Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 142 år 1972

Prop. 1972:142

Nr 142

Kungl. Majrts proposition angående godkännande av avtal mellan Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge om handräckning i skatteärenden; given Stockholms slott den 10 november 1972.

Kungl. Maj:t vill härmed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrådsprotokollet över finansärenden, föreslå riksdagen att bifalla det förslag om vars avlåtande lill riksdagen föredragande departementsche­fen hemställt.

GUSTAF ADOLF

G. E.[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåU

I propositionen föreslås att riksdagen godkänner ett multilateralt avtal mellan de nordiska ländema om handräckning i skatteärenden. Avtalet avses för Sveriges del ersätta de bilaterala handräckningsavtal som nu gäller i förhållande till Danmark, Finland och Norge. Mellan Sverige och Island finns f. n. inte något sådant avtal. Det nya avtalet har ett vidare tillämpningsområde än såväl de gällande avtalen med Danmark, Finland och Norge som övriga internationella handräckningsavtal som Sverige träffat. Detta gäller både i fråga om den personkrets som avtalet omfattar och de skaller och offentliga avgifter för vilka handräckning får ske. Så har exempelvis i det nya avtalet tillskapats möjlighet alt in­driva vissa indirekta skatter samt socialförsäkringsavgifter.

Avtalet tillämpas på ärenden som inkommer fr. o. m. den 1 januari året efter det att samtliga avtalsslutande stater meddelat det svenska utrikesdepartementet att man genomfört de konstitutionella åtgärder som krävs för att avtalet skall träda i kraft.

1    Riksdagen 1972.1 saml. Nr 142

Prop. 1972:142

Utdrag av protokollet över finansärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i statsrådet på Stockholms slott den 10 november 1972.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], ANDERS­SON,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], LUND­KVIST,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], CARLS­SON,[REDACTED_EFTERNAMN].

Chefen för finansdcpanemcntct, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anmäler efter ge­mensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om godkän­nande av avtal mellan Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge om handräckning i skatteärenden och anför.

Sedan Kungl. Maj:! den 6 oktober 1972 beslutat att avtalet mellan Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge om handräckning i skat­teärenden skulle undertecknas, har det den 9 november 1972 under­tecknats för Sveriges del av chefen för utrikesdepartementet.

Under en lång följd av år har mellan Sverige, Danmark, Finland och Norge bedrivits ett omfattande samarbete i fråga om handräckning i skatteärenden på grundval av bilaterala handräckningsavtal. För Sveri­ges del gäller i förhållande till Danmark elt sådant avtal av den 27 oktober 1953, vilket godkändes av riksdagen (prop. 1953: 237, BeU 61, rskr 406). Kungörelser angående förfarandet för att erhålla handräck­ning enligt avtalet utfärdades den 26 maj 1954 (SFS 1954: 503 och 504). Avtalel ändrades genom tilläggsavtal den 14 september 1961  (prop. 1962; 8, SFS 1962: 164). Del gällande avtalet mellan Sverige och Fin­land om handräckning i skatteärenden slöts den 10 mars 1943 och god­kändes av riksdagen (prop. 1943:171, rskr 183). Kungörelser om förfa­randet utfärdades den 28 maj 1943 (SFS 1943: 286 och 287). Kungö­ relserna har sedermera ändrats, se SFS 1950: 113, 1952: 563 och 564 samt 1956: 575. Avtalet har kompletterats genom noteväxling den 29 december 1950 (SFS 1951: 12). Handräckningsavtalet med Norge träf­fades den 17 december 1949. Riksdagen godkände avtalet (prop. 1950; 13, rskr 19) och kungörelser angående förfarandet utfärdades den 24 november 1950 (SFS 1950: 591 och 592). Kungörelserna ändrades ge­nom SFS 1952: 565 och 566.

Som framgått av redogörelsen är de nu gällande svenska avtalen med Danmark, Finland och Norge av ganska gammalt datum. Detta gäl-

Prop.1972:142

3

ler också de bilaterala avtal som träffats inbördes mellan Danmark, Finland och Norge. Dessa avtal dalerar sig från mitten aV 1950-lalet. Med hänsyn till erfarenheterna av tillämpningen av avtalen liksom till utvecklingen av de olika staternas interna lagstiftning på skatte- och handräckningsområdet har man sedan ganska lång tid inom samtliga stater varit överens om att avtalen behövde revideras. Man har vidare varit enig i den nordiska kretsen om atl avtalsreglering på della område borde tillskapas även med Island. Frågan upptogs redan år 1967 vid etl möte i Helsingfors mellan represenlanler för de nordiska ländernas finansdepartement, då man enades om att gemensaml söka utarbeta etl modellavtal som kunde tjäna som mönster för bilaterala handräck­ningsavtal mellan de nordiska staterna. Utkast till etl sådant modell­avtal diskuterades vid ett möte i maj 1970. Diskussionen gav vid han­den, atl de sinsemellan likartade reglerna i existerande handräcknings­avtal och den i många avseenden enhetliga nordiska lagstiftningen på handräckningsområdet motiverade etl försök att åsiadkomma ell nor­diskt multilateralt avtal om handräckning i skatteärenden. Inledande för­handlingar om etl sådant avtal ägde rum i Stockholm den 2022 okto­ber 1970. Förhandlingarna fortsattes i Helsingfors den 3 och 4 februari

1971, varvid enighet nåddes om etl på svenska språket avfattat förslag

till avtal mellan Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge om hand­

räckning i skatteärenden.

Avtalsförslaget remitterades till kammarrätten och riksskatteverket. I remissvaren framfördes vissa anmärkningar mot förslaget av i huvud­sak formell art. Med anledning härav och då även de övriga nordiska länderna uttryckte önskemål om vissa ändringar av avtalsförslagets bestämmelser, ägde fortsatta förhandlingar rum under åren 1971 och

1972. Man enades därvid om vissa ändringar i avtalsförslaget. Vid

efterföljande skriftväxling nåddes överenskommelse om dansk, finsk,

isländsk resp. norsk avtalstext samt en på svenska språket upprättad

avtalstext för Finland.

Avtalsförslagel har numera godkänts av de nordiska ländernas rege­ringar och har som jag tidigare nämnt undertecknats den 9 november 1972. Samtliga texter till avtalet torde få fogas som bilaga lill stats­rådsprotokollet i delta ärende.

Den viktigaste nyheten med det nya avtalet i förhållande till tidigare intemationella skatteavtal är givetvis att det fått multilateral form. Över­läggningar inom EFTA åren 196469 i syfte att få till stånd ett mul­tilateralt avtal för undvikande av dubbelbeskattning ledde inle till av­sett resultat bl. a. på grund av svårigheter att åstadkomma en avtals­mekanism som kunde överbrygga eventuella motsättningar mellan de avtalsslutande staterna i tolknings- och tillämpningsfrågor. I det nya avtalet har infogats en regel som torde lösa frågor av denna karaktär. Med hänsyn lill det nära samarbete i handräckningsfrågor som före-

Prop. 1972:142

4

kommer mellan de nordiska länderna och den gemensamma grundsyn man har på detta område, finns det anledning atl antaga atl lolknings-och tiUämpningsfrågor inte kommer atl vålla alltför stora svårigheter mellan dessa länder. I sakligt hänseende innehåller det nya avtalet flera nyheter i förhållande såväl lill de gällande handräckningsavtalen med Danmark, Finland och Norge som lill övriga svenska handräcknings­avtal. I första hand kan nämnas utvidgningen av den krets av personer mot vilka handräckning kan riktas. Enligt gällande avtal medges hand­räckning vanligen endast mot personer som är medborgare eller, i fråga om bl. a. de finska och norska avtalen, bosatta i den stat som begär handräckningen. Enligt det nya avtalet har, i likhet med det nuvarande danska avtalet, varken medborgarskapet eller bosättningen någon bety­delse. Det är t. ex. tillräckligt för indrivning, att den som resterar för skatt har i den stat dit indrivningsframslällningen riktas egendom, som kan tas i anspråk för att täcka skattekravet. En annan viktig nyhet i för­hållande lill gällande avtal är omfattningen av de skatter och offentliga avgifter på vilka avtalet skall tillämpas. I motsats till vad som nu van­ligtvis gäller innefattas i det nya avtalets tillämpningsområde bl. a. in­direkt skatt av lyp mervärdeskatt samt socialförsäkringsavgifter. Även i andra hänseenden finns i det nya avtalet sakliga skillnader i förhål­lande till gällande avtalsreglering med såväl Danmark, Finland och Norge som med andra länder. Jag avser emellertid att behandla dessa skillnader i samband med redovisningen av de bestämmelser till vilka de hör och då även ta upp elt par anmärkningar som framställts av riksskatteverket i samband med remissförfarandet.

Angående del huvudsakliga innehållet i avtalet får jag anföra föl­jande.

Enligt art. 1 åtar sig avtalsslutande stat att lämna handräckning, för­utom i den form som sedvanligcn förekommer i handräckningsavtal, nämligen delgivning av handlingar, utredning och utbyte av upplys­ningar i skatteärenden samt indrivning av skatt, även genom alt till­handahålla vissa blanketter och medverka till uppbörd av annan avtals-slutande stats skatt. Sistnämnda åtagande kan, som jag senare skall åter­komma till, bli aktuellt bl. a. i fråga om skatt som skall erläggas av s. k. gränsgångare, dvs. person som bor nära riksgränsen i ett land och som har sitt dagliga arbete förlagt lill grannlandet och som regelmässigt återvänder till bostaden efter arbetets slut.

I arl. 2 anges vilka skatter och avgifter som avtalel gäller. Genom del nya avtalet har som jag lidigare nämnt skapats möjligheter att få handräckning i ärenden rörande skatter och avgifter på vilka gällande avtal iivte kan tillämpas. Detta gäller framför allt vid en jämförelse med avtalen med Danmark och Norge, vilka avser endast de skatter som omfattas av bestämmelserna i resp. dubbelbeskattningsavtal med dessa  stater,  dvs.  skatter på  inkomst,  förmögenhet,   arv  och  kvar-

Prop. 1972:142

i,; 4

5

låtenskap. Del nya avtalet gäller förutom sådana skaller även gåvo­skatt, saml, i den omfaitning som anges i särskild överenskommelse enligt art. 20, motorfordonsskatt, mervärdeskatt eller annan allmän omsättningsskatt, socialförsäkringsavgifter och andra offentliga avgif­ter. Avsiklen är alt i sådan överenskommelse för varje land ta in be­teckningarna på de skatter och avgifter på vilka avtalel skall tillämpas. Överenskommelsen skall ses över kontinuerligt med hänsyn bl. a. till de ändrade beteckningar som skatterna eller avgiftema kan få genom ändrad lagstiftning och till eventuella önskemål om all få avtalet till-lämpligt på nya skatter eller avgifter, överenskommelsen avses för Sve­riges del komma alt innehålla den årliga bilskatten, mervärdeskatten samt socialförsäkringsavgifter såsom exempelvis avgifter enligt lagen (1962: 398) om allmän försäkring och folkpensionsavgiften. Vidare kommer all ingå den allmänna arbetsgivaravgiften och den överlast­avgift som beslutades av riksdagen i våras. Beträffande den sistnänmda avgiften framhöll föredragande departementschefen vikten av att sy­stemet med överlastavgift fick effekt även beträffande utländska särskilt nordiska fordon (prop. 1972: 81 s. 74). Ikraftträdandet av lagen (1972: 435) om överlaslavgifl skulle därför anslå i awaktan på det nordiska handräckningsavlalet.

Art. 3 försia stycket, första meningen, har utformats efter mönster av motsvarande bestämmelse i det svensk-danska handräckningsavtalet och innebär, som jag tidigare berört, atl i förhållandet mellan exempel­vis Sverige och Finland resp. Norge möjlighetema att få handräck­ning utvidgas lill personer på vilka nuvarande bilaterala avtal inte kan tillämpas. Del blir sålunda möjligt att i fortsättningen indriva svenska skaller i t. ex. Norge om egendom som kan tas i anspråk för skatt finns där. Detla är fallet även om den skattskyldige är utom-nordisk medborgare som aldrig varit bosatt i Sverige eller i Norge. Som jterligare exempel kan nämnas, att del nya avtalet medger indrivning av svensk skatt i Finland resp. Norge beträffande skattekrav som åvilar finsk resp. norsk medborgare som inle är eller har varit bosalt i Sverige.

Riksskatteverket har ansett, alt möjlighelerna lill handräckning för alt la ut skaller och avgifter bör begränsas i enlighet med vad som nu gäller enligt avtalen med Finland och Norge, om bestämmelsen i det nya avtalel kan anses strida mot internationell praxis på handräcknings-området. I denna fråga vill jag framhålla, att någon intemationell praxis knappast kan sägas ha utvecklats i detla avseende. För Sveriges del finns, som riksskatteverket också påpekat, etl tidigare exempel i hand­räckningsavlalet med Danmark. Vid förhandlingarna mellan de nor­diska länderna har man strävat efler all i avtalet uppnå överensstäm­melse med de regler som gäller för indrivning av egna skatter i det egna landet. För indrivning av svenska skatter i Sverige existerar som

ti   Riksdagen 1972.1 saml. Nr 142

Prop. 1972:142

6

bekant inte några krav på att den skattskyldige skall vara medborgare eller bosatt här i landet. Med hänsyn härtill förordar jag att bestäm­melsen får den föreslagna lydelsen.

Andra meningen av art. 3 försia stycket har samband med avtalets multilaterala karaktär och avser att klargöra atl handräckning behöver medges endast i sådant ärende angående skatt eller avgift som omfattas av dubbelbeskattningsavtal med den stat som begär handräckningen. Sverige behöver exempelvis ej medge handräckning för indrivning av isländsk skatt som väl omfattas av det dansk-isländska dubbelbeskatt­ningsavtalet men inte av det svensk-isländska.

I art. 3 andra stycket föreskrivs skyldighet för avtalsslutande stat att medge handräckning inle endast i fråga om krav som riktar sig mol skattskyldig utan även mot den som är skyldig iimehålla skatt vid ut­betalning av lön o. dyl. och mot annan som är ansvarig för skatt. Ge­nom denna regel har man tillgodosett elt gammalt önskemål från svens­ka och norska myndigheters sida att inom ramen för handräcknings-avtal få möjlighet atl hos arbetsgivare indriva skatt som deime inne­hållit för arbetstagares räkning men underlåtit att redovisa.

I art. 4 anges vem som är behörig myndighet enligt avtalet. För Sve­riges del handhar normalt riksskatteverket tillämpningen av de gällande nordiska handräckningsavtalen. Detta bör bli fallet också i fråga om det nya avtalel. Sådant bemyndigande torde därför böra lämnas riksskatte­verket i samband med att avtalet träder i kraft.

Art. 58 innehåUer i huvudsak handläggningsföreskrifter som i sak har sina motsvarigheter i gällande handräckningsavtal.

Bestänunelserna om delgivning i art. 9 och 10 överensstämmer i sak med de regler som vanligen återfinns i våra handräckningsavtal.

Art. 11 och 12 innehåller regler om utbyte av upplysningar i skatte­ärenden. Art. 11 behandlar utbyte av upplysningar i enskilda fall och förutsätter en särskild begäran från avtalsslutande stat. Dess sakliga inne­håll överensstämmer i princip med motsvarande bestämmelse i del svensk-danska avtalet.

Regler om årligt utbyte av tillgängliga uppgifter i skatteärenden ulan särskild framställning finns i gällande svensk-danska och svensk-norska handräckningsavtal men saknas i det svensk-finska avtalet. Genom art. 12 i det nya avtalet skapas ett sådant utbyte också med Finland, vilket enligt min uppfattning är särskilt tillfredsställande med hänsyn bl. a. till det omfattande utbytet av arbetskraft mellan Sverige och Finland. Om­fattningen av de upplysningar som skall lämnas enligt art. 12 är något vidare än enligt avtalen med Danmark och Norge. Som exempel kan nämnas att upplysningar om utbetald royalty och vissa försäkringser­sättningar inle omfattas av dessa avtal. Den allmänna förutsättningen om skyldighet att överlämna endast tillgängliga uppgifter kvarstår dock. I detta sammanhang kan nämnas att det numera är möjligt att få upp-

Prop. 1972:142

7

lysningar från Danmark om bl. a. bankräntor och banktillgodohavanden i dansk bank. Sådana upplysningar var dansk bank tidigare skyldig att lämna endast om vederbörande person var eller kunde antas vara skatt­skyldig i Danmark.

De regler om indrivning av skatt som intagits i art. 1317 i det nya avtalel överensslämmer i huvudsak med de bestämmelser som återfinns i gällande avtal med Danmark, Finland och Norge. Det bör emellertid påpekas, att i art. 13 försia stycket uttryckligen har angetts att den in­drivningsordning och de preskriptionsregler som gäller i den stal där verkställighet skall ske är normgivande för indrivning av den utländska skatten. Denna regel är ett uttryck för den allmänna princip som man vid förhandlingarna om avtalel var ense om, nämligen all lagstiftning­en i den stat där verkställigheten sker skall vara bestämmande för handläggningen av indrivningsärendel.

På en punkt föreligger en väsenilig olikhet mellan det nya avta­lets bestämmelser och gällande svenska avtal med övriga nordiska län­der. Enligt gällande avtal medges i regel inle handräckning för indriv­ning av skatt, om indrivningen skulle medföra dubbelbeskattning i för­hållandet mellan staterna i fråga. Någon sådan föreskrift finns inte i del nya avtalet. Riksskatteverket har i sitt remissvar framhållit, att man anser ett sådant krav böra upprätthållas också i det nya avtalet och alt en be­stämmelse härom bör tas in som ett tredje stycke i art. 13.

Vid förhandlingarna rådde enighet om atl dubbelbeskattning inte borde utgöra hinder för indrivning av skatt. Man ansåg, atl dubbelbe­skattning i förekommande fall skulle undanröjas enligt bestämmelserna i de existerande avtalen för undvikande av dubbelbeskattning och inte påverka möjlighelerna alt indriva i laga ordning debilerad skatt. Jag delar denna uppfattning och tillstyrker atl art. 13 godkänns i föreslagen utformning.

Art. 16 saknar visserligen formellt motsvarighet i gällande avtal men den anmälningsskyldighet som där föreskrivs torde dock ändå ha iakt­tagits vid handläggningen enligt dessa avtal.

Art. 18 innehåller bestänunelser om sekretesskydd medan arl. 19 reg­lerar ansvaret för kostnadema för handräckningsförfarandet. I dessa av­seenden gäller i slort sett samma principer enligt det nya avtalet som en­ligt existerande bilaterala a'vtal.

Enligt art. 20 första stycket kan avtalet kompletteras med överens­kommelse mellan behöriga myndigheter om detaljföreskrifter. Som jag tidigare nämnt kan dessa avse bl. a. vilka skatter och avgifter som inom den ram som anges i art. 2 skall omfattas av avtalsbeslämmelsema. De kan även innehålla regler om uppbörd av skatt. Detta gäller som jag be­rört vid redogörelsen för art. 1 särskilt i fråga om de s. k. gränsgångarna. Dubbelbeskattningsavtalen föreskriver regelmässigt, all arbetsinkomst skall beskattas i den stat där arbetet utförts. Enligt de svenska avtalen

Prop. 1972:142

8

med Finland och Norge gäller dock bl. a. beträffande gränsgångama att arbetsinkomst beskattas endast i inkomstlagarens hemvislstat. I sådant fall kunde det vara praktiskt om arbetsgivaren ålades alt verkställa av­drag för preliminär skatt för hemvislstatens räkning. För etl sådant för­farande krävs dock särskilda regler, vilka lämpligen kunde ingå i en överenskonmielse enligt art. 20. Överenskommelsen kan omfatta även de särsldlda belopp som utgår i samband med beskatming och indriv­ning. Avgift som utgår vid försummelse av uppgifts- eller redovisnings­skyldighet i fråga om skatt eller offentlig avgift avses sålimda komma att las med i överenskommelsen, varigenom avtalets bestämmelser för Sveriges del kommer att omfatta även förseningsavgift samt skatte- och avgiftstillägg.

I art. 20 andra och tredje styckena fiims regler om hur tolknings- och tillämpningsfrågor skall lösas. Bestämmelserna är betingade av avtalets multilaterala karaktär och innebär, alt de stater som närmast berörs av del aktuella problemet skall söka lösa frågan genom gemensamma över­läggningar. Lyckas detla skall man underrätta övriga stater om irmehål-let i den överenskommelse som träffats. Lyckas man ej träffa överens­kommelse eller godkänner någon av de övriga staterna inte den träffade överenskommelsen, står det varje stat fritt att begära, att överläggningar i frågan skall äga mm mellan samtliga stater. Som framgår av art. 20 tredje stycket föreligger obligatorisk skyldighet för avlalsslutande stat atl delta i sådana överläggningar.

Enligt arl. 21 gäller avtalet i territoriellt hänseende inte för vissa lill Danmark och Norge knutna områden.

Avtalet träder enligt art. 22 i kraft med ingången av det kalenderår som följer på det år då samtliga stater meddelat det svenska utrikesde­partementet att man genomfört de konstitutionella åtgärder som krävs för avtalets ikraftträdande. A'vtalets bestämmelser skall tillämpas på ärenden som kommit in efter denna tidpunkt. Det nya avtalet ersätter sex bilaterala avtal mellan Sverige, Danmark, Finland och Norge.

Art. 23 ger föreskrifter om upphörande av gällande bilaterala hand-räckningsa'vtal.

Art. 24 innehåller uppsägningsbestämmelser.

Sammanfattningsvis får jag anföra följande. Gällande svenska avtal med Danmark, Finland och Norge om handräckning i skatteärenden daterar sig från 1940- och 1950-talen. Mellan Sverige och Island finns inte något sådant avtal. En modernisering av de gällande avtalen både formellt och materieUt har länge varit etl önskemål. Vidare har det an­setts som en brist att dubbelbeskattningsavtalet med Island, som ingicks år 1964, inte kompletterats med ett handräckningsavlal. Med del nu föreslagna avtalet kommer båda dessa önskemål att realiseras, något som måste hälsas med tillfredsställelse. Genom den multilaterala for-

Prop. 1972:142

   .

9

men når man dessutom fördelen att i etl enda dokument få enhetliga regler för handläggningen av inter-nordiska handräckningsfrågor, vilkel medför obestridliga vinster på det praktiska planet i form av förenklad administration. Tidigare försök alt skapa multilaterala skaltea'vtal, t. ex. inom EFTA, har strandat på de svårigheter av både materiell och for­mell nalur som är förbundna med denna avtalsform. Även om dessa svårigheter givelvis är mindre inom en så relativt homogen grupp som den nordiska än inom EFTA, måste dock tillskapandet av avtalet be­traktas som ett utmärkt exempel på praktiskt nordiskt samarbele. I ma­teriellt hänseende sker genom det nya avtalet en väsentlig utvidgning av bl. a. möjligheterna atl driva in skatter och avgifter samt utbyta upplys­ningar i skatteärenden. Härigenom tas elt viktigt steg mot etl fullstän­digt undanröjande av det hinder för sådana åtgärder som gränserna mellan de nordiska ländema ulgör.

Under åberopande av det anförda hemsläller jag alt Kungl. Maj;t föreslår riksdagen

alt godkänna avtalet mellan Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge om handräckning i skatteärenden.

Med bifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Maj;t Konungen att till riksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bilaga till detta protokoll utvisar.

Ur protokollet: BrUta Gyllensten

Prop. 1972:142

10

BUaga

Aftale mellem Danmark, Fin­land, Island, Norge og Sverige om bistand i skattesager

Regeringerne i Danmark, Finland, Island, Norge og Sverige er, foranlediget af 0nskel om at indgå en afta­le om bisland i skattesager, blevet enige om f0lgende be-stemmelser:

Suomen, Islannin, Norjan, Ruotsin ja Tanskan välinen sopimus virka-avusta vero-asioissa

Suomen, Islannin, Nor­jan, Ruotsin ja Tanskan hallitukset oval, haluten teh-dä veroasioissa annetlavaa virka-apua koskevan sopi­muksen, sopineet seuraa-vista määräyksistä;

Avtal mellan Finland, Dan­mark, Island, Norge och Sve­rige om handräckning i skat­teärenden

Regeringarna i Finland, Danmark, Island, Norge och Sverige har, föranledda av önskan att ingå ett avtal om handräckning i skatteären­den, överenskommit om följande bestämmelser;

Almiiidelige bestemmelser Artikel 1

De konlraherende stater forpligter sig til al yde hin-anden bistand i skattesager på den nedenfor angivne made.

Bistand if0lge denne afta­le omfatter:

a)

forkyndelse af doku-menter,

b)

oplysning i skattesager, såsom tilvejebringelse af selvangivelser eller andre meddelelser og udveksling af oplysninger uden sa3rlig be-gsring eller efter anmod-ning i det enkelte tilfaelde,

c)

fremskaffelse af selv-angivelsesblanketter og an­dre skatteblanketter, samt

d) opkraevning og inddri-

velse af skat.

Artikel 2

Som skat anses i denne aftale:

a)

skat, på hvilken aftale mellem de konlraherende stater til undgåelse af dob-beltbeskatning for så vidt angår skatter på indkomst,, formue, arv eller efterla-denskaber i 0vrigt finder an-vendelse;

b)

gaveafgifter;

Yleisiä määräyksiä

1       artikla

Sopimusvalliot sitouluvat antamaan   toisilleen   virka-apua veroasioissa jäljempäna mainitulla lavalla.

Tämän sopimuksen mu-kainen virka-apu voi kos-kea:

a)

asiakirjain tiedoksian-loa,

b)

selvitystä veroasioissa, kuten veroilmoitusten tai muiden ilmoilusten hankki-mista ja tielojen vaihtamista ilman erityistä pyynlöä tai yksittäistapauksessa tehdys-lä esityksestä,

c)    veroilmoitus- ja muiden

verolomakkeiden saatavana

pilämistä, sekä

d) veron kantoa ja perin-

tää.

2 artikla

Verolla tarkoitelaan tässä sopimuksessa:

a)

veroa, johon sovelle-taan sopimusvaltioiden vä-listä, tulo-, omaisuus-, perin-lö- tai jäämistöveroa koske­van kaksinkertaisen veroluk-sen välttämiseksi tehlyä sopimusta;

b)

lahjaveroa;

Allmänna bestämmelser Artikel 1

De avtalsslulande staterna förbinder sig att lämna var­andra handräckning i skatte­ärenden på sätt nedan anges.

Handräckning enligt detta avtal kan avse;

a)

delgivning av handling­ar,

b)

utredning i skatteären­den, såsom införskaffande av deklarationer eller andra uppgifter och utbyte av upp­lysningar utan särskild be­gäran eller efler framställ­ning i del enskilda fallet,

c) tillhandahållande av

deklarationsblanketter och

andra skatteblanketter, samt

d) uppbörd och indriv­

ning av skatt.

Artikel 2

Med skatt avses i detta avtal:

a)

skatt, på vilken avtal mellan de avtalsslutande staterna för undvikande av dubbelbeskattning beträffan­de skatter på inkomst, för­mögenhet, arv eller kvarlå-lenskap äger tillämpning;

b)

gåvoskatt;

Prop.1972:142

11

Samningur milli Islands, Dan-merkur, Finnlands, Noregs og Svipjödar um adstoö i skatta-mälum

Rikissljörnir

Islands,

Danmerkur, Finnlands, Nor­egs og Svit)jöSar, sem öska aÖ gera meö sér samning um aÖsloS i skatlamålum, hafa orSiS sammåla um ef-tirfarandi äkvaeöi:

Avtale mellom Norge, Dan­mark, Finland, Island og Sve­rige om bistand i skattesaker

Regjeringene i Norge, Danmark, Finland, Island og Sverige som 0nsker å inngå en avtale om bisland i skallesaker, er blitt enige om f0lgende bestemmelser;

Avtal mellan Sverige, Dan­mark, Finland, Island och Norge om handräckning i skat­teärenden

Regeringarna i Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge har, föranledda av önskan att ingå ett avtal om handräckning i skatte­ärenden, överenskommit om följande bestänunelser:

Almenn dkvcedi

1. gr.

AÖildarrikin skuldbinda sig til a8 veita hvert öÖra aöstoö I skatlamålum å baim halt, sem greinu: hér å eftur.

ASstoS samkvsemt sam-ningi J)essum tekur til:

a) birtingar skjala,

b)

rannsokna i skatla­målum, svo sem öflunar framlala eSa annarra upp-lysinga og skipla ä upp-lysingum baeSi än sérstakrar beiöni og samkvaemt beiSni hverju sinni,

c)

afhendingar framtals-eyöublaöa og annarra skatta-eyöublaöa, svo og

d) irmheimlu skatta.

2. gr.

Meö skatti er i samningi Jjessum ått vi5:

a) skatt, sem samningur milli aÖildarrikjaima til J)ess a6 komast hjä tvisköltun tekna, eigna, arfs eÖa eftir-låtiima eigna tekur til;

Alminnelige bestemmelser

Arlikkel 1

De konlraherende stater forplikter seg til å yle hver-andra bistand i skattesaker på den mate som er angitt nedenfor.

Bisland etter denne av­tale omfatter:

a)

forkynnelse av doku-menler,

b)

opplysninger i skatte­saker, så som fremskaffing av selvangivelser eller andre oppgaver og utveksling av opplysninger uten saerskilt begjaering eller etter anmod-ning i det enkelte tilfelle,

c)

fremskaffing av selv-angivelsesblankelter og and­re skatteblanketter, samt

d) oppkreving og inndriv-

ing av skatt.

Arlikkel 2

Som skatt anses i denne avtale:

a) skatt som går inn un­der avtalene mellom de kon­lraherende stater til tmn-gåelse av dobbeltbeskatning for så vidt angår skatt på inntekt, formue, arv eller etterlatenskaper.

AUmänna bestämmelser Artikel 1

De avlalsslutande staterna förbuider sig att lämna var­andra handräckning i skat­teärenden på sätt nedan an­ges.

Handräckning enligt det­ta avtal kan avse:

a)

delgivning av hand­lingar,

b)

utredning i skatteären­den, såsom införskaffande av deklarationer eller andra uppgifter och utbyte av upp­lysningar utan särskild be­gäran eller efter framställ­ning i det enskilda fallet,

c)

tillhandahållande av deklarationsblanketter och andra skatteblanketter, samt

d) uppbörd och indriv­

ning av skatt.

Artikel 2

Med skatt avses i detta avtal:

a) skatt, på vilken avtal mellan de avtalsslutande staterna för undvikande av dubbelbeskattning beträffan­de skatter på inkomst, för­mögenhet, arv eller kvar-lålenskap äger tillämpning;

b) gjafaskatt;

b) avgift på gaver.

b) gåvoskatt;

Prop. 1972:142

12

c) motorafgifter, i det

omfång som angives i en i

henhold til artikel 20 tmffen

aftale;

d) mervaerdiafgift og an­

den almindelig omsajtnings-

afgift, i det omfång som

angives i en i henhold til

artikel 20 Iraffen aftale;

e) socialforsikringsbidrag

og andre bidrag til del of­

fentlige, i del omfång som

angives i en i henhold til

artikel 20 truffen aftale.

Med skat ligestilles for-skud på sådan skat og af-gift, som omfalles af denne artikels f0rste stykke.

Artikel 3

En konlraherende stat er pUglig at yde bistand i hen­hold til art. 1 i alle de skatte­sager og med hensyn til alle de skattekrav, som er opstået i en anden konlra­herende stat i overensstem-melse med dennes lovgiv-ning vedr0rende de skatter, afgifter og bidrag som om-faltes af artikel 2. I säger vedr0rende skatter, som om-fattes af artikel 2 a) forelig­ger en sådan pligt dog kun, såfremt skatten omfalles af en aftale til undgåelse af dobbeltbeskatning med den konlraherende stat, som be-gajrer bistånden.

Bistanden kan omfalte foranstaltninger ikke blöt över for skattepligtige men tillige över for arbejdsgivere og andre, som har vseret pligtige at tilbageholde skat ved udbetaling af l0n eller anden ydelse, og över for andre, som if0lge lovgiv-ningen i den stat, som be-gasrer bistanden, er ansva-lige for skat.

c)   moottoriajoneuvove-

roa, siinä laajuudessa, kuin

määrätään 20 artiklan mu-

kaisessa sopimuksessa;

d)    lisäarvonveroa ja muu-

la yleisiä liikevaihtoveroa,

siinä laajuudessa, kuin mää­

rätään 20 artiklan mukai-

sessa sopimuksessa;

e)  sosiaalivakuutus- ja

muila julkisia maksuja, sii­

nä laajuudessa, kuin mää­

rätään 20 artiklan mukai-

sessa sopimuksessa.

Veroon rinnasletaan 1 kappaleessa tarkoitetun ve­ron ja maksun ennakko.

3 artikla

Sopimusvaltio on velvol-linen antamaan 1 artiklan mukaista virka-apua kaikissa niissä veroasioissa ja kaik-kiin niihin verovaaleisiin nähden, jotka oval syntyneet toisessa sopimusvalliossa sen lainsäädännön mukaan ja jotka koskevat 2 artiklassa tarkoitettuja veroja ja mak­suja. Sopimuksen 2 artiklan a) kohdassa tarkoitettua ve­roa koskevissa asioissa täl-lainen velvollisuus on kui­tenkin vain, jos vero kuuluu virka-apua pyytävän valtion kanssa kaksinkertaisen vero-tuksen välttämiseksi tehdyn sopimuksen piiriin.

Virka-apu voi koskea sekä toimenpideltä, joka koh-distuu verovelvolliseen, etta toimenpideltä, jonka koh-leena on työnantaja tai muu henkilö, joka maksaessaan palkkaa tai muuta etuutla on ollut velvollinen pidältä-mään siitä veroa, ja muu henkilö, joka virka-apua pyytävän valtion lainsäädän­nön mukaan on vastuussa verosta.

c)  motorfordonsskatt, i

den omfattning som anges i

överenskommelse enligt arti­

kel 20;

d) mervärdeskall och an­

nan allmän omsättnings­

skatt, i den omfattning som

anges i överenskommelse

enligt artikel 20;

e) socialförsäkringsavgif­

ter och andra offentliga av­

gifter, i den omfattning som

anges i överenskommelse

enligt artikel 20.

Med skatt likställes för­skott på sådan skall och av­gift som avses i försia styc­ket.

Artikel 3

Avtalsslutande stat är skyldig lämna handräckning enligt artikel 1 i alla de skat­teärenden och i fråga om al­la de skalteanspråk, som uppkommit i annan avlals­slutande stat i enlighet med dess lagstiftning belräffande de skatter och avgifter som omfattas av artikel 2. I ärenden rörande skatt som avses i artikel 2 a) förelig­ger dock sådan skyldighet endast om skatten omfattas av avtal för undvikande av dubbelbeskattning med den avlalsslutande stat som be­gär handräckningen.

Handräckning får avse åt­gärd icke blott mot skatt­skyldig utan även mot ar­betsgivare och annan, som har varit skyldig att inne­hålla skatt vid utbetahiing av lön eller annan förmån, och mot annan som enligt lagstiftningen i den stat som begär handräckningen är an­svarig för skatt.

Prop. 1972:142

13

c)    skatt af vélknunum

ökutaekjum, aö Ijvi leyti,

sem greinir i samkomulagi

samkvsemt 20. gr;

d)    virÖisaukaskatt og ann­

an almennan söluskatt, aÖ

t)vi leyti, sem greinir i sam­

komulagi samkvsemt 20. gr;

e)    almannatryggingagjöld

og önnur opinber gjöld, at5

\>vi leyti, sem greinir i sam­

komulagi samkvaemt 20. gr.

Meö skatti er jafnframt ått viÖ fyrirframgreiÖslu t)eirra skatta og gjalda, sem fyrri målsgrein J)essarar greinar tekur til.

3. gr.

AÖildarriki er skyll aÖ veita aÖsloÖ samkvaemt 1. gr. 1 öllum J)eim skatla­målum og viS allar xi skattakröfur, sem fram hafa komiö i öÖm aÖildarriki i samraemi viÖ löggjöf l)ess, og varöa J)ä skatta og gjöld, sem 2. gr. tekur til. I skatla­målum, sem 2. gr. a) tekur til, er t)essi skylda t)6 p\i aSeins fyrir hendi, aS skatt-urinn falli undir samning til aö komast hjå tvisköltun viÖ J)aÖ aÖildarriki, sem aöstoöar öskar.

AÖstoÖ getur ekki aÖeins lekiö til aögeröa gegn l)eim, sem skatt skuldar, heldur eiimig gegn vinnu-veitanda og öÖmm, sem skylt var aÖ halda eftu- fé til greiöslu skatta viÖ ut-borgun launa eÖa annarrar J)6knunar, svo og gegn öör-um eim, sem äbyrgö bera å skÖltum samkvaemt lög­gjöf t>ess rikis, er aöstoöar öskar.

c) motorvognavgift i den

ulstrekning det f0lger av

avtale i henhold til artikkel

20,

d) merverdiavgift og an-

nen alminnelig omsetnings-

avgtft i den utstrekning det

f01 ger av avtale i henhold

til artikkel 20,

e) avgifter til folketryg-

den og andre offentlige av­

gifter i den utstrekning det

f0lger av avtale i henhold til

artikkel 20.

Med skatt likesliUes for-skudd på skatt og avgift som går inn under f0rste ledd i denne artikkel.

Artikkel 3

En konlraherende stat er etter artikkel 1 pliktig til å yle bistand i alle skaltesaker o g skattekrav som er opp-ståll etter lovgivningen i en konlraherende stat når det gjelder skatter og avgifter som går iim under artikkel 2. I saker om skatt etter ar­tikkel 2 a foreligger det dog bare en slik plikt når skat­ten går inn under en avtale til unngåelse av dobbeltbe­skatning med den konlrahe­rende stat som begjaerer bi­stand.

Bistanden kan omfalte til-tak ikke bare överfor skatt-ytere, men også överfor ar-beidsgivere og andre som har halt plikt til å holde til-bake skatt ved ulbetaling av l0im eller annen ytelse og överfor andre som etter lov­givningen i den stat som har begjaert bistand, er an-svarlig for skatt.

c) motorfordonsskatt, i

den omfattning som anges i

överenskommelse enligt ar­

tikel 20;

d) mervärdeskatt och an­

nan allmän omsättnings­

skatt, i den omfaitning som

anges i överenskommelse

enligt artikel 20;

e)  socialförsäkringsavgif­

ter och andra offentliga av­

gifter, i den omfaitning som

anges i överenskommelse

enligt artikel 20.

Med skatt likställes för­skott på sådan skatt och av­gift som avses i första styc­ket.

Artikel 3

Avtalsslutande stat är skyldig lämna handräck­ning enligt artikel 1 i alla de skatteärenden och i fråga om alla de skalteanspråk, som uppkommit i annan av­talsslutande stat i eidighet med dess lagstiftning beträf­fande de skatter och avgifter som omfattas av artikel 2. I ärenden rörande skatt som avses i artikel 2 a) förelig­ger dock sådan skyldighet endast om skatten omfattas av avtal för imdvikande av dubbelbeskattning med den avtalsslutande stat som be­gär handräckningen.

Handräckning får avse åt­gärd icke blott mot skatt­skyldig utan även mot ar­betsgivare och annan, som har varit skyldig alt iime­hålla skatt -vid utbetalning av lön eller annan förmån, och mot annan som enligt lagstiftningen i den stat som begär handräckningen är ansvarig för skatt.

t2   Riksdagen 1972.1 saml. Nr 142

Prop. 1972:142

14

Artikel 4

Anmodning om bistand og skriftveksling mellem de konlraherende stater i hen­hold til denne aftale ivaerk-saettes af den kompetente myndighed i disse stater.

Ved "den kompetente myndighed" forstås

for Danmarks vedkom-mende; Finansministeriet, skattedepartementel,

for Finlands vedkommen-de; Finansministeriet og skatteslyrelsen,

for Islands vedkommen-de; Finansministeriet (fjår-mälaråÖuneytiÖ),

for Norges vedkommen-de: Finans- og tolldeparte-mentel og

for Sveriges vedkommen-de; Finansdepartementet,

eller sådan myndighed i enhver af disse stater, der er bemyndiget til på ovennaevn-te myndigheders vegne at behandle sp0rgsmål, der om­falles af denne aftale.

Artikel 5

Anmodninger og andre dokumenler i säger vedr0-rende bisland skal vaere af-fattede på dansk, norsk el­ler svensk eller vaere bilagt en overssettelse til et af disse sprog. For säger vedr0ren-de forkyndelse gaelder delte dog alene anmodningen om forkyndelse.

I anmodninger om bisland skal angives den myndighed, som primxrt har begaeret bi­standen, samt navn, erhverv eller titel, adresse, f0dsels-data og hjemstedskommune, saml, om muligt, arbejds-plads og opholdssted  ved-

4 artikla

Tämän sopimuksen mu-kaisen, virka-apua koskevan esilyksen tekemisestä ja 'sopimusvaltioiden välisestä kirjeenvaihdosla huolehlivat näiden valtioiden asian-omaisel viranomaiset.

Sanonnalla "asianomai-nen viranomainen" tarkoite­laan Suomen osalta: valtio-varainminisleriötä ja vero-hallitusta, Islannin osalla; valtiovarainministeriötä (fjärmälaräöuneytiÖ), Nor­jan osalta: valtiovarain- ja tullidepartemenltiä (finans-og tolldepartementet), Ruot­sin osalta: valtiovarainde-partementtiä (finansdeparte­mentet) ja Tanskan osalta: valtiovarainministeriön vero-departemenltiä (finansmini­steriet, skattedepartementel),

tai sellaisla kunkin val­tion viranomaista, jolle on annettu tehtäväksi edellä mainittujen viranomaisten sijasla hoitaa tämän sopi­muksen piiriin kuuluvia ky-symyksiä.

5 artikla

Esitysten ja muiden virka-apua koskevien asiakirjojen lulee olla laaditut norjan-, ruotsin- tai tanskankielellä taikka on niihin liitettävä käännös johonkin näistä Melistä. Tiedoksiantoa kos­kevissa asioissa tämä koskee kuitenkin vain tiedoksiantoa koskevaa esitystä.

Virka-apua koskevassa esilyksessä on mainiltava se viranomainen, joka ensisijai-sesli on virka-avun pyylänyt, sekä sen henkilön nimi, arvo tai ammalti, osoile, synty-mäaika ja kotikunta, jota asia   koskee,   sekä,   mikäli

Artikel 4

Framställning om hand­räckning och skriftväxling mellan de avtalsslulande staterna enligt detta avtal ombesörjes av behörig myn­dighet i dessa stater.

Med "behörig myndighet" avses för Finlands vidkom­mande: finansministeriet och skatteslyrelsen, för Dan­marks vidkommande: fi­nansministeriet, skattedepar­tementel, för Islands vid­kommande: finansministe­riet (fjårmälaråöuneytiö), för Norges vidkommande: finans- og tolldepartementet och för Sveriges vidkom­mande: finansdepartemen­tet,

eller sådan myndighet i envar av dessa stater ål vU­ken uppdragits att i ovan­nämnda myndigheters ställe handha frågor enligt detla avtal.

Artikel 5

Framställningar och and­ra handlingar i ärenden an­gående handräckning skall vara avfattade på danska, norska eller svenska språket eller vara åtföljda av en översättning till något av dessa språk. Beträffande ärenden om delgivning gäl­ler delta dock endast fram­ställningen om delgivning.

I framställning om hand­räckning skall anges den myndighet som i försia hand begärt handräckningen samt namn, yrke eller titel, adress, födelsedata och hemorts­kommun samt, om möjligt, arbetsplats   och   vistelseort

Prop. 1972:142

15

4. gr.

Beer stjornvöld i aÖUdar-rikjunum annast beiönir um aÖsloÖ og bréfaskipli milli rikjanna samkvaemt samn­ingi Jjessum.

Meö orÖunum "baer stjornvöld" er i samningi i)essum ått viÖ; å Islandi: fjårmälaråöuneytiö, i Dan-mörku: fjärmälaräöuneytiÖ, skaltamåladeild, i Finn-landi: fjårmälaråöuneytiö og skattamälastjémina, i Nor-egi: fjårmäla- og tollaräöu-neytiö og i SviJjjoÖ: fjår­mälaråöuneytiö eöa J)au stjornvöld i hverju {jessara rikja, sem faliö hefir veriö aö annast um målefni varö-andi samning J)ennan i slaÖ framangreindra stj om­valda.

Arlikkel 4

Amnodning om bistand og skriftveksling mellom de konlraherende stater i hen­hold til denne avtale företas av de kompetente myndig­heter i disse slatene.

Med "kompetente myn­digheter" forstås

for Norges vedkommen-de; Finans- og tolldeparte­mentet,

for Danmarks vedkom-mende: Finansministeriet, skattedepartementet,

for Finlands vedkommen-de; Finansministeriet og skatteslyrelsen.

For Islands vedkommen-de: Finansministeriet (fjår­mälaråöuneytiö), og

for Sveriges vedkommen-de: Finansdepartementet,

eller den myndighet i hver av disse statene som har fått i oppdrag å behandle sp0rs-mål vedr0rende denne av­tale istedenfor de myndig­heter som er nevnt ovenfor.

Artikel 4

Framställning om hand­räckning och skriftväxling mellan de avtalsslulande staterna enligt detta avtal ombesörjes av behörig myn­dighet i dessa stater.

Med "behörig myndighet" avses för Sveriges vidkom­mande: finansdepartementet, för Danmarks vidkomman­de: finansministeriet, skatte­departementel, för Finlands vidkommande: finansminis­teriet och skattestyrelsen, för Islands vidkommande: finansministeriet (fjårmä­laråöuneytiö) och för Nor­ges vidkommande: finans-og tolldepartementet,

eller sådan myndighet i envar av dessa stater åt vU­ken uppdragits att i ovan­nämnda myndigheters ställe handha frågor enligt detta avtal.

5. gr.

Beiönir og önnur skjöl i målum varöandi aöstoö skulu vera samin å dönsku, norsku eöa saensku, en ella skal fylgja |)eim JjyÖing å eitlhvert t)essara tungum.åla. I målum, sem varöa birt-ingu, å Jjetta J)6 aöeins viö um sjålfa birtingarbeiönina.

I beiSni um aöstoÖ skal tUgreina tiaö sljornvald, sem upphaflega hefir beÖiö um aöstoöina, ennfremur nafn, stööu eÖa tilU, heimilisfang, fasöingardag og år og heimilissveit, svo og, ef unnl    er,    vinnustaÖ     og

Artikkel 5

Anmodninger og andre dokumenler i saker som gjelder bistand, skal vasre skrevet på norsk, dansk eUer svensk eller skal ha som vediegg en oversettelse til et av disse språk. Når det gjel­der forkynnelse, gjelder del­te bare anmodningen om forkynnelse.

I anmodningen om bi­stand skal angis den myn­dighet som f0rst har bedl om bistanden, samt navn, yrke eller tittel, adresse, f0dselsdala og bostedskom-mune, og om mulig, arbeids-plass  og  oppholdssted  for

Artikel 5

Framställningar och and­ra handlingar i ärenden an­gående handräckning skaU vara avfattade på danska, norska eller svenska språket eller vara åtföljda av en översättning till något av dessa språk. Beträffande ärenden om delgi'vning gäl­ler delta dock endast fram­ställningen om delgivning.

I framstäUning om hand­räckning skaU anges den myndighet som i första hand begärt handräckningen samt namn, yrke eller titel, adress, födelsedata och hem­ortskommun samt, om möj­ligt, arbetsplats och vistelse-

Prop. 1972:142

16

r0rende den person, som sägen gaelder. Anmodningen b0r endvidere indeholde op­lysning om 0vrige omslaen-digheder, som kan tjene lU vejledning for al identificere denne person.

mahdoUista, hanen työpaik-kansa ja oleskelupaikkakun-tansa. Esilyksen lulee lisäksi sisällää lieto muista seikois-ta, jotka saatlavat olla oh-jeena sanotun henkilön tunnistamiseksi.

beträffande den person sa­ken gäller. Framställningen bör vidare innehålla uppgift om övriga omständigheter, som kan tjäna till ledning för att identifiera denna per­son.

Artikel 6

En anmodning om bistand kan afslås, såfremt den stal, hos hvilken bistanden er be­gaeret, anser denne for al stride mod sine almene inte-resser.

6 artikla

Virka-apua koskeva esitys voidaan evälä, milloin se valtio, jolta virka-apua on pyydetty, katsoo virka-avun olevan sen yleisen edun vastainen.

Artikel 6

Framställning om hand­räckning kan avböjas, om den stal, hos vilken hand­räckningen begärts, anser denna ägnad alt strida mol dess allmänna intresse.

Artikel 7

Såfremt en anmodning om bistand ikke efterkommes, skal den stat, som har be­gaeret bistånden, ufort0vel underreltes om afg0relsen og motiveringen for denne.

Ivaerksasttes bistanden, skal den stal, hos hvilken bistanden er begaeret, sna-resl muligt underrette den anden stat om resultatet af bistånden.

Underrelning i henhold til denne artikel skal tillige omfalte sådanne omstaendig-heder, som kan vaere af be-lydning for skaltesagens vi-dere behandling.

7 artikla

MiUoin virka-apua koske-vaan esitykseen ei suostula, on virka-apua pyytäneelle valtiolle viipymältä ilmoi-leltava päätöksestä ja sen syistä.

Milloin virka-apua anne-taan, on sen valtion, jolta virka-apua on pyydetty, mahdollisimman pian ilmoi-letlava toiselle valtiolle, mi-hin tulokseen virka-apu on johlanut.

Tämän artiklan mukaises-sa ilmoiluksessa on mainil­tava myös sellaiset seikal, joilla saattaa olla merkitystä veroasiassa suoriteltavien lisäloimenpiteiden kannalta.

Artikel 7

Efterkommes icke fram­ställning om handräckning, skall den stal som begärt handräckningen ofördröjli­gen underrättas om beslu­tet och skälen för detta.

VerkstäUes handräckning, skall den stat, hos vilken handräckningen begärts, snarast underrätta den and­ra staten om resultatet av handräckningen.

I underrättelse enligt den­na artikel skall även anges sådana omständigheter, som kan vara av belydelse för vidare åtgärder i skatteären­det.

Artikel 8

Dokumenler, som er ud-faerdiget eller bekraeflet af domstol eUer forvaltnings-myndighed i en af de kon­lraherende stater, beh0ver ikke at blive legaliseret for al kunne anvendes i skatte­sager inden for en anden af de konlraherende staters område.

Tilsvarende gaelder for så vidt angår dokumenler, som er underskrevel af en tjene-

8 artikla

Sopimusvaltion luomiois-tuimen tai hallintoviran-omaisen anlamaa tai vahvis-tamaa asiakirjaa ei larvilse laillistaa, jolta sila voilai-siin käyltää veroasiassa loi­sen sopimusvaltion alueella. Tämä koskee vastaavasli asiakirjaa, jonka tuomiois-tuimen tai viranomaisen palveluksessa oleva virka-mies on allekirjoiltanut, jos lällainen    allekirjoilus    on

Artikel 8

Handling, som utfärdats eller bestyrkts av domstol eller förvaltningsmyndighet i en av de avtalsslulande staterna, behöver ej legali­seras för all användas i skalleärende inom annan avtalsslutande stats område. Motsvarande gäller i fråga om handling, som underskri­vits av tjänsteman hos dom­stolen eller myndigheten, om sådan underskrift är lill-

Prop. 1972:142

17

dvalarstaö t)ess aöila, sem måliÖ varÖar. I beiöninni skal ennfremur geta annarra atriöa, sem orÖiÖ geta til leiöbeiningar viö aö sér-greina J)ennan aöHa.

den person saken gjelder. Anmodningen b0r videre in-neholde oppgave över de 0vrige omstendigheter som kan bidra lU identifikasjon av denne person.

ort belräffande den person saken gäller. Framställning­en bör vidare innehålla upp­gift om övriga omständig­heter, som kan tjäna till led­ning för atl identifiera den­na person.

6. gr.

HeimUt er aÖ synja beiÖni um aöstoö, ef J)aö riki, sem aöstoöar er beiÖzt i, lelur hanamunu striÖagegn almannahagsmunum sinum.

Artikkel 6

Anmodning om bistand kan avslås dersom den stat som er bedl om å yte bi­stand, anser denne for å stride mol sine almene in-teresser.

Artikel 6

Framställning om hand­räckning kan avböjas, om den stal, hos vilken hand­räckningen begärts, anser denna ägnad att strida mot dess allmänna intresse.

7. gr.

Ef ekki er orÖiÖ viÖ beiÖni um aöstoö, skal lafarlausl tilkynna J)å äkvöröun \>vi riki, sem aÖstoÖar orsakaÖi, svo og åstaeÖur J)£er, er tU åkvöröunarinnar lågu.

Ef aöstoö er vein, skal J)aÖ riki, sem aÖstoÖar var beÖiö, skyra hinu riki-nu frå årangri af aÖstoÖinni svo fljött sem veröa må.

I tUkynningu skv. ]3essari grein skal einnig skyra frå Jieim atriöum öÖrum, sem haft geta Jjyöingu viÖ åframhaldandi aÖgerÖir i skattamälinu.

Artikkel 7

Blir anmodningen om bi­stand ikke elterkommet, skal den stat som har bedl om bistanden, uten opphold underreltes om avgj0relsen og begrunnelsen for den.

Hvis bistand iverkselles, skal den stat som er bedl om å yte bistand, snarest mulig underrette den annen stat om resultatet av bistan­den.

Underretning i henhold til denne artikkel skal også om­falte slike omstendigheter som kan vaere av betydning for den videre behandling av saken.

Artikel 7

Efterkommes icke fram­ställning om handräckning, skall den stat som begärt handräckningen ofördröjli­gen underrättas om beslutet och skälen för detta.

VerkstäUes handräckning, skall den stat, hos vilken handräckningen begärts, sna­rast underrätta den andra staten om resultatet av handräckningen.

I underrättelse enligt den­na artikel skall även anges sådana omständigheter, som kan vara av betydelse för vidare åtgärder i skatteären­det.

8. gr.

Skjal, sem lit er gefiÖ eÖa staÖfest af dömstöli eÖa framkvaemdarvaldshafa i emu aÖUdarrikjanna, J)arf ekki aö löggUda, til J)ess aÖ nota megi t)aö i skallamåli ä yfirråÖasvaaÖi annars aÖUdarrikis. HiÖ sama gUdir um skjal, sem undirritaÖ hefir veriö af starfsmanni döm-stolsins eöa sljörnvaldsins, ef slik undLrskrifl er naegUeg skv. löggjöf tiess rikis, sem

Artikkel 8

Dokumenler som er ut-ferdigel eller bevitnet av en domstol eller et förvalt­ ningsorgan i en av de kon­lraherende stater, beh0ver ilike legaliseres for å kuime anvendes i skaltesaker in-nenfor en annen av de kon­lraherende staters område. TUsvarende gjelder for do­kumenler som er underskre­vel av en tjenestemann ved domstolen eller förvaltnings-

Artikel 8

Handling, som utfärdats eUer bestyrkts av domstol eller förvaltningsmyndighet i en av de avtalsslutande statema, behöver ej legalise­ras för alt användas i skatte­ärende inom annan avtals­slutande stats område. Mot­svarande gäller i fråga om handling, som imderskrivits av tjänsteman hos domsto­len eller myndigheten, om sådan   underskrift   är   tUl-

Prop. 1972:142

18

stemand hos domstolen el­ler myndigheden, såfremt sådan underskrift er tilstrask-kelig if0lge lovgivningen i den stat, som domstolen el­ler myndigheden tilh0rer.

riittävä sen valtion lain­säädännön mukaan, johon tuomioistuin tai 

viranomai­nen kuuluu.

räcklig enligt lagstiftningen i den stat domstolen eller myndigheten tillhör.

Forkyndelse af dokumentet        Asiakirjojen tiedoksianto

Artikel 9

Forkyndelse i henhold lU denne aftale skal ske på den made, som for tilsva­rende forkyndelse anvendes i henhold til lovgivning el­ler administrativ praksis i den stat, hos hvilken for-kyndelsen er begaeret. En an­modning om forkyndelse af et dokument skal indeholde en kort angivelse af doku­mentets indhold.

Såfremt den stat, som be-gajrer forkyndelsen, 0nsker del, kan forkyndelsen ske under iagltagelse af saerlige formforskrifter, i det om­fång den begaerede frem-gangsmåde er i overens-slemmelse med lovgivningen i den stat, i hvUken for­kyndelsen skal ske.

Artikel 10

Som bevis for forkyndel­sen skal gselde enten en da-lerel og bekrffiftel anerken-delse af den, överfor hvUken forkyndelsen er sket, eller el bevis af pågasldende myn­dighed i den stat, hos hvU­ken forkyndelsen er begaeret, indeholdende en angivelse af formen og lidspunktel for forkyndelsen.

9 artikla

Tämän sopimuksen mu-kaisen tiedoksiannon tulee tapahtua sunä järjeslyk-sessä, jota seUaisessa tiedok-siannossa sovelletaan sen valtion lainsäädännön tai hallinlokäytännön mukaan, jolta tiedoksianto on pyy­detty. Asiakirjan tiedoksian­toa koskevan pyynnön tulee sisällää lyhyt ilmoitus asia­kirjan sisällöstä.

Milloin tiedoksiantoa pyy-lävä valtio niin haluaa, voi tiedoksianto tapahtua eri-lyisessä muodossa, jos pyy­detty menettely on sen val­tion lainsäädännön mukai-nen, jossa tiedoksiannon on lapahdultava.

10 artikla

Todistuksena tiedoksian-nosta on pidettävä joko tie­doksiannon vastaanotlaneen henkUön anlamaa, päivältyä ja oikeaksi todisteltua vas-taanottoUmoitusta tai sen valtion, jolta tiedoksiantoa on pyydetty, asianomaisen viranomaisen anlamaa lodis-lusta, josta tiedoksiannon muoto ja tiedoksiantoaika Umenevät.

Delgivning av handlingar Artikel 9

Delgivning enligt detta avtal skall ske i den ord­ning som för liknande del­givning tiUämpas enligt lag­stiftning eller administrativ praxis i den stat hos vilken delgivning begärts. Begäran om delgivning av handling skall innehålla kort uppgift om handlingens innehåll.

Om den stal som begär delgivningen så önskar, kan delgivning ske i särskUd form, i den mån det begärda förfarandet står i överens­stämmelse med lagstiftning­en i den stat i vilken delgiv­ningen skall ske.

Artikel 10

Såsom bevis om delgiv­ningen skall gälla antingen elt daterat och bestyrkt er­kännande av den, med vU­ken delgivningen skett, eller ett intyg av vederbörande myndighet i den stat, hos vilken delgivningen begärts, utvisande formen och tiden för delgivningen.

Prop. 1972:142

19

dömstollinn eöa sljornvald-iö er i.

organet hvis en slik under­skrift er tilstrekkelig if0lge lovgivningen i den stat hvor vedkommende domstol eUei förvaltningsorgan er hjem-meh0rende.

räcklig enligt lagstiftningen i den stat domstolen eller myndigheten tillhör.

Forkynnelse av dokumenler        Delgivning av handlingar Arlikkel 9

Birting skjala

9. gr.

Birting skv. samningi l)ess-um skal fara fram å J)ann håll, sem tiÖkasl um svi-paöa birtingu skv. löggjöf eöa framkvasmdavenju i jjvi riki, J)ar sem birtingar er öskaö. 1 beiÖni um birtingu skjals skal stultlega greina frå efni skjalsins.

Birting getur fariö fram å åkveöinn håll aÖ ösk t)ess rikis, sem biÖur um birt­ingu, ef sä håltur sam-rymisl löggjöf |)ess rikis, t)ar sem birting å aÖ fara fram.

Forkynnelse i henhold til denne avtale skal skje på den mate som anvendes for lignende forkynnelser i hen­hold til lovgivningen eller den administrative praksis i den stat som er bedt om å företa forkynnelsen. An­modningen om forkynnelse av et dokument skal inne-holde en kort oppgave om innholdet i dokumentet.

Hvis den stat som be-gjasrer forkynnelsen 0nsker del, kan forkynnelsen skje i saerskilte former i den ut­strekning den begjasrte frem-gangsmåle er i overensstem-melse med lovgivningen i den stat hvor forkynnelsen skal finne sted.

Artikel 9

Delgivning enligt detta avtal skall ske i den ord­ning som för liknande del­givning tillämpas enligt lag­stiftning eller administrativ praxis i den stat hos vil­ken delgivning begärts. Be­gäran om delgivning av handling skall innehålla kort uppgift om handlingens innehåll.

Om den stat som begär delgivningen så önskar, kan delgivning ske i särskUd form, i den mån det begärda förfarandet står i överens­stämmelse med lagstiftning­en i den stat i vilken delgiv­ningen skaU ske.

10. gr.

Sem sönnun um birtingu skal gilda annaöhvort dag-sett og voltfest viöur-kenning l)ess, sem var birt, eöa voltorö frå viökomandi stjörnvaldi i J)vi riki, t>är sem birtingar var öskaÖ, er greini frå formi birtingar og hvenaer hun för fram.

Artikkel 10

Som bevis for forkynnel­sen skal gjelde enten en da-terl og bekreflet erkjennelse fra den som moltok forkyn­nelsen, eUer et bevis fra vedkommende myndighet i den stat hos hvem forkyn­nelsen er begjaert, som viser formen og tiden for forkyn­nelsen.

Artikel 10

Såsom bevis om delgiv­ningen skall gäUa antingen elt daterat och bestyrkt er­kännande av den, med vil­ken delgivningen skett, eller elt intyg av vederbörande myndighet i den stat, hos vUken delgivningen begärts, utvisande formen och tiden för delgivningen.

Prop. 1972:142

20

Indfordring  af  oplysninger        Tietojen hankkiminen y. m.

Artikel 11

Oplysninger skal ind-fordres i overensslemmelse med lovgivningen i den stat, til hvilken begaeringen er rettet.

Anmodning om indford­ring af oplysninger må kun fremsaeltes, såfremt den stat, som fremsaetler anmodning­en, if0lge sin egen lovgiv­ning kan indfordre tilsva­rende oplysninger på be-gasring af den stat, tU hvU­ken anmodningen er rettet.

Anmodning om indfor­dring af oplysninger kan af­slås, såfremt forrelnings-, fabrikations- eller erhvervs-hemmeligheder ville blive åbenbaret, såfremt anmod­ningen blev efterkommet.

11 artikla

Tielojen hankkimisen on lapahdultava sen valtion lainsäädännön mukaisesti, jolle esitys lehdään.

Tietojen hankkimisla kos­keva esitys saadaan lehdä vain, jos se valtio, joka tekee esilyksen, öman lainsäädän-lönsä mukaan voi sen val­tion pyynnöstä, jolle esitys lehdään, hankkia vaslaaval tiedol.

Tietojen hankkimista kos­keva esitys voidaan evälä, jos siihen suostuminen joh-taisi liike-, valmistus- tai ammattisalaisuuden paljas-tumiseen.

Införskaffande av uppgifter m. m.

ArtUcel 11

Uppgifter skall införskaf­fas i enlighet med lagstift­ningen i den stat, tUl vUken framställningen riktals.

FramstäUning om inför­skaffande av uppgifter får göras endast om den stal som gör framställningen en­ligt sin egen lagstiftning kan på begäran av den stal tiU vilken framställningen rik­tats införskaffa motsvarande uppgifter.

Framställning om inför­skaffande av uppgifter kan avböjas, om affärs-, fabrika­tions- eller yrkeshemlighet skidle yppas om framställ­ningen efterkommes.

Artikel 12

Den kompetente myndig­hed i en konlraherende stat skal, i det omfång det kan ske på grundlag af lilgaenge-lige kontroloplysninger eller tilsvarende oplysninger, sna­rest muligt efter ud\0bet af hvert kalenderår, uden saer-1ig anmodning, tilslUle den kompetente myndighed i enhver af de andre konlra­herende stater oplysninger vedr0rende i denne stal bo­satte fysiske personer eller dér hjemmeh0rende juri-diske personer, for så vidt angår

a)

udlodninger fra aktie-selskaber og lignende juri-diske pesoner,

b)

renler af obligationer og lignende vaerdipapirer,

c)  tilgodehavender hos

banker, sparekasser o. lign.

12 artikla

Sopimusvaltion asian­omaisen viranomaisen tulee, mikäli niin voi tapahtua saa-tavissa olevien tarkkaUu- tai muiden vastaavien tietojen pemsleella, mahdollisimman pian jokaisen kalenlerivuo-den päätlymisen jälkeen, H-man eri esitystä, toimitlaa kunkin muun sopimusval­tion asianomaiselle viran-omaiselle mainitussa val-tiossa asuvia luonnoUisia henkilöitä ja siellä kotipai-kan omaavia oikeushenki-löitä tarkoittavat tiedol, jot­ka koskevat

a)

osakeyhtiöiden ja mui­den sellaisten oikeushenki-löiden jakamaa voittoa,

b)

obligaalioiden ja mui­den seUaisten arvopaperei-den korkoja,

c)

pankeilla, säästöpan-keilta   ja  muUla   sellaisUta

Artikel 12

Behörig myndighet i av­lalsslutande stat skall, i den mån det kan ske på grund­val av tillgängliga kontroU­uppgifter eller motsvarande uppgifter, snarast möjligt efter utgången av varje ka­lenderår, utan särskild fram­ställning, tiUsläUa behörig myndighet i envar av de andra avtalsslutande stater­na upplysningar avseende i denna stal bosatta fysiska personer eller där hemma­hörande juridiska personer beträffande

a)

utdelningar från aktie­bolag och liknande juridiska personer,

b)

räntor på obligationer och andra sådana värdepap­per,

c) tUlgodohavanden hos

banker, sparbanker och lik-

Prop. 1972:142

Öflun upplysinga o. fl.

11. gr.

Öflun upplysinga skal fara fram 1 sanuraemi viÖ lög­gjöf J)ess rikis, sem beiÖni er beinl til.

BeiÖni um öflun upp-lysmga må J)vi aÖeins selja fram, aö l)aÖ riki, sem beiÖni ber fram, geli sam­kvaemt löggjöf sinni aflaö sambaerilegra upplysinga, ef J)aÖ riki, sem aÖstoÖar er beÖiÖ, fer fram å slikt.

Hafna må beiÖni um öfl­un upplysinga, ef viöskipta-, framleiöslu- eÖa alvinnu-leyndarmäli yröi IjöstraÖ upp, ef orÖiÖ vaeri viÖ beiöninni.

Fremskaffing av opplys­ninger m. m.

Artikkel 11

Opplysninger skal inn-hentes i samsvar med lov­givningen i den stat anmod­ningen er rettet til.

Anmodning om innhen-ling av opplysninger kan bare fremselles såfremt den stal som ber om opplys­ninger etter sin egen lovgiv­ning kan skaffe tilsvarende oppgaver på begjaering fra den stat som anmodningen er rettet til.

Anmodning om å skaffe opplysninger kan avslås der­som forretnings-, fabrika-sjons- eUer yrkeshemmelig-heter ville bli kjent, såfremt anmodningen ble elterkom­met.

21

Införskaffande av uppgifter m. m.

Artikel 11

Uppgifter skall införskaf­fas i enlighet med lagstift­ningen i den stat, tiU vUken framställningen riktals.

Framställning om inför­skaffande av uppgifter får göras endast om den stat som gör framställningen en­ligt sin egen lagstiftning kan på begäran av den stat tiU vilken framstäUningen riktats införskaffa motsva­rande uppgifter.

Framställning om inför­skaffande av uppgifter kan avböjas, om affärs-, fabrika­tions- eller yrkeshemlighet skulle yppas om framstäU­ningen efterkommes.

12 gr.

Baert sljornvald i aÖildar­

riki skal, aö svo miklu leyti,

sem unnl er ä gmndveUi

samanburÖargagna

eöa

samsvarandi upplysinga, svo fljött sem veröa må eftir hver åramöl og ån sérstakr­ar beiÖni, afhenda baem stjömvaldi i hverju hinna aÖUdarrikjanna upplysingar um J)ä menn, sem biisettir eru i t)essu riki, eÖa lög-persönur, sem {)ar eiga heimUi, varÖandi

a)

arÖgreiÖslur frå hluta-félögum og hliÖstaeÖum lög-personum,

b)

vexti af skuldabréfum og ÖÖrum slikum verÖbréf-um,

c) innstjeöur i bönkum,

sparisjoöum og hliöstasöum

ArtUfkel 12

Den kompetente myndig­het i de konlraherende sta­ter skal i den utstrekning det kan skje på graimlag av tU-gjengelige konlrolloppgaver eller tilsvarende opplys­ninger, snarest mulig etter utgången av hvert kalender­år, uten spesiell anmodning, oversende den kompetente myndighet i hver av de andre konlraherende stater opplysninger om fysiske per­soner som er bosatt der, eller om juridiske personer som er hjemmeh0rende der, for så vidt angår

a)

uldelinger fra aksje-selskaper og lignende juri­diske personer,

b)

renter av obligasjoner og andre lignende verdipa-pirer,

c)

tUgodehavender i ban­ker, sparebanker og Ugnen-

Artikel 12

Behörig myndighet i av­talsslulande stat skall, i den mån det kan ske på gmnd­val av tillgängliga kontroll­uppgifter eller molsvarande uppgifter, snarast möjligt efter utgången av varje ka­lenderår, ulan särskUd fram­ställning, tUlställa behörig myndighet i envar av de andra avtalsslulande stater­na upplysningar avseende i denna stal bosatta fysiska personer eUer där hemma­hörande juridiska personer beträffande

a)

utdelningar från aktie­bolag och liknande juridiska personer,

b)

räntor på obUgationer och andra sådana värdepap­per,

c) tiUgodohavanden hos

banker, sparbanker och lik-

Prop. 1972:142

22

institutioner saml renter af sådanne tUgodehavender,

d) royalties og andre pe­

riodisk betalbare afgifter for

udnyltelse af ophavsret, pa­

tent, m0nster, varemaerke el­

ler anden sådan rettighed

eller ejendom,

e) l0nninger, honorarer,

pensioner og livrenter,

f) skades-, forsikrings- og

anden sådan erstatning, som

er oppebårel i förbindelse

med nasringsvirksomhed,

samt

g)    andre indkomster eUer

aktiver, i det omfång over-

enskomst herom trasffes i

henhold til artikel 20.

Såfremt del i den stal, som har modtagel oplys-ningerne viser sig, al op-lysningerne ikke er i over-enstemmelse med de virke-lige forhold, skal den kom­petente myndighed i denne stal på passende made un­derrette den kompetente myndighed i den stat, som har afgivet oplysningerne, om forholdet.

I tilfaelde, hvor en i en af de konlraherende stater bo-sat person er afgået ved d0den og har efterladt sig fasl ejendom i en anden af de konlraherende stater el­ler akliver anbragt i en virk-somhed dér, skal den kom­petente myndighed i den f0rstncevnte stat, så snart kendskab til forholdet er erhvervet, underrette den kompetente myndighed i den anden stat herom.

lailoksiita olevia saamisia sekä tällaisten saamisten korkoja,

d) rojaltia tai muuta, te-

kijänoikeuden,

patenlin,

mallin, lavaramerkin tai

muun sellaisen oikeuden tai

omaisuuden käytöstä toistu-

vasti suoiileltavaa maksua,

e) palkkoja, palkkioita,

eläkkeilä ja elinkorkoja,

f) elinkeinotoiminnan yh­

leydessä saatua vahingon-,

vakuutus- ja muuta sellaisla

korvausla, sekä

g) muita tuloja tai varoja,

mikäli täslä on sovittu 20

artiklan mukaisesti.

Jos sunä valtiossa, joka on vastaanottanul tiedol, käy selviUe, etlä tiedol eivät vas-laa todellisia olosuhleila, on tämän valtion asianomaisen viranomaisen sopivaUa ta-valla ilmoitettava asiasta sen valtion asianomaiselle viran-omaiselle, joka on tiedol an-tanut.

Milloin sopimusvalliossa

asuva henkilö on kuollut ja

häneltä on jäänyt toisessa

sopimusvalliossa

olevaa

kiinteää omaisuulta tai siellä olevaan liikkeeseen sijoitet-luja varoja, on ensiksi mai-nitun valtion asianomaisen viranomaisen, niin pian kun asiasta on saatu tieto, Umoi-tettava täslä loisen valtion asianomaiselle viranomai-selle.

nande inrättningar samt rän­tor på sådana tillgodohavan­den,

d) royalty och annan pe­

riodiskt utgående avgift för

utnyttjande av upphovsrätt,

patent, mönster, varumärke

eller annan sådan rättighet

eller egendom,

e) löner, arvoden, pensio­

ner och livräntor,

f)   skade-, försäkrings-

och annan sådan ersättning

som erhåUits i samband med

näringsverksamhet, samt

g) andra inkomster eller

tillgångar, i den mån över­

enskommelse träffats därom

enligt artikel 20.

Om det i den stat som mottagit upplysningama framkommer, att upplys­ningarna icke motsvarar de verkliga förhållandena, skall behörig myndighet i denna stat på lämpligt sätt under­rätta den behöriga myndig­heten i den stat, som lämnat upplysningarna, om förhål­landet.

Då person bosatt i en av de avtalsslutande staterna avlidit och efterlämnat fast egendom i annan avtalsslu­tande stat eller tillgångar nedlagda i rörelse där, skall behörig myndighet i först­nämnda stal, så snart känne­dom vunnits om förhållan­det, underrätta behörig myndighet i den andra sta­ten därom.

Inddrivelse af skat

Artikel 13

Afg0relser i skattesager, som if0lge lovgivningen i en af de konlraherende stater

Veron perintä 13 artikla

Veroasiassa annettu pää-tös, joka sopimusvaltion lainsäädännön   mukaan   on

Indrivning av skatt

Artikel 13

Beslut i skatteärende, som enligt lagstiftningen i en av de avtalsslutande sta-

Prop. 1972:142

23

stofnunum, svo og vexti af slikum innstaeöum,

d) hvers konar ]jöknanir

og limabilsgreiöslur fyrir

nolkun å höftmdarrétti,

einkaleyfi, munsiri, vöm-

merki eöa öÖrum slikum

réltindum eÖa eignum,

e) vinnulaun, starfslaun,

elii- og eflirlaun og lifeyri,

f)  skaöabaslur, trygginga-

bxtur og aörar slikar baetur,

sem fengizt hafa i sambandi

viö atvinnurekstur, svo og

g) aörar lekjur eÖa eignir,

aö svo miklu leyti, sem sam-

komulag veröur um skv. 20.

grein.

Ef fram kemur i J)vi riki, sem fengiö hefir upplys-ingamar, aÖ Jjaer séu ekki sannleikanum samkvaemar, skal basrt sljornvald i t)essu riki skyra baeru stjörnvaldi i l)vi riki, sem upplysing-arnar gaf, å viöeigandi häll frå aÖstseöum.

I>egar maÖur, biisettur i einu aÖUdarrikjanna, hefir andazt og läliÖ eftir sig fast-eign i öÖm aÖildarriki eöa eignir i alvinnurekslri Jjar, skal baert sljornvald i fyrr-nefnda rikinu, strax og t)aÖ hefir fengiÖ vitneskju um målavexti, tUkynna IpztS baem stjörnvaldi i siöar-nefnda rikinu.

de instilusjoner, saml renter på slike tilgodehavender,

d) royalty og annen pe­

riodisk uigående avgift for

ulnyttelsen av opphavsrett,

patent, m0nster, varemerke

eller annen slik retlighet el­

ler eiendom,

e) l0nn, honorarer, pen-

sjoner og livrenter,

f)  skade-, forsikrings- og

annen lignende erstatning

som er oppebårel i sam­

band med naeringsvirksom-

het, samt

g) andre inntekter eller

aktiva i den utstrekning det

er truffet avtale om det i

henhold til arlikkel 20.

Hvis det i den stal som har mottalt opplysninger, viser seg at opplysningene ikke samsvarer med del fak-liske forhold, skal den kom­petente myndighet i denne stat på passende mate un­derrette den kompetente myndighet i den stat som har gitt opplysningene om forholdet.

Når en person som er bo­satt i en av de konlraheren­de stater er avgått ved d0-den og har elterlatt seg fast eiendom i en annen kon­lraherende stat eller midler som er plassert i en virk-somhel der, skal den kom­petente myndighet i f0rst-nevnte stat underrette den kompetente myndighet i den annen stat om delte så snart den har fått kjennskap til forholdet.

nande inrättningar samt räntor på sådana tillgodo­havanden,

d) royalty och annan pe­

riodiskt uigående avgift för

utnyttjande av upphovsrätt,

patent, mönster, varumärke

eller annan sådan rättighet

eller egendom,

e) löner, arvoden, pensio­

ner och livräntor,

f)  skade-, försäkrings- och

annan sådan ersätlning som

erhållits i samband med nä­

ringsverksamhet, samt

g)  andra inkomster eller

tillgångar, i den mån över­

enskommelse träffals därom

enligt artikel 20.

Om del i den stat som mottagit upplysningarna framkommer, att upplys­ningarna icke motsvarar de verkliga förhållandena, skall behörig myndighet i denna stat på lämpligl sätt under­rätta den behöriga myndig­heten i den stat, som lämnat upplysningama, om förhål­landet.

Då person bosatt i en av de avtalsslulande staterna avlidit och efterlämnat fast egendom i annan avlalsslu­tande stat eller tillgångar nedlagda i rörelse där, skall behörig myndighet i först­nämnda stat, så snart känne­dom vunnits om förhåUan­det, underrätta behörig myn­dighet i den andra staten därom.

Innheimta skatta

13. gr:

tJrskurÖ i skallamåli, sem skv. löggjöf eins af aÖild-arrikjunum  er  aÖfararhaef-

Inndriving av skatt Artikkel 13

Avgj0relser i skallesaker, som i henhold tU lovgiv­ningen i en av de konlra-

Indrivning av skatt Artikel 13

Beslut i skalleärende, som enligt lagstiftningen i en av de aNlalsslutande staterna är

Prop.1972:142

24

er eksigible i denne stat, skal anerkendes som eksigi­ble i en anden konlraheren­de stat. Bistand tU inddrivel­se af skat på grundlag af en sådan afg0relse skal ivaerk-saettes i sidstnasvnte stat på den made pg med iagltagelse af de praeskriptionsregler, som gaelder for inddrivelse af skat af tilsvarende art if0lge denne stats egen lov­givning.

Den myndighed, som pri-masrt begaerer bistånd til inddrivelse, skal i anmod­ningen bekrasfte, at afg0rel-sen er eksigibel i egen stat samt angive del tidspunkt, da retten til al inddrive skallen helt eller delvis op-h0rer på gmnd af prjeskrip-tion if0lge denne stals lov­givning; denne myndigheds kompetence skal bekraeftes af en af artikel 4 omfattet myndighed.

Artikel 14

Anmodning om bistand til inddrivelse af skal må kun fremsaeltes, såfremt skatten ikke kan inddrives i egen stal uden vaesenllige vanskeligheder.

Er en skattepliglig eller en anden person, som omfalles af artikel 3, sik. 2, afgået ved d0den, må inddrivelse ikke ske med bel0b, scm överstiger vasrdien af akti-verne i d0dsboet. Er boet skiftet, må hos arvinger eller andre, som har erhvervet aktiver på grund af d0ds-faldet, ikke inddrives mere end hvad der modsvarer va;rdien af aktiverne på tidspunktet for erhvervelsen.

täylänlöönpanokelpoinen

tässä valtiossa, on tunnustet-

tava täytäntöönpanokelpoi-

seksi toisessa sopimusval­

liossa. "Virka-apua veron pe-

rimiseksi tällaisen päätöksen

pemsleella on viimeksi mai­

nitussa valtiossa anneltava

sunä järjestyksessä ja mitä

vanhentumisla

koskevia

säännöksiä noudattaen, jot­ka valtion öman lainsäädän­nön mukaan oval voimassa vastaavanlaisen veron peri-miseen nähden.

Veron perimistä koskevaa virka-apua ensisijaisesti pyy­tävän viranomaisen on esi­lyksessä todistetlava, etlä päätös on täylänlöönpano­kelpoinen sen omassa val­tiossa sekä mainiltava se ajankohta, jolloin oikeus pe-riä vero lakkaa kokonaan tai osaksi vanhentumisen johdosla tämän valtion lain­säädännön mukaan; tämän viranomaisen toimivalla on 4 artiklassa tarkoitetun vi­ranomaisen todistetlava.

14 artikla

Veron perimistä koskeva virka-apuesitys saadan leh­dä vain, jollei veroa voida omassa valtiossa periä ilman oleellisia vaikeuksia.

Milloin verovelvoUinen tai muu 3 artiklan 2 kappa­leessa tarkoitetlu henkilö on kuollut, ei saada periä enem-pää kuin määrä, joka vaslaa kuolinpesän varojen arvoa. Milloin pesä on jaetlu, ei perilliseltä tai muulta kuo-lemanlapauksen jobdosta omaisuulta saaneelta henki­löitä saada periä enempää kuin määrä, joka vaslaa omaisuuden arvoa sen saan-tihelkellä.

terna är exigibelt i denna stat, skaU erkännas som exi­gibelt i annan avlalsslutande stal. Handräckning för in­drivning av skatt på grund av sådant beslut skall verk­stäUas i sistnämnda stat i den ordning och med iaktta­gande av de preskriptions­regler som gäUer för indriv­ning av skatt av motsvaran­de slag enUgt dess egen lag­stiftning.

Den myndighet som i förs­ta hand begär handräckning för indrivning skall i fram­ställningen intyga att beslu­tet är exigibelt i den egna staten samt ange den tid­punkt då rätten atl uttaga skallen hell eller delvis upp­hör på grund av preskrip­tion enligt denna stats lag­stiftning; denna myndighets behörighet skall bestyrkas av myndighet som avses i artikel 4.

Artikel 14

Framställning om hand­räckning för indrivning av skall får göras endasl om skatten icke kan indrivas i den egna staten utan väsent­liga svårigheter.

Har skattskyldig eUer an­nan som avses i artikel 3 andra stycket avlidit, får indrivning ej ske med belopp överstigande värdet av tUl­gångarna i dödsboet. Är bo­et skiftat, får av arvinge eller annan som förvärvat egendom på gmnd av döds­fallet icke indrivas mer än som motsvarar värdet av egendomen vid tiden för förvärvet.

Prop. 1972:142

25

ur 1 |)vi riki, skal viSur-kenna aÖfararhcefan i öÖm aÖildarriki. ' AÖsloÖ viÖ skaltheimtu, sem byggö er ä slikum urskuröi, skal veita i siöamefnda rikinu å J)ann hatt og meS hliSsjön af peim fymingarreglum, sem gUda um innheimlu å sams­konar sköltum samkvaemt löggjöf J)essa rikis.

PaÖ sljornvald, sem i upphafi fer fram å aÖsloö viö innheimlu, skal i beiÖni sinni staöfesta, aÖ iirskurö-urinn sé aöfararhaefurieigin riki, svo og lilgreina, hvenaer réllur til aö innheimta skatt-inn feUur aÖ nokkm eÖa öllu leyti niÖur fyrir fym-ingu skv. löggjöf Jjessa rikis. HeimUd J)essa sljorn-valds skal slaöfest af stjörn­valdi, sem tUgreint er i 4. grein.

herende stater er eksigibelt i denne stat, skal anerkjen-nes som eksigibelt i en an­nen konlraherende stat. Bi­sland tu indriving av skatt på gmnnlag av en sUk av-gj0relse skal iverkselles i den sislnevnle stat på sam­me måle og under hensyn tU de preskripsjonsregler som gjelder for innfordring av tilsvarende skatt i hen­hold til dens egen lovgiv­ning.

Den myndighet som f0rst begjaerer bisland til inn-driving, skal i anmod­ningen bekrefle at kravet er eksigibelt i dens egen stat, samt oppgi lidspunktel for når retten til å drive inn skatten helt eller delvis er foreidet etter lovgivningen i denne staten. Al denne myn­dighet er relle vedkonomen-de, skal bekrefles av den myndighet som er nevnt i artikkel 4.

exigibelt i denna stat, skall erkännas som exigibelt i an­nan avtalsslulande stat. Handräckrung för indrivning av skatt på grund av så­dant beslul skall verkställas i sistnämnda stat i den ord­ning och med iakttagande av de preskriptionsregler som gäller för indrivning av skatt av motsvarande slag enligt dess egen lagstiftning.

Den myndighet som i första hand begär handräck­ning för indrivning skall i framställningen intyga att beslutet är exigibelt i den egna staten samt ange den tidpunkt då rätten att uttaga skatten helt eller delvis upp­hör på gmnd av preskrip­tion enligt denna stats lag­stiftning; denna myndighels behörighet skall bestyrkas av myndighet som avses i ar­tikel 4.

14. gr.

BeiÖni um aÖstoÖ viÖ innheimlu skatta må J)vi aöeitis selja fram, aÖ ekki sé unnl aÖ innheimta skalt-inn i eigin riki ån vemlegra erfiSleika.

Hafi hinn skallskyldi eÖa annar, sem um getur i 2. mgr. 3. gr., låtizl, må eigi innheimta haerri fjärhxö en eignum dånarbiisins nemur. Hafi biii veriö skipt, må eigi innheimta hjå erfingjum eöa ÖÖrum, sem fengiö hafa einhverjar eignir vegna and-låtsins, haerri fjärhaeÖ en sem svarar til verömaetis eignar-innar å Jjeim lima, sem Jjessi aÖUi fékk håna.

Artikkel 14

Anmodning om bisland til inndriving av skatt skal bare kunne gj0res såfremt skallen ikke kan drives inn i egen stat uten vesenllige vanskeligheler.

Har skattjrteren eller an­dre som er nevnt i artikkel 3, annel ledd, avgått ved d0den, skal man ikke drive inn bel0p som överstiger verdien av aktiva i d0ds-boet. Er boel skiftet, kan man ikke innfordre sl0rre bel0p hos arving eller en annen som har ervervet formue på gmnn av d0ds-fallel, enn det som svarer lU verdien av aktiva på det tidspunktet ervervet fant sted.

Artikel 14

Framställning om hand­räckning för indrivning av skatt får göras endast om skallen icke kan indrivas i den egna staten utan väsent­liga svårigheter.

Har skallskyldig eller an­nan som avses i artikel 3 andra siycket avUdil, får in­drivning ej ske med belopp överstigande värdet av tUl­gångarna i dödsboet. Är boel skiftat, får av arvinge eller annan som förvärvat egendom på gmnd av döds­fallet icke indrivas mer än som motsvarar värdet av egendomen vid tiden för för­värvet.

Prop. 1972:142

26

Artikel 15

For skat, som skal ind­drives if0lge denne aftale, gaelder i den stat, hos hvil­ken bistand er begaeret, ik­ke sådan saerlig fortrinsrel, som dér kan vaere gaeldende for denne stals egne skatter.

I säger vedr0rende ind­drivelse af skat if01ge denne aftale må foranstaltninger for at indlede s0gsmål ved anden domstol end för­valtningsdomstol eller kon­kurs ikke indledes i den stat, hos hvilken inddrivelsen be-gaeres, med mindre den kompetente myndighed i denne stat, efter anmodning fra den kompetente myndig­hed i den stal, som har fremsat anmodningen, ud-trykkeligl samlykker i en så­dan foranstaltning.

15 artikla

Vero, joka tämän sopi­muksen mukaan on perittä-vä, ei siinä valtiossa, jolta virka-apua on pyydetty, nauti sellaisla erityistä etuoi-keutta, joka siellä saattaa olla voimassa sen omiin ve-roihin nähden.

Tämän sopimuksen mu-kaisessa verojen perimistä koskevassa asiassa ei siinä valtiossa, jolta perimistä on pyydetty, saada ryhtyä toi-menpiteisiin oikeudenkäyn-limenettelyn aloittamiseksi muussa luomioisluimessa kuin hallintotuomioistuimes-sa tai konkurssimenettelyn vireUlepanemiseksi, ellei tä­män valtion asianomainen viranomainen, esilyksen teh-neen valtion asianomaisen viranomaisen esityksestä, ni-menomaan suostu sUhen, etlä sellaiseen toimenpitee-seen ryhdytään.

Artikel 15

För skatt, som skall in­drivas enligt detta avtal, åt­njutes ej i den stal hos vil­ken handräckning begärts sådan särskild förmånsrätt som där kan gäUa för dess egna skatter.

I ärende angående indriv­ning av skatt enligt detta avtal får åtgärd för att in­leda rättegångsförfarande vid annan domstol än för­valtningsdomstol eller kon­kursförfarande icke vidtagas i den stat hos vilken indriv­ning begärts, med mindre behörig myndighet i denna stat, efter framställning av den behöriga myndigheten i den stat som gjort fram­ställningen, uttryckligen samtycker lill sådan åtgärd.

Artikel 16

Oph0rer, inden en sag vedr0rende inddrivelse af skat i henhold tU denne af­tale er afsluttet, retten tU at inddrive skatten helt eller delvis if0lge lovgivningen i den stat, som har begaeret bistanden, på grund af be-taling, nedsaeltelse eller op-haevelse af skatteansaeltelsen, lempelse eller af anden år-sag, skal den kompetente myndighed i denne stat sna­rest muligt anmelde det så­ledes indtrufne tU den kom­petente myndighed i den anden stat.

Bestemmelserne i sik. 1 skal finde tilsvarende anven-delse, såfremt henstand med betaling af skatten er ind-r0mmel.

16 artikla

Milloin oikeus periä vero lakkaa kokonaan tai osaksi virka-apua pyytäneen val­tion lainsäädännön mukaan, ennen kuin tämän sopimuk­sen mukainen veron peri­mistä koskeva asia on päät-tynyt, maksun, taksoituksen (verotuksen) alentamisen tai poistamisen, lyhennyksen tai muun syyn johdosla, on tä­män valtion asianomaisen viranomaisen mahdollisim­man pian ilmoitettava ta-pahtumasla loisen valtion asianomaiselle viranomai-selle.

Mitä 1 kappaleessa on määrätty, on vastaavasli so-velleltava, milloin on myön-netty veron suorittamisen lykkäyslä.

Artikel 16

Upphör, innan ärende an­gående indrivning av skatt enligt delta avtal avslutats, rätten alt uttaga skatten helt eller delvis enligt lagstift­ningen i den stat som begärt handräckningen på gmnd av betalning, nedsättning eller undanröjande av taxering (beskattning), avkorlning el­ler annan anledning, skaU den behöriga myndigheten i denna stat snarast möjligl anmäla det inträffade tUl den behöriga myndigheten i den andra staten.

Bestämmelsema i första stycket skall äga molsva­rande tiUämpning i fall då anstånd med betalning av skatten medgivits.

Prop. 1972:142

27

15. gr.

Viö innheimlu skatta skv. samningi J)essum gildir eigi i t)vi riki, Jjar sem aÖstoÖar er beiÖzl, så sérstaki for-gangsréttur, sem t)ar känn aö gilda um skatta Jjess rikis.

1 målum varöandi inn­heimlu å skatti skv. samn­ingi t>essum er eigi heimilt aö hefja målsökn fyrir ÖÖr­um dömstöli en sljörnvalda-dömstöli eöa krefjast gjaldt)rotaskipla i tvi riki, J)ar sem öskaÖ er innheimlu, nema baert stornvald i J)essu riki hafi gefiÖ skyrl sam-t)ykki tU slikra aögeröa aÖ beiÖni baers stjörnvalds i Jjvi riki, sem aöstoöar öskar.

Artikkel 15

For skatt som skal inn-drives etter denne a-vtalen, gjelder ikke den sxrskille fortrinnsrett som kan vaere vedtalt for egne skatter i den stat som er bedt om å yte bistand.

I saker om inndriving av skatt etter denne avtale må det ikke innledes s0ksmål ved annen domstol enn för­valtningsdomstol eller be-gjasres konkurs i den stal det er begjaert bistand til inn­driving, med mindre den kompetente myndighet i denne stat etter anmodning fra den kompetente myndig­het i den stat som har an-modet om bistand, uttrykke-1ig samlykker i slike tUtak.

Artikel 15

För skatt, som skall in­drivas enligt delta avtal, åt­njutes ej i den stat hos vU­ken handräckning begärts sådan särskild förmånsrätt som där kan gälla för dess egna skatter.

I ärende angående indriv­ning av skatt enligt della av­tal fär åtgärd för att inleda rättegångsförfarande vid an­nan domstol än förvaltnings­domstol eller konkursförfa­rande icke vidtagas i den stat hos vilken indrivning begärts, med mindre behörig myndighet i denna stat, ef­ler framställning av den be­höriga myndigheten i den stat som gjort framstäUning­en, uttryckligen samtycker till sådan åtgärd.

16. gr.

Fari svo, åöur en mäli um innheimlu å skatti skv. samn­ingi tessum er lokiÖ, aÖ réllur til aÖ innheimta skatt-inn falli aÖ nokkru eÖa öllu leyti niöur skv. löggjöf l)ess rikis, sem aÖsloÖar hefir öskaö, vegna greiöslu, laekk-unar eÖa niÖurfeUingar skattaälagningar, ivilnunar eöa af öÖmm ästasöum, t>å skal baert sljornvald i J)essu riki tilkynna J)elta baem stjörnvaldi i hinu rikinu svo fljött scm auÖiÖ er.

AkvaeÖum 1. mgr. skal beitt å sama håll {»egar veittur hefir veriÖ greiÖslu-frestur å skaltinum.

Artikkel 16

Opph0rer retten til å dri­ve inn skatten helt eUer del­vis etter lovgivningen i den stat som har begjaert bi­standen på grunn av be­taling, nedsettelse eller opp-hevelse av ligningen, avkort-ning eller av andre årsaker f0r saken om inndriving av skatten i henhold til denne avtale er avsluttet, skal den kompetente myndighet i denne stat snarest mulig meddele det inntmfne til den kompetente myndighet i den annen stat.

Bestemmelsene i f0rste ledd skal gjelde tUsvarende når det blir gitt utseltelse med betaling av skatten.

Artikel 16

Upphör, innan ärende an­gående indrivning av skatt enligt detta avtal avslutats, rätten att uttaga skatten helt eller delvis enligt lagstift­ningen i den stat som be gärt handräckningen på gmnd av betalning, nedsätt­ning eller undanröjande av taxering (beskattning), av­korlning eller annan anled­ning, skall den behöriga myndigheten i denna stal snarast möjligt amnäla det inträffade tUl den behöriga myndigheten i den andra staten.

Bestämmelserna i första stycket skall äga motsvaran­de tillämpning i fall då an­stånd med betalning av skal­len medgivits.

Prop. 1972:142

28

Artikel 17

Når inddrivelse if0lge denne aftale er sket i en af slalerne, og del inddrevne bel0b er kommet inddri-velsesmyndigheden i denne stat i haende, er denne stat ansvarlig for del inddrevne bel0b över for den stal, som har begaeret inddrivelsen.

17 artikla

Kun tämän sopimuksen mukainen periminen on ta-pahtunut sopimusvalliossa ja peritty määrä on saapu-nut tämän valtion perimis-viranomaiseUe, tämä valtio on perimistä pyytäneeUe valtiolle vastuussa peritystä määräslä.

Artikel 17

När indrivning enligt det­la avtal skett i en av sta­terna och indrivet belopp kommit indrivningsmyndig-het i denna stat tiUhanda, är den staten ansvarig gent­emot den stat som begärt indrivningen för del indriv­na beloppel.

Saerlige bestemmelser Artikel 18

For så vidt angår fore-sp0rgsler, oplysnmger, er-klaeringer og andre medde­lelser, som i henhold til den­ne aftale fremkommer til en af stateme, skal de i hen­hold til denne stats lovgiv­ning gaeldende bestemmelser om tavshedspligt og doku­menters hemmeligholdelse finde anvendelse.

Artikel 19

For bistand i henhold tU denne aftale er den stal, som har begaeret bistanden, kun pligtig at erstatte om-kostninger for sådant s0gs-mål ved anden domstol end förvaltningsdomstol eller konkurs i denne anden stat, som er foranlediget af bi­standen.

Artikel 20

De kompetente myndig­heder i de konlraherende stater kan indgå yderligere overenskomst for at gen-nemf0re bestemmelserne i denne aftale. De kan saerligt indgå overenskomst om ud­veksling af oplysninger i henhold til artikel 12 g), om mindstebel0b, som anmod­ning om inddrivelse skal an-

Erinäisiä määräyksiä 18 artikla

Kyselyihin, tietoihin, U-moituksUn ja muUiin tiedon-anloiliin, jotka valtio tämän sopimuksen mukaisesti vas-taanottaa, sovelletaan tä­män valtion lainsäädännön mukaan voimassa olevia sa-lassapilomääräyksiä.

19 artikla

Tämän sopimuksen mu­kaista virka-apua pyylänyt valtio on velvollinen korvaa-maan vain ne kustannukset, joka virka-avusta aiheutu-val toisessa valtiossa oUceu-denkäyntimenettelystä muussa luomioisluimessa kuin hallintotuomioistuimes-sa tai konkurssimenettelys-lä.

20 artikla

Sopimusvaltioiden   asian-

omaiset viranomaiset voival tehdä täydentäviä sopimuk-sia tämän sopimuksen mää-räyslen toleultamiseksi. Eri-tyisesti ne voival sopia tieto­jen vaihdosta 12 artiklan g) kohdan mukaan, vähim-mäismäärästä, jota perimis­tä koskeva esitys saa lar-koittaa, veroja ja maksuja

Särskilda bestämmelser

Artikel 18

Beträffande förfrågningar, upplysningar, uppgifter och andra meddelanden, som enligt detta avtal ingår tUl en av staterna, tillämpas de sekretessbestämmelser som gäUer enligt lagstiftningen i denna stat.

Artikel 19

För handräckning erUigt delta avtal är den stat som begärt handräckningen skyl­dig ersätta kostnad endast för sådant rättegångsförfa­rande vid annan domstol än förvaltningsdomstol eUer konkursförfarande i den andra staten, som föranle­des av handräckningen.

Artikel 20

De behöriga myndigheter­na i de avtalsslutande sta­terna kan träffa ytterUgare överenskommelse för alt ge­nomföra bestämmelsema i detta avtal. De kan särskilt överenskomma om utbyte av upplysningar enligt arti­kel 12 g), om minsta belopp, som framställning om in­drivning får avse, om hand-

Prop. 1972:142

29

17. gr.

t>egar innheimta skv. samningi J)essum hefir ätt sér SlaÖ i einu rikjanna og innheimt fé hefir borizt innheimlusljornvaldi i J)essu riki, er t)aÖ riki åbyrgl fyrir hinu innheimta fé gagnvart J3vi riki, sem innheimlu öskaöi.

Arlikkel 17

Når inndriving etter den­ne avtale er skjedd i en av slatene, og del bel0p som er drevet inn er kommet til iimfordringsmyndighelene i denne stat, er denne stat ansvarlig överfor den annen stat for del inndrevne be-l0p.

Artikel 17

När indrivning enUgt del­ta avtal skett i en av sta­terna och indrivet belopp kommit indrivningsmyndig-hel i denna stat tillhanda, är den staten ansvarig gent­emot den stal som begärt indrivningen för det indriv­na beloppet.

Sérstök äkvcEÖi

18. gr.

Um fyrirspurnir, upplys­ingar, yfirlysingar og aÖrar tilkynningar, sem sam­kvaemt samningi J)essum ber-asl til einhvers rikjanna, skal beita J)eim åkvaeÖum um J)agnarskyldu og skjala-leynd, sem gilda samkvaemt löggjöf J)essa rikis.

Sa;rlige bestemmelser

Artikkel 18

Med hensyn til foresppr-sler, opplysninger, oppgaver og andre meddelelser som etter denne avtale er mot­talt av en av statene, skal bestemmelsene om laushels-plikl 0.1. som gjelder etter lovgivningen i denne staten, få tilsvarende anvendelse.

Särskilda bestämmelser

Artikel 18

Belräffande förfrågning­ar, upplysningar, uppgifter och andra meddelanden, som enligt detta avtal ingår till en av staterna, tiUämpas de sekretessbestämmelser som gäUer enligt lagstift­ningen i denna stat.

19. gr.

Fyrir aÖstoÖ samkvaemt J)essum samningi er t)vi riki, sem aöstoöar öskaöi, aöems skylt aö greiÖa kosln-aÖ, sem af aÖstoÖinni leiddi, viö målsökn fyrir öÖmm döstölum en sljomvalda-dömstölum og af gjald-JjrotameÖferÖ.

Artikkel 19

For bisland etter denne avtale, er den stat som har begjaert bistanden, bare pliktig til å erstatte omkost-ninger vedrörende bistanden i den andre staten som er pål0pet ved s0ksmål ved an­nen domstol enn förvalt­ningsdomstol, eller ved kon­kurs.

Artikel 19

För handräckning enligt detta avtal är den stat som begärt handräckningen skyl­dig ersätla kostnad endast för sådant rättegångsförfa­rande vid annan domstol än förvaltningsdomstol eller konkursförfarande i den andra staten, som föranle­des av handräckningen.

20. gr.

Basr stjornvöld i aÖildar-

rikjunum geta gert meÖ sér

ytarlegra samkomulag um

framkvasmd äkvasÖa J)essa

samnings. tau geta einkum

gert meö sér samkomulag

um skipli ä upplysingum

samkvaemt 12. gr. g), um

lågmarksfjårhaeöir,

sem

asskja må iimheimtu ä, um aöstoö varöandi skatta og

Artikkel 20

De kompetente myndig­heter i de konlraherende stater kan inngå ytterligere overenskomst for å gjen-nomf0re bestemmelsene i denne avtale. De kan saer­skilt inngå avtale om ut­veksling av opplysninger i henhold til artikkel 12 g), om minstebel0p for anmod­ning om inndriving, om bi-

Artikel 20

De behöriga myndigheter­na i de avlalsslutande sta­terna kan träffa ytterligare överenskommelse för atl ge­nomföra bestämmelserna i detla avtal. De kan särskilt överenskomma om utbyte av upplysningar enligt artikel 12 g), om minsta belopp, som framställning om in­drivning får avse, om hand-

Prop. 1972:142

30

gå, om bistand vedr0rende skatter og afgifter i hen­hold tu artikel 2 c), d) og e) og om opkraevning af skat i saerlige lUfaelde, f. eks. ved-r0rende såkaldte graense-gasngere, samt vedr0rende renter, s0gsmålsomkoslnin-ger, b0der og andre lignen­de bel0b, som pålaegges i förbindelse med beskatning eller inddrivelse, om fast-saettelse af kurs for omreg-ning af bel0b, som skal ind­drives, samt om afregning af inddrevne bel0b.

Såfremt vanskeligheder eller tvivlssp0rgsmål opslår mellem to eller flere af de konlraherende stater vedr0-rende fortolkning eller an­vendelse af denne aftale, skal de kompetente myndig­heder i disse stater forhand-le med henblik på al 10se sp0rgsmålel gennem saerlig overenskomst. Resultatet af sådanne forhandlinger skal snarest meddeles de kom­petente myndigheder i de 0vrige konlraherende stater. Såfremt den kompetente myndighed i en af de kon­lraherende stater finder, at forhandlinger vedr0rende sp0rgsmål om fortolkning eller anvendelse af denne aftale b0r ske mellem de kompetente myndigheder i samtUge de konlraherende stater, skal sådanne for­handlinger finde sted på be-gEering af denne stat.

koskevasta virka-avusta 2 artiklan c), d) ja e) kohdan mukaan ja veron kannosta eräissä tapauksissa, esim. n.s. rajankävijöiden osalla, sekä koroisla, oikeuden-käyntikuluista, uhkasakoista ja muista sellaisista, vero­tuksen tai perimisen yhley­dessä menevislä maksuisla, periltäviä määriä muunnet-taessa sovellettavan kurssin vahvistamisesta sekä peritty-jen määrien lUittämisestä.

Jos kahden tai useamman sopimusvaltion välUlä syn-tyy vaikeuksia tai epätietoi-suulla tämän sopimuksen tulkinnasta tai sovellamises-ta, näiden valtioiden asian-omaisten viranomaisten on neuvoteltava keskenään ky-symyksen ralkaisemiseksi eri-lyisin sopimuksin. Neuvotte-lujen tulokset on mahdolli­simman pian anneltava tie-doksi muiden sopimusval­tioiden asianomaisille viran-omaisUle.

Milloin sopimusvaltion asianomainen viranomainen katsoo, etlä kaikkien sopi­musvaltioiden asianomaisten viranomaisten on neuvotel­tava keskenään tämän sopi­muksen tulkinnasta tai so-veltamisesta, neuvollelut on käytävä tämän valtion pyyn­nöstä.

räckning belräffande skat­ter och avgifter enligt arti­kel 2 c), d) och e) och om uppbörd av skatt i vissa fall, t. ex. i fråga om s. k. gränsgångare, saml belräf­fande räntor, rättegångs­kostnader, viten och andra liknande belopp, som utgår i samband med beskattning eller indrivning, om fast­ställande av kurs för om­räkning av belopp, som skall indrivas, samt om redovis­ning av indrivna belopp.

Om svårigheter eller Ivi­velsmål uppkommer meUan två eller flera av de avtals­slulande staterna rörande tolkning eUer tillämpning av detta avtal, skall de behöriga myndigheterna i dessa sta­ter överlägga för atl söka lö­sa frågan genom särskUd överenskommelse. Resultatet av sådana överläggningar skall snarast delges behöriga myndigheter i övriga avtals­slutande stater.

Finner behörig myndighet i en av de avtalsslutande staterna alt överläggningar i fråga om tolkning eller tillämpning av detta avtal bör ske mellan de behöriga myndighetema i samlliga av­lalsslutande stater, skall så­dana överläggningar äga rum på begäran av denna stat.

Artikel 21

Denne aftale finder Ucke anvendelse

for Danmarks vedkommen­de: på Fa2r0eme og i Gr0n-land;

21 artikla

Täta sopimusta ei sovel-leta

Norjan osalta: Huippu-vuorilla eikä Jan MayeniUa, eikä myöskään Norjan Eu-roopan ulkopuolella ole-vissa alusmaissa;

Artikel 21

Detta avtal skaU icke tUl-lämpas

för Danmarks vidkom­mande; på Färöarna och i Grönland;

Prop. 1972:142

31

gjöld samkvaemt 2. gr. c), d) og e) og um innheimlu skatta i sérstökum tilvikum, t. d. vegna Jjeurra, sem saekja vinnu yfir landamaeri, enn­fremur um vexti, måls-koslnaö, féviti og aörar Jjcss hallar greiöslur, sem ä eru lagöar viö skatlaälagningu eöa innheimlu, um äkvörö­un ä gengi viÖ umreikning å fjärhaeöum, sem innheimta å, svo og um reikningsskil ä innheimlu fé.

Komi upp erfiÖleikar eÖa vafi milli Iveggja eÖa fleiri aöildarrikja um tiilkun eÖa framkvaemd a samningi t)essum, skulu baer stjorn­völd 1 J)essum rikjum eiga meö sér viörasöur tU t)ess aö reyna aÖ leysa måliÖ meö sérstöku samkomulagi. NiÖurstöÖur slikra viöraeöna skal tilkynna basmm stjorn-völdum i ÖÖrum aÖUdar-rikjum svo fljött sem unnl

Telji baer stjornvöld i einu aÖUdarrikjanna, aÖ viöraeö-ur um lulkun eÖa fram­kvaemd å samningi J)essum eigi aö fara fram mUli baerra stjömvalda i öllum aÖildar-rikjunum, skulu slikar viö-rasöur fara fram samkvaemt ösk J)essa rikis.

stånd vedr0rende skaller og avgifter etter artikkel 2 c), d) og e) og om oppkreving av skatt i visse tilfelle, f. eks. vedr0rende såkalte grensegjengere, samt vedr0-rende renler, retlergangsom-kostninger, b0ler og andre lignende bel0p som utskri­ves i samband med beskat­ning eller inndriving, om fastsetting av kurs for om-regning av bel0p som skal inndrives samt om avreg-ning av bel0p som er dre­vet inn.

Hvis det oppstär vanske­ligheler eller tvilssp0rsmål mellom lo eUer flere av de konlraherende stater om tolkningen eller anvendel-sen av denne avtale, skal de kompetente myndigheter i disse statene forhandle for å fors0ke å l0se sp0rsmålene gjennom saerskilt avtale. Re­sultatet av slike forhandlin­ger skal snarest meddeles de kompetente myndigheter i de 0vrige konlraherende stater.

Finner den kompetente myndighet i en av de kon­lraherende stater at for­handlinger om sp0rsmål om tolkning eUer anvendelse av denne avtale b0r skje mel­lom kompetente myndighe­ter i samtlige konlrahe­rende stater, skal slike for­handlinger finne sted på an­modning fra denne stat.

räckning beträffande skat­ter och avgifter enligt arti­kel 2 c), d) och e) och om uppbörd av skatt i vissa fall, t. ex. i fråga om s. k. gräns­gångare, samt beträffande räntor, rättegångskostnader, viten och andra liknande be­lopp, som utgår i samband med beskattning eller indriv­ning, om fastställande av kurs för omräkning av be­lopp, som skall indrivas, samt om redovisning av in­drivna belopp.

Om svårigheter eller Ivi­velsmål uppkommer mellan två eller flera av de avlals­slutande staterna rörande tolkning eller tUlämpning av detta avtal, skall de behöri­ga myndigheterna i dessa stater överlägga för all söka lösa frågan genom särskUd överenskommelse. Resultatet av sådana överläggningar skall snarast delges behöriga myndigheter i övriga avtals­slulande stater.

Finner behörig myndighet i en av de avtalsslulande staterna att överläggningar i fråga om tolkning eller tUl-lämpning av detta avtal bör ske mellan de behöriga myn­digheterna i samtliga avtals­slutande stater, skall sådana överläggningar äga rum på begäran av denna stat.

21. gr.

Samningi {)essum skal eigi beita

aö t)vi er Danmörku varÖar: i Faereyjum og a Grasnlandi;

Artikkel 21

Denne avtale skal ikke få anvendelse

for Norges vedkommende på Svalbard og Jan Mayen saml de norske besillelser utenfor Europa,

Artikel 21

Delta avtal skall icke tUl-lämpas

för Danmarks vidkom­mande: pä Färöarna och i Grönland;

Prop. 1972:142

32

for Norges vedkommende: på Svalbard og Jan Mayen samt på de norske besiddel-ser uden for Europa.

Artikel 22

Denne aftale traeder i kraft fra begyndeisen af det kalenderår, som f0lger naer-mesl efler det år, da samt­lige konlraherende stater har meddelt det svenske udenrigsdepartemenl, at de konstitutionelle foranstalt­ninger, som er n0dvendige for aftalens ikraftlraedelse er gennemf0rt. Det svenske udenrigsdepartemenl under-retter de 0'vrige konlrahe­rende stater om modtagel-sen af disse meddelelser.

Tanskan osalta: Färsaaril-la eikä Grönlannissa.

22 artikla

Tämä sopimus tulee voimaan sila vuolta lähinnä seuraavan kalenterivuoden alusta alkaen, jona kaikki sopimusvalliot oval ilmoit-laneei Ruotsin ulkoasiainde-partemenlille, etlä sopimuk­sen voimaantulon vaalimat valliosännön mukaiset toi-menpiteet on suoriteltu. Ruotsin ulkoasiaindeparte-mentti ilmoittaa muille sopi-musvallioUle näiden Umoi-tusten vaslaanoltamisesta.

för Norges vidkommande: på Svalbard och Jan Mayen saml de norska besittning­arna utom Europa.

Artikel 22

Della avtal träder i kraft med ingången av del ka­lenderår som följer närmast efter det år då samlliga av­talsslutande stater meddelat det svenska utrikesdeparte­mentet atl de konstitutionel­la åtgärder som kräves för avtalets ikraftträdande ge­nomförts. Det svenska utri­kesdepartementet underrät­tar de övriga avtalsslutande staterna om mottagandet av dessa meddelanden.

Artikel 23

Efter at denne aftale er trådt i kraft, skal dens be-stenamelser anvendes på sä­ger, som er indkommet ef­ler ikrafttraedelsen til den kompetente myndighed i den stat, tU hvUken anmod­ningen er rettet.

Nedennaevnle aftaler skal oph0re med at gaelde og skal sidsle gäng anvendes for så vidt angår säger, som er indkommet til den kompe­tente myndighed i den stal, til hvilken begaeringen er rettet f0r ikrafttraedelsen af denne aftale:

Aftale af 10. marts 1943 mellem Finland og Sverige om bistand i skattesager;

Aftale af 17. december 1949 meUem Norge og Sve­rige om bistand i skatte­sager;

Aftale af 27. oktober 1953 mellem Danmark og Sverige om bistand i skattesager;

23 artUcla

Tämän sopimuksen voi-maantultua on sen määräyk­siä sovellettava asioihin, jot­ka oval voimaantulon jäl­keen saapuneel sen valtion, jolle esitys osoitetaan, asian­omaiselle viranomaiselle.

Jäljempäna mainitut sopi-mukset lakkaavat olemasta voimassa ja nutä sovelletaan viimeisen kerran asioihin, jotka oval saapuneel sen valtion, jolle esitys osoite­taan, asianomaiselle viran­omaiselle ennen tämän sopi­muksen voimaanluloa:

Suomen ja Ruotsin välUlä virka-avusta veroasioissa 10 päivänä maaliskuuta 1943 tehty sopimus;

Norjan ja Ruotsin välUlä virka-avusta veroasioissa 17 päivänä joulukuuta 1949 tehty sopimus;

Ruotsin ja Tanskan väliUä virka-avusta veroasioissa 27 päivänä lokakuula 1953 teh­ty sopimus;

Artikel 23

Sedan detla avtal trätt i kraft skall dess bestämmel­ser tiUämpas på ärenden som inkommit efter ikraft­trädandet till den behöriga myndigheten i den stal till vilken framställningen rik­tas.

Nedanstående avtal skall upphöra alt gäUa och skall sista gången tillämpas be­träffande ärenden som in­kommit till den behöriga myndigheten i den stat till vilken framställningen rik­tas före ikraftträdandet av detta avtal;

Avtal den 10 mars 1943 mellan Finland och Sverige angående handräckning i skatteärenden;

Avtal den 17 december 1949 meUan Norge och Sverige angående handräck­ning i skatteärenden;

Avtal den 27 oktober 1953 mellan Danmark och Sverige angående handräck­ning i skatteärenden;

Prop. 1972:142

33

aö t)vi er Noreg varöar: ä SvalbarÖa og Jan Mayen svo og å hinum norsku landsvaeÖum ulan Evropu.

22. gr.

Samningur t)essi öÖlast gUdi viö upphaf J)ess alm-anaksårs, sem naest kemur eftir J)vi åri, er öll aÖUdar-rikin hafa tilkynnt sasnska utanrikisråÖuneytinu, aÖ uppfylltar hafi veriÖ J)aer sljörnskipulegu kröfur, sem gerÖar eru til gildistöku ]}essa samnings. Saenska utanrikisråöuneytiö tilkynn-ir hinum aÖUdarrikjunum um möttöku t)essara tilkynn-inga.

for Danmarks vedkom­mende på Faer0yene og på Gr0nland.

Artikkel 22

Denne avtale trer i kraft ved begynnelsen av del ka­lenderår som f0lger naer-mesl eller del år da samt­Uge konlraherende stater meddeler del svenske uten-riksdeparlementel at de for-falningsmessige tUtak som kreves for avtalens ikraft-tredelse, er gjennomf0rt. Det svenske utenriksdepartement meddeler de 0vrige konlra­herende stater om mollagel-sen av disse meldinger.

för Norges vidkomman­de: på Svalbard och Jan Mayen samt de norska be­sittningarna utom Europa.

Artikel 22

Detta avtal träder i kraft med ingången av del kalen­derår som följer närmast efter del år då samtiiga av­talsslutande stater meddelat det svenska utrikesdeparte­mentet all de konstitutio­nella ålgärder som kräves för avtalets ikraftträdande genomförts. Det svenska ut­rikesdepartementet under­rättar de övriga avtalsslutan­de staterna om mottagandet av dessa meddelanden.

23. gr.

E>egar samningur J)essi hefir tekiö gUdi, skal åk­vaeÖum hans beitt um mål, sem borizt hafa eftir gUd-islökuna tU viökomandi stjörnvalds i J)vi riki, sem beiÖni er beinl til.

Eftirfarandi samningar skulu faUa ur gildi, og skal Slöast beita l)eim viÖ mål, sem borizt hafa viökomandi Stjörnvaldi i J)vi riki, sem beiÖni er beinl tU, fyrir gUd-istöku J)essa samnings:

Samningur, dags. 10. marz 1943, milli Finnlands og Svijjjoöar um aÖsioö i skatl­amålum;

Samningur, dags. 17. des-ember 1949, milli Noregs og SviJjjöÖar um aösloö i skatlamålum;

Samningur, dags. 27. okt­ober 1953, mUU Danmerk­ur og SviJjjöÖar um aÖstoÖ i skatlamålum;

Artikkel 23

Etter al denne avtale er trådt i kraft skal dens be­stemmelser få anvendelse på saker som etter ikraf tlredel-sen er kommet inn tU den kompetente myndighet i den stal som anmodningen er rettet til.

De avtaler som er nevnt nedenfor, skal opph0re å gjelde og skal siste gäng få anvendelse på saker som er kommet inn tU den kompe­tente myndighet i den stat som anmodningen er rettet til f0r ikrafltredelsen av den­ne avtale:

Avtale av 10. mars 1943 mellom Finland og Sverige om bistand i skattesaker;

Avtale av 17. desember 1949 mellom Norge og Sve­rige om bistand i skattesa­ker;

Avtale av 27. oktober 1953 mellom Danmark og Sverige om bistand i skalte­saker;

Artikel 23

Sedan detla avtal trätt i krafl skall dess bestämmel­ser tillämpas på ärenden som inkommit efler ikraft­trädandet lUl den behöriga myndigheten i den stat tiU vUken framställningen rik­tas.

Nedanstående avtal skall upphöra alt gälla och skall sista gången tUlämpas be­träffande ärenden som in­kommit tiU den behöriga myndigheten i den stal tUl vUken framställningen rik­tas före ikraftträdandet av delta avtal:

Avtal den 10 mars 1943 mellan Sverige och Finland angående handräckning i skalleärenden;

Avllal den 17 december 1949 mellan Sverige och Norge angående handräck­ning i skatteärenden;

Avtal den 27 oktober 1953 mellan Sverige och Danmark angående hand­räckning i skalleärenden;

Prop. 1972:142

34

Aftale af 29. marts 1954 mellem Finland og Norge om bistand i skattesager;

Aftale af 18. juli 1955 mellem Danmark og Fin­land om bisland i skatte­sager; saml

Aftale af 23. maj 1956 mellem Danmark og Norge om bistand i skattesager.

Artikel 24

Denne aftale skal forblive i kraft uden tidsbegraens-ning, men de konlraherende stater kan ad diplomatisk vej opsige aflalen ved un­derretning tU -inhver af de andre konlraherende stater senest 6 måneder f0r ud-gangen af et kalenderår. Er opsigelsesfristen iagltaget, oph0rer aflalen at gaelde i forholdet mellem den stat, som har förelaget opsigelsen og de 0vrige konlraherende stater med kalenderårels ud-gang.

Anmodning om bistand, som er indkommet til den kompetente myndighed i den stat, til hvilken aiunod-ningen er rettet inden af­lalen er oph0rt med at gael­de, skal efterkommes i over­ensslemmelse med aftalens bestemmelser.

Aflalen skal deponeres i det svenske udenrigsdepar­temenl og bekraeftede af-skrifler skal af det svenske udenrigsdepartemenl tilstU-les hver af de konlraheren­de staters regeringer.

TU bekraeftelse heraf bar undertegnede, dertil beh0-rigt bemyndigede, underteg-net denne aftale og forsynel samme med deres segl.

Suomen ja Norjan välUlä virka-avusta veroasioissa 29 päivänä maaliskuuta 1954 tehty sopimus;

Suomen ja Tanskan välU­lä virka-avusta veroasioissa 18 päivänä heinäkuuta 1955 tehty sopimus; sekä

Norjan ja Tanskan välil­lä virka-avusta veroasioissa

23

päivänä loukokuuta 1956 tehty sopimus.

24

artikla

Tämä sopimus on voi­massa ilman aikarajoilusla, mutta sopimusvaltio voi ir-tisanoa sopimuksen diplo-maatlileilse ilmoittamalla täslä muUle sopimusvallioil-le viimeistään kuusi kuu-kaulta ennen kalenteri'vuo-den päätlymistä. Jos irlisa-nomisaikaa on noudalellu, sopimus lakkaa olemasta voimassa irlisanomisen toi-millaneen valtion ja muiden sopimusvaltioiden välillä ka­lenterivuoden päätlyessä.

Virka-apua koskevaan esi­tykseen, joka ennen kuin so­pimus on lakannul olemasta voimassa, on saapunut sen valtion, jolle esitys on osoi-lettu, asianomaiselle viran­omaiselle, on suosluttava so-punuksen määräysten mu­kaisesti.

Sopimus on talleteltava Ruotsin ulkoasiaindeparte-menttiin ja on Routsin ulko-asiaindeparlementin toimi-lettava oikeaksi todistelut jäljennöksel sutä kullekin sopimusvaltion hallilukselle.

Tämän vakuudeksi oval

allekirjoittaneel,

suhen

asiaimiukaisesli valtuulcttui-na, allekirjoitlaneel tämän sopimuksen ja varaslaneet sen sineteUlään.

Avtal den 29 mars 1954 mellan Finland och Norge angående handräckning i skatteärenden;

Avtal den 18 juli 1955 mellan Finland och Dan­mark angående handräck­ning i skatteärenden; samt

Avtal den 23 maj 1956 mellan Danmark och Norge om handräckning i skatte­ärenden.

Artikel 24

Detta avtal skaU förbU i kraft utan tidsbegränsning men avtalsslutande stal kan på diplomatisk väg uppsäga avtalel genom underrättelser tUl envar av de andra av­talsslutande staterna senast sex månader före utgången av ett kalenderår. Har upp­sägningstiden iakttagits upp­hör avtalet att gälla i för­hållandel mellan den stat som verkställt uppsägningen och övriga avtalsslutande stater med kalenderårels ut­gång.

FramstäUning om hand­räckning, som inkommit tUl behörig myndighet i den stat till vilken framställningen riktats innan avtalet upphört atl gälla, skall efterkommas i enlighel med avtalets be­stämmelser.

Avtalet skall vara depo­nerat i del svenska utrikes­departementet och bestyrkta avskrifter skall av del svens­ka utrikesdepartmentel liU­ställas var och en av de av­talsslutande statemas rege­ringar.

TUl bekräftelse härav har undertecknade, därtill ve­derbörligen bemyndigade, undertecknat delta avtal och försett detsamma med sina sigUl.

Prop. 1972:142

35

Samningur, dags. 29. marz

1954,  miUi Finnlands og

Noregs um aÖstoÖ i skatla­

målum;

Samningur, dags 18. jiili

1955,  mUli Danmerkur og

Finnlands um aöstoÖ i

skattamälum; og

Samningur, dags. 23. mai

1956,  miUi Danmerkur og

Noregs um aÖsloÖ i skatta­

mälum.

24. gr.

Samningur Jjessi gildir ån timatakmörkunar, en hvert aöUdarriki getur sagt honum upp eftir diplömatiskum leiöum meö tilkynningu tU sérhvers hinna aÖUdarrikj­anna i siÖasla lagi sex månuöum fyrir lok alman-aksårs. Hafi äkvaeöanna um uppsagnartima veriÖ gaett, fellur samningurinn ur gildi i samskiptum mUli Jiess rikis, sem sagt hefir honum upp, og annarra aöildarrikja frå og meö lokum |)ess alm-anaksårs.

Hafi beiÖni um aÖsloÖ borizt baeru stjörnvaldi i J)vi riki, sem aÖstoÖar er öskaÖ i, åöur en samningurinn feUur iir gildi, skal fariÖ meö håna samkvaemt åkvaeÖ­um samningsins.

Samningurinn skal varÖ-fveittur i utanrikisräöu-neyti SviJjjöÖar, og saenska utanrikisråöuneytiö skal senda rikisstjörn hvers aÖUdarrikis slaöfest endurrit.

TU staöfestingar Jjessu hafa undirrilaÖir fulltruar, sem til t)ess hafa fullgilt um-boÖ, ritaÖ undir Jjennan samning og sett viö innsigli sin.

Avtale av 29. mars 1954 mellom Norge og Finland om bistand i skattesaker;

Avtale av 18. juU 1955 mellom Danmark og Fin­land om bistand i skaltesa­ker;

Avtale av 23. mai 1956 mellom Norge og Danmark om bistand i skaltesaker.

Artikkel 24

Denne avtale skal vaere i kraft uten tidsbegrensning, men de kontrahenrede sta­ter kan på diplomatisk vei si opp avtalen ved under-retning til hver av de andre konlraherende stater senest seks måneder f0r utgången av et kalenderår. Er opp-sigelsesfrislen iakttatt, opp-h0rer avtalen å gjelde i for­holdet mellom den stat som har sagt opp avtalen og de 0vrige konlraherende stater ved utgången av kalender­årel.

Anmodrung om bistand som er kommet inn til kom­petent myndighet i den stal som anmodningen er rettet til innen avtalen opph0rer å gjelde, skal etterkommes i henhold tU avtalens be­stemmelser.

Avtalen skal vaere depo-nert i det svenke utenriks­departement som vil over­sende bekreftede avskrifter til hver av de konlraheren­de staters regjeringer.

Til bekreftelse av delte har undertegnede, som er beh0rig bemyndiget, under-tegnel denne avtale og för­synt den med deres segl.

Avtal den 29 mars 1954 mellan Finland och Norge angående handräckning i skatteärenden;

Avtal den 18 juli 1955 mellan Danmark och Fin­land angående handräck­ning i skatteärenden; saml

Avtal den 23 maj 1956 mellan Danmark och Norge om handräckning i skatte­ärenden.

Artikel 24

Detla avtal skall förbli i krafl ulan tidsbegränsning men avtalsslutande stat kan på diplomatisk väg upp­säga avtalet genom under­rättelser till envar av de andra avtalsslutande stater­na senasi sex månader före utgången av ett kalenderår. Har uppsägningstiden iakt­tagils upphör avtalet atl gäl­la i förhållandet mellan den stat som verkställt uppsäg­ningen och övriga avtalsslu­lande stater med kalender­årets utgång.

Framställning om hand­räckning, som inkommit lUl behörig myndighet i den stat tUl vilken framställningen riklats innan avtalel upphört alt gälla, skall efterkommas i enlighet med avtalets be­stämmelser.

Avtalel skall vara depo­nerat i det svenska utrikes­departementet och bestyrk­ta avskrifter skall av det svenska utrikesdepartemen­tet tillställas var och en av de avtalsslulande staternas regeringar.

TUl bekräftelse härav har undertecknade, därtUl veder­börligen bemyndigade, un­dertecknat detla avtal och försett detsamma med sina sigill.

Prop. 1972:142

36

Udfaerdiget i Stockholm i el eksemplar på det danske, det finske, det isländske, det norske og det svenske sprog, idet der på det svenske sprog er udfasrdiget to leks-ter, en for Finland og en for Sverige, hvilke samtlige lekster har lige gyldighed, den 9. november 1972.

Tehty Tukholmassa 9 päivänä marraskuula 1972 yhtenä suomen-, islannin-, norjan-, motsin- ja tanskan-kielisenä kappaleena, jossa ruotsin kielellä on kaksi tekstiä, toinen Suomea ja toinen Ruotsia varten, kaik­kien lekstien ollessa yhlä lo-distusvoimaisel.

Som skedde i Stockholm i elt exemplar på finska, danska, isländska, norska och svenska språken, varvid på svenska språket utfär­dades två texter, en för Fin­land och en för Sverige, vilka samtiiga texter har li­ka vitsord, den 9 november 1972.

E. Schram-Nielsen Max Jakobson

Prop. 1972:142

37

Gert i Stokkhölmi i einu cinlaki a hverju Jjessara måla: islenzku, dönsku, finnsku, norsku og saensku, og em sasnsku lextarnir tveir, annar fyrir Finnland, hinn fyrir Svijjjöö, og skulu allir textar jafngildir, hinn 9. november 1972.

Utferdigct i Stockholm i et eksemplar på norsk, dansk, finsk, isländsk og svensk, hvorav del på svensk er utfcdiget to lekster, en for Finland og en for Sverige, slik at samtlige tekster har samme gyldighet, den 9. no­vember 1972.

Som skedde i Stockholm i etl exemplar på svenska, danska, finska, isländska och norska språken, varvid på svenska språket utfärdades två texter, en för Sverige och en för Finland, vilka samt­liga texter har lika vitsord, den 9 november 1972.

MARCUS BOKTR.STOCKHOLM U7J     7204

Sveinn Björnsson

Henr. A. Broch

Sven-Eric NUsson