innehåll har nu gjorts i försia slyckel. Om de allmänna platserna har inrättats som gemensamhets­anläggning enligt anläggningslagen torde en vägförening vara uppenbart onödig med avseende pä frågan om inlösen. Någon förrättning skall då givetvis inte komma lill stånd. Delta framgår också av tillägget i första stycket.

I sjätte styckel har termen "kronan" bytts ul mol "slalen".

I de berörda styckena av paragrafen har dessulom gjorts vissa språkliga justeringar.

84 §

Då det slutligen har avgjorts all en vägförening skall bildas saml förrält-ningskarlan har kompletterats i erforderlig mån, skall kopior av kartan samt avskrifter av förrättningsutlåtandel och av de förteckningar som nämns i 80 § jämte beslul, som kan ha meddelals över utlåtandet, av länsstyrelsen överlämnas lill vägföreningen, ävensom lill faslighelsbild­ningsmyndighelen och fastighelsregistermyndigheten, om inte länsstyrel­sen ärfastighetsregistermyndighet, samt till byggnadsnämnden.

Föreskriften i paragrafen om lill vem kartkopior och avskrifter av hand­lingar skall överlämnas har moderniserats. I samband därmed har vissa språkliga justeringar gjorts.

100 §

Där det är påkallat för att tillgodose trafiksäkerheten/år länsstyrelsenfår viss enskild väg inom länel eller en del av en sådan väg förordna all det inom ett avstånd av högsl lolv meter från vägbanans mitt inte får utan länsslyrelsens tillstånd uppföras byggnader, andra anläggningar eller an­ordningar eller vidtas åtgärder som kan försämra trafiksäkerheten. Vid korsning i samma plan mellan enskilda vägar eller mellan enskild väg och järnväg eller spårväg/år förordnandet utvidgas att avse etl område, som begränsas av räta linjer mellan punkter belägna i vägarnas mildinjer högst femtio meter från korsningen.

Innan länsslyrelsen meddelar förordnande, som avses i försia siycket,

skall länsslyrelsen verkställa erforderlig utredning saml därvid bereda de

väghållningsskyldiga eller för dem utsedd styrelse, markägare och andra,

63

som hava ett väsentligt intresse av frågan, tillfälle att muntligen eller    Prop. 1985/86: 118 skriftligen yttra sig i ärendet.

Om meddelat förordnande skall, utöver den underrättelse angående förordnandet som sker enligt allmänna bestämmelser, meddelande intagas i ortstidning. Därjämte skall förordnandet införas i länels författningssam­ling.

Endast försia stycket har ändrats. Beskrivningen av de olika åtgärder för vilka krav pä länsslyrelsens tillstånd kan införas i trafiksäkerhetens intres­se har anpassats lill terminologin i PBL och mitt förslag lill följdändringar i väglagen (l.ex. 47§).

Del bör framhållas atl flera av de åtgärder som omfattas av paragrafen f. n. kräver byggnadslov och därmed blir föremål för prövning både av länsstyrelsen och byggnadsnämnden. För atl undanröja en sådan dubbel­prövning borde i paragrafen göras motsvarande undanlag för bygglovsplik­tiga åtgärder som föreslagits i 47 § väglagen. Ell ytteriigare skäl för ett sådanl undantag skulle vara att PBL-förslaget gör prövning av byggnads­nämnd obligatorisk eller möjlig i fler fall än f. n. All jag likväl inte föreslår atl bygglovsplikliga älgärder undantas beror på de praktiska svårigheterna all tillämpa en sådan regel så länge förbudsområdels gräns mol annan mark skall räknas från vägens mitt och inte, som i väglagen, från vägområdets kant. Byggnadsnämndens behörighet alt pröva bygglov kan nämligen en­dast omfatta ålgärder utanför vägområdet och är således lokaliserade lill ett område vars gränser är mycket oklara, så länge begreppet vägområde inte finns närmare definierat i lagen om enskilda vägar. Alt nu införa begreppei vägområde skulle fordra en närmare utredning av de praktiska konsekvenserna, vilket inte är möjligt eller lämpligl i nuvarande samman­hang. Jag vill även erinra om del arbete som sker inom den för bostads-och kommunikafionsdepartemenlen gemensamma arbetsgruppen om en samordning mellan lagen om enskilda vägar och anläggningslagen.

Så länge det föreligger oklarhel om gränserna för det område inom vilket byggnadsnämnden skall pröva trafikfarliga åtgärder utmed enskilda vägar finner jag del vara bättre all behålla länsstyrelsens befogenhet atl ingripa mot samtliga åtgärder inom förbudsområdel trots risken för dubbelpröv­ning. Antalet fall då dubbelprövning kan bli aktuell kan f.ö. anlas bli ganska ringa.

102 

§

Har en ansökan om tillstånd enligt 100 § första siycket inte bifallils och medför detla alt pågående markanvändning avsevärt försvåras, är fastig­hetsägaren och innehavare av nyttjanderätt eller annan särskild rätt till fastigheten berättigade till ersättning av staten för den skada som de lider härigenom.

Ersättning enligt första siycket skall bestämmas att utgå på en gång. Ersättningen får dock, om särskilda skäl föreligger, på begäran antingen av staten eller av fastighetsägaren eller annan sakägare fastställas att utgå med visst årligt belopp med rätt för staten eller den ersättningsberättigade att erhålla omprövning vid ändrade förhållanden.

Vad som i fråga om ersättning har avtalats eller uppenbariigen har

g4

fömtsatts skola gälla mellan staten och sakägare skall gälla även mol den     Prop. 1985/86: 118 som efler det att rätten lill ersättning uppkom har förvärvat sakägarens rätt med avseende på fastigheten.

103 

§

Är fastighetsägare jämlikt 102 § tillkommande ersättning bestämd all utgå på en gäng och har fastighelen genom inskränkningen i förfoganderätten undergått sådan minskning i värde all den kan antagas ej utgöra full säkerhel för borgenär, som då rätlen till ersällning uppkom hade panträtt i fastighelen, skall ersättningen nedsättas hos länsstyrelsen; och skall om fördelning och utbetalande av nedsatt belopp samt verkan därav i tillämp­liga delar gälla vad som är stadgal för det fall alt nyttjanderätt eller servitutsrätt upplåtes genom expropriation.

Om en borgenär som avses i första stycket lider förlust till följd av atl nedsättning inte har sketl, har han rätt till gottgörelse av staten för förlus­ten mol avskrivning på fordringshandlingen. Delsamma gäller, om en borgenär lider förlust därigenom atl en ersättning blivit för lågt beräknad och den lill följd av överenskommelse mellan staten och den ersättnings­berättigade eller av annan anledning inte prövats av domstol.

104 §

Den som på gmnd av föreläggande enligt 101 § har bortskaffat eller ändrat en befintlig anordning vid väg är berättigad till ersättning av staten för sina koslnader/ör detta och för den skada i övrigt som genom ålgärden kan ha uppkommit för honom. Ersättningen skall bestämmas all utgå på en gäng.

105 §

Den som vill göra anspråk på ersällning enligt 102, 103 eller 104 § skall göra framställning därom hos länsslyrelsen.

Kan överenskommelse inte träffas om ersättningen, har den som gjort framställningen att instämma sin lalan fill den fastighetsdomstol, inom vars domkrets den mark som berörs av förordnandet eller föreläggandel är belägen. Även staten kan begära prövning av ersättningsfrågan. I fråga om rättegångskostnader och koslnader vid fördelning av ersättning gäller ex­propriationslagen (1972:719) i tillämpliga delar. Om ell yrkande om ersätt­ning i mål, som inte har anhängiggjorts av slalen, ogillas, skall i stället allmänna regler om rättegångskostnader tillämpas. Om den som fram­ställer ett ersättningsanspråk har haft skälig anledning alt få sin talan prövad av domslol, fär i stället efler omsiändigheterna förordnas, alt slalen skall ersätta honom hans rättegångskostnad eller att vardera parlen skall bära sin kostnad.

I 102-105§§ har termen "kronan" bytts ul mol "staten". Vidare har vissa språkliga justeringar gjorts. Paragrafernas innehåll är oförändrat.

Ikraftträdande

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1987.

Åndringar i lagen om enskilda vägar bör träda i kraft samtidigt med PBL.

55

Särskilda övergångsbestämmelser erfordras inte.

5    Riksdagen 1985186. I saml. Nr 118

5 Hemställan

Prop. 1985/86:1I8

Jag hemställerätt lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till

1.

lag om ändring i väglagen (1971:948),

2.

lag om ändring i lagen (1939:608) om enskilda vägar.

6 Beslut

Regeringen beslular i enlighet med föredragandens hemställan.

66

Transumt av

Prop. 1985/86:118

Utdrag

LAGRÅDET

PROTOKOLL

vid sammanträde 1985-11-15

Närvarande: f, d. regeringsrådet Lidbeck, regeringsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], justitierå­det Heuman.

Vid regeringssammanträde den 10 oktober 1985 har regeringen på hem­ställan av statsrådet R.[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag lill

20.

lag om ändring i väglagen (1971:948),

21.

lag om ändring i lagen (1939:608) om enskilda vägar.

Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet:

Väglagen

De föreslagna ändringarna i väglagen utgörs dels av ändringar föranledda av PBL-förslaget dels av ändringar som gmndas på en framställning av vägverket från år 1983 och dels av vissa andra ändringar, av departements­chefen betecknade som "i huvudsak redaktionella".

De ändringar som sammanhänger med PBL-förslaget avser i huvudsak en anpassning av väglagens terminologi lill de begrepp som finns i PBL. Denna harmonisering avser inte bara all ord som byggnadslagen utbytts mot plan- och bygglagen, sladsplan och byggnadsplan ersatts av detaljplan och liknande. Också i andra hänseenden har väglagens terminologi och uttryck ändrats i syfle all nå överensslämmelse med PBL. Så har t. ex. de lillståndsplikliga objekten i väglagen angivits i termer som närmare anslu­ter lill PBL:s terminologi. Uttryck sådana som "vidtagas åtgärd eller förekomma anordning" (43 §) har ersatts av uttrycken "uppföras byggna­der, andra anläggningar eller anordningar" och "vidtas andra åtgärder" (jfr vidare 47 §). Denna strävan dll följsamhet fill PBL innebär en avvikelse frän de principer som eljesl legat lill gmnd vid utformningen av följdlag­sliftningen till PBL. I remissen dll lagrådet den 25 april 1985 anger sälunda chefen för bostadsdepartementet (2.1.5) att konsekvensändringarna i spe­ciallagarna bör begränsas till plantermer o.dyl. Däremol saknas, fram­håller han, anledning alt föreslå ändring av sådana uttryck som ny-, till-eller ombyggnad i de lagar där dessa uttryck förekommer. Chefen för kommunikationsdepartementet har inte närmare utvecklat skälen för ett annat slällningslagande i den nu berörda frågan.

Lagrådet ifrågasätter om man inte även i fråga om väglagstiftningen bort

begränsa konsekvensändringama. Av remisshandlingarna kan inte utläsas

all väglagen i delar varom här är fråga är behäftad med några brister.

Lagrådet kan inte heller finna all väglagen skulle komma i konflikt med

PBL om dess terminologi i större utsträckning lämnades oförändrad. Den

67

föreslagna omredigeringen medför i något fall (52 §) ändringar i sak som Prop. 1985/86: 118 måhända inte är avsedda. I sådana fall då redigeringen har skett inom regeringskansliet och utan remissbehandling försvåras etl bedömande av förslagen. Med den reservation som ligger häri vill lagrådet dock inte motsätta sig atl anpassningen fill PBL sker i huvudsak på sätt som nu föreslås. En fömtsättning för den valda tekniken är emellertid att anpass­ningen sker med större konsekvens än som iakttagits i remissen. Vissa preciseringar blir nödvändiga. Lagrådet återkommer härtill under de ak­tuella paragraferna.

Till de "i huvudsak redaktionella" ändringar som föreslås hör all till byggande av väg inte längre skall räknas förbättring av väg (10§) och att fillslåndsplikt införs för vissa åtgärder vilka - utan alt beröra trafiksäker­heten - kan äventyra vägens bestånd, drift eller bmkande (45§). Dessa förslag har inte remissbehandlats och lagrådet har för sin del svårt atl bedöma behovet av ändringarna och deras följder. Även till dessa änd­ringsförslag återkommer lagrådet.

9§

Enligt paragrafens nuvarande lydelse ulgör beslämmelserna i väglagen inte hinder för en kommun eller en landsfingskommun atl lämna bidrag till byggande av väg. Avsikten med stadgandet, som från och med år 1905 återfunnits i väglagstiftningen (12 § i 1943 års väglag), är atl förekomma atl kommunallagens bestämmelser om de uppgifter till vilka en kommun får anslå medel skulle utgöra hinder för en kommun eller etl landsting atl lämna bidrag lill väghållningen (Bexelius-Körlof, Väglagarna 2:a uppl. 1965, s. 45). Det nu föreslagna tillägget har enligt specialmoliveringen lill syfle att klargöra alt bestämmelserna i väglagen inte hindrar någon annan alt lämna bidrag till byggande av väg.

Enligt specialmoliveringen förekommer det att bidrag lämnas av enskil­da, t. ex. vid exploateringar eller pä grund av en föreskrift i elt lillslånd enligt 136a§ byggnadslagen. Något hinder häremot finns inte i väglagen eller annorstädes. Alt - såsom upplysts vid föredragningen - tvivel om lagligheten likväl uppkommit bland dem som har all tillämpa väglagen synes ha berott på alt man inte haft klart för sig att 9 § är en kompelensre-gel för kommunerna utan i stället uppfattal paragrafen som elt uttryck för att inga andra än kommuner och landsting får bidra fill byggande av allmän väg.

Som framgår av del anförda är det föreslagna tillägget onödigt. Det kan dessutom verka förvirrande genom att skymma det egentliga syftet med paragrafen, dvs. all slå fast all bidrag fill byggande av allmän väg ligger inom den kommunala kompetensen. I sammanhanget må erinras om att del i svensk lagstiftning är mycket ovanligl med regler som säger all någon "får" eller "äger rätl" att göra något. I princip gäller att vad som inte är förbjudet är tillåtet. Det är förbudet, inte den allmänna handlingsfriheten som kräver en uttrycklig regel (se Strömholm, Rätt, rällskällor och rätts­tillämpning, 2:a uppl., 1984, s. 239).

På grund av det anförda föreslår lagrådel alt det föreslagna tillägget

68

utgår.

10 §

Prop. 1985/86:118

Enligt det remitterade förslagel skall förbättring av väg inte längre innefat­tas i begreppet byggande av väg utan i stället hänföras till begreppei drift av väg. Bakgmnden till förslagel är enligt lagrådsremissen att del finns ett praktiskt behov av att få en ny uppdelning mellan de båda begreppen. I specialmotiveringen ullalar departementschefen all vad som föresläs inte är avsett att medföra någon ändring i fråga om vad som gäller om skyldig­het all upprätta arbetsplaner. Detla uttalande synes missvisande. Departe­mentschefen anger som exempel på förbättringsarbeten all en gmsväg skall beläggas med asfalt. För ett sådant arbete kommer framdeles någon arbetsplan inte all behöva upprättas, eftersom man inte torde behöva ta i anspråk mark utöver den som redan hör till vägen (28 §). För närvarande skall däremol arbetsplan upprättas även för förbättringsarbeten (15§), låt vara alt förfarandet får förenklas (16 § tredje siycket) och att utställning och fastslällelse av arbetsplanen ej behöver ske (17 § Iredje slyckel och 18 § andra styckel). Också i andra avseenden får den föreslagna ändringen vissa följder. Således kommer inte längre regeln i 11 § om samråd med länsslyrelsen atl bli tillämplig vid förbättringsarbeten. Delsamma gäller beslämmelsen i 13 § där det föreskrivs, att man vid byggande av väg skall tillse att vägen får sådanl läge och utförande alt ändamålet med vägen nås ulan oskälig kostnad och med minsta intrång och olägenhet för annan. Praktiskt mer betydelsefullt kan del bli all kommunerna inte längre lorde kunna lämna bidrag till förbättringsarbeten för vägar där staten är väghål­lare. Bestämmelsema i 9§ ger nämligen möjlighel till kommunala bidrag endast för byggande av väg men däremol inte för drift av väg. Förslagel lill ändring av 10 § har inte föregåtts av någon remissbehandling. Lagrådet saknar underlag för alt bedöma om de av lagrådet påpekade konsekvenser­na av ändringen inverkar på frågan om förbättringsarbeten skall räknas som drift av väg.

13§

Enligt 1 kap. 2 § NRL-förslaget skall hushållningsbestämmelserna i 2 och 3 kap. NRL tillämpas i mål och ärenden enligt de författningar i vilka detta särskilt föreskrivs. Bland de i lagmmmet angivna författningarna är vägla­gen. Stadgandet i väglagen om tillämpning av NRL:s föreskrifter har i del remitterade förslaget lagils upp i en ny andra mening i 13 §. NRL:s bestäm­melser skall enligt remissen tillämpas när en vägs läge och utförande bestäms. Med denna utformning av anknytningen mellan NRL och vägla­gen är det naturligt alt la in beslämmelsen i elt lagmm som återfinns under mbriken Byggande av väg. Den föreslagna ordalydelsen kan emellertid leda tanken till att NRL skall fillämpas endasl vid själva det faktiska arbetet med atl bygga en väg. Avsikten är självfallel, såsom också framgår av specialmoliveringen, all NRL:s bestämmelser skall beaktas vid upprät­tandel av arbetsplaner som är del rättsliga inslmment som reglerar ett vägbyggande. Enligt lagrådels mening kan del vara lämpligt att också i andra ärenden enligt väglagen kunna tillämpa NRL. Det bör därför övervä-

gas att låta kopplingen mellan NRL och väglagen ske genom en generellt Prop. 1985/86:118 hållen, inledningsvis placerad bestämmelse. En sådan teknik synes bättre överensstämma med den metod som valts i andra lagar (se 2 kap. 2§ PBL-förslaget och 4a§ miljöskyddslagen samt också vad lagrådel ovan yttrat beträffande 3 § naturvärdslagen, el-lagen och rörledningslagen). Lag­rådel förordar därför att anknytningen sker genom en ny paragraf, beteck­nad 3a§, intagen under mbriken Allmänna bestämmelser. Paragrafen kan ges följande uiformning.

Vid prövning av ärenden enligt denna lag skall lagen (0000:000) om hushållning med naturresurser m. m. lillämpas.

14§

Paragrafen reglerar väglagens följsamhet dels lill detaljplaner och om­rådesbestämmelser och dels lill särskilda bestämmelser för marks bebyg­gande eller användning. Vad gäller undantag från sådana särskilda bestäm­melser - varvid främst åsyftas nalurvårdsföreskrifler - har i remissen föreslagils att undantag skall kunna medges enligt bestämmelserna i natur­värdslagen. Mot denna teknik finns i och för sig ingen erinran. Tvärtom talar mycket för atl ärenden om undantag från naturvårdslagens föreskrif­ter skall prövas enligt den lagens bestämmelser beträffande både avgöran­det i sak och förfarandet. Emellertid har inte samma metod tillämpats i annan följdlagstiftning varöver lagrådet nu samtidigt avger yttrande. Lag­rådet syftar på 3 kap. 2 § FBL, 9 § anläggningslagen och 8 § ledningsrättsla­gen. Alt i väglagen nu använda en avvikande teknik bör komma i fråga endast om starka skäl kan åberopas härför. Något sådant skäl synes emellertid knappast föreligga. Enligt lagrådet bör man därför i väglagen alltjämt välja en lagieknisk lösning som i huvudsak ansluter till den regle­ring som skall finnas i nyssnämnda lagmm i FBL. Lagrådel förordar därför att 14 § väglagen ges följande lydelse.

Inom område med detaljplan eller områdesbestämmelser fär väg inte byggas i slrid mol planen eller bestämmelsema. Om syftet med planen eller beslämmelserna inte molverkas, får dock mindre avvikelser göras.

Gäller eljesl naturvårdsföreskrifter eller andra särskilda bestämmelser för marks bebyggande eller användning skall väg byggas så, atl syftet med bestämmelserna inte motverkas.

Om det finns särskilda skäl, får regeringen eller myndighet som regering­en bestämmer medge undantag från bestämmelser som avses i andra siycket.

18§

I paragrafens tredje stycke finns bestämmelser om giltigheten hos fast­

ställda arbetsplaner. Den tid under vilken fastställelsebeslutel gäller kan

enligt sista meningen i stycket förlängas, varje gång med högsl tre är, om

det föreligger synneriiga skäl för en föriängning. I remissen föreslås nu alt

det skall räcka med särskilda skäl. Som tillräckligt skäl för att överväga en

70

förlängning av faslställelsetiden bör enligt departementschefen gälla alt Prop. 1985/86: 118 objektet ingår i gällande flerårsplaner eller fördelningsplan eller alt det eljesl kan anses sannolikt att objektet kan anlas komma dll utförande inom en treårstid. Inför en föriängning av giltighetstiden måste självfallet hänsyn tas lill fastighetsägarnas olägenheter av alt frågan om ianspråktagande av hans mark hålls öppen. Den så att säga "döda hand" som under ytteriigare lid kommer all vila över berörda markområden medför atl fastighetsägaren får svårigheter alt planera underhålls- och förbättringsarbeten eller atl göra investeringar som har betydelse för framtida lönsamhet. Å andra sidan är det naturligtvis, som departementschefen framhåller, angeläget att väg­byggnadsprocessen kan ges en effektiv och ekonomisk utformning. Lagrå­det, som inte har någon kännedom om den praxis som kan ha utbildats vid prövning av förlängningsärenden, finner det för sin del svårt att bedöma om den "uppmjukning" av förutsättningarna för en förlängning av giltig­hetstiden som den föreslagna ändringen av paragrafens lydelse syftar till kommer atl försämra fastighetsägarnas silualion. Konsekvenserna av den föreslagna ändringen hade enligt lagrådels mening bort belysas genom en remissbehandling.

23 

§

Paragrafen ger bestämmelser om fömtsättningarna för atl gata skall förkla­

ras fillika vara allmän väg och om förfarandet i sådana ärenden. Enligt

huvudregeln i 6 kap. 26 § första stycket första meningen PBL skall kom­

munen inom områden med detaljplan vara huvudman för allmänna platser.

Inom en sådan detaljplan är gala beteckningen på alla områden för for­

dons- och gångtrafik, se prop. 1985/86:1 s. 561. Här kan det finnas behov

av att bestämma att en gala tillika- skall förklaras vara allmän väg. Etl

praktiskt fall är att en gala har kommit att bli en del av en viktigare

förbindelseled mellan två orter. Den rättsliga betydelsen av en i 23 §

avsedd förklaring är att staten därigenom blir väghållare och att statens

rättigheter och skyldigheter kommer alt regleras av väglagen. Det blir

således väglagens föreskrifter om drift av väg - med den inskränkning som

följer av 6 kap. 30 § andra siycket PBL - som bestämmer vad väghållaren

har atl göra. Också vissa frågor om ordnings- och säkerhetsföreskrifter

kommer att avgöras enligt väglagen (se 43 och 44§§). All gala förklaras

tillika vara allmän väg för att slalen skall bli väghållare inverkar däremol

inte på huvudmannaskapet för de allmänna platserna inom planområdei.

Kommunen blir alltjämt huvudman med därav följande rättigheter och

skyldigheter. Vad huvudmannaskapet innebär regleras främst av 6 kap.

17 § försia slyckel PBL, som behandlar kommunens rätt alt lösa mark som

skall användas för allmänna platser, och 7§ väglagen, som anger att

kommunen skall tillhandahålla slalen i dess egenskap av väghållare den

mark som behövs för väg. Det bör anmärkas att kommunens huvudmanna­

skap självfallet beslår om statens väghällaransvar upphör, därför att vägen

dras in, eller om kommunen efler beslut av regeringen eller vägverket skall

överta väghållningen. Del bör också nämnas alt om en detaljplan med

kommunen som huvudman för allmänna platser läggs över etl område där

71

en allmän väg redan går fram så påverkar planbeslutet inte det ansvar för Prop. 1985/86:118 hållandet av vägen som staten redan har enligt väglagen. Det är inte alldeles enkelt att förstå innebörden av och hålla i sär de båda begreppen huvudman för allmänna platser och väghållare. Inte heller är samordning­en mellan PBL och väglagen lättillgänglig. Några praktiska olägenheter av de antydda svårigheterna torde dock knappast vara att befara. Lagrådet har ej erinran mot den föreslagna lydelsen av förevarande 23 § men vill förorda all 6 kap. 30 § andra stycket PBL ändras så alt det tydligt framgår att del är väglagens bestämmelser som reglerar statens ansvar för under­hållet av den gata som förklarats tillika vara allmän väg. I samband därmed kan det finnas anledning att korrigera vissa uttalanden på s. 566 i prop. 1985/86:1.

43, 45, 47 och 48§§

143§ finns bestämmelser om vilka åtgärder inom ett vägområde som inte far vidtas utan tillslånd. Förslaget till ändrad lydelse av paragrafen innebär att tillslåndsplikten skall omfatta byggnader, andra anläggningar eller an­ordningar (första styckel punkt 1) samt andra åtgärder som kan försämra trafiksäkerheten eller vara till olägenhel för vägens bestånd, drift eller bmkande (första stycket punkt 2). I specialmodveringen säger sig departe­mentschefen med den ändrade lydelsen avse att anpassa terminologin till PBL och göra klart alt dllståndsplikt skall gälla generellt inom vägområdet för säväl byggnader, andra anläggningar eller anordningar som för åtgär­der. Lagrådet vill peka på att anpassningen i förslaget inte gjorts fullt ut. Om en anpassning skall ske vilket i och för sig inte är nödvändigt bör den göras så alt använda begrepp hell överensstämmer. Eljesl löper man risk att de som skall tillämpa lagama drar felaktiga slutsatser om bestäm­melsernas innebörd. Lagrådet föreslår med hänsyn till det anförda att första styckel punkt I ges följande lydelse. "1. uppföras byggnader, göras tillbyggnader eller utföras andra anläggningar eller anordningar,". Med en sådan lydelse av punkten kommer alla åtgärder som anges i 8 kap. 1 § försia stycket I och 2 samt 2§ första stycket 1-8 PBL att omfattas av tillståndsplikten. En anpassning till PBL:s terminologi kräver också att uttrycket "försämra trafiksäkerheten" i punkt 2 efter mönster av 3 kap. 2 § PBL byts ul mot uttrycket "inverka menligt på trafiksäkerheten".

På skäl som närmare utvecklas i specialmotiveringen har i paragrafen vidare tillagts en bestämmelse som ger väghållningsmyndigheten möjlighet att vidta åtgärder för att omgående få bort otillåtna anläggningar eller anordningar, t. ex. skyltar, som har satts upp inom ett vägområde utan tillstånd och som utgör en trafikfara. Såsom bestämmelsen utformats kan rättelse av en felaktigt vidtagen åtgärd inte ske besvärsvägen, eftersom åtgärden inte föregås av ett beslut som kan överklagas.

I 45, 47 och 48 §§ bör i de delar som syftar till en anpassning till terminologin i PBL göras ändringar och fillägg som motsvarar dem som föreslagits beträffande 43 §.

I 45 har beträffande byggnader, andra anläggningar eller anordningar

eller åtgärder utanför elt område med detaljplan och för vilka bygglov inte

72

erfordras genom nya bestämmelser införts en skyldighet att söka tillstånd Prop. 1985/86: 118 hos länsstyrelsen för sådant som kan äventyra vägens bestånd, drifl eller bmkande. Förslaget har i denna del inte remissbehandlats. Lagrådet har svårt att inse behovet av bestämmelsen. Det är också oklart varför depar­tementschefen vall uttrycket "vägens bestånd, drift eller bmkande" i detta sammanhang, jfr 43 §.

Reglerna om verkställighet för att åstadkomma rättelse när någon över­trätt en bestämmelse i 45 § har blivit alltför krångliga. Enligt förslaget anvisas olika vägar beroende på vad som skall rättas. Gäller del byggnad torde avsikten vara att väghållningsmyndigheten enligt 72 § första stycket skall vända sig till tingsrätten. Är det åter en anläggning, som inte är byggnad, eller en anordning skall länsstyrelsen enligt det nya fjärde siycket i 45 § besluta om avlägsnande genom väghållningsmyndighetens försorg. Hur man skall kunna vinna rättelse beträffande övriga otillåtna ålgärder som avses i 45 § första styckel punkt 1 framgår inte av lagrådsremissen. År del slutligen en ljusanordning, som behöver las bort, är kronofogdemyn­digheten rätl instans enligt 72 § andra slyckel. Enligt lagrådets mening borde beslul om verkställighet i alla dessa situationer kunna anförtros åt länsstyrelsen. Någon hänvisning till 45 § bör då ej ske i 72 § försia eller andra styckena och sista stycket i 45 § kan ges följande lydelse.

Om tillstånd saknas (eller har återkallats, jfr 43 §) får länsslyrelsen meddela beslut om alt rättelse skall ske genom väghållningsmyndighetens försorg. I samband med ett sådant beslut fär länsstyrelsen meddela de föreskrifter som behövs.

49 §

Paragrafen, som innehåller bestämmelser om byggnadsförbud i fråga om mark som kan antas komma alt ingå i vägområde för en planerad väg, föreslås bh upphävd. I specialmoliveringen har som skäl härför hänvisats fill alt det nuvarande systemet med omfattande nybyggnadsförbud enligt PBL-förslagel skall avskaffas. Vidare framhålls att det i PBL-förslaget fömtsälts alt framlida sträckning av vägar skall redovisas i kommunemas översiktsplaner.

Lagrådel har intet atl invända mol att paragrafen upphävs. Eftersom

förslaget i denna del inte har remissbehandlats vill lagrådel dock påpeka

följande. Argumentet atl framlida vägsträckningar skall tas upp i översikts­

planen slår i viss motsättning fill vad som anförs i den allmänna motive­

ringen under 2.1.1 om behandlingen av vägfrägor i översiktsplanen. Del

sägs där alt del naturligtvis kan förekomma all vägfrågorna inte har kunnat

lösas i översiktsplanen l.ex. av del skälet alt man inte har kommit överens

om en gemensam ståndpunkt. I sådana fall skulle förbud enligt 49 § kunna

fylla en funktion. Det bör vidare framhållas att, även om en framtida

vägslräckning redovisats i översiktsplanen, väghållningsmyndigheten inte

kan vara hell säker på alt vägsträckningen förblir obebyggd. Översikts­

planen är ju enligt departementschefen inte bindande och del kan därför

länkas alt tillslånd lämnas lill byggnadsförelag inom områden där vägen

_-

skall gå fram.

52 §

Prop. 1985/86:118

Paragrafen ger både i sin nuvarande och i föreslagen lydelse länssty­relsen möjlighet att ingripa beträffande byggnader, anläggningar och an­ordningar när det krävs för att tillgodose trafiksäkerheten. De föreslagna ändringarna avser dels villkoren för ingripanden, första siycket i paragra­fen, och dels att ingripande från länsstyrelsens sida inte längre skall få ske inom område med detaljplan, andra styckel. Inom sådanl område har enligt 10 kap. 17 § PBL byggnadsnämnden motsvarande befogenheter. Slutligen föreslås att den i nuvarande andra stycket intagna bestämmelsen om vite flyttas till 64 §.

För närvarande kan ingripande ske endasl belräffande byggnad, anlägg­ning eller anordning inom del i 4547§§ angivna förbudsområdet dvs. i praktiken inte längre bort från vägområdet än 50 meter. Denna begräns­ning har i förslaget fallit bort. En annan ändring är att ingripande skall få företas endasl om förhållandena ändrats sedan byggnaden, anläggningen eller anordningen kom till. För närvarande är del möjligt atl ingripa även i andra fall. I motiven till den nuvarande bestämmelsen (prop. 1971:123 s. 191) talas om del fall atl en lagligen tillkommen anordning ligger inom elt senare genom särskilt beslut av länsstyrelsen tillskapat förbudsområde.

Genom de föreslagna ändringama har paragrafen anpassats till 10 kap. 17 § PBL. Något annal skäl för ändringarna har inte angivits än önskan alt få överensslämmelse med PBL. De föreslagna ändringarna har utarbetats inom regeringskansliet och har lagts fram utan remissbehandling. Lagrådet har svårt atl bedöma om den utvidgning av del område där ingripande kan ske som blir följden av förslaget är sakligt motiverad. Lagrådet sätter vidare i fråga om det är välbetänkt atl ta bort möjligheten atl ingripa även i andra fall än när förhållandena har ändrats. Med hänsyn till del anförda synes det tillrådligt att behålla paragrafens första stycke oförändrat. Lagrå­det ser inget avgörande hinder mot att fömtsättningarna för ingripanden blir något olika inom och utom område med detaljplan.

61 §

I paragrafen ges bestämmelse om ersällning för skada som uppkommer genom inskränkningar i dispositionsrätt lill mark på grund av atl allmän väg har dragits eller skall dras fram. Enligt försia stycket skall således ersättning utgå om vägran av tillstånd enligt 47 § medför att pågående markanvändning avsevärt försvåras. Tillämpningsområdet för 47 § in­skränks emellertid enligt remissens förslag. Krav på länsstyrelsens till­stånd skall framdeles endast gälla utanför områden med detaljplan och endasl för ålgärder som inte kräver bygglov. Avsikten är alt beträffande åtgärder utanför vägområdet minska den nuvarande dubbelprövningen. Lagrådet vill anmärka att ändringen av 47 § kan få betydelse för den enskilde fastighetsägarens rätt till ersättning. När prövning inte längre skall ske enligt väglagen utan endast enligt PBL:s bestämmelser blir ju PBL:s ersättningsregler ensamt avgörande. PBL ger emellertid inte rätt till

ersättning för vägrat bygglov i den i 47 § angivna situationen. Detla är

74

nämligen enligt PBL-förslaget ett förhållande som fastighetsägaren får    Prop. 1985/86:118 finna sig i utan rätt till kompensafion.

73-75 §§

I dessa paragrafer behandlas besvärsordningen vid överklagande av beslul enligt väglagen. De ändringar som här föreslås skall ses mol bakgmnden av de samtidigt framlagda förslagen att väghållningsmyndighet skall överta vissa beslutsbefogenheter som i dag ankommer på länsstyrelse. Dessa förslag, mot vilka lagrådet inte har något att invända, avser rätt att besluta som första instans i frågor som rör ordning och säkerhel inom vägområdet. Hit hör bl. a. frågor om tillslånd att ansluta enskild körväg till allmän väg, 39§, och att vidta åtgärder och ha anordningar inom vägområdet, 43§. Länsstyrelsens beslul i dessa frågor kan enligt nuvarande ordning överkla­gas lill regeringen. Enligt det remitterade förslaget får väghållningsmyn­dighetens beslut överklagas lill vägverket, 73 §. Vägverkels beslut får inte överklagas, 75 § första styckel. Det blir alltså väghållningsmyndighetema och vägverket förbehållet att pröva och avgöra här avsedda ordnings- och säkerhetsfrågor. Länsstyrelsernas och regeringens befattning med frå­goma upphör.

De föreslagna ändringarna i besvärsordningen stämmer i huvudsak över­ens med vad vägverket föreslagit i sin framställning lill regeringen. Av elva remissinstanser som yttrat sig över ändringsförslagen har nio ställt sig tveksamma eller avvisande. Man har framhållit atl besvär bör föras till en instans utanför vägmyndigheterna, detta för atl garantera en allsidig be­dömning och en bedömning som tillgodoser rättssäkerheten. Lagrådel delar detta synsätt. I den allmänna motiveringen framhåller departements­chefen alt vägverket har tillräcklig kompetens på området varför rättssä­kerheten inte sätts i fara. Från rättssäkerhetssynpunkt är det emellertid väsentligt atl prövningen ankommer på en instans som - fömlom att den har saklig kompelens på området - tillika är opartisk. De ärenden varom här är fråga är typiskt sett sådana där det krävs en avvägning mellan olika iniressen, en avvägning som faller sig naturlig för en länsstyrelse men mindre självfallen för en sektorsinriklad myndighet som vägverket. Man kan enligt lagrådels mening inte bortse från alt vägverket kan komma all se ordnings- och säkerhetsfrågorna ensidigt från de synpunkter verket har att främst företräda och att det inte tillräckligt beaktar andra intressen. I likhet med flertalet av de remissinstanser som uttalat sig i frågan föreslår lagrådet atl länsstyrelse blir besvärsinslans i stället för vägverket vid överklagande av väghållningsmyndighets beslut. Etl alternativ vore all låta kammarrätt pröva besvär över väghållningsmyndighels beslul. Kammarrätt är redan i dag besvärsinstans vid överklagande av vissa länsslyrelsebeslul (37 och 38§§, 45-47§§, 48§ andra stycket saml 52 och 53§§) och härufinnan föreslås ingen ändring. Med hänsyn till att ordnings- och säkerhetsfrågorna inom vägområdet övervägande avser lämplighetsbedömningar och fill be­hovel av skyndsamhel i avgörandena är emellertid lösningen med länssty­relse som besvärsinslans alt föredra.

75

Vad så angår frågan om besvär skall fä anföras mot länsstyrelsens beslut Prop. 1985/86:118 i dit fullföljda ärenden delar lagrådet departementschefens mening att ärendena inte är av den art att regeringens medverkan är påkallad och att en besvärsordning enligt tvåinstansprincipen är mest radonell. Slutsatsen blir att länsslyrelsens beslul inte bör få överklagas. Länsstyrelsen är redan i dag slutinstans i vissa frågor, se prop. 1983/84:120 s. 18. Lagrådet vill emellertid understryka vikten av att länsstyrelsen inhämtar vägverkets yttrande, särskilt i frågor där en samordning över länsgränsema är önsk­värd.

Beaktas vad lagrådet nu har anfört kan 73 § bibehållas i sak oförändrad. I 74 § bör i ett nytt första stycke föreskrivas att länsstyrelsens beslut enligt 73 § inte får överklagas. I Iredje styckel av paragrafen, motsvarande andra stycket remitterade förslaget, bör anges att "andra beslut av länsstyrelsen enligt denna lag än som avses i första och andra styckena får överklagas hos regeringen genom besvär". Slufligen kan 75 § bibehållas i sak oföränd­rad.

76 §

Paragrafen behandlar statlig myndighets rätl att föra talan mot annan stadig myndighets beslut. I andra stycket har i det remitterade förslaget dllagts en ny andra mening varigenom kommun getts en uttrycklig rätt atl överklaga beslul enligt väglagen som meddelats av statlig väghållnings­myndighet, vägverket eller länsstyrelse. Förutsättning för kommunens rätt alt klaga anges vara att beslutet skall beröra kommunens verksamhetsom­råde. Som motiv för beslämmelsen anför departementschefen att kommu­nerna enligt PBL ges ett övergripande ansvar för markplaneringen och därför bör få överklaga beslul från väghållningsmyndighelerna. I sitt ytt­rande över PBL-förslaget uttalade lagrådet att en bestämmelse, som anger vilka som allmänt sett är behöriga att överklaga ett beslut, inte behövs. Vem som får överklaga följer nämligen av allmänna gmndsatser (se prop. 1985/86:1 s. 822). Departementschefen har anslutit sig till lagrådets mening och i det dll riksdagen överlämnade PBL-förslaget har föreskrifter om vem som har besvärsräit tagits bort. Också en kommuns rätt att klaga är beroende av om beslutet kan anses ha gått kommunen emot eller ej (se s. 816). Någon tvekan om alt kommun redan nu har den i lagrådsremissen avsedda klagorällen föreligger inte. Med hänsyn lill det anförda förordar lagrådet att det föreslagna tillägget i 76 § andra styckel får utgå.

Övergångsbestämmelsema

I punkt 2 föreskrivs att beslul, tillstånd och föreskrifter som har meddelats

enligt äldre bestämmelser fortfarande skall gälla. I 17 kap. PBL-förslagel

har inte någon molsvarande övergångsbestämmelse tagils upp belräffande

beslut i ärenden om byggnadslov. Om skälen lill alt PBL ej har övergångs­

bestämmelse om rättsverkningar av äldre beslut om byggnadslov hänvisar

lagrådet till prop. 1985/86:1 s. 860. Inte heller för de ärenden som avgjorts

enligt väglagen torde någon särskild övergångsreglering erfordras. Det kan

76

anmärkas alt om befogenheten alt meddela elt lillslånd övergår från en Prop. 1985/86:118 myndighei lill en annan, såsom föreslås beträffande tillstånd enligt 43 § där väghållningsmyndighelen och inte länsslyrelsen framdeles skall vara be­slutande, sä inverkar inte detla på frågan om huruvida äldre beslut, till­stånd eller föreskrift alltjämt gäller. Däremot blir läget annorlunda om en viss dllståndsprövning skall upphöra. Lagrådel syftar främst på all enligt 47 § någon dubbelprövning inte längre skall ske belräffande ålgärder inom delaljplanelagl område och inte heller för bygglovsplikliga ålgärder. I dessa fall kommer i fortsättningen frågan om en åtgärds tillåflighet endast atl prövas av byggnadsnämnden enligt PBL medan någon prövning av länsstyrelsen enligt väglagen inte längre skall ske. Sådana beslut som fattats av länsstyrelsen enligt väglagens äldre regler lorde - i motsats lill vad som synes fömtsall i punkt 2 - inte ha någon rättsverkan efter nya lagens ikraftträdande.

Enligt punkt 3 skall beträffande lillslånd som sökts före den 1 januari 1987 äldre bestämmelser tillämpas i fräga om säväl förfarandet som ären­denas prövning i sak. Bestämmelserna har enligt lagrådsremissen ulfor­mals i nära överensslämmelse med de principer för övergångsreglering som föreslagils gälla för PBL. Härmed lorde åsyflas vad som i denna del föreslås i PBL för äldre planinstitul. För l.ex. byggnadslovsärenden har emellertid en annan metod valts i PBL. Enligt 17 kap. 25 § försia siycket PBL-förslaget skall således i ärenden enligt byggnadslagen eller byggnads­stadgan, som byggnadsnämnden avgjort före ikraftträdandet, äldre be­stämmelser tillämpas. Denna övergångsregel lar alltså endasl sikte pä vissa pågående ärenden. Del är nämligen nödvändigt alt samma gmnder för prövningen och samma processuella bestämmelser skall gälla för besvärs­myndigheten som för den myndighet som avgjort ärendet i försia hand. En motsvarande reglering är lämplig också i väglagen. Då det gäller ärenden om tillstånd, som inte längre erfordras, synes det i enlighet med vad ovan anförts vara klart alt dessa ärenden - oavsett om de är anhängiga i försia instans eller överklagade inte föranleder någol avgörande i sak. Nägon särskild bestämmelse härom erfordras ej. Skulle något ärende vid ikraftträ­dandet vara beroende på prövning i första instans och skall ärendet enligt nya lagen avgöras av annan myndighet bör ärendet överlämnas fill denna myndighet. Med hänsyn lill förhållandena synes någon uttrycklig regel härom obehövlig.

Elt särskill problem kan mål om ersättning enligt 61 § erbjuda om ersätt­ning begärts på gmnd av elt äldre beslut om vägrat tillslånd enligt 47, 48 eller 49 §. För fall då skadan inte längre är ersättningsgiU (se vad som sagls under 61 §) fordras en övergångsbestämmelse. Har målel anhängiggjorts före ikraftträdandet, bör äldre bestämmelser om ersällning lillämpas av fastighetsdomstolen i fråga om målens prövning i sak, lät vara alt vid avgörandet bör vägas in alt skadan ej längre är ersättningsgiU. Har anspråk på ersällning inte framförts hos domslol före ikraftträdandet synes man kunna godta att ersättning ej skall utgå. Eljest får man med 17 kap. 16 § tredje stycket PBL-förslagel som förebild uppställa en preklusionsfrist för

talans väckande.

77

Lagrådet föreslår i enlighet med vad som nu anförts att punkterna 2 och    Prop. 1985/86:118 3 i övergångsbestämmelserna ges följande lydelse.

2.

I ärenden om tillstånd som alltjämt skall prövas enligt väglagen skall, om ärendet avgjorts i första instans före ikraftträdandet, äldre bestämmel­ser tillämpas i fråga om såväl förfarandet som ärendenas prövning i sak.

3.

Beträffande mål om ersättning enligt 61 § väglagen, i vilka talan har väckts före ikraftträdandet, skall äldre bestämmelser fillämpas i fråga om målens prövning i sak.

Lagen om enskilda vägar

1§

De föreslagna ändringarna i paragrafens iredje och fjärde stycken är föran­ledda av det nya plansystemet i PBL. Lagrådel vill framhålla atl uttrycket "Antagande av en detaljplan" i tredje siycket torde innefatta också beslut alt ändra en detaljplan (jfr 5 kap. 32 § PBL), vilket för undvikande av missförstånd bör framgå av specialmoliveringen till paragrafen.

4

§

Lagrådet hänvisar till sitt yttrande över 14 § väglagen. Mot första stycket och första meningen i andra stycket av förevarande paragraf har lagrådel ej annan erinran än att två redaktionella ändringar bör göras för att nå språklig överensstämmelse med lagrådels förslag till lydelse av nyss­nämnda paragraf i väglagen. Lagen om enskilda vägar har inte någon motsvarighet dll 14 § andra slyckel väglagen om undantag, när särskilda skäl föreligger, frän bestämmelser opi marks bebyggande eller användning. Detla innebär atl när det gäller enskild väg prövningen av undantag från l.ex. naturvårdslagens föreskrifter skall ske enligt den lagens bestämmel­ser. Enligt lagrådets mening synes det emellertid inte behövligt atl nu införa en erinran härom. En sådan erinran skulle för övrigt behöva kom­pletteras med hänvisning också till andra lagar som har särskilda bestäm­melser för marks bebyggande eller användning. Sådan beslämmelse finns nu i lagen om fornminnen. Lagrådet förordar alt andra meningen i andra stycket får utgå.

100 §

Paragrafens första slycke föreslås ändrad så alt beskrivningen av de olika åtgärder för vilka krav på länsslyrelsens tillstånd kan införas i trafiksäker­hetens intresse skall bli anpassad lill lerminologin i PBL. På skäl som redovisats under 43 § väglagen föreslår lagrådet att ifrågavarande ändring­ar ges samma lydelse som föreslagits belräffande nämnda paragraf

Granskningen av de remitterade förslagen har i övrigi föranlett vissa ändringar av redaktionell art.

78

Kommunikationsdepartementet

Prop. 1985/86: ii8

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 27 febmari 1986

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden I.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], Gö­ransson,[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ändringar i väglagen (1971:948) och lagen (1939:608) om enskilda vägar

1 Anmälan av lagrådsyttrande

Föredraganden anmäler lagrådets yttrande (beslul om lagrådsremiss fattat vid regeringssammaniräde 1985-10-10) över förslag lill lag om ändring i väglagen (1971:948) och förslag lill lag om ändring i lagen (1939:608) om enskilda vägar. Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför.

2 Förslaget till lag om ändring i väglagen

Lagrådet har i silt yttrande ifrågasatt om inte anpassningen av väglagens

terminologi fill PBL bort begränsas på samma sätt som föreslagits beträf­

fande annan aktuell följdlagstiftning. Med anledning härav vill jag anföra

följande.

____ 

Byggnadslagen och väglagen har i dag en terminologi som inte är sam­ordnad trots att båda lagama innehåller bestämmelser om hur mark får bebyggas och tas i anspråk för olika ändamål. Orsaken till detta är atl lagarna har fillkommit vid olika tillfällen och all något särskilt behov av en samordnad terminologi dä inte har funnits. Väglagen är f.n.utformad pä elt sådanl sätl all prövning i regel skall ske oberoende av om del också skall ske en prövning enligt byggnadslagsfiftningen.

Väglagens terminologi är i vissa avseenden ålderdomlig i förhållande till PBL: s. Många termer och uttryck i väglagen härrör frän 1934 eller 1943 års lagar om allmänna vägar (se l.ex. 29 och 35§§ 1934 års lag, 32 och 38§§ 1943 års lag samt 43 och 54 §§ väglagen).

Jag delar lagrådets uppfattning alt väglagen i förevarande avseende inte

är behäftad med några mera påtagliga brister. Om väglagens terminologi

lämnades oförändrad skulle den i vart fall inte komma i direkt konflikt med

PBL. Atl jag trots detla vall alt redigera om väglagen beror på att PBL i

väsenfiigt större utsträckning än den nuvarande byggnadslagstiftningen

kommer atl behöva beaktas i vägsammanhang. Jag föreslår t. ex. all dub-

79

belprövningen tas bort när det gäller tillstånd intill vägområdet. Detta Prop. 1985/86:118 innebär ett omedelbart behov av samordning för alt klargöra kompetens­fördelningen mellan byggnadsnämnden och länsstyrelsen. Enligt min me­ning underlättas fillämpningen även i övrigi om PBL:s och väglagens terminologi är enhetlig. Som lagrådel påpekat i annat sammanhang i silt yttrande är samordningen mellan PBL och väglagen inte lättillgänglig.

PBL förutsätter ett väl utvecklat samarbete mellan planmyndigheter och vägmyndigheler. PBL ger också kommunerna etl ökat planeringsansvar och en starkare ställning när det gäller markanvändningen. Jag har därför skäl alt ulgå frän att PBL: s uttryckssätt kommer alt bli vägledande när det gäller markplanering och olika tillståndsfrågor. Om lerminologin då inte är enhetlig finns risk för alt väglagens termer och uttryck kan missförstås. Denna risk är särskill slor för den som inte har den historiska förklaringen till den olikartade terminologin klar för sig.

Jag har mot denna bakgrund funnit atl övervägande skäl talar för att del sker en anpassning i väglagen till PBL: s termer och uttryck. Jag noterar också att lagrådet inte motsatt sig atl så sker pä i huvudsak del sätt som föreslagils i lagrådsremissen. Redan nu vill jag fömlskicka atl jag kommer att föreslå de preciseringar som lagrådel ansett nödvändiga. Att den redi­gering som har skett inom regeringskansliet inte varit föremål för remissbe­handling beror på alt jag med den PBL-anpassade terminologin i väglagen inte åsyftat att få till stånd några sakliga ändringar av betydelse.

Jag vill i detta sammanhang erinra om att den ändring som nu föresläs i väglagen som gäller reglering av bl. a. bebyggelse i närheten av allmänna vägar dvs. den huvudsakliga orsaken lill behovel av den samordnade terminologin - behandlats utförligt i prop. 1985/86: 1 om ny plan- och bygglag (s. 106). PBL-ulredningen hade valt atl låta föreskrifterna om byggnader finnas kvar i väglagen men föreslagit all reglerna om skyltar, reklamanordningar och liknande skulle upphävas och att sådana frågor i fortsättningen skulle regleras endast genom PBL. Utredningens förslag i denna del remissbehandlades och förslagel godtogs i allmänhet av remiss­instanserna. Chefen för bostadsdepartementet och min företrädare kom emellertid efter samråd fram till all kraven i väglagen pä tillslånd av länsslyrelsen för att uppföra byggnader och andra anordningar intill eller i närheten av allmänna vägar borde upphävas i den mån del råder bygglovs­plikl enligt PBL.

Lagrådets allmänna synpunkter i övrigt lar jag upp i anslutning fill de enskilda paragraferna.

5§

I lagrådsremissen har föreslagits några språkliga justeringar i 5§. Jag vill nu upplysa att jag i budgetpropositionen (prop. 1985/86:100, bilaga 8) föreslagit ytterligare ändringar som är avsedda atl träda i kraft den 1 januari 1987. Jag föreslår därför inte längre i detta sammanhang någon ändring av paragrafen.

80

9§

Prop. 1985/86:118

Jag biträder lagrådets uppfattning att det föreslagna tillägget inte behövs.

10 §

Lagrådet har tagit upp olika konsekvenser av atl förbättring av väg inte längre skall innefattas i byggande av väg. Lagrådet har vidare påpekat atl vad jag sagt om skyldigheten atl upprätta arbetsplaner synes missvisande. Med anledning av det vill jag göra följande förtydliganden.

Gränsdragningen mellan förbättring av väg och drifl av väg behandlades av den dåvarande departementschefen i prop. 1971:123 s. 123. Han kon­ staterade därvid all åtgärder som avser förbättring av väg och ålgärder som avser drifl av väg ligger nära varandra. Han anförde vidare att till förbättring av väg bör räknas åtgärder som har lill syfte att höja en vägs allmänna standard på ell varaktigt sätl. Efler väglagens ikraftträdande har emellertid uttrycket förbättring av väg i den vägtekniska terminologin kommit att användas pä etl sätt som inte alltid stämmer överens med vad som var avsett i lagtexten. Förbättring av väg i vägteknisk mening används nämligen nu även för atl beteckna rena driftätgärder dvs. ålgärder för atl hålla vägen i ett för samfärdseln tillfredsslällande skick (26§). För sådana åtgärder upprättas inga arbetsplaner och inte heller samråder man enligt 16 § väglagen med länsstyrelsen. Som exempel på åtgärder som nu avses kan nämnas beläggning av en gmsväg, uppsättning av vägräcken, diknings-arbeten och uppsättning av belysning i en vägkorsning. Denna typ av smärre ålgärder var vid väglagens tillkomst avsedda alt ingå i begreppet drifl av väg trots atl de också kan sägas resultera i en varaktig förbättring av vägstandarden. Som min företrädare anfört i lagrådsremissen innebär praktiskt taget alla sädana åtgärder alt vägens standard höjs. I den mån nu förekommande förbättringsarbeten är av större omfattning och av den karaktären atl arbetsplan bör upprättas vill jag framhålla all dessa arbeten skall räknas till ombyggnad av väg. Min avsikt med den föreslagna lydel­sen har endast varit att få lagtexten att stämma överens med den vägtek­niska lerminologin. Samråd kommer alltså all ske i samma utsträckning som f.n. Arbetsplaner skall också i framliden upprättas i samma omfatt­ning som sker i dag. Kommuner och landstingskommuner kommer atl kunna bidra lill byggande av väg i minst samma utsträckning som nu. Del finns således inga skäl att befara alt de av lagrådel påpekade konsekven­serna inträffar. Mot bakgrund av atl den föreslagna ändringen inte är avsedd atl medföra någon ändring i förhållande till vad som gäller i dag var det inte meningsfullt att föranstalta om någon remissbehandling av försla­gel i denna del.

Jag vidhåller således förslagel alt paragrafen bör ändras pä sä sätt atl begreppei förbättring av väg inte längre skall innefattas i byggande av väg.

13 §

I lagrådsremissen föreslog min företrädare atl väglagens anknytning till

naturresurslagen lämpligen borde göras genom alt 13 § kompletteras med

81

6   Riksdagen 1985186. I saml. Nr 118

ett krav, att även NRL skall tillämpas när vägens läge och utförande Prop. 1985/86:118 bestäms. Förslaget var i enlighel med vad som föreslagils i departements­promemorian (Ds Bo 1984:3) med förslag till lag om hushållning med naturresurser. Ingen av de instanser som avgav remissyttranden eller särskilda skrivelser med anledning av promemorian (prop. 1985/86:3, bi­laga 2) hade något atl erinra mot förslaget i denna del. Delta ledde till bedömningen att det endast är i samband med upprättande av arbetsplan som kopplingen till NRL är meningsfull. Jag godtar emellertid lagrådets förslag att införa en ny 3a§ med den utformning lagrådet angett i sitt yttrande.

14 

§

Jag godtar i sak vad lagrådet har föreslagit beträffande denna paragraf men förordar en något annorlunda redaktionell utformning.

18 §

Jag delar lagrådets uppfattning att konsekvenserna av den föreslagna lydel­sen hade bort belysas tydligare. Enligt min bedömning skulle emellertid en "uppmjukning" av fömtsättningarna för en förlängning av arbetsplaners gilfighetstid inte ha försämrat fastighetsägarnas situation. Avsikten med den föreslagna ändringen var i första hand att genom uttalandet i special­moliveringen få till stånd en direkt koppling till gällande flerårsplaner och fördelningsplan och därigenom uppnå en mer stadgad praxis på området. Jag finner emellertid med beaktande av vad lagrådet uttalat att den före­slagna ändringen i tredje stycket sista meningen skall utgå.

23 §

Jag instämmer i vad lagrådel uttalat beträffande innebörden av paragrafen.

43, 45, 47 och 48§§

Beträffande skälen till att anpassa terminologin i dessa paragrafer till PBL vill jag hänvisa dll vad jag anfört inledningsvis.

Jag godlar det av lagrådet föreslagna tillägget till 43 § försia stycket punkt 1, 45, 47 och 48§§. Vidare anserjag - i enlighet med vad lagrådet påpekat - att uttrycket "inverka menligt på trafiksäkerheten" bör ersätta det i lagrådsremissen föreslagna ullrycket "försämra trafiksäkerheten".

Jag vill nämna alt den i lagrådsremissen förutskickade ändringen i 22 § naturvårdslagen (1964:822) i anledning av den ändrade prövningsordning­en enligt 43 § väglagen har föreslagils i den nyligen beslutade propositionen om följdlagstiflning till PBL m. m.

Lagrådet har förklarat sig ha svårt atl inse behovel av den föreslagna bestämmelsen i 45 § varigenom skyldighet gäller att söka tillstånd hos länsstyrelsen för sådanl som kan äventyra "vägens bestånd, drifl eller

82

bmkande". Lagrådel har vidare ansett det oklart varför detta uttryck valts    Prop. 1985/86:118 i 45 §. Med anledning härav vill jag anföra följande.

Som min företrädare uttalat i lagrådsremissen har avsikten varit att i 45 § sammanföra de åtgärder m. m. intill vägområdet som kräver tillstånd av länsslyrelsen. Paragrafen har utformats så alt den även skall innefatta 47 § andra slyckel, 53 § andra siycket och 54 § i nuvarande lydelser. Syftet med dessa bestämmelser är att skydda vägens bestånd, drift och bmkande. Uttrycket finns dessutom redan nu i 43 §.

Enligt PBL-förslaget ges kommunerna möjlighet alt inom bl. a. elt områ­de som inte omfattas av detaljplan medge lättnader i den generella bygg­lovspliklen (8 kap. 5§ försia siycket PBL). Denna möjlighet skall dock begränsas av granneintressen och allmänna iniressen (8 kap. 5§ andra slyckel). I prop. 1985/86:1 s. 700 nämns som exempel på sådana intressen hänsynen dll landskapsbilden och den omgivande miljön. Enligt min me­ning är detla inte tillräckligt för all säkerställa att kommunerna inte medde­lar generella befrielser för områden som ligger i närheten av allmän väg. Med hänsyn lill de värden som det allmänna vägnätet representerar anser jag det erforderligt atl föreslå en skyldighet att söka tillstånd hos länssty­relsen för sådanl som kan äventyra vägens bestånd, drift eller brukande och som inte skall bygglovsprövas enligt PBL. Jag har inte ansett del nödvändigl med remissbehandling i denna del. Förslaget är snarast atl se som en naturlig konsekvens av den föreslagna nyordningen i PBL som innebär atl skyldigheten all söka bygglov kommer alt kunna varieras genom kommunala beslut. Den generella bygglovsplikt som nu finns enligt byggnadslagstiftningen och som omfattar bl. a. anläggningar och anord­ningar inom områden i närheten av allmän väg kan sägas endast ha blivit "överflyttad" till väglagen. Förslagel lorde knappasl innebära några för­ändringar i fråga om skyldigheten all söka fillstånd. Åndringen torde i praktiken endasl innebära all lillslånd skall sökas hos länsslyrelsen i stället för hos byggnadsnämnden.

Jag instämmer i lagrådets uppfattning atl reglerna om verkställighet för atl åstadkomma rättelse när någon överträtt en bestämmelse i 45 § har blivit krångliga. En annan lösning bör därför åstadkommas. Lagrådet har ansett atl beslul om verkställighet i alla de situationer som avses kan anförtros ål länsslyrelsen. Jag godtar vad lagrådet har föreslagit. Sista styckel i 45 § bör därför ges den lydelse lagrådel har angett.

49 §

Lagrådet, som förklarat sig inte ha något all erinra mol att paragrafen upphävs på det sätt som föreslagils, har gjort en del påpekanden. Med anledning härav vill jag anföra följande.

Förslagel i lagrädsremissen innefattar ingen ändring av vad som nu gäller om beslut om byggande av väg. Frågor om byggande av väg skall alltså också i fortsättningen prövas av vägverket efter samråd med länssty­relsen. Om vägverket och länsstyrelsen har olika uppfattning kommer frågan att avgöras av regeringen (11 §).

Enligt paragrafens nuvarande lydelse kan länsslyrelsen meddela bygg-

83

nadsförbud för s. k. vägreserval. I och med atl paragrafen upphävs blir det Prop. 1985/86: 118 byggnadsnämndens uppgift atl se till atl byggnadslov inte lämnas fill så­dant som försvårar vägbyggandet. Om det skulle uppstå en konflikt mellan en kommun och vägverket om behovet, sträckningen eller omfattningen av vägreservatet kan vägverket alltid pröva frågan om den aktuella vägens byggande enligt beslämmelserna i väglagen. Det blir då vägverket eller regeringen som slutgiltigt bestämmer om vägens byggande. Man kan ulgå frän atl del, när vägmyndighelen fattar beslul om byggande av väg i strid mot vad en kommun önskar, är fråga om myckel angelägna och övergri­pande vägbyggnadsföretag.

Jag vill också i delta sammanhang hänvisa till 12 kap. 4 § PBL varigenom beslut att lämna bygglov skall kunna prövas av länsstyrelsen i vissa fall. I prop. 1985/86:1 s.349 har chefen för bostadsdepartementet anfört atl statliga myndigheter kan vända sig fill länsslyrelsen och begära ett sådanl förordnande som avses i 12 kap. 4 § för etl visst område. Jag anser att del mot denna bakgrund finns fillräckliga garantier för att tillstånd inte kom­mer att lämnas lill byggnadsförelag inom områden där väg skall gå fram även om 49 § inte längre gäller. Jag vidhåller således förslaget i remissen i denna del.

52 

§

Lagrådet har på anförda skäl ansett det tillrådligt alt behålla paragrafens försia slycke oförändrat och förklarat sig inte se något avgörande hinder mot att fömtsättningarna för ingripanden blir någol olika inom och utom område med detaljplan. Jag godtar vad lagrådet föreslagit. I 52§ första styckel föreslås därför endast redaktionella ändringar.

61 §

Vad lagrådet anmärkt berör i praktiken endast de fall fastighetsägaren redan har fått bygglov av byggnadsnämnden men sedan vägrats tillstånd enligt 47 §. Den inskränkning som lagrådet påpekar torde sakna praktisk betydelse.

73-75 §§

Jag delar lagrådets uppfattning att de ärenden varom här är fråga är sådana

som vid avgörandet kräver en avvägning mellan olika intressen. Jag har

emellertid inte anledning atl tro all vägverket - såsom lagrådet befarar -

kommer att se ordnings- och säkerhetsföreskrifter ensidigt frän de syn­

punkter vägverket har atl företräda. Vägverket har i delta sammanhang atl

iaktta saklighet och opartiskhet i enlighet med vad som föreskrivs i 1 kap.

9§ regeringsformen. I 4§ väglagen anges att vid väghållning tillböriig

hänsyn skall tas till bl. a. enskilda intressen. Del är min erfarenhet att

vägverket vid sina avgöranden i dessa hänseenden gjort opartiska och

allsidiga bedömningar. Inom vägverket finns sådan erfarenhet att också

andra än rena ordnings- och säkerhetsfrågor kommer att beaktas. Del finns

84

enligt min mening inga skäl alt anta att inte vägverket skulle ge besvärsär-     Prop. 1985/86:118 endena en opardsk och allsidig bedömning eller att rätlssäkerhetsinlressen eljesl skulle sättas i fara om vägverket blir besvärsinstans.

Lagrådet har föreslagit att länsstyrelse skall bli besvärsinstans i stället för vägverket. Jag ser inte alt en sädan besvärsordning i högre grad än den jag nu har föreslagit - i vart fall inte utan väsentliga ändringar i 34 § länsstyrelseinstmktionen (1971:460) - skulle dllgodose rättssäkerheten. En fördel med mitt förslag är också att man får en för hela landet enhetlig praxis och att vägverket inte skulle behöva yttra sig till länsslyrelsen i varje särskilt fall där en samordning över länsgränserna är önskvärd, vilket för övrigi lorde gälla många ärenden. 1 sammanhanget vill jag erinra om alt länsstyrelsen kan fylla en viktig funktion som remissinstans fill vägverket - särskilt i de ärenden som uteslutande gäller lämplighelsbedömningar.

Jag vidhåller således förslaget i remissen när det gäller besvärsordning­en. I denna del har jag samrått med chefen för civildepartementet.

Jag noterar att lagrådel instämt i alt ärenden varom nu är fräga inte är av den art all regeringens medverkan är påkallad och att en besvärsordning enligt tvåinstansprincipen är mest rationell.

76 §

Jag godlar vad lagrådel har förordat beträffande denna paragraf. Del i lagrådsremissen föreslagna tillägget i 76 § andra styckel bör därför ulgå.

Övergångsbestämmelserna

Jag instämmer i vad lagrådel uttalat och godtar lagrådets förslag till över­gångsbestämmelser.

3 Förslaget till lag om ändring i lagen om enskilda vägar

i§

Lagrådet har utgått från att ullrycket "Anlagande av en detaljplan" i Iredje siycket också innefallar beslul all ändra en detaljplan. Lagrådets antagande är riktigt.

4

§

Vad lagrådet har anfört torde avse andra siycket och första meningen i tredje slyckel.

Jag instämmer i vad lagrådet ullalat beträffande paragrafens innebörd och godlar i sak lagrådels förslag men förordar en något annorlunda redaktionell utformning.

100 §

Jag godlar vad lagrådet har föreslagit.

85

4 Hemställan

Prop. 1985/86:118

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att anta de av lagrådet granskade lagförslagen med vidtagna ändringar.

5 Beslut

Regeringen ansluter sig dll föredragandens överväganden och beslutar alt genom proposition föreslå riksdagen att anta de förslag som föredraganden har lagl fram.

86

Bilaga     Prop. 1985/86:118

De remitterade lagförslagen

1 Förslag till

Lag om ändring i väglagen (1971:948)

Härigenom föreskrivs i fråga om väglagen (1971:948) dels alt 49, 50 och 54 §§ skall upphöra att gälla,

dels att I, 5-9, 10-19, 22, 23, 26-28, 33, 39-48, 51-53, 57, 61, 63-66, 68 och 70-77 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Denna lag gäller allmän väg.

Allmän väg är, fömtom väg som anlägges enligt denna lag eller en­ligt lagen förändras lill allmän, så­dan för allmän samfärdsel upplåten väg som av ålder ansetts som all­män eller enligt äldre bestämmelser anlagts som eller förändrats till all­män och som vid denna lags ikraft­trädande hålles av staten eller kom­mun.

Väg upphör atl vara allmän, när vägen dragés in. Är kommun väg­hållare, upphör väg att vara allmän, när vägen enligt byggnadslagen (1947:385) upplåtes eller skall vara upplåten till allmänt begagnande som gata. Har väg upplåtits lill all­mänt begagnande som gata medan staten är väghållare, upphör vägen att vara allmän, när kommunen övertar väghållningen.

1§

Allmän väg är, fömtom väg som anläggs enligt denna lag eller enligt lagen förändras lill allmän, sådan för allmän samfårdsel upplåten väg som av ålder ansetts som allmän eller enligt äldre bestämmelser an­lagts som eller förändrats till allmän och som vid denna lags ikraftträ­dande hålls av staten eller en kom­mun.

En väg upphör atl vara allmän, när vägen dras in. Om en kommun är väghållare, upphör vägen att vara allmän, när den enligt plan-och bygglagen (0000:000) upplåts eller skall vara upplåten lill allmänt begagnande som gata. Om en väg har upplåtits till allmänt begag­nande som gala medan staten är väghållare, upphör vägen att vara allmän, när kommunen övertar väg­hållningen.

5§'

Staten är väghållare i den mån ej regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, statens vägverk förordnar alt kommun i stället för staten skall vara väghållare inom sitl område eller del därav. Sådanl förordnande får meddelas endast om det är lämpligt med hänsyn till kommunens förutsättningar. För­ordnande kan jämkas eller återkal­las.

Staten är väghållare i den mån inte regeringen eller, efter regering­ens bemyndigande, vägverket för­ordnar att en kommun i stället för staten skall vara väghållare inom sitt område eller del därav. Elt så­dant förordnande får meddelas en­dast om det är lämpligt med hänsyn fill kommunens fömtsättningar. Elt förordnande kan jämkas eller åter­kallas.

Senaste lydelse 1981:861,

87

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

6 §2

Statens vägverk handhar väghåll­ningen för statens räkning och har lillsyn över kommuns väghållning.

Väghållningsmyndighel är, då slalen är väghållare, den lill vägver­ket hörande regionala förvaltning som regeringen bestämmer och, då kommun är väghållare, den kom­munala nämnd som kommunfull­mäktige utser därtill.

Vägverket handhar väghållning­en för slalens räkning och har till­syn över kommunernas väghåll­ning.

Väghållningsmyndighet är, då staten är väghållare, den lill vägver­ket hörande regionala förvaltning som regeringen bestämmer och, dä en kommun är väghållare, den kommunala nämnd som kommun­fullmäktige utser därtill.

7

§

Är staten väghållare inom områ­de med stadsplan, skall kommunen tillhandahålla den mark som be­hövs för väg inom områdel.

År staten väghållare inom ell om­råde med detaljplan, inom vilken kommunen är huvudman för all­männa platser, skall kommunen tillhandahålla den mark som be­hövs för väg inom området.

8

§

Underlåter kommun all bygga väg, för vars byggande utgått stats­bidrag, eller eftersätter kommun skyldighel i fråga om vägs drift, kan statens vägverk förelägga kom­munen att inom viss tid vidtaga rät­telse vid äventyr alt verket låter ut­föra nödvändiga ålgärder pä kom­munens bekostnad.

Underlåter en kommun atl bygga väg, för vars byggande utgått stats­bidrag, eller eftersätter en kommun skyldighet i fråga om vägs drift, kan vägverket förelägga kommunen alt inom viss lid vidta rättelse och om så ej sker utföra nödvändiga åtgär­der på kommunens bekoslnad.

9§

Bestämmelserna i denna lag ul­gör ej hinder för kommun eller landstingskommun atl lämna bidrag lill byggande av väg.

Beslämmelserna i denna lag ut­gör inte hinder för en kommun eller en landstingskommun eller någon annan atl lämna bidrag lill byggan­de av väg.

10§

Till byggande av väg räknas an­läggning av ny väg, omläggning av väg i ny sträckning saml ombygg­nad och förbättring av väg.

Ny väg får anläggas, om vägen behövs för allmän samfärdsel eller annars kan antagas få synnerlig be­tydelse för det allmänna.

Omläggning av väg i ny sträck­ning samt ombyggnad och förbätt­ring av väg får ske, när del är påkal­lat från allmän synpunkt.

 Senaste lydelse 1981:861.

Till byggande av väg räknas an­läggning av ny väg, omläggning av väg i ny sträckning saml ombygg­nad av väg.

Ny väg får anläggas, om vägen behövs för allmän samfärdsel eller annars kan antas få synnerlig bety­delse för det allmänna.

Omläggning av väg i ny sträck­ning saml ombyggnad av väg får ske, när det är påkallat från allmän synpunkt.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

11§

Fråga om byggande av väg prö­vas av statens vägverk efter samråd med länsstyrelsen. Har vägverket och länsslyrelsen olika uppfattning, hänskjutes frågan till regeringens prövning.

Fråga om byggande av väg prö­vas av vägverket efter samråd med länsstyrelsen. Om vägverket och länsstyrelsen har olika uppfattning, hänskjuts frågan till regeringens prövning.

Regeringen kan förordna atl fråga om byggande av väg i vissa fall skall prövas av länsslyrelsen.

12

§

Om skyldighet för staten att iord­ningställa och upplåta allmän väg som gala inom sådant område med stadsplan, för vilket staten är väg­hållare, finns bestämmelser i bygg­nadslagen (1947:385).

16 kap. 29 § plan- och bygglagen (0000:000) finns bestämmelser om skyldighet för staten all inom om­råden med detaljplan i vissa fall ställa i ordning och liU allmänt be­gagnande upplåta gala.

13

§

Vid byggande av väg skall tillses, atl vägen fär sådant läge och utfö­rande att ändamålet med vägen vinnes med minsta inlrång och olä­genhel ulan oskälig kostnad.

Vid byggande av väg skall tillses, att vägen får ett sådant läge och utförande att ändamålet med vägen vinns med minsta inlrång och olä­genhel utan oskälig kostnad. Aär vägens läge och utförande bestäms skaU även lagen (0000:000) om hus­hållning med naturresurser m.m. lillämpas.

14 §"

Inom område med fastställd ge­neralplan eller med stadsplan eller byggnadsplan skall väg byggas i överensstämmelse med planen. GäUer annars särskilda bestämmel­ser för marks bebyggande eller an­vändning, såsom regionplan, utom­plansbestämmelser eller nalur­vårdsföreskrifler, skall väg läggas så, att syftet med beslämmelserna icke molverkas.

Om särskilda skäl fåreligger, kan undantag från planen eller bestäm­melserna medges av regeringen el­ler myndighet som regeringen be­stämmer. Även ulan sådant medgi­vande får mindre  avvikelse från

Inom område med detaljplan el­ler områdesbestämmelser får inte väg byggas i slrid mot planen eller bestämmelserna. Om syflel med planen eller beslämmelserna inte molverkas, får dock mindre avvi­kelser göras.

Gäller naturvårdsföreskrifter el­ler andra särskilda bestämmelser för marks bebyggande eller an­vändning skall väg byggas så, alt syftet med bestämmelserna inte motverkas. Om del finns särskUda

'Senaste lydelse 1981:861, " Senaste lydelse 1981:861,

89

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

plan göras, om åtgärden är förenlig med planens syfte.

skäl, kan undantag från föreskrif­terna medges enligt bestämmelser­na i naturvårdslagen (1964:822).

15 §

För byggande av väg skall upp­rättas arbetsplan. Arbetsplan får uppdelas i förberedande och kom­pletterande arbetsplan.

I arbetsplan skall anges den mark som behöver tagas i anspråk för förelaget. Arbetsplan skall även in­nehålla/ör/örefagefi genomföran­de i övrigt behövliga uppgifter. / förberedande arbetsplan behöver uppgifter av sistnämnt slag redovi­sas endast i huvuddrag.

Förberedande arbetsplan skall fuUständigas genom kompletteran­de arbetsplan så snart del kan ske.

För byggande av väg skall upp­rättas en arbetsplan.

I arbetsplanen skall anges den mark som behöver tas i anspråk för väganordningar och för genomfö­randet av vägbyggnadsföretaget. Arbetsplan skall även innehålla de uppgifter som i övrigt behövs för att genomföra företaget.

16 §

Vid utarbetande av arbetsplan skall samråd i fråga om vägens sträckning och vägförslagets ut­formning i övrigt ske med berörda fastighetsägare och myndigheter saml andra som kan ha elt väsent­ligt inlresse i saken.

Förfarandet enligt första stycket får efter omständigheterna förenk­las i fråga om arbetsplan för väg, som enXigtfasislälld generalplan el­ler enligt sladsplan eller byggnads­plan skall ingå i trafikled eller an­nan allmän plals, om ej avvikelse föreslås från vad som bestämts i sådan plan.

Avser arbetsplan endasl ombygg­nad eller förbättring av väg, får för­farandet enligt försia styckel efler omständigheterna förenklas med iakttagande av att ägare till fastig­hel, av vilken mark skall tagas i anspråk, alltid skall beredas tillfälle alt yttra sig. Vad som sagts nu gäl­ler i fråga om kompletterande ar­betsplan även i andra faU saml äger vidare tiUämpning på arbets­plan som innefattar endasl ändring av arbetsplan för ännu ej färdig­ställt vägbyggnadsföretag.

Vid utarbetande av en arbetsplan skall samråd i fråga om vägens sträckning och vägförslagets ut­formning i övrigi ske med berörda fasfighetsägare och myndigheter samt andra som kan ha etl väsent­ligt intresse i saken.

Förfarandet enligt försia slyckel får efter omständigheterna förenk­las i fråga om en arbetsplan för väg, som enligt detaljplan skall ingå i all­män plats eller som är fårutsatt i områdesbestämmelser.

Avser arbetsplan endast ombygg­nad av väg, får förfarandet enligt försia slyckel efler omständigheter­na förenklas med iakttagande av atl ägare fill en faslighel, av vilken mark skall tas i anspråk, alltid skall beredas lillfälle att yttra sig. Detta skaU även tillämpas på en arbets­plan som innefattar endast ändring av en arbetsplan för ett vägbygg­nadsförelag som ännu ej är färdig­ställt.

90

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

17§

Arbetsplan skall utställas för granskning.

Arbetsplan för väg, som enligt faslslälld generalplan eller enligt stadsplan eller byggnadsplan skall ingå i trafikled eller annan allmän plals, behöver icke utställas, om den ej avviker från vad som be­slämts i sådan plan.

EJ heller behöver arbetsplan som avser endast ombyggnad eller för­bättring av väg utställas, om ej mark behöver tagas i anspråk med vågrätt eller rätt som avses i 35 § eller om sådanl ianspråktagande skriftligen medgivits av berörda fastighetsägare och innehavare av nyttjanderätt eller servitutsrätt. Under samma fömtsättningar kan utställelse underlåtas i fråga om kompletterande arbetsplan även i andra fall samt i fråga om arbets­plan som innefattar endast ändring av arbetsplan för ännu ej färdig­ställt vägbyggnadsföretag.

En arbetsplan skall stäUas ut för granskning.

En arbetsplan för väg, som enligt detaljplan skall ingå i allmän plats eUer som är förutsatt i områdesbe­stämmelser, behöver inte ställas ut.

Inte heller behöver en arbetsplan som avser endasl ombyggnad av väg ställas ut, om inte mark behö­ver tas i anspråk med vågrätt eller rätt som avses i 35 § eller om ett sådant ianspråktagande skriftligen medgivils av berörda fastighetsäga­re och innehavare av nyttjanderätt eller servitutsrätt. Under samma fömtsättningar kan utställelse un­derlåtas i fråga om en arbetsplan som innefattar endast ändring av en arbetsplan för ett vägbyggnadsföre­lag som ännu ej är färdigställt.

18 §'

Arbetsplan fastslälles av statens vägverk efter samråd med länssty­relsen. Har vägverket och länssty­relsen olika uppfattning, hänskjutes frågan om fastställelse av planen till regeringens prövning.

I fall då utställelse underlåtils med stöd av 17§ tredje slyckel be­höver fastställelse ej ske.

Beslul om fastställelse av arbets­plan är förfallet, om ej inom fem år från utgången av det år, under vil­ket beslutet vann laga kraft, vägens slräckning blivit i sin helhet tydligt utmärkt pä marken och i arbets­planen angivet vågbyggnadsarbete påbörjats. Om synnerliga skäl före­ligger, kan regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, vägver­ket förlänga liden, varje gång med högsl tre år.

Arbetsplan fastställs av vägver­ket efter samråd med länsstyrelsen. Om vägverket och länsstyrelsen har olika uppfattning, hänskjuts frå­gan om fastställelse av planen till regeringens prövning.

I sådana fall då utställelse har underlädts med stöd av 17§ tredje stycket behöver fastslällelse inte ske.

Etl beslul om fastställelse av en arbetsplan är förfallet, om inte inom fem år från utgången av det är, under vilket beslutet vann laga krafl, vägens slräckning har blivit i sin helhel tydligt utmärkt på mar­ken och del i arbetsplanen angivna vägbyggnadsarbetet har påbörjats. Om särskUda skäl föreligger, kan regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, vägverket förlänga liden, varje gång med högsl tre år.

' Senaste lydelse 1981:861,

91

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

19«

Byggande av väg får påbörjas först sedan arbetsplan, som ej en­dast är förberedande, upprättats och, ifaU då så behövs, blivit fast­ställd.

Byggande av väg får påbörjas först sedan arbetsplan har upprät­tats och, när det behövs, har blivit fastställd.

22 

§

Fråga om förändring av enskild väg till allmän prövas av statens vägverk efter samråd med länssly­relsen. Har vägverket och länssty­relsen olika uppfattning, hänskjutes frågan till regeringens prövning.

Fråga om förändring av enskild väg lill allmän prövas av vägverket efter samråd med länsstyrelsen. Om vägverket och länsstyrelsen har olika uppfattning, hänskjuts frå­gan till regeringens prövning.

Regeringen kan förordna att fråga om förändring av enskild väg till allmän i vissa fall skall prövas av länsslyrelsen.

23 

§

Gala inom sådant område med stadsplan, för vilket staten är väg­hållare, kan under förutsättning som anges i 2I§ förklaras dllika vara allmän väg. Bestämmelsema i 22 § äger molsvarande tillämpning på ärende om sådan förklaring.

Under de förutsättningar som anges i 21 § kan ; de fall staten är väghållare en gata inom ett område med detaljplan förklaras dllika vara allmän väg. Bestämmelserna i 22 § tUlämpas på ärende om en sådan förklaring.

26 § Väg skall hållas i ett för samfärdseln fillfredsställande skick genom underhåll, reparation och andra åtgärder.

Genom renhållning skall vägom­råde hållas i sådant skick att skäliga sanitära hänsyn och trevnadshän­syn blir tillgodosedda. Delsamma gäller i fråga om mark dll en bredd av 25 meler intill parkeringsplats el­ler rastplats som är väganordning, i den mån allmänheten har tillträde till marken. Ifråga om område med stadsplan eller byggnadsplan äger detta stycke tUlämpning endasl på vägområde för motorväg eller mo­tortrafikled.

De åtgärder som behövs för än­damål som anges i första och andra styckena räknas lill drifl av väg. Om särskilda skäl föreligger, kan länsstyrelsen medge inskränkning i skyldigheten atl vidtaga sådana åt­gärder.    Länsstyrelsen    meddelar

Genom renhållning skäll vägom­råde'/ hållas i etl sådant skick att skäliga sanitära hänsyn och trev­nadshänsyn blir tillgodosedda. Det­samma gäller i fråga om mark lill en bredd av 25 meter intill parkerings­plats eller rastplats som är vägan­ordning, i den mån allmänheten har tillträde till marken. Inom områden med detaljplan gäller detta stycke endast vägområden för motorväg eller motortrafikled.

De åtgärder som behövs för å-dana ändamål som anges i försia och andra styckena räknas till drift av väg. TiU drift av väg räknas ock­så serviceåtgärder och förbätt­ringsåtgärder. Om särskilda skäl föreligger,  kan  vägverket besluta

" Senaste lydelse 1981:861,

92

Nuvarande lydelse

därvid de föreskrifter som behövs.

Föreslagen lydelse

om inskränkning i skyldigheten att vidla åtgärder/ör drift av väg. Väg­verket meddelar därvid de före­skrifter som behövs.

Prop. 1985/86:118

27

§

Slalens skyldighel att inom 5å-dant område med stadsplan, för vil­ket staten är väghållare, ombesörja drifl av allmän väg, som upplåtits till gala, begränsas av byggnadsla­gen (1947:385). Delsamma gäller i fråga om gala, som förklarats dllika vara allmän väg.

Statens skyldighel att inom om­råden med detaljplan, inom vilken kommunen är huvudman får all­männa platser och där staten är väghållare, ombesörja drift av all­män väg, som har upplåtits till gata, begränsas av plan- och bygglagen (0000:000). Delsamma gäller i fråga om gala, som har förklarats tillika vara allmän väg.

28 §

Behöver för väganordning, vars utförande ingår i drift av väg, tagas i anspråk mark utöver den som re­dan hör till vägen, skall upprättas arbetsplan, vari anges den mark som behöver tagas i anspråk. Be­slämmelserna i 13, 14 och 1620§§ äger molsvarande lillämpning på planen. Denna skaU därvid såvitt angår tillämpningen av 16 § tredje styckel, 17 § tredje styckel och 18 § andra siycket anses som sådan ar­betsplan som avser endast ombygg­nad eller förbättring av väg.

Behöver för en väganordning, vars utförande ingår i drifl av väg, tas i anspråk mark ulöver den som redan hör dll vägen, skall upprättas en arbetsplan, vari anges den mark som behöver tas i anspråk. Bestäm­melsema i 13, 14 och 16-20 §§ skaU därvid tillämpas. Såvitt angår till­lämpningen av 16 § tredje stycket, 17 § Iredje siycket och 18 § andra stycket skaU arbetsplanen anses som en sådan plan som avser en­dast ombyggnad av väg.

33 

§

I fråga om mark till väg, som en­ligt fastställd generalplan eller en­ligt sladsplan är avsedd till gala, annan allmän plats eller särskUl trafikområde, äger 30-32 §§ ej tillämpning, sedan marken lagils i anspråk av kommunen för avsett ändamål.

I fråga om mark till väg, som en­ligt en detaljplan, inom vilken kom­munen är huvudman för allmänna platser, är avsedd lill allmän plals, tillämpas inte 30-32 §§, sedan mar­ken lagits i anspråk av kommunen för avsett ändamål.

39 §

Enskild körväg får ej anslutas till allmän väg ulan länsslyrelsens lill­slånd. EJ heller fär ulan sådanl till­stånd enskild körvägs anslutning lill allmän väg ändras. Vad som sagls nu äger motsvarande tUlämpning på sådan utfart från faslighel och sådan brygga som kan användas för körtrafik.

En enskild körväg får inte anslu­tas till en allmän väg utan väghåU­ningsmyndighelens tillslånd. Inte heller får ulan sådant tillstånd en enskild körvägs anslutning till en allmän väg ändras. Vad som sagts nu gäller också i fråga om sådana utfarter frånfastigheter och sådana bryggor som kan användas för kör­trafik.

93

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

Vid behandling av fråga om till­stånd enligt försia stycket skall länsstyrelsen pröva om den till­tänkta åtgärden är lämplig med hän­syn till trafiksäkerheten och fram­komligheten på den allmänna vä­gen. I samband med tillslånd kan länsstyrelsen meddelaföreskrift om väganslutningens läge och utföran­de i övrigt.

Vid behandling av en fråga om tillstånd enligt första stycket skall väghållningsmyndigheten pröva om den tilltänkta åtgärden är lämp­lig med hänsyn lill trafiksäkerheten och framkomligheten på den all­männa vägen. I samband med lill­slånd kan väghållningsmyndighe­ten meddela föreskrifter om väg­anslutningens läge och utförande i övrigt.

40

§

Om del är nödvändigl med hän­syn till trafiksäkerheten eller fram­komligheten på allmän väg, kan länsslyrelsen förordna att enskild vägs anslutning till den allmänna vägen skall spärras av eller ändras genom väghållningsmyndighetens försorg. Vad som sagts nu äger motsvarande tillämpning på utfart från fastighel och på brygga.

Om det är nödvändigt med hän­syn till trafiksäkerheten eller fram­komligheten på en allmän väg, kan väghåUningsmyndigheten förordna all en enskild vägs anslutning lill den allmänna vägen skall spärras av eller ändras genom myndighetens försorg. Vad som sagts nu gäller också i fråga om utfarter från fas­tigheter och på bryggor.

41 §

I samband med fillstånd enligt 39 § eller i stället för förordnande enligt 40 § eller i samband med för­ordnande enligt 40 § om ändring av anslutning kan länsstyrelsen i fråga om enskild väg meddela trafikföre­skrift varigenom trafik med motor­drivet fordon på vägen eller del där­av förbjudes eller inskränkes. Om särskilda skäl föreUgger, kan läns­styrelsen för visst ändamål medge undantag från sådan trafikföre­skrift.

I samband med tillstånd enligt 39 § eller i stället för förordnande enligt 40 § eller i samband med för­ordnande enligt 40 § om ändring av anslutning kan väghållningsmyn­digheten i fråga om en enskild väg meddela trafikföreskrifter varige­nom trafik med motordrivna fordon på vägen eller del därav förbjuds eller inskränks. Om det finns sär­skilda skäl, kan väghållningsmyn­digheten medge undantag från iå-dana trafikföreskrifter.

42 

§

Bestämmelserna i 3941 §§ gäl­ler ej i fråga om enskild väg som är upptagen i fastställd generalplan eller i sladsplan eller byggnads­plan.

Bestämmelserna i 39-41 §§ gäl­ler inte i fråga om enskilda vägar som är upptagna i detaljplan eller förutsatta i områdesbestämmelser.

43 

§

Inom vägområde får ej utan läns­styrelsens tillslånd vidtagas åtgärd eller förekomma anordning, som kan vara lill olägenhel för vägens bestånd, drift eller brukande. I samband med tiUstånd meddelar

Inom etl vägområde får inte ulan väghållningsmyndighetens tillstånd

1.     uppföras  byggnader,   andra

anläggningar eller anordningar,

2.    vidtas andra åtgärder som kan

försämra    trafiksäkerheten    eller

94

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

länsstyrelsen de föreskrifter som behövs. TUlstånd kan när som helst återkallas.

Försia stycket gäller ej åtgärd el­ler anordning, som är nödvändig för vägarbete som utföres genom väghåUningsmyndighelens försorg eller för arbete som avses i 44 §. Första stycket gäller ej heller sådan grind eller bom, som behövs vid korsning mellan väg och järnväg, spårväg eller vattenväg eller får gränsbevakningen eller försvaret.

vara lill olågenhet för vägens be­stånd, drift eller brukande.

I samband med tillslånd får väghållningsmyndigheten meddela de föreskrifter som behövs. Ett till­stånd kan när som helst återkallas.

Bestämmelserna i första stycket gäller inte för sådanl arbete som avses i 44§.

Om tillstånd saknas eller har återkallats får väghållningsmyn­dighelen avlägsna byggnader, and­ra anläggningar eller anordningar samt vidta de övriga åtgärder som behövs för rättelse.

44

§

Elektrisk ledning, vattenledning eller annan ledning får ej dragas inom vägområde, om ej väghåll­ningsmyndighelen medgivit det el­ler, när tillslånd enligt lag eller an­nan författning lämnats i annan ordning, anmälan om arbetet gjorts hos väghållningsmyndighelen. Väghållningsmyndighelen medde­lar de föreskrifter om arbetets be­drivande och om rätt till upplag el­ler annan anordning som, ulöver vad som är särskill föreskrivet, be­hövs med hänsyn till vägens be­stånd, drift eller bmkande.

Första siycket äger motsvarande tillämpning i fråga om arbete på redan dragen ledning. Påkallas på grund av inträffad skada skyndsam reparation av ledning som dragits inom vägområde och skulle dröjs­mål med arbetets igångsättande vålla avsevärd olägenhel, får arbe­tet påbörjas ulan att tillstånd med­delats av väghållningsmyndigheten eller anmälan om arbetet gjorts hos denna enligt försia stycket. Led­ningens ägare skall dock snarast un­derrätta väghållningsmyndigheten om arbetet.

Inom ett vägområde/år inte utan väghållningsmyndighetens tillstånd

1.

dras elektriska ledningar, vat­tenledningar eller andra ledningar,

2.

utföras arbeten på en redan dragen ledning.

Väghållningsmyndighelen får meddela de föreskrifter om arbetet och om rätt lill upplag eller annan anordning som behövs med hänsyn lill vägens bestånd, drift eller bm­kande.

Tillstånd enligt första stycket be­hövs inte när tillstånd har medde­lals enligt annan lag eller författ­ning och detta har anmälts hos väghållningsmyndigheten.

Om det på gmnd av inträffad ska­da krävs skyndsam reparation av en ledning som har dragits inom ett vägområde får arbeiei påbötjas utan fillstånd eller anmälan. Led­ningens ägare skall /" så faU snarast underrätta väghållningsmyndighe­ten om arbetet.

95

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

45 §

Ljusanordning, som kan menligt påverka ljusförhållandena för trafi­ken på väg, får ej utan länsstyrel­sens tillstånd finnas anbringad in­till vägområdet. I samband med tillstånd meddelar länsstyrelsen de föreskrifter som behövs med hän­syn tiU trafiksäkerheten.

Första stycket gäller ej ljusan­ordning inom område med stads­plan eller byggnadsplan.

Intill ett vägområde får inte utan länsstyrelsens tUlstånd

1.

uppföras byggnader, andra anläggningar eller anordningar el­ler vidtas ålgärder som kan vara till olägenhet får vägens bestånd, drift eller brukande,

2.

sättas upp ljusanordningar som försämrar ljusförhållandena för trafiken på en väg.

I samband med tillstånd får läns­styrelsen meddela de fåreskrifter som behövs.

Beslämmelserna i första stycket gäller inte inom områden med de­taljplan. De gäller inte heller ifrå­ga om byggnader, andra anlägg­ningar eller anordningar eller ål­gärder får vilka bygglov krävs.

Om en anläggning eller anord­ning som inte är byggnad år till hinder för vägens bestånd, drift el­ler brukande, får länsstyrelsen be­sluta att denna skall avlägsnas ge­nom väghållningsmyndighetens försorg. I samband med elt sådant beslul får lånsstyrelsen meddela de föreskrifter som behövs.

46 §

Tavla, skylt, inskrift eller därmed jämföriig anordning för reklam, propaganda eller liknande ändamål får ej utan länsstyrelsens tillstånd finnas anbringad utomhus intiU vägområde på mindre avstånd än 50 meter från vägområdet. Vad som sagts nu gäller ej anordning, som är anbringad på byggnad och som tjänar till upplysning om på stället bedriven affärsrörelse eller annan verksamhet, och ej heller an­slagstavla för meddelanden röran­de kommunala angelägenheter, fö­reningssammanträden, auktioner eller dylikt. I samband med lill­slånd meddelar länsstyrelsen de fö­reskrifter som behövs med hänsyn till trafiksäkerheten.

Inom ett avstånd av 50 meler från ett vägområde får inte utan länsstyrelsens tillstånd skyltar eller därmed Jämförliga anordningar för reklam, propaganda eller liknande ändamål finnas uppsatta utomhus.

/ samband med tillstånd får läns­styrelsen meddela de föreskrifter som behövs med hänsyn tiU trafik­säkerheten.

Beslämmelserna i första styckel gäller inte

1.

inom områden med detaljplan,

2.

för sådana anordningar, som är uppsatta på byggnader för upp­lysning om affärsrörelse eller an­nan verksamhei på stället,

3.

får anslagstavlor för medde­landen som rör kommunala angelä-

96

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

/ fråga om område med stads­plan eller byggnadsplan äger första styckel tillämpning endasl på an­ordning intill vägområde för motor­väg eller motortrafikled.

genheler, föreningssammanlräden, auktioner eller dylikt.

47

§

Inom elt avstånd av tolv meter från vägområde får utan länsstyrel­sens tillslånd ej uppföras byggnad och ej heller förekomma annan an­ordning, som kan inverka menligt på trafiksäkerheten. Om det är nöd­vändigt av hänsyn till trafiksäker­heten, kan länsstyrelsen föreskriva åkning av avståndet, dock högsl lill 50 meler. Vid korsning i samma plan mellan allmänna vägar, mel­lan allmän väg och enskild allmän­neligen befaren väg eller mellan allmän väg och järnväg eller spår­väg får ej ulan länsstyrelsens till­stånd byggnad uppföras eller an­nan för trafiksäkerheten menlig an­ordning förekomma intill vägom­råde innanför räta linjer mellan punkter, som är belägna i de kor­sande vägamas mittlinjer 75 meter från korsningen.

Stängsel, som kan förorsaka snö­samling på väg, får ej förekomma intill vägområde utan länsstyrel­sens tUlstånd.

I samband med lillslånd enligt första eller andra stycket meddelar länsstyrelsen de föreskrifter som behövs med hänsyn tiU trafiksäker­heten.

Inom ett avslånd av tolv meter från etl vägområde får inte utan länsstyrelsens fillstånd uppföras byggnader, andra anläggningar el­ler anordningar eller vidtas åtgär­der som kan försämra trafiksäker­heten. Länsslyrelsen kan, om det är nödvändigt med hänsyn lill tra­fiksäkerheten, föreskriva atl av­ståndet ökas, dock högsl till 50 me­ler.

Vid korsning i samma plan mel­lan en allmän väg och en

1.

annan allmän väg,

2.

enskild väg som i större ut­sträckning används av aUmänheten får trafik,

3.

järnväg,

4.

spårväg

far inte utan länsslyrelsens fillstånd uppföras byggnader, andra anlägg­ningar eller anordningar eller vid­tas åtgärder som kan försämra tra­fiksäkerheten. Tillstånd för sådana anordningar eller åtgärder krävs inte i de fall dessa är belägna eller avser åtgärder utanför i första stycket angivna avstånd och utan­för de räta sammanbindningslin­jerna mellan punkter, som är be­lägna i de korsande vägarnas mitt­linjer 75 meler frän korsningen.

I samband med tillslånd/år läns­styrelsen meddela de föreskrifter som behövs.

Beslämmelserna i första och andra styckena om krav på tillstånd av länsstyrelsen gäller inte inom områden med detaljplan. De gäller inte heller i fråga om byggnader, andra anläggningar eller anord­ningar eller ålgärder för vilka bygg­lov krävs.

97

7   Riksdagen 1985186. 1 saml. Nr 118

Nuvarande lydelse

Fåreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

48!

Från det beslul om fastställande av arbetsplan vunnit laga krafl tiU dess vägföretagel slutförts, får Inom del i arbetsplanen upptagna vägområdet ej utan länsstyrelsens lillslånd uppföras byggnad eller vidtagas åtgärd, som kan väsentligt försvära områdels användning för vägändamål.

För tid som anges i försia stycket äger bestämmelserna i 47 § första siycket om förbud alt ulan länssly­relsens tillsländ uppföra byggnad molsvarande lUlämpning.

Förbud enligt försia eller andra stycket upphör atl gälla, när beslut omfastställande av arbetsplan upp­häves eller förfaller.

I samband med tillsländ enligi försia eller andra styckel meddelar länsstyrelsen de föreskrifter som behövs.

Inom del i en arbetsplan angivna vägområdet får inte ulan väghåU­ningsmyndighelens tUlstånd upp­föras byggnader, andra anlägg­ningar eller anordningar eller vid­tas åtgärder, som kan väsentligt försvåra områdels användning för vägändamål. Förbudet, gäller från det all beslutet om fastställelse av arbetsplanen har vunnit laga kraft tiU dess att vägområdet har lagUs i anspråk för väg.

. För tid som anges i försia slyckel gäller beslämmelserna i 47 § om förbud att utan länsstyrelsens lill­slånd uppföra byggnader, andra anläggningar eller anordningar el­ler vidta ålgärder.

Förbud enligt första eller andra stycket upphör all gälla, när beslul om fastställelse av en arbetsplan upphävs eller förfaller.

I samband med tillslånd får väg­hållningsmyndighelen meddela de föreskrifter som behövs.

49 §

Sedan fråga väckts om byggande av väg, kan länsstyrelsen meddela fårbud alt utan länsstyrelsens till­slånd uppföra byggnad på mark som kan antagas komma atl ingå i vägområdet eller ligga i dess ome­delbara närhet. Sådanl förbud får ej meddelas får längre tid än tre år. Om synnerliga skäl föreligger, kan länsstyrelsen förlänga tiden, varje gång med högsl tre år.

Förbud enligt första stycket upp­hör alt gälla, när beslul om fast­stäUande av arbetsplan för väg­byggnadsföretagel vinner laga 

kraft.

I samband med tUlstånd enligt försia stycket meddelar länsstyrel­sen de föreskrifter som behövs.

98

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

50 i

Utan hinder av 47-49 §§ får byggnad uppföras, anordning före­komma eller ålgärd vidtagas inom område med stadsplan eller bygg­nadsplan.

Förbud enligt 45-49§ gäller ej i fråga om byggnad eller annan an­ordning inom det förbudsbelagda områdel som lagligen påbörjats in­nan förbudel blev tillämpligt där.

51§

Förbud enligt 45-45 § gäller inte i fråga om byggnader, andra an­läggningar eller anordningar eller åtgärder som lagligen har påbörjats innan förbudet började gälla.

52 §

Är lagligen påbörjad anordning belägen inom område där förbud enligt 45~47§ är tUlämpligl och medför den på grund av ändrade förhållanden eller i annat faU sådan olägenhel all begäran om tUlstånd enligi 4547§ skulle ha avslagits, kan länsslyrelsen meddela fåreläg­gande om avlägsnande, ändring el­ler utbyte av anordningen eller om vidtagande av annan ålgärd. Vad som sagls nu gäller i fråga om byggnad endast, om byggnaden kan flyttas utan svårighet eller är av ringa värde.

/ beslul om fåreläggande enligt denna paragraf kan länsstyrelsen utsätta vite.

Om en byggnad, annan anlägg­ning eUer anordning utanför väg­området har kommit alt medföra stora olägenheter för trafiksäkerhe­ten på grund av all fårhållandena har ändrats, får länsslyrelsen före­lägga ägaren atl la bort den eller vidta någon annan ålgärd med den. Belräffande byggnader får dock så­dant fåreläggande meddelas endast om byggnaden kan flyttas ulan svå­righet eller är av ringa värde.

Beslämmelserna i första styckel gäller inte inom områden med de­taljplan.

53 §

Är del nödvändigt för vinnande av fri sikt eller är det annars påkal­lat av hänsyn UU trafiksäkerheten, kan länsstyrelsen besluta all träd eller buske intill vägområde får av­lägsnas eller kvistas genom väghåll­ningsmyndighetens försorg.

Är sådan anordning intiU väg som ej utgöres av byggnad tUl hinder för vägens drifl, kan länssty­relsen besluta att anordningen får avlägsnas genom väghållnings-myndighetens försorg.

I samband med beslul enligt förs­ta eller andra siycket meddelar länsslyrelsen de föreskrifter som behövs.

' Senaste lydelse 1972:786.

Om träd eller buskar intill etl vägområde medför olägenheter för trafiksäkerheten, får länsslyrelsen besluta all dessa skall avlägsnas el­ler kvistas genom väghåUningsmyn­dighelens försorg.

I samband med ett sådant beslul får länsstyrelsen meddela de före­skrifter som behövs.

99

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

54 §

IntiU vägområde får ej upplagas grop eller grav som kan medföra fara för vägens bestånd.

57 §

Har mark lill väg enligt fastställd generalplan eller enligt sladsplan tagits i anspråk av kommunen för gala, annan allmän plats eller sär­skilt trafikområde, skall väghål­laren fullgöra dessförinnan upp­kommen ersättnings- och inlös­ningsskyldighet enligt 55 och 56§§, oavsett atl vågrätten upphört till följd av 33§.

Om mark lill väg inom en detalj­plan, inom vilken kommunen är hu­vudman för allmänna platser, har tagits i anspråk av kommunen som allmän plats, skall väghållaren full­göra dessförinnan uppkommen er­sättnings- och inlösningsskyldighet enligt 55 och 56§§, trots atl vågrät­ten har upphört till följd av 33 §.

61 i

Medför vägran av tillstånd som avses i 47 § första stycket att på­gående markanvändning avsevärt försvåras, är fastighetsägaren och innehavare av nyttjanderätt eller annan särskild rätl till fastigheten berättigade till ersättning av väghål­laren för den skada de härigenom lider.

Försia styckel äger molsvarande tiUämpning, om tillstånd som avses i 48 §/ör5/a eller andra stycket eller 49 § första stycket vägrats och för­bud som avses i nämnda paragra­fer varit gällande längre tid än fem år i följd.

Om vägran av lillslånd som avses i 47 § medför alt pågående markan­vändning avsevärt försvåras, är fas­lighelsägaren och innehavare av nyttjanderätt eller annan särskild rätt lill fasligheten berättigade fill ersättning av väghållaren för den skada de härigenom lider.

Bestämmelserna i första styckel tUlämpas också, om fillstånd som avses i 48 § har vägrats och förbud som avses i den paragrafen har gällt längre tid än fem år i följd.

63 i

Väghållaren skall ersätta skada till följd av atl han förvärvat rätl att inräUa särskild vinterväg, rätt att nyttja mark i närheten av vägom­råde för upplag eller liknande ända­mål i samband med byggande av väg, rätl atl anordna lillfällig väg, rätt alt intill vägområde uppsätta snöskärm eller rätt till läkt för drift av väg. Han skall också ersätta ska­da till följd av ålgärd som avses i 34 eller 53 §. För skada till följd av åt­gärd som avses i 53 % första styckel utgår ersättning dock endast om

Väghållaren skall ersätta skador till följd av alt denne har förvärvat rätt

/. alt inrätta särskild vinterväg,

2.

att nyttja mark i närheten av vägområde för upplag eller liknan­de ändamål i samband med byggan­de av väg,

3.

atl anordna fillfällig väg,

4.

att intill vägområde uppsätta snöskärm,

5.     till läkt för drift av väg.

Väghållaren skall också ersätta

skador till följd av åtgärder som

' Senaste lydelse 1972:786.

100

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

skadanär avsevärd. Vad som sagts nu gäller ej, om det avtalats eller uppenbarligen förutsatts alt ersäll­ning icke skall lämnas.

avses i 34 §, 45 § fiärde stycket eller 53 § eller tiU följd av ett fåreläggan­de som har meddelals med stöd av

52

§. För skador som har uppstått lill följd av åtgärder som avses i

53

§ utgår ersättning endast om ska­dorna är avsevärda.

Beslämmelserna i försia och andra styckena gäller inte om del har avtalats eller uppenbarligen för­utsatts atl ersättning inte skall läm­nas.

64 §

Skada tiU följd av föreläggande som meddelats med stöd av 52 § skall ersättas av väghållaren.

Föreläggande enligt 52 § får för­enas med vite eller med föreskrift atl ålgärden, om föreläggandet inte följs, kan komma atl utföras genom väghåUningsmyndighelens försorg på den försumliges bekost­nad.

Följs inte etl sådant föreläggan­de, som innebär atl åtgärden kan utföras genom väghållningsmyn­dighetens försorg, skall länsstyrel­sen, om det inte finns skäl lill an­nal, besluta att åtgärden skall ut­föras och hur del skall ske. Därvid skall länsstyrelsen se till alt oskäli­ga kostnader inte uppstår.

I beslut om föreläggande enligt första stycket eller beslul enligt andra stycket får förordnas alt be­slutet skall gälla omedelbart.

65 i

Vad som avtalats eller uppenbar­ligen fömtsatts skola gälla mellan väghållaren och faslighetens ägare eller annan sakägare i fråga om er­sättning enligt 55, 58, 61, 63 eller 64 § gäller även mol den som efler det rätten till ersättning uppkom förvärvat sakägarens rätt till fas­lighelen eller anordningen.

Vad som har avtalals eller up­penbarligen förutsatts gälla mellan väghållaren och fastighetens ägare eller annan sakägare i fråga om er­sättning enligt 55, 58, 61 eller 63 § gäller även mot den som efter del rätten till ersättning uppkom har förvärvat sakägarens rätt lill fas­tighelen eller anordningen.

66 §

Har överenskommelse ej Iräffals om ersällning enligt 55, 58, 61, 63 eller 64 § eller om inlösen enligt 56, 59 eller 62 §, skall den som vill göra anspråk på ersällning eller fordra inlösen väcka talan vid den fastig-

Har överenskommelse inte träf­fats om ersättning enligt 55, 58, 61 eller 63 § eller om inlösen enligt 56, 59 eller 62 §, skall den som vill göra anspråk på ersättning eller fordra inlösen väcka talan vid den fastig-

101

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

hetsdomstol inom vars område fas­tighelen eller anordningen är belä­gen. Åven väghållare kan på sätt som nu sagts påkalla prövning av ersättning som dllkommer fastig­hetsägare eller annan sakägare.

helsdomstol inom vars område fas­ligheten eller anordningen är belä­gen. Åven väghållaren kan på sam­ma sätt påkalla prövning av ersätt­ning som tillkommer fastighetsäga­re eller annan sakägare.

68 {

Om borgenär som avses i 67 § försia slyckel lider förlust dll följd av all nedsättning ej skett, är han berättigad all av väghållaren få gottgörelse för förlusten mot av­skrivning på fordringshandlingen. Delsamma gäller, om borgenären lider förlust därigenom, att ersätt­ning enligt 55, 58 eller 61 § blivit för lågt beräknad och ersättningen lill följd av överenskommelse mellan väghållaren och fastighetens ägare eller av annan anledning ej blivit prövad av domstol. I fråga om gott­görelse som nu sagts äger 65 § mot­svarande lUlämpning på förhållan­det mellan väghållaren och borge­nären.

Har mark till väg enligt fastställd generalplan eller enligt stadsplan tagits i anspråk av kommunen för gata, annan allmän plals eller sär­skUl trafikområde, skall väghål­laren fullgöra dessförinnan upp­kommen skyldighet enligt första slyckel, oavsett alt vågrätten upp­hört till följd av 33 §.

Talan om gottgörelse väckes vid fasdghelsdomstol som anges i 66§.

Om en borgenär som avses i 67 § första siycket lider förlust lill följd av alt nedsättning inte har sketl, är han berättigad all av väghållaren få gottgörelse för förlusten mol av­skrivning på fordringshandlingen. Delsamma gäller, om borgenären lider förlust därigenom, atl ersätt­ning enligt 55, 58 eller 61 § bhvit för lågt beräknad och ersättningen lill följd av överenskommelse mellan väghållaren och faslighelens ägare eller av annan anledning inte har prövats av domstol. I fråga om 5å-dan gottgörelse skall 65 § tiUämpas på förhällandet mellan väghållaren och borgenären.

Om mark lill väg inom en detalj­plan, inom vilken kommunen är hu­vudman för aUmänna platser, har tagits i anspråk av kommunen som allmän plals, skall väghållaren full­göra dessförinnan uppkommen skyldighet enligt första stycket, trots alt vågrätten har upphört lill följd av 33 §.

Talan om gottgörelse väcks vid den fastighetsdomstol som anges i 66 §.

70 i

Har kommun enligt 7§ tillhanda­hållit staten mark för väg, är kom­munen berättigad att av staten er-hälla ersättning för skäliga koslna­der efler avdrag för förvaltnings­kostnad.

Framställning om ersättning gö­res hos statens vägverk. Kan över-

Om en kommun enligt 7 § har dll-handahällil slalen mark för väg, är kommunen berättigad att av staten erhålla ersättning för skäliga kost­nader efler avdrag för förvaltnings­kostnad.

Framställning om ersättning görs hos vägverket. Om en överenskom-

' Senaste lydelse 1972:786.

102

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86: 118

enskommelse ej träffas, väckes ta­lan om ersättning vid fastighets­domstol som anges i 66 §.

melse inte kan träffas, väcks lalan om ersättning vid den faslighels-domstol som anges i 66 §.

71§

Till böter eller fängelse i högst sex månader dömes den som upp­såtligen eller av oaktsamhet bryter mot förbud i 39, 43-48 eller 54§ eller mot föreskrift eller förbud som meddelals med stöd av 39 eller 43-49%.

Till böter dömes den som bryter mot trafikföreskrift som meddelals med stöd av 41 §.

Till böter eller fängelse i högst sex månader döms den som uppsåt­ligen eller av oaktsamhet bryter mot förbud som gäller enligt 39 el­ler 4348§ eller mot en föreskrift eller ell förbud som har meddelals med stöd av 39 eller 43-45§.

Till böter döms den som bryter mot en trafikföreskrift som har meddelals med stöd av 41 §.

72 

§

'

Uppförs byggnad eller utförs led­ningsarbele i slrid mol 43, 44, 47 eller 48 § eller mot föreskrift eller förbud som meddelats med stöd av 43, 44 eller 47-49%, får fingsrällen meddela handräckning för all åstadkomma rättelse. I fråga om så­dan handräckning finns bestämmel­ser i 17 § handräckningslagen (1981:847).

Bryter någon mot förbud i 43, 45-48 eller 54 § eller mot föreskrift eller förbud som meddelals med stöd av 43 eller 45-48 § och är det ej fråga om byggnads uppförande, får kronofogdemyndigheten föran­stalta om rättelse.

Eflerkoms ej föreläggande enligt 52 §, skaU kronofogdemyndigheten på anmodan av länsstyrelsen om­besörja alt åtgärd vidtages.

Polismyndighet skall lämna den handräckning som behövs för vid­tagande av ålgärd som avses i 34, 40 och 53 §§.

Utförs ledningsarbete eller upp­förs en byggnad, annan anläggning eller anordning i strid mot 44, 47 eller 48 § eller mot en föreskrift el­ler etl förbud som har meddelats med stöd av 44, 47 eller 48%, fär tingsrätten meddela handräckning för att åstadkomma rättelse. I fråga om sådan handräckning finns be­stämmelser i 17§ handräckningsla­gen (1981:847).

Om någon bryter mot elt förbud i 45% första stycket punkt 2, 46-48§ eller mot en föreskrift eller elt för­bud som har meddelats med stöd av 46-48 § och är det inte fråga om uppförande av en byggnad, får kronofogdemyndigheten vidla ål­gärd för rättelse.

Kronofogdemyndigheten skaU lämna det biträde som behövs för alt beslul av länsstyrelsen enligt 64 § andra stycket skall kunna ge­nomföras.

Polismyndigheten skall lämna det biträde som behövs för alt vidta ålgärder som avses i 34, 40, 43, 45 eller 53 §.

73

§

Talan mol väghållningsmyndig­hets beslut enligt denna lag föres hos länsstyrelsen genom besvär.

En väghållningsmyndighets be­slul enligt denna lag/år överklagas hos vägverket genom besvär.

' Senaste lydelse 1981:861.

103

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

74

§

"

Talan mot länsstyrelses beslut enligt 37, 38, 45-47 §, 48 § andra stycket, 52 eller 53% föres hos kam­marrätten genom besvär.

Talan mot annat beslut av läns­styrelse enligt denna lag än som avses i försia siycket föres hos re­geringen genom besvär.

Länsstyrelsens beslut enligt 37, 38, 45-47 §, 48 § andra styckel, 52 eller 53 § eller 64 § andra stycket får överklagas hos kammarrätten ge­nom besvär.

Andra beslut av länsstyrelsen en­ligt denna lag än som avses i första stycket får överklagas hoS rege­ringen genom besvär.

75 §'

Talan mot statens vägverks be­slut enligt denna lag föres hos rege­ringen genom besvär.

Vägverkets beslut enligt 39, 40, 41, 43, 44 eller 48 §får inte överkla­gas.

Andra beslut av vägverket enligt denna lag än som avses i första stycket får överklagas hos rege­ringen genom besvär.

76 §

Statens vägverk får fåra lalan mot länsstyrelses beslut enligt den­na lag.

Statens naturvårdsverk och läns­vägnämnd får föra talan mot så­dant vägverkets eller länsstyrelses beslul enligt denna lag, som berör dess verksamhetsområde.

Vägverket får överklaga länssty­relsens beslut enligt denna lag.

Statens naturvårdsverk och läns­vägnämnden får överklaga sådana beslut av väghållningsmyndighet, vägverket eller länsstyrelse enligt denna lag, som berör verkets eller nämndens verksamhetsområde. En kommun får överklaga beslut enligt denna lag av statlig väghållnings-myndighet, vägverket eller länssty­relse, om beslutet berör kommu­nens verksamhetsområde.

77

§

Beslut i fråga om lillslånd enligt 39, 43 eller 45-49 J och statens vägverks beslut i fråga om faststäl­lelse av arbetsplan för väg, föränd­ring av enskild väg fill allmän, för­klaring att gata tillika skall vara all­män väg eller indragning av väg blir gällande när beslutet vinner laga kraft. I beslut om tillstånd kan dock förordnas all beslutet skall lända tiU efterrättelse omedelbart.

Ett beslut i fråga om tillstånd en­ligt 39, 43 eller 45-45§ och vägver­kets beslul i fråga om fastställelse av en arbetsplan för väg, förändring av en enskild väg till allmän, förkla­ring att en gala tillika skall vara all­män väg eller indragning av en väg blir gällande när beslutet vinner laga kraft.

I ett beslut om tillstånd får för­ordnas atl det skall gälla omedel­bart.

" Senaste lydelse 1981:861. 'Senaste lydelse 1981:861.

104

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86: 118

Annat beslut enligt denna lag än        Andra beslut enligt denna lag än

som avses i försia siycket länder

som avses i försia styckel gäller

omedelbart tiU efterrättelse, om ej

omedelbart, om inte något annal

annal förordnas i beslutet.

förordnas i beslutet.

1.

Denna lag träder i krafl den 1 januari 1987.

2.

Beslut, tillstånd och föreskrifter som har meddelals enligt äldre be­stämmelser gäller fortfarande.

3.

Beträffande tillstånd som har sökts före den 1 januari 1987 skall äldre bestämmelser lillämpas i fräga om såväl förfarandet som ärendenas pröv­ning i sak.

4.

Förbud enligt 49 § skall fortsätta att gälla längst till ulgången av år 1989.

2   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1939:608) om enskilda vägar

Härigenom föreskrivs aU 1, 4, 71, 75, 78, 84, 100 och 102-105 §§ lagen (1939:608) om enskilda vägar skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1§'

Denna lag avser enskild väg, som för en eller flera fastigheter är lill nytta vare sig för ulfart, hemkörslor eller eljesl.

Vad i denna lag stadgas angående faslighet gälle även beträffande gruva och skall, där omständigheterna prövas därtill föranleda, lillämpas jämväl å sådan byggnad eller industriell anläggning, som tillhör annan än ägaren lill gmnden.

Beslämmelserna i 2-4 kap. äga Beslämmelserna i 2-4 kap. gäl-

icke lillämpning, såvitt angår om-

ler inte inom områden med detalj-

råde, för vilket sladsplan fast-

plan, inom vilken kommunen är hu-

slällls; dock skall, där ej med stöd

vudman för allmänna platser. An-

av sladgandena i 65 eller 85 § an-

tagande av en detaljplan för ett så-

norledes i laga ordning beslutes,

dant område medför inte, att vad

faslstäUelse av stadsplan får områ-

som lidigare enUgt denna lag be-

de icke medföra, atl vad tidigare

stämts i fråga om fastigheter eller

Jämlikt denna lag beslämts rörande

vägar inom området upphör att gäl-

fastigheter eller vägar inom områ-

la såvida inte med stöd av 65 eller

det upphör att gälla.

85 § bestämts något annat.

Vad i 5 kap. stadgas skall icke

Beslämmelserna i 5 kap. gäller

äga tUlämpning ifråga om bebyg-

inte inom område med detaljplan,

gande av  område,   som  ingår i

stadsplan eller byggnadsplan.

Denna lag skall icke verka mbbning av vad som finnes särskill stadgal om rätt dll väg eller om väghållningsskyldighel i vissa fall, ej heller in­skränkning i den omfattning i vilken det enligt vedertagna allmänna rätts­grundsatser är lovligt för envar att färdas över annans ägor.

' Senaste lydelse 1972:788.

105

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

4§ Väg skall lill läge och slräckning saml till bredd och anordning i övrigt byggas så, alt ändamålet med vägen må utan oskälig kostnad vinnas med minsta intrång och olägenhet för annan.

EJ må väg så byggas att plan eller bestämmelser, som enligt vad där­om är stadgat innefatta hinder mot bebyggelse i strid mol planen eller bestämmelserna, motverkas eller eljest markens ändamålsenliga be­byggande försvåras. Ej heller må väg byggas i strid mot vad jämlikt 3 kap. föreskrivits. Inom område, får vilket regionplan finnes fastställd, skall denna plan tjäna tiU ledning vid utförande av vägföretag.

Inom område med detaljplan el­ler områdesbestämmelser får inte väg byggas / strid mot planen eller

beslämmelserna. Om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre avvi­kelser göras.

Gäller naturvårdsföreskrifter el­ler andra särskUda bestämmelser för marks bebyggande eller an­vändning skall väg byggas så, att syftet med bestämmelserna inte motverkas. Om det finns särskilda skäl, kan undanlag från föreskrif­terna medges enligt bestämmelser­na i naturvårdslagen (1964:822).

Vägunderhåll och vinterväghållning skola utföras pä sätt vägens ända­mål fordrar.

Vid väghållning skall iakttagas vad om fasta fornlämningar, natur­minnesmärken och nationalparker är särskUt stadgat.

71 §'

Beträffande område på landet el­ler i stad, inom vilket tätare bebyg­gelse uppkommit eller kan väntas inom nära förestående lid uppkom­ma, må i den ordning nedan sägs förordnas, alt de fastigheter, som i sin helhet eller fill någon del äro belägna inom området, skola uigöra en samfällighet (vägförening) med ändamål atl ombesörja och be­kosta väghållning i fräga om de vä­gar, vilka förklaras skola anses så­som föreningens vägar, samt all handhava de i föreningen ingående fastigheternas gemensamma ange­lägenheter i övrigt rörande dessa vägar.

Finnes inom vägförenings områ­de mark, som i byggnadsplan av­setts till annan allmän plals än väg.

För område, inom vilket tätare bebyggelse har uppkommit eller kan väntas uppkomma inom nära föreslående fid, får i den ordning nedan sägs förordnas, att de fastig­heter, som i sin helhet eller fill nå­gon del är belägna inom området, skall utgöra en samfällighet (väg­förening) med ändamål alt om­besörja och bekosta väghållning i fräga om de vägar, vilka förklaras skola anses såsom föreningens vä­gar, samt att handha de i förening­en ingående fastigheternas gemen­samma angelägenheter i övrigi rö­rande dessa vägar.

Finns inom en vägförenings om­råde mark, som i en detaljplan, inom vilken annan än kommunen är

 Senaste lydelse 1954: 197, ' Senaste lydelse 1954:197.

106

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

skall föreningens väghållning om­fatta Jämväl iordningställande och underhåll av dylik plats. Vad i detla kapitel sägs om väg skall i tillämp­liga delar gälla beträffande sådan allmän plats.

huvudman för aUmänna platser, avsatts liU annan allmän plats än väg, skall föreningens väghållning omfatta även iordningställande och underhåll av en dylik allmän plals. Vad i detta kapitel sägs om väg skall i tillämpliga delar gälla ifråga om en sådan allmän plats.

Ej må föreningen utöva verksamhet, som är främmande för dess nu angivna ändamål, föreningen dock obelaget att ombesörja vägbelysning.

75 §"

Då slufligen avgjorts att väg skall byggas eller tagas i anspråk såsom vägförenings väg, äge föreningen mol ersättning för markupplåtelse och annal inlrång //// sig låsa rätt alt för ändamålet begagna vägmär­ken eller den befintliga vägen. Med­för vägens anläggning eller överta­gande lill väghållning jämvä/ nytta för den till ersättning berättigade, skall hänsyn därtiU tagas vid ersätt­ningens bestämmande. För för­eningens rätt att begagna befintlig väg skall ej, med mindre särskilda skäl därtiU äro, gäldas ersättning lill faslighel, som ingår i förening­en, Atl mark jämväl i vissa andra fall må tagas i anspråk utan ersätt­ning, därom stadgas i byggnadsla­gen.

Då det slutligen har avgjorts att en väg skall byggas eller tas i an­språk såsom vägförenings väg, får föreningen mot ersättning för mark­upplåtelse och annat inlrång lösa liU sig rätt att för ändamålet begag­na vägmärken eller den befintliga vägen. Medför vägens anläggande eller övertagande dll väghållning även nytta för den som är berätti­gad till ersällning, skall hänsyn tas lill del, når ersättningen bestäms. För rätt för föreningen att begagna en befintlig väg skall inte, om det inte föreligger särskilda skäl till det, betalas ersättning lill fastighe­ler, som ingår i föreningen. Be­stämmelser om att mark även i vis­sa andra fall får tas i anspråk ulan ersättning finns i plan- och byggla­gen (0000:000).

Skall väg byggas så alt den korsar eller eljest berör allmän väg, järnväg, spårväg, kanal eller floftled, äge vad i 41 § stadgats molsvarande tillämp­ning.

Tarvas för vägförening rätl, som i 13 § avses, skall under där stadgade villkor dylik rätt för föreningen upplåtas.

Över vägförenings väg må grind eller led ej bibehållas eller uppsättas med mindre därlill givits fillstånd i den ordning nedan sägs.

78*

Finner länsstyrelse anledning lill antagande all förhållandena å viss ort inom länel påkalla bildande av vägförening, skall frågan företagas liU handläggning vid förrättning i den ordning nedan omförmäles.

" Senaste lydelse 1954: 197, ' Senaste lydelse 1971: 1049,

Finner länsslyrelsen anledning till antagande att förhållandena på viss ort inom länet påkallar alt en vägförening bildas, skall frågan tas upp och handläggas vid förrättning i den ordning som föreskrivs i del

107

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

följande. Detsamma skaU gälla om en ägare tiU fastighet, som enligt en detaljplan helt eller tUl viss del skaU användas liU en sådan väg el­ler annan allmän plats, får vilken annan än kommunen är huvudman, begär det och det inte är uppenbart onödigt.

Rätl att föra lalan vid förrättningen tillkommer ägare och i 5 § avsedd innehavare av fastighet, som saken förmenas angå, samt innehavare av nyttjande- eller servitutsrätt med avseende å fasligheten, envar i vad frågan rör hans rätt.

Om förordnande av förrättningsman, biträde vid förrättningen av gode män samt utseende av sakkunnigt biträde ål förrältningsman gälle vad i . 19 § försia siycket, 20 § och 22 § första slyckel första punkten sägs. Beträf­fande förräftningen i övrigt skola bestämmelserna i 23 §, 24§ första stycket, 25 § och 29-31 §§ äga motsvarande fillämpning, dock alt underrät­telse om lid och ställe för sammanträde städse skall tillställas byggnads­nämnden samt atl anteckning som omförmäles i 31 § andra siycket må underlåtas.

Förrätlningsmannen och hans biträden saml gode männen vare berätti­gade atl erhålla tillträde till fastigheter och byggnader samt att därvid övergå ägor och anbringa märken eller signaler i vad del finnes erforderligt för uppdragets fullgörande, varvid skall iakttagas all skada å egendom såvitt möjligt undvikes.

Förrättningsmannen och sakkunnigt biträde äge för uppdraget njuta ersättning med belopp som, där ej annoriunda är eller varder särskill stadgat, på ansökan bestämmes av länsslyrelsen. Om ersättning ål god man gälle vad som är eller varder stadgat om gode män vid faslighetsbild-ningsförrättningar.

Ersättning, som nu sagts, så ock

Ersättning enligt femte siycket

annan av förrättningen föranledd

skall, liksom annan kostnad som

kostnad skall gäldas av vägför-

föranleds av förrättningen, betalas

eningen eller, om vägförening ej

av vägföreningen eller, om en väg-

kommer dll stånd, av kronan. Där

förening inte kommer till stånd, av

kostnad föranletts uteslutande av

slalen. Om en kostnad föranlelts

viss sakägares yrkande eller bestri-

uteslutande av en viss sakägares yr-

dande, må dock, om så prövas skä-

kände eller bestridande, får dock,

ligt, sakägaren förpliktas gälda

om så anses skäligt, sakägaren för­

sagda kostnad.

pliklas att betala kostnaden.

84 §*

Då slutligen avgjorts att vägför-

Då del slutligen har avgjorts all

ening skall bildas samt förrättnings-

en vägförening skall bildas samt

kartan i erforderiig mån komplet-

förrättningskartan har komplette-

terats, skola kopior av kartan samt

råts i erforderlig mån, skaU kopior

avskrifter av förrältningsuflåtandet

av kartan samt avskrifter av för-

och i 80 § omförmälda förteckning-

rätlningsullålandel och av de för­

är jämte beslul, som må hava med-

teckningar som nämns i 80 § jämte

* Senaste lydelse 1954:197,

108

Nuvarande lydelse

Fåreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

delats över utlåtandet, av länssty­relsen överlämnas till vägförening­en ävensom till lånels lantmäteri-kontor eller, där området är belä­get inom stad eller samhälle, för vilket byggnadslagens bestämmel­ser angående stad äga tillämpning, till stadens eller samhällets bygg­nadsnämnd. Rörer ärendet område av såväl egentliga landsbygden som ock stad eller samhälle, som nu nämnis, skola karlkopia och av­skrift av handlingarna tillställas både lantmäterikontoret och bygg­nadsnämnden.

beslut, som kan ha meddelats över utlåtandet, av länsstyrelsen över­lämnas till vägföreningen, ävensom till fastighetsbildningsmyndigheten och fastighetsregistermyndigheten, om inte lånsstyrelsen är fastighets-registermyndighet, samt tiU bygg­nadsnämnden.

100?

Där det är påkallat för att tillgo­dose trafiksäkerheten får länssty­relsen för viss enskild väg inom länet eller en del av en sådan väg förordna alt det inom etl avstånd av högst lolv meter frän vägbanans milt inte får ulan länsstyrelsens till­stånd uppföras byggnader, andra anläggningar eller anordningar el­ler vidtas åtgärder som kan försäm­ra trafiksäkerheten. Vid korsning i samma plan mellan enskilda vägar eller mellan enskild väg och järnväg eller spårväg får förordnandet ut­vidgas alt avse etl område, som be­gränsas av räta linjer mellan punk­ter belägna i vägarnas mittlinjer högsl femtio meter från korsningen.

Där det finnes påkallat för tillgo­doseende av trafiksäkerheten äger länsstyrelse med avseende å viss enskild väg inom länet eller del av sådan väg förordna, alt inom ett av­stånd av högst lolv meter från väg­banans mitt ej må utan länsstyrel­sens tillstånd uppföras byggnad, uppsättas stängsel, som skymmer utsikten över vägbanan, eller vidta­gas annan dylik för trafiksäkerhe­ten menlig anordning. Vid korsning i samma plan mellan enskilda vägar eller mellan enskild väg och järnväg eller spårväg må förordnandet ut­vidgas att avse ett område, som be­gränsas av räta linjer mellan punk­ter belägna i vägarnas mittlinjer högst femfio meler från korsningen.

Innan länsstyrelsen meddelar förordnande, som avses i första stycket, skall länsstyrelsen verkställa erforderlig utredning samt därvid bereda de väghällningsskyldiga eller för dem utsedd styrelse, markägare och andra, som hava elt väsentligt intresse av frågan, tillfälle alt muntligen eller skriftligen yttra sig i ärendet.

Om meddelat förordnande skall, utöver den underrättelse angående förordnandet som sker enligt allmänna bestämmelser, meddelande intagas i ortstidning. Därjämte skall förordnandet införas i länels författningssam­ling.

102 §» Har ansökan om tillstånd enligt        Har en ansökan om tillstånd en-100 § försia stycket att å fastighet     ligt 100 § försia slyckel inte bifallits

' Senaste lydelse 1976:639,  Senaste lydelse 1972:788,

109

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

uppföra byggnad eller eljest vid­taga i samma stycke omförmäld anordning icke bifallits och medför detta atl pågående markanvändning avsevärt försvåras, äro fastighets­ägaren och innehavare av nyttjan­derätt eller annan särskild rätt lill fastigheten berättigade dll ersätt­ning av kronan för den skada de härigenom lida.

Ersättning varom sägs i försia slyckel skall bestämmas alt utgå på en gång; dock må ersättningen, om särskilda skäl äro därtiU, på begä­ran antingen av kronan eller av fas­tighetsägaren eller annan sakägare fastställas alt ulgå med visst åriigt belopp med rätl för kronan eller den ersättningsberättigade all er­hålla omprövning vid ändrade för­hållanden.

Vad i fråga om ersättning avtalals eller uppenbarligen förutsatts skola gälla mellan kronan och sakägare skall gällajämväl mol den som efter del rätten dll ersättning uppkom förvärvat sakägarens rätt i avseen­de å fastighelen.

och medför delta atl pågående markanvändning avsevärt försvå­ras, är fastighetsägaren och inneha­vare av nyttjanderätt eller annan särskild rätt till fasligheten berätti­gade tili ersättning av staten för den skada som de lider härigenom.

Ersättning enligt första slyckel skall bestämmas all ulgå på en gång. Ersättningen får dock, om särskilda skäl föreligger, pä begä­ran antingen av slalen eller av fas­tighetsägaren eller annan sakägare faslslällas all utgå med visst åriigt belopp med rätl för slalen eller den ersättningsberättigade alt erhålla omprövning vid ändrade förhållan­den.

Vad som i fråga om ersättning har avlalals eller uppenbarligen har förutsatts skola gälla mellan staten och sakägare skall gälla även mol den som efter del atl rätten dll er­sättning uppkom har förvärvat sak­ägarens rätt med avseende på fas­tighelen.

103 §'' Är fastighetsägare jämlikt 102 § tillkommande ersättning bestämd att ulgå på en gång och har fastigheten genom inskränkningen i förtoganderät-ten undergått sådan minskning i värde att den kan antagas ej utgöra full säkerhet för borgenär, som då rätten till ersättning uppkom hade panträtt i fastighelen, skall ersättningen nedsättas hos länsslyrelsen; och skall om fördelning och utbetalande av nedsatt belopp samt verkan därav i fillämp­liga delar gälla vad som är stadgat för del fall alt nyttjanderätt eller servitutsrätt upplåtes genom expropriation.

Om borgenär som avses i första slyckel lider föriust till följd av att nedsättning ej sketl, har han rätl dll gottgörelse av kronan för förlusten mol avskrivning å fordringshand­lingen. Detsamma gäller, om bor­genär lider förlust därigenom att er­sättning blivit för lågt beräknad och ersättningen lill följd av överens­kommelse mellan kronan och den ersättningsberättigade eller av an­nan anledning ej blivit prövad av domstol.

' Senaste lydelse 1972: 788,

Om en borgenär som avses i förs­ta styckel lider förlust dll följd av alt nedsättning inte har skett, har han rätl till gottgörelse av staten för förlusten mot avskrivning på ford­ringshandlingen. Detsamma gäller, om en borgenär lider förlust därige­nom atl en ersättning blivit för lågt beräknad och den lill följd av över­enskommelse mellan staten och den ersättningsberälligade eller av annan anledning inte prövats av domstol.

110

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:118

104 §'

Den som på gmnd av föreläggan­de enligt 101 § bortskaffat eller änd­rat befintlig anordning vid väg är berättigad lill ersällning av kronan för sina koslnader härför ävensom för den skada i övrigt som genom åtgärden må hava uppkommit för honom. Ersättningen skall bestäm­mas all utgå på en gång.

Den som på gmnd av föreläggan­de enligt 101 § har bortskaffat eller ändrat en befintlig anordning vid väg är berättigad lill ersällning av slalen för sina koslnader/ör delta och för den skada i övrigt som ge­nom ålgärden kan ha uppkommit för honom. Ersättningen skall be­stämmas atl utgå pä en gång.

105§"

Den som vill göra anspråk på ersättning enligt 102, 103 eller 104 § skall göra framställning därom hos länsstyrelsen.

Kan överenskommelse icke träf­fas om ersättningen, har den som gjort framställningen all instämma sin lalan till den fastighetsdomstol, inom vars domkrets den av förord­nandet eller föreläggandet berörda marken är belägen. Jämväl kronan äger påkalla prövning av ersätt­ningsfrågan enligt vad nu sagts. I fråga om rättegångskostnader och kostnader vid fördelning av ersäll­ning gäller expropriationslagen (1972:719) i fillämpliga delar. Ogil­las yrkande om ersättning i mål som e; anhängiggjorts av kronan, lilläm­pas dock allmänna regler om rätte­gångskostnader. Om den som fram­ställer ersättningsanspråk har haft skälig anledning atl få sin lalan prö­vad av domstol, får i stället efter omständigheterna förordnas, att kronan skall ersätta honom hans rättegångskostnad eller att vardera parten skall bära sin kostnad.

Kan överenskommelse inte träf­fas om ersättningen, har den som gjort framställningen att instämma sin talan till den fastighetsdomstol, inom vars domkrets den mark som berörs av förordnandet eller före­läggandel är belägen. Även staten kan begära prövning av ersätt­ningsfrågan. I fråga om rättegångs­kostnader och kostnader vid fördel­ning av ersättning gäller expropria-fionslagen (1972:719) i tillämpliga delar. Om elt yrkande om ersäll­ning i mål som inte har anhängig­gjorts av staten ogillas, skaU i stäl­let allmänna regler om rättegångs­kostnader tillämpas. Om den som framställer etl ersättningsanspråk har hafl skälig anledning att få sin talan prövad av domstol, får i stäl­let efter omständigheterna förord­nas, all slalen skall ersätta honom hans rättegångskostnad eller all vardera parten skall bära sin kost­nad.

Denna lag träder i krafl den 1 januari 1987.

'° Senaste lydelse 1954: 197, " Senaste lydelse 1972:788,

111

Innehåll

Prop. 1985/86:118

Proposifionen  .................................................... 

... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll   ..................... 

.... 

I

Propositionens lagförslag ...................................... 

... 

3

1

Lag om ändring i väglagen (1971:948) .................. 

... 

3

2

Lag om ändring i lagen (1939:608) om enskilda vägar      

21

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 10 oktober 1985

28

1

Inledning ......................................................... 

.. 

28

2

Allmän moiivering   ............................................ 

.. 

29

2.1 Väglagen   .............................................. :..

29

2.1.1

Allmänt om väglagens samordning med PBL och NRL .

30

2.1.2

Samordningen mellan tillståndsprövningen enligt PBL och väglagen        

32

2.1.3

Tillstånd till ålgärder m. m. inom vägområdet       

34

2.1.4

Besvärsordningen.................................... 

35

2.1.5

Övrigi   ................................................ 

36

2.2 Lagen om enskilda vägar   .............................. 

36

3

Upprättade lagförslag  ....................................... 

36

4

Specialmolivering  ............................................. 

.. 

36

4.1

Förslaget fill lag om ändring i väglagen (1971:948)      

36

4.2

Förslagel lill lag om ändring i lagen (1939:608) om enskilda vägar         

60

5

Hemställan  ..................................................... 

66

6

Beslut   ........................................................... 

66

Transumt av utdrag ur lagrådets protokoll vid sammanträde den 15

november 1985 ................................................... 

67

Utdrag ur protokoll vid regeringssammaniräde den 27 februari 1986

79

1

Anmälan av lagrådsytlrande   .............................. 

.. 

79

2

Förslagel fill lag om ändring i väglagen  .................. 

.. 

79

3

Förslaget fill lag om ändring i lagen om enskilda vägar      

85

4

Hemställan   .................................................... 

.. 

86

5

Beslut.............................................................. 

.. 

86

BUaga   De remitterade lagförslagen ....................... 

.. 

87

Norstedts Trvckeri, Stockholm 1986

112