Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1978/79:134 Regeringens proposition

1978/79:134

om behandlingen av gällande särställningar för vissa företag och myndigheter vid leveranser till staten, m. m.;

beslutad den 15 mars 1979.

Regeringen förelägger riksdagen vad som har upptagits i bifogade uldrag av regeringsprotokoll för den åtgärd som framgår av föredra­gandens hemställan.

På regeringens vägnar

OLA[REDACTED_EFTERNAMN]

INGEMAR[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen redovisas hur regeringen avser att behandla gällande särställningar för AB Allmänna Förlaget, Svenska UtbUdningsförlaget Liber AB, Swedair AB, SJ:s resebyråer, Statskonsult AB, AUmänna Be­vakningsaktiebolaget och televerkets larmdivision vid leveranser tiU sta­ten. I fråga om AB Allmänna Förlaget, Svenska UtbUdningsförlaget Li­ber AB, Swedair AB, SJ:s resebyråer och Statskonsult AB bedöms sär­ställningarna kunna upphävas. Swedair AB bör ges möjUghet att över­gångsvis sluta femåriga avtal med de myndigheter som nu anlitar företa­get. I övriga fall bedöms övergångsåigärder ej vara erforderliga när sär­ställningarna upphör.

Särställningen för Allmänna Bevakningsaktiebolaget och televerkels larmdivision vid anordnande av bevakning kommer att ses över inom regeringens kansli. Härvid kommer att prövas ora särställningen kan be­gränsas till att endast omfatta från säkerhetssynpunkt prioriterade be-vakningsobjekt.

I propositionen berörs även frågan om myndigheternas val mellan olika entreprenadformer. Förslag om att reglera myndigheternas upp­handlingsverksamhet i della avseende avvisas.

1    Riksdagen 1978/79. 1 saml. Nr 134

Prop. 1978/79:134

Utdrag

BUDGETDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1979-03-15

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Sven Ro­manus,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Rohde,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Winlher, De[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Gabriel Ro­manus, Thara, Bondestam

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om behandlingen av gällande särställningar för vissa företag och myndigheter vid leveranser tUl staten, m. m.

1    Inledning

Med stöd av regeringens bemyndigande den 7 juli 1977 tUlkaUade jag en särskild utredare för att utreda frågan om särställning för vissa myn­digheter och företag vid leveranser tiU staten.

Ulredningen, som antagit namnet monopolutredningen, har i ett för­sta delbetänkande (SOU 1978: 48) Konkurrens på lika villkor behandlat följande särställningar:

AB Allmänna Förlagets särställning enligt kungörelsen (1974: 335) om framställning och utgivning av publikation, blankett el­ler annat tryckalster för statens räkning,

Svenska UtbUdningsförlaget Liber AB:s särställning eidigt det kungliga brevet 1974-06-28 angående skyldighet för skolöverstyrelsen ra. fl. att anlita Svenska Utbildningsförlaget Liber AB,

Swedair AB:s monopol enligt kungörelsen (1973: 598) ora skyldig­het för statliga rayndigheter att anlita Crownair Swedish Ltd AB,

SJ:s resebyråers företräde enligt kungörelsen (1952: 523) ora anli­tande av statens järnvägars resebyråer vid vissa resor,

Allmänna Bevaknings AB:s (ABAB) monopol enligt förordningen (1975: 874) om anordnande av bevakning,

televerkets särställning i fråga om instaUation och underhåll av larmanordningar vid vissa statsmyndigheter enligt förordningen (1975: 874) om anordnande av bevalcning,

Statskonsult AB:s särställning i fråga om vissa rationaliserings-

1 Professorn Gustaf Lindencrona

Prop. 1978/79:134

3

uppdrag enligt förordningen (1975: 657) om rationaliseringsverksamhet inom den civila statsförvaltningen.

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av domstolsver­ket, rikspolisstyrelsen, överbefälhavaren (ÖB), försvarets civilförvalt­ning, försvarets raaterielverk (FMV), televerket, statens järnvägar (SJ), luftfartsverket, statskontoret, datamaskincentralen för administrativ da­tabehandling (DAFA), riksrevisionsverket (RRV), riksskatteverket, uni­versitets- och högskoleämbetet (UHÄ), skolöverstyrelsen (SÖ), general­tullstyrelsen, näringsfrihetsorabudsraannen (NO), patent- och registre­ringsverket, överstyrelsen för ekonoraiskt försvar (ÖEF), statens plan­verk, statens lantmäteriverk, kartutredning 78 (Bo 1977: 01), Svenska kommunförbundet. Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Central­organisationen SACO/SR, Landsorganisationen i Sverige (LO), Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), Handelstjänslemannaförbundet, Svenska industritjänstemannaförbundet. Svenska transportarbetareförbundet. Svenska vaktbolags förbund. Föreningen Svenska läromedelsproducen­ter, Taxiflygföretagens riksförbund, Svensk PUotförening, Bevakningsrå­det, Svenska tryckeriföreningen, Statsföretag AB, Swedair AB, Liber Grafiska AB, Esselte Förlag AB, Allmänna Bevaknings AB (ABAB), Skyddsbevakning i Södertälje AB, Bevaknings AB Securitas, Securitas International AB, Nyge-Aero AB och HTF-rådet vid Bevaknings AB Securitas.

Universitets- och högskoleämbetet har bifogat yttranden av rättsve­lenskapliga och nationalekonomiska institutionerna vid Göteborgs uni­versitet. LO har bifogat yttrande från Statsanställdas förbund.

Till protokollet i detta ärende bör fogas monopolutredningens egen sammanfattning av sitt belänkande {bilaga 1), en sammanstäUning av re­missyttrandena {bilaga 2) samt de författningsbestämmelser som reglerar de frågor jag nu avser att behandla (bilaga 3). Beträffande utredningens närmare överväganden hänvisas tUl betänkandet.

2    Föredragandens överväganden 2.1 AUmänna överväganden

Det ankommer på regeringen att besluta om regler för de statliga myn­digheternas upphandling. Denna regleras sedan den 1 januari 1974 av upphandlingskungörelsen (1973: 600). De överväganden som legat fill gmnd för kungörelsen finns redovisade i upphandlingskommitténs betänkande OffenUig upphandling (SOU 1971: 88) och i prop. 1973: 73 angående riktlinjer för den offenUiga upphandlingen. Förslagen i pro­positionen lämnades utan erinran av riksdagen (FiU 1973: 27, rskr 1973: 190).

Kungörelsen är tiUämplig såväl vid upphandling av varor och tjänster

Prop. 1978/79: 134

4

som byggnads- och anläggningsarbeten i den mån regeringen ej utfärdat särbestämmelser för något område. Det ankommer på RRV att utfärda lillämpningsanvisningar lill kungörelsen.

Upphandlingskungörelsen innehåller dels generella regler för hur upphandlingsarbetet skall bedrivas, dels detaljerade regler för hur myn­digheterna skall förfara i fråga ora anbudsinfordran, anbudsöppning, förvaring av anbud, anbudsprövning m. ra. TUlåtna upphandlingsforraer är sluten upphandling, förhandlingsupphandUng och direktupphandling. Sluten upphandling innebär att anbud infordras, prövas och antas utan föregående förhandling med anbudsgivarna. FörhandlingsupphandUng innebär att sedan anbud infordrats förhandlingar får föras med anbuds­givarna innan beslut om antagande av anbud fattas. Direktupphandling innebär köp på öppna marknaden utan att anbud formellt infordras.

Till de grundläggande principema för den staUiga upphandlingen hör att denna skall bedrivas på ett affärsmässigt och objektivt sätt. Befint­liga konkurrensmöjligheter skall utnyttjas och anbud skall begäras från så många leverantörer att tiUfredsställande konkurrens uppnås. Även anbud från icke tillfrågade anbudsgivare skall prövas.

Affärsmässighetsbegreppet innebär att myndigheterna skall bedöma varje upphandling enbart sora en affärstransaktion. Någon entydig defi­nition av affärsraässighelsbegreppet är inte möjligt att åstadkorama. För-utora pris och kvalitet måste bl. a. framtida servicemöjligheter och drift­kostnader liksom anbudsgivarens förmåga att fullgöra sina åtaganden tas raed i bedöraningen. I affärsraässighelsbegreppet ligger att myndig­het med beaktande av dessa faktorer skall anta det förmånligaste anbu­det.

Upphandlingskungörelsen medger inte att myndigheterna gör avsteg från affärsraässigheten, även om det skulle föreligga starka skäl till detta. Bedömer en myndighet alt ett upphandlingsärende är av väsentlig betydelse raed hänsyn lill av samhället uppslällda mål på centrala områ­den, skall ärendet i slället underställas regeringens prövning. Det skall emellertid röra sig om fall av väsentlig betydelse och det raåste vara uppenbart att affärsmässigheten kan behöva vägas mot andra hänsyn för alt underställningsförfarandet skall tiUärapas.

Regeringen har emellertid möjlighet att bl. a. genora särskUda före­skrifter sätta upphandlingskungörelsen ur kraft och i stället styra myn­digheternas upphandling till en viss producent. De inledningsvis nämnda särställningarna, som monopolutredningen behandlat, utgör alla exem­pel på att rayndigheternas upphandling inora ett visst oraråde styrts till en statiig myndighet eller ett statligt företag.

Denna typ av författningsreglerat leverantörsval, som avser att ge le­verantören en särställning i produktionshänseende bör skiljas från den författningsreglerade inköpssamordning som sedan länge förekommit på det statliga området. Som exempel på den senare kan nämnas myndig-

Prop. 1978/79: 134

5

heternas skyldighet att anlita FMV vid upphandling av kontorsinventa­rier (SFS 1950: 18 och 1955: 91) och skyldigheten att anlita postverket vid upphandling av kontorsraateriel (SFS 1968: 414). I dessa senare fall har avsikten inte varit att ge någon producent en särställning utan att utnyttja det specialiserade kunnandet eller lagringskapaciteten hos en viss myndighet till att avlasta andra myndigheter ett upphandlingsar­bete. I en del fall kan önskemålet även ha varit att i effektivitetsbefräm­jande syfte inom statsförvaltningen bygga upp det samlade kunnande som krävs för att upphandlingen skall bli så förmånlig som möjligt för staten och för att den konkurrens som finns skall kunna utnyttjas.

Mest renodlat har denna strävan kommit till uttryck i de fall då sär­skilda myndigheter inrättats för upphandlingsarbetet på vissa områden, t. ex. byggnadsstyrelsen och utrustningsnämnden för universitet och hög­skolor. En liknande roll har tilldelats statskontoret i fråga om upphand­ling av datorer. Det är i samtliga fall fråga om att styra upphandlingsar-betel till en viss myndighet, inte produktionen till en viss leverantör. Den myndighet som fått det saralade ansvaret för en viss typ av upphandling är skyldig att följa upphandlingskungörelsens regler och ansvarar för att upphandlingen sker på ett affärsmässigt och objektivt sätt.

Utöver den författningsreglerade inköpssaraordningen förekommer även en frivillig sådan, som har sin utgångspunkt i upphandlingskungö­relsens krav på samverkan myndigheterna emellan. Denna frivilliga in­köpssamverkan består i att rayndigheter raed stor förbrukning av en viss vara eller tjänst sluter ett avtal (s. k. avropsavtal) med en leverantör om vissa priser och rabatter, vilket även andra myndigheter kan utnyttja genom ett enkelt avropsförfarande. Övriga rayndigheter besparas här­igenom det arbete som en egen upphandling skulle ha inneburit och kan samtidigt få de rabatter som en storförbrukare kan erhålla. Avropsavta-len förekommer både i form av myndighelsinterna avtal och i form av avtal som kan utnyttjas av statsförvaltningen i dess helhet.

I direktiven till monopolulredningen anförde jag bl. a.:

"Det svenska näringslivet bör bygga på principen om en sund konkur­rens mellan företagen i syfte att främja medborgarnas välfärd, förhindra slöseri med resurser och snedvridningar i näringslivets utveckling. I varje monopolställning ligger en risk för missbruk. Monopolställningen kan göra det frestande att hålla prisema på en högre nivå än vad sora är rimligt med hänsyn till kostnaderna. Del finns också risk för att ett före­tag i en monopolsituation missgynnar vissa avnämare genom leverans-\ägran eller genora att tillämpa avsevärt sämre försäljningsvUlkor än normalt. Monopol och karteller är därför i princip främmande för en social marknadsekonomi.

Den särställning som vissa företag eller myndigheter sålunda får vid leveranser av varor och tjänster till staten kan bl. a. få effekt när det gäller

Prop. 1978/79:134

6

kvalitet, service, tillgänglighet och pris för statsverket,

de för- och nackdelar det innebär för allmänheten, samt

struktur och effektivitet inom den bransch där företaget i fråga verkar.

Med utgångspunkt från principen om affärsmässighet bör därför före­

kommande monopol och liknande arrangemang vid leveranser tUl staten

göras till föremål för en saralad översyn. Syftet skall vara att kartlägga i

vilken utsträckning skälen för en monopol- eller särstäUning är så starka

att ett bibehållande är motiverat. "

Utredningen har ingående behandlat de av mig angivna frågeställ-ningama. En utgångspunkt har härvid varit den grad av bundenhet för de enskUda myndigheternas handlande som de av utredningen behand­lade särstäUningarna innebär.

Enligt monopolutredningen kan de statliga myndigheterna vara mer eller mindre bundna att anlita en viss leverantör, beroende på särställ­ningsförfattningarnas utformning. Den mest ingripande formen av sär­ställning bland de av utredningen undersökta fallen finns i förordningen (1975: 874) om anordnande av bevakning, i vilken det föreskrivs att myndigheten skall vända sig till ett bestämt företag.

De undersökta särställningarna kan i övrigt enligt utredningens me­ning rangordnas på följande sätt i fråga ora graden av bundenhet. Kungörelsen (1973: 598) ora skyldighet för statliga rayndigheter alt an­lita Crownair Swedish Ltd AB och kungörelsen (1952: 523) om anli­tande av statens järnvägars resebyråer vid vissa resor innehåller båda ordet "skall". Detta följs emellertid av en inskränkande sats, som inne­bär att rayndigheterna inte i aUa lägen är skyldiga att anlita de i dessa författningar angivna leverantörerna. Ytterligare en lägre grad av bun­denhet för rayndigheterna förekoramer i de nu gällande författningarna avseende AB Allmänna Förlaget och Svenska Utbildningsförlaget Liber AB. Författningarna innebär inte någon skyldighet för myndigheterna att anlita förelagen, men upphandlingskungörelsen sätts ur kraft i de fall då Allmänna Förlaget resp. Utbildningsförlaget anlitas. Den allra lindri­gaste graden av bundenhet gäUer i fråga om anlitandet av Statskonsult AB enligt 6 § förordningen (1975: 567) om rationaliseringsverksarahet inom den civila statsförvaltningen. Myndighetema är i detta fall endast skyldiga att infordra anbud även från Statskonsult AB.

Även om graden av bundenhet således kan variera framhåller utred­ningen att principen att vissa statiiga företag och myndigheter skall ha förtur vid leveranser tUl staten är svår att förena med de aUmänna rikt­linjer och principer som gäller för den statliga upphandlingen och den statliga företagsamheten. Utredningen hänvisar bl. a. tUI vad föredra­ganden anförde i prop. 1973: 73 angående riktUnjer för den offentliga upphandlingen:

"Erfarenheterna av den staUiga upphandlingen visar enUgt min upp-

Prop. 1978/79:134

7

fattning klart all affärsmässigheten varit till gagn för staten och medver­kat till en fördelaktig och effektiv upphandling. Denna prmcip bör därför vara vägledande för den staUiga upphandlingen även framdeles. Härigenom skapas förutsättningar för en från statsfinansiell synpunkt mest fördelaktig upphandling. Den bör även allraänl sett vara mest gynnsam från samhällsekonoraisk synpunkt. En väsentlig förutsättning är härvid alt konkurrens föreligger mellan olika leverantörer."

Utredningen delar denna principiella inställning som bl. a. koramit till uttryck i upphandlingskungörelsen. Marknadshushållningen bör enligt utredningen vara basen för rayndigheternas relationer med varandra och med statliga företag vid upphandling. Genom de regler som finns i upp­handlingskungörelsen säkerställs också det viktiga kravet att alla produ­center skall behandlas lika. Utredningen framhåller att härigenom be­främjas effektiviteten och uppnås att ett rätlvisekrav förverkligas, vUket har ett värde i sig.

Alt de samhäUsekonomiska målen inte skall beaktas av rayndighe­terna i deras upphandling ser utredningen sora ett uttryck för önskemålet om en klar funktionsuppdelning raellan myndigheter och regering. En sådan funktionsuppdelning raedför enligt utredningen många fördelar. Skulle de enskilda rayndigheterna beakta de samhällsekonomiska målen är det raycket möjligt att olika myndigheter skuUe förstå dem olika. Genom att regeringen beaktar dem är en saralad politik möjlig.

Utredningen framhåller även att förekorasten av särstäUningar strider mot de principer som fastlagts för de statliga företagens verksamhet och hänvisar bl. a. tUl prop. 1969: 121 angående ett statiigt förvaltningsbolag (sedermera Statsföretag AB), i vilken föredraganden anförde:

"De allmänna krav på företagens omställning och anpassning som nä­ringspolitiken reser måste självfallet gälla de statliga förelagen i lika hög grad som de privata, inte minst med hänsyn tUl att konkurrens under lik­artade förutsättningar mellan statliga och privata företag måste vara en vikiig princip."

Redan förekomsten av ett statligt företag i en bransch kan enligt ut­redningen ge anledning till farhågor hos konkurrenterna att detta före­lag åtnjuter fördelar av olika slag hos rayndigheterna. Det är således av särskild vikt att de statliga företag sora arbetar i en raarknadsekonomi inte åtnjuter några privilegier. Härtill kommer de negativa effekter som monopolställningar och frånvaron av konkurrens i allmänhet ger upp­hov till. Utredningen har utförligt diskuterat den i direktiven angivna frågan om särstäUningarnas effekter, bl. a. utifrån svaren på en enkät som utredningen tillställt de större avnämarna av särställningsföretagens ijänsler.

Utredningen konstaterar att rent teoretiskt är olika konsekvenser tänkbara i fråga om prisbildningen, konkurrenterna och branschen samt på särställningsföretagen själva. Bland de negativa följdverkningar som

Prop. 1978/79:134

8

kan uppstå nämns bl. a. prisdifferentiering med högre kostnader för de statliga myndigheterna som följd, allmän prisstegring i branschen om särställningsföretaget uppträder som prisledare, ineffektivitet hos särställ­ningsföretaget till följd av frånvaron av konkurrens samt svårigheter for övriga företag i branschen att klara sig på grund av de konkurrensförde­lar särslällningsföretag åtnjuter.

Även ora enkätsvaren inte ger belägg för att särställningarna medfört några större nackdelar för allmänheten, konstaterar utredningen att ne­gativa effekier i form av fördyringar och förseningar för de myndighe­ter som tvingats anlita särställningsföretagen i många fall uppstått. I en del fall har detta uppvägts av en ökad kvalitet på tjänstema. Denna kva­litet skulle emellertid flertalet myndigheter inte varit beredda att betala för om de haft frihet att välja leverantör.

Utredningen konstaterar vidare att för en diskussion av det berät­tigade i olika särställningar är det utan betydelse i vilken form verksam­heten bedrivs. Det gör således ingen skillnad om det är en myndighet el­ler ett aktiebolag. Av betydelse är däremot att särställningsinnehavarna uppträder på en marknad. De producerar tjänster som utbjuds till kö­pare. De är inte ensamma på raarknaden utan de konkurrerar raed flera privata företag. Staten är inte heller enda köpare utan det finns dess-utora ett stort antal privata köpare. Utredningen framhåller alt detta in­nebär att de undersökta särställningsföretagen således inte producerar tjänster på sådana områden där monopol av ekonomiska skäl är svåra att undvika, som t. ex. järnvägstransporter och telekoramunikationer.

Med utgångspunkt i de principiella överväganden som redovisats och mot bakgrund av en genomgång av skälen för och emot ett bibehållande i de enskilda fallen föreslår utredningen alt de inledningsvis nämnda särställningarna upphävs. För Swedair AB föreslås vissa speciella över-gångsbestämraelser under en femårsperiod med hänsyn till att företaget under det senaste året köpt sju taxiflygplan just för den verksamhet som omfattas av särställningen. För ABAB föreslås en övergångstid på fem år samt ett kapitaltillskott till Statsföretag AB för investering i ABAB och ABAB:s dotterbolag Skyddsbevakning i Södertälje AB i syfte att förhindra ett privat monopol på bevakningsmarknaden. För övriga sär-stälb.ingsföretag föreslår utredningen att särställningarna skall upphöra att gälla vid utgången av år 1978.

Utredningen konstalerar att om särställningsförfattningama upphävs blir de statliga myndigheter sora Udigare upphandlat från särställnings­företagen sk}'ldiga att följa upphandlingskungörelsen (1973: 600) och upphandla affärsraässigt raed konkurrens på lika villkor för olika an­budsgivare. Utredningen frarahåller att om en obunden upphandling från rayndigheternas sida medför raindre önskvärda resultat i något av­seende finns det alltid möjlighet aft korrigera dessa effekter på annat sätt än genom särställningar. Bl. a. finns det möjligheter att genom lag-

Prop. 1978/79:134

9

stiftning ställa sådana krav på en bransch att den utvecklas på önskat sätt, att lämna generella eller särskilda bidrag till vissa företag, oavsett vem som är ägare, för att förmå dessa företag att beakta samhälleliga synpunkter och mål samt att åstadkomma önskad konkurrens genora etablering av statliga företag i branscher som holas av monopolisering. Genom det senare förfaringssättet kan statlig företagsamhet användas som ett racdel för att effektivisera raarknadsekonomin.

Nästan samtliga remissinstanser delar utredningens uppfattning att marknadshushållningen bör vara basen för myndigheiernas relationer med varandra och raed statliga företag vid upphandling. Effektiviteten främjas därigenom bäst såväl hos den upphandlande myndigheten som i hela samhällsekonomin. SAF framhåller att det även är ett rätlvisekrav att alla producenter behandlas lika och betonar i likhet med ulredningen att om en obunden upphandling från myndigheternas sida leder till mindre önskvärda resultat i något avseende finns det möjlighet att korri­gera dessa effekter på bättre sätt än genom särställningar. Även Stats­företag AB har tolkat de mål regering och riksdag gett statsföretags-gruppen så att dess verksamhet inte bör kringgärdas av speciella regler i syfte att utestänga konkurrerande företag.

Flertalet reraissinstanser ansluter sig helt lUl utredningens förslag att de undersökta särställningarna bör upphävas. De remissinstanser som har invändningar raot utredningens förslag kan i allmänhet acceptera alt flertalet särstäUningar upphävs men anser att skäl kan finnas för ett bibehållande i något enstaka fall. Särskilt NO framhåller att det är av största intresse att man som nu skett prövar om offentliga regleringar fortfarande är raotiverade eller om de genom den allmänna utveck­lingen inom näringslivet, genora ändrad lagstiftning eller av andra skäl blivit inaktuella. Utredningens ståndpunkt ligger enligt NO helt i linje med konkurrensbegränsningslagens syfte. NO framhåller vidare att sär­stäUningar erfarenhetsmässigt orsakar negativa effekter både vad gäller prisbUdningen och effektiviteten inom en bransch, bl. a. genom att konstlade skydd försvagar benägenheten för kostnadssänkande rationali­seringar. Avsaknad av incitament för rationaliseringar torde enligt NO vara speciellt framträdande beträffande sådana företag som ulredningen behandlat. Liknande fall har i åtskUliga ärenden föranlett ingripande från NO:s sida.

Enligt RRV skulle det ha varit en fördel om den enkät till olika avnä­mare som utredningen företagit även tiUställts åtminstone vissa raindre myndigheter. Härigenom skulle man fått en bättre grund för att analy­sera särställningarnas effekt på de olika avnäraama. Genom atl särställ­ningarna i många faU fungerar som ett slags inköpssaraordning torde de ha raedfört rationaliseringsvinster genom att rayndigheterna inte behövt bygga upp en särskUd inköpsorganisation eUer förstärka en som redan finns. Rent allmänt framhåller RRV att ett upphävande av särsfäll-

Prop. 1978/79:134

10

ningsförfattningarna kommer att medföra väsentligt ökade krav på den statliga inköpssamordningens effektivitet och organisation. Flera remiss­instanser delar denna bedömning.

De fackliga organisationerna anser i allmänhet att utredningen bättre borde ha belyst de samhällsekonomiska konsekvenserna och effekterna på sysselsättningen av att särställningarna upphävs. NO däremot fram­håller atl om ett företag som åtnjutit särställning är tillräckligt effektivt, så bör det inte heller uppstå några nämnvärda praktiska konsekvenser av att särställningen upphör. Om man emeUertid väntar sig förändringar till följd av att särställningen upphör är detta indirekt ett tecken på alt särställningen raedfört sämre effektivitet.

För egen del delar jag den bedömning av principerna för den statliga upphandlingen som utredningen gjort. Någon annan gmndläggande re­gel än affärsraässighetsprincipen torde vara svår att ställa upp för de en­skilda myndigheternas handlande utan att della skulle få negativa kon­sekvenser. Med nuvarande systera har ju regeringen raöjlighet att beakta de samhällsekonomiska aspekterna antingen genom att utfärda särskUda riktlinjer inom vissa oraråden eller genora att avgöra ett enskUt under­ställningsärende på ett sådant sätt att det överensstämmer med andra övergripande sarahällsraål. Mot bakgrund av de principer sora fastlagts för den statliga företagsverksamheten anser jag inte heller att det finns skäl att i fråga ora statlig upphandling särbehandla statliga företag. Sora jag tidigare frarahållit är en sund konkurrens på lika vUlkor en förut­sättning för ett väl fungerande näringsliv och för en fortsatt välfärdsut­veckling.

Utredningen har enligt rain uppfattning visat på ett flertal allvarliga invändningar raot att styra de statliga rayndigheternas upphandling till en viss producent, sora därigenom får en gynnad ställning. 1 likhet med utredningen anser jag att de problem som i en del fall föranlett sär­ställningarna kan lösas på annat sätt än genom att ge en viss producent en gynnad ställning.

Målsättningen bör således vara att avveckla särställningarna om inte särskilda skäl talar raot detta. Härigenom uppnås fördelen av ökad kon­kurrens mellan olika producenter samtidigt som den enskUda myndighe­ten erhåller ökad handlingsfrihet. En ökad handUngsfrihet från myndig­hetens sida innebär dock inte att raöjligheterna tUl verksarahet i egen regi utan vidare bör ökas. Risken att myndigheternas verksamhet i egen regi blir avsevärt dyrare än upphandling utifrån raåste alltid beaktas. Det är därför nödvändigt att skapa garantier för att de olika alternativen verkligen blir jämförbara.

Flertalet av de myndigheter och företag som omfattas av de aktuella särställningarna erbjuder i dag konkurrenskraftiga tjänster tUl mark-nadsraässiga priser. Generellt sett bör därför ett upphävande inte ge an­ledning lill någon oro för att detta skulle få konsekvenser i sysselsätt-

Prop. 1978/79:134

11

ningshänseende. I de fall sådana problem kan tänkas uppstå måste na­turligtvis detta förhållande vägas in vid bedöraningen av vilka över­gångsåtgärder som ett upphävande bör förenas med. Jag vill emellertid betona att en högre sysselsättning inom särställningsföretaget ofta mot­svaras av en lägre sysselsättning inom branschen i övrigt. Oförändrad sysselsättning inom särställningsförelagen kan med andra ord resultera i att andra företag i branschen tvingas att friställa personal eller får ett minskat nyrekryteringsbehov.

Det är också väsentligt att hålla i minnet att i de fall ett upphävande av särställningarna leder till en minskad uppdragsvolym för särställ­ningsförelagen, är detta indirekt ett mått på den samhällsekonomiska in­effektivitet sora särställningen givit upphov till. De statliga myndighe­terna har med andra ord betalat överpriser för något sora kan produce­ras till lägre koslnader av andra företag i branschen.

Det av flera remissinstanser påvisade behovet av ökad frivUlig inköps­samordning ora särställningarna upphävs, bör eraellertid enligt rain rae­ning tillraätas betydande vikt, eftersora alternativen i en del fall synes vara en utbyggnad av rayndighetemas upphandlingsverksamhet eller av deras verksarahet i egen regi. I den mån särställningarna innehåller ett inslag av inköpssamordning är det således av betydelse att detta inte går förlorat när särställningarna upphävs. En möjlighet atl motverka detta utgör det frivilliga avropsavtalssystem, som jag tidigare redogjort för. En utökning av detta system till att även innefatta en del av de tjänster som nu omfattas av särställningsförfattningarna skulle kunna underlätta de mindre och medelstora myndigheternas upphandlingsarbete. Jag åter­kommer till detta i anslutning tUl min redovisning av de enskilda sär­ställningsfallen.

Många av de särställningar som nu är föremål för överväganden be­rör även andra departements verksamhetsområden. Jag har i dessa fall samrått raed vederbörande statsråd i fråga om de ställningstaganden som redovisas.

2.2 AB Allmänna Förlaget och Svenska Utbildningsförlaget Liber AB

Enligt cirkuläret (1972: 13) tiU statsmyndigheterna om mångfaldi­gande av handlingar skall normalt mångfaldigande genora yrkesmässigt tryck, dvs. boktryck eller annat tryck sora kräver grafiskt utbildad per­sonal, ske genom extern produktion. Detsamma gäller om mångfaldi­gandet är av mera omfattande slag eller ora det ställer särskilda krav på det tekniska utförandet. Utrustning för yrkesraässigt tryck får inte an­skaffas utan regeringens raedgivande i varje särskilt fall. I fråga om den externa produktionen erinras myndigheterna i cirkuläret om skyldighe­ten att anlita AB Allmänna Förlaget.

Enligt kungörelsen (1974: 325) ora fraraställning och utgivning av

Prop. 1978/79:134

12

publikation, blankett eller annat tryckalster för statens räkning skall stat­liga myndigheler utom departement och affärsverk antingen sararåda med AB Allmänna Förlaget innan anbud infordras eller anlita detta förlag vid fraraställning och utgivning av publikation, blankett eller an­nat tryckalster som beräknas kosta mer än 1 000 kr., om regeringen ej föreskriver annat.

Genora regeringsbeslut den 28 juni 1974 har SÖ, UHÄ ra. fl. utbild­ningsmyndigheter undantagits frän nämnda skyldighet att anlita AB All­männa Förlaget. De skall i slället antingen samråda med Svenska Ut­bUdningsförlaget Liber AB innan anbud infordras eller anlita detta för­lag.

Både AB Allmänna Förlaget och Svenska Utbildningsförlaget Liber AB ingår numera i Liber Grafiska AB. Genom omstruktureringar av Liberkoncernen har de i författningarna använda företagsbeleckning-arna blivit inaktuella. AB Allmänna Förlaget är sedan den 1 januari 1975 vilande och dess verksamhet bedrivs numera inora Liber Förlag, som är en division inom Liber Grafiska AB. Utbildningsförlaget utgör på motsvarande sätt i dag en avdelning inom divisionen Liber Lärome­del. Koncernens organisation framgår översiktligt av följande tablå:

Liber Grafiska AB:

Liber Grafiska AB:

Liber F

ö

rlag

Körliigc-

avdelningenl

Av koncernens fakturerade försäljning år 1977 på omkring 360 milj. kr. svarade den del av koncernen som betecknats Allmänna Förlaget för ca 130 railj. kr. och den del som betecloiats UtbUdningsförlaget för ca 14 milj. kr.

Prop. 1978/79:134

13

Allmänna Förlaget medverkar vid upphandling av statligt tryck, sam­ordnar myndigheternas inköpsverksamhet och anpassar produkter till ny grafisk teknik. Förlagsavdelningen ger ut böcker och publikationer såväl för myndigheter sora i eget förlag och svarar för maricnadsföring till bokhandel och allraänhet. Förlagsavdelningen orasatte år 1977 ca 36 milj. kr.

Utbildningsförlaget arbetar som en i förhållande till läroraedelsredak-tioncrna fristående enhet inora divisionen Liber Läromedel. Större delen av produktionen utgörs av förlagstjänster åt de centrala utbildningsmyn­digheterna. Produkterna utgörs av handböcker, debattböcker, tidskrifter, informationspaket, vetenskapliga skrifter ra. ra. UtbUdningsförlagets verksamhet utgör endast en mindre del av Liber Läromedels totala pro­duktion, som år 1977 uppgick tUl ca 104 milj. kr.

2.2.1 AB Allmänna Förlaget

Monopolutredningen har utförligt uppehåUit sig vid frågan ora AB Allraänna Förlagets särställning är att järaställa raed den författnings­reglerade inköpssamordning som jag tidigare redogjort för eller om den innebär att en viss producent getts en gynnad ställning i förhållande till andra länkbara leverantörer.

Utredningen konstaterar att särställningen omfattar både framställ­ning och utgivning av publikationer ra. ra. dvs. både den förlagsverk­samhet som Förlagsavdelningen och den upphandlingsverksamhei sora nuvarande Allmänna Förlaget inom divisionen Liber Förlag i dag bedri­ver. Särställningen innefattar således inte enbart upphandling av tryck­saker utan även andra förlagsfunktioner, vilka inte kan rubriceras som inköpssaraordning. Utredningen anser inte heller att AB Allraänna För­lagets ställning är någon motsvarighet till den författningsreglerade in­köpssamordningen hos postverket (kontorsraaskiner), FMV (kontors­möbler) och statskontoret (datamaskiner). De nämnda organen är skyldi­ga att följa upphandlingskungörelsen därför att de är myndigheter. Upp­handlingsverksamheten inom Liber Förlag bedrivs visserligen raed upp­handlingskungörelsens bestämmelser sora grund raen förlaget är inte bundet av kungörelsen, eftersom det inte är någon myndighet.

Utredningen anser att parallellen med den i dag fungerande författ­ningsreglerade inköpssaraordningen för kontorsraateriel, kontorsmöbler, datamaskiner m. m. skulle ha varit rimligare om nuvarande Allmänna Förlaget inom Liber Förlag varit en uppdragsrayndighet sora enbart äg­nade sig åt upphandling av trycksaker. Utredningen anser det dock inte motiverat att ge nuvarande Allmänna Förlaget rayndighetsstatus raed bibehållen särställning eftersom även andra förlag skulle kunna upp­handla trycksaker för statiiga myndigheters räkning.

Till stöd för att behålla skyldigheten alt samråda med eller anlita Allmänna Förlaget har i den av utredningen företagna enkälen anförts

Prop. 1978/79:134

14

att det inte är rationellt att varje myndighet bygger upp egen kompetens för upphandling av trycksaker. Ora särställningen upphävs, komraer emellertid rayndigheterna enligt utredningen att även i fortsättningen kunna anlita externa resurser för denna upphandling.

Utredningen anser att myndigheterna inle bör vara skyldiga att gå ut med anbud tUl olika leverantörer för varje enskild trycksaksupphand­ling. De bör kunna sluta avtal såväl med AUmänna Förlaget som raed annat lämpligt förlag om att förlaget i fråga åtar sig arbetet att upp­handla de trycktjänster som myndigheten behöver. Sådana avtal om upp­handling av trycktjänster bör eraellertid innehålla en klausul om att förlaget skall följa upphandlingskungörelsen vid upphandHng för myn­dighetens räkning. Genom denna klausul ges tryckerierna enligt utred­ningen i det närmaste samma rättssäkerhetsgaranlier som de skulle ha haft om myndigheten själv hade ombesörjt upphandlingen av tryck.

Sammanfattningsvis anser utredningen alt AB Allmänna Förlagels särställning enligt kungörelsen 1974: 335 bör avskaffas eftersom skälen för att behålla särställningen inte är tiUräckligt starka.

Som en följd av att särställningen upphävs bör även cirkuläret (1972: 13) tUl statsmyndigheter om mångfaldigande av handlingar ändras, så att hänvisningen till AB Allmänna Förlagets särställning i fråga om extern produktion tas bort. I stäUet bör enligt utredningen föreskri­vas att möjligheterna att sluta avtal raed förlag ora upphandling av trycksaker skall övervägas och att sådant avtal skall innehålla en klausul om alt upphandlingskungörelsen därvid skall tiUärapas av förlaget.

Enligt utredningens mening kan Liber Förlag erbjuda konkurrens­kraftig service till marknadsmässiga priser. Särskilda övergångsåtgärder av hänsyn till företaget behövs således inte. Av enkätsvaren från All­männa Förlagets avnämare drar utredningen vidare slutsatsen att det inte heller är motiverat raed några särskilda övergångsåtgärder av hänsyn lill avnämarna.

Flertalet reraissinstanser delar utredningens bedöraning att Allmänna Förlagets särställning kan upphävas. Som skäl anförs bl. a. att myndig­heterna även efter ett upphävande kan anlita den service som Allraänna Förlaget erbjuder men att de då får större möjligheter att agera affärs­mässigt gentemot förlaget.

Liber Grafiska AB anser däremot att AUmänna Förlaget i dag arbetar som ett statligt upphandlingsorgan även om detta sker i bolagsform och att särställningen därför bör behållas. Allmänna Förlaget upphandlar grafiska produkter och tjänster från ca 200 företag fördelade över hela Sverige. Ett medelstort landsortstryckeri skulle behöva öka priserna på sina produkter med försäljningskostnader på 810 % om inte All­raänna Förlagets centrala inköpsfunktion fanns.

Även Svenska tryckeriföreningen anser att Allmänna Förlagets upp­handlingsfunktion fungerar väl. Upphandlarna har en god överblick

Prop. 1978/79:134

15

över de grafiska företagen och deras leveransraöjligheter. Åtskilliga tryckerier sora inte har kapacitet att sköta direktkontakter raed rayndig­heterna får genora Allmänna Förlaget väl beredda arbeten. Det är också föreningens intryck att Allmänna Förlagets upphandlare sköter sin upp­gift med oväld. Kritiken mot Allmänna Förlaget har främst haft sin grund i att förlaget är samordnat med den stafliga tryckeriverksamhe­ten. Svenska tryckeriföreningen anser därför att upphandlarna bör ges en självständig ställning gentemot samtiiga anbudsgivare genom att upp­handlingsfunktionen frigörs från de statliga tryckeri- och förlagsverk­samheterna.

Även andra remissinstanser framhåller värdet av att de statliga tryc­keribeställningarna också i fortsättningen läggs ut på ett samordnat och kontrollerbart sätt så att en god effektivitet upprätthålls. Bl. a. fram­hålls att rayndigheternas möjligheter att sararåda raed förlags- och tryc­keriteknisk expertis koraraer att bortfaUa om särställningen upphävs. RRV befarar att risken för icke affärsraässiga upphandlingar kan komma all öka genora att framför aUt raindre myndigheter i dag saknar erforderlig kompetens för att upphandla tryckeritjänster.

Den av utredningen anvisade möjligheten att teckna avropsavtal raed antingen Allmänna Förlaget eller annat förlag om upphandling av tryc-keritjänster är föremål för delade meningar bland remissinstanserna. Li­ber Grafiska AB framhåller att denna uppläggning skulle ge mindre vo­lym per inköpsföretag och därmed färre chanser till fördelaktiga avslut. Flertalet myndigheter är eraellertid positiva tUl detta, även om några ifrågasätter om inte möjligheten att överlåta på utomstående företag att för myndighelens räkning sköta en upphandling bör ha ett uttryckligt författningsstöd, t. ex. genom ett tUlägg till upphandlingskungörelsen.

För egen del anser jag det väsentligt att vid en diskussion av det be­rättigade i förlagets särstäUning hålla isär de oUka slags tjänster som Liber Förlag erbjuder. Upphandlingsverksamheten, som avser inköp av trycksaker, administration av trycksaksfraraställning och rådgivning i produktions- och formgivningsfrågor, drivs nu under beteckningen All­männa Förlaget. Verksaraheten bedrivs raed upphandlingskungörelsens bestämmelser som gmnd, även ora någon formell skyldighet att följa denna kungörelse inte föreligger. Myndigheterna avlastas genom denna funklion ett upphandlingsarbete och debiteras för det utförda arbetet enligt självkostnadsprincipen.

Särställningen för AB AUmänna Förlaget enligt kungörelsen (1974: 325) ora framställning och utgivning av publikationer, blankett eller annat tryckalster för statens räkning innefattar emellertid även en del av den förlagsverksamhet som bedrivs av Förlagsavdelningen inora Liber Förlag. Sora exempel på tjänster som faller under kungörelsen kan nämnas av myndigheterna initierad förlagsutgivning, kommissions­försäljning av publikationer för myndighetemas räkning samt blankett-

Prop. 1978/79: 134

16

utgivning. I vad avser dessa senare förlagstjänsler delar jag hell ulred­ningens bedömning att särstäUningen bör upphävas. Dessa tjänster är av sådant slag att de skulle kunna upphandlas från flera konkurrerande för­lag, däribland Liber Grafiska AB. I den mån en aktiv marknadsföring av publikationerna bedöms sora angelägen borde bestäramelser om detta kunna tas in i de avtal sora sluts, i stället för det åliggande som Li­ber Grafiska AB anser sig ha fått i saraband med att särställningen in­fördes. Mindre och raedelstora rayndigheter utan tidigare erfarenhet av att upphandla förlagstjänster kan emellertid behöva visst slöd för sitt upphandlingsarbete ora särställningen upphävs. Jag har därför för avsikt att uppdra åt någon central upphandlande myndighet att tiUhandahålla upphandlingsteknisk rådgivning avseende bl. a. utforraning av anbudsin­fordran, existerande konkurrensmöjligheter och avtalsformulering i samband med upphandling av förlagstjänster.

I fråga om den upphandlingsverksamhet som nu bedrivs under be­teckningen Allmänna Förlaget inora Liber Förlag är förhållandet raera komplicerat. Av förarbetena tUl förvaltningslagen (jfr prop. 1971: 30, s. 332) framgår klart att ärenden som angår statens upphandling inte är att anse sora myndighetsutövning. Enligt 11 kap. 6§ regeringsforraen kan förvaltningsuppgift läranas över till bolag, förening, sarafällighet eller stiftelse. Endast om uppgiften innefattar rayndighetsutövning måste det ske med stöd av lag. Något formellt hinder för regeringen att överlämna en inköpssamordningsfunktion till ett statiigt eller privat företag före­ligger således inte.

Att regeringen har denna möjlighet innebär inte att den därmed står de upphandlande myndigheterna till buds. En statlig myndighet kan inte undandra sig de krav som bl. a. förvallningslagen, bestäramelserna om allmänna handlingars offentlighet och upphandlingskungörclsen ställer genom att hänvisa lill alt dess upphandling ombesörjs av ett visst före­tag, statligt eller privat. Såsora några remissinstanser påpekat fordras för­fattningsstöd av det slag som nu gäller för anlitandet av AB Allm.änna Förlaget och Svenska Utbildningsförlaget Liber AB för att myndighet skall befrias från sitt ansvar för hur upphandlingsärendena handlagts.

Även regeringen bör emellertid enligt min mening visa stor återhåll­samhet i fråga om att lägga inköpssamordnande funktioner på privata el­ler statliga bolag. De regler som är avsedda att garantera rättssäkerhet, offentlighet och objektivitet i den statliga upphandUngen sätts näraUgen ur kraft i sådana fall. Detta gäller även ora det föreskrivs att företa­get i fråga skall följa upphandlingskungörelsens regelsystem. Detta re­gelsystem är inte avsett att fungera fristående från annan förvaltnings­rättslig normgivning. Läggs däremot den inköpssamordnande funktionen på en myndighet är denna i sin upphandling skyldig att iaktta nyss­nämnda normgivning inkl. upphandlingskungörelsen.

Vad jag nu anfört talar närmast för den av svenska tryckeriföreningen

Prop. 1978/79: 134

17

förespråkade lösningen, nämligen att upphandlingsverksamheten inom Liber Förlag, dvs. nuvarande Allmänna Förlaget antingen ges en fristå­ende myndighetsstatus eller att upphandlingsfunktionen överförs till en existerande myndighet med näraliggande uppgifter. En sådan omorgani­sation stöter emellertid på en rad praktiska problem, bl. a. i fråga om personalens anställningsförhållanden, och skulle fordra ytterligare utred­ning. Jag är därför inte beredd att förorda detta. I stället anser jag att man försöksvis bör kunna pröva ett förfaringssätt som ligger nära det av utredningens föreslagna och som anknyter till det systera av frivUliga av­ropsavtal för vilket jag tidigare redogjort.

En ceniral upphandlande myndighet bör således ges i uppdrag att teckna för hela statsförvaltningen gällande frivilliga avropsavtal i fråga om de tjänster som AUmänna Förlaget i dag erbjuder, dvs. tillhandahål­lande av tryckteknisk expertis, trycksaksupphandling, redaklioneUa tjänster m. ra.. BefintUg konkurrens i fråga om olika tjänster bör emel­lertid utnyttjas när dessa avtal skall tecknas, I likhet med vad som före-koraraer i fråga ora en del nu gällande avropsavtal kan i vissa fall avtal behöva tecknas med mer än en leverantör. På så sätt undviks leverans-svårigheter samtidigt som myndigheternas valmöjligheter ökar.

Ett sådant systera innebär att mindre och raedelstora myndigheter inte behöver ha tUlgång tUl tryckteknisk expertis för att göra affärsmäs­siga upphandlingar. Den rayndighet sora bedömer en egen upphandling av trycksaker eller ett eget avtal raed ett visst förlag ora upphandling av trycksaker för myndighetens rälming som förraånUgare än ett utnytt­jande av de centrala avropsavtalen, har raöjlighet att i stället göra en sådan upphandling. Vid en sådan jämförelse måste dock även kostna­derna för det egna upphandlingsarbetet beaktas. Förekomsten av centrala avropsavtal innebär emellertid att antalet företag som har att svara för myndigheternas upphandlingsarbete i fråga om trycksaksproduktion be­gränsas. Mot bakgrund av de invändningar jag tidigare redovisat mot att förlägga upphandlingsfunklionen tUl enskilda förelag finner jag detta angeläget. Begränsningen till ett fåtal företag är nödvändig för att garan­tera att myndigheterna även i fortsättningen får tillgång tUl centrala upphandlare raed god raarknadsöverblick.

Den av utredningen anvisade möjligheten att ändra cirkuläret (1972: 13) om mångfaldigande av handUngar så att myndigheterna ges möjlighet att sluta avtal ora upphandling av trycksaker torde utgöra till­räckligt författningsstöd för att medge det av mig beskrivna förfarings­sättet. Ändringen raöjUggör för de rayndigheter som inte önskar utnyttja de centrala avropsavtalen att teckna egna avtal om trycksaksupphand­ling. Jag är däremot, av de skäl som jag tidigare anfört, inle beredd att genom ändring av upphandlingskungörelsen generellt ge myndigheterna möjlighet att upphandla delar av sitt upphandlingsarbete.

De betänkligheter som jag tidigare redovisat mot att förlägga upphand-

2   Riksdagen 1978/79. 1 saml. Nr 134

Prop. 1978/79:134

18

lingsfunktioner till annan än myndighet gör att utvecklingen inora om­rådet måste följas med en viss uppmärksamhet. Skulle RRV vid sina granskningar av rayndigheternas upphandlingar finna det svårt att få in­syn i de företagna trycksaksupphandlingarna eller skulle allraänhet och konkurrerande leverantörer påtala olägenheter med det föreslagna syste­met får detta omprövas.

Mot bakgrund av vad jag anfört är jag beredd att ansluta mig till ut­redningens förslag att upphäva särställningen för Allmänna Förlaget enligt kungörelsen (1974: 335) om framställning och utgivning av pub­likation, blankett eller annat tryckalster för statens räkning. Upphävan­det av kungörelsen bör emellertid anstå till dess att centrala avropsavtal föreligger på de oraråden som jag redogjort för. Enligt vad jag erfarit behöver anbudsinfordran, anbudsutvärdering och avtalstecknande inte ta någon längre tid sedan en lämplig avtalstecknande myndighet fått i uppdrag att teckna avtalen.

2.2.2 Svenska Utbildningsförlaget Liber AB

Enligt utredningen är den grundläggande frågan, ora SÖ och UHÄ vid upphandling av förlagstjänster av effektivitetsskäl bör vara befriade från att följa upphandlingskungörelsen, ora de anlitar Svenska UtbUdnings­förlaget Liber AB, vilket nuraera motsvaras av den enhet inom Liber Läromedel som betecknats Utbildningsförlaget. Övriga i regeringsbeslu­tet 1974-06-28 nämnda utbUdningsrayndigheter har enligt utredningen utnyttjat möjlighelen att använda sig av Utbildningsförlaget i så liten omfattning att det över huvud taget inte finns anledning att undanta dem från skyldigheten att följa upphandlingskungörelsen.

Utbildningsförlagets särställning omfattar inte enbart upphandling av trycksaker utan förlagets tjänster till utbildningsmyndighelerna består huvudsakligen av andra förlagstjänster. Då varken SÖ eller UHÄ anfört några skäl för eller önskemål om. att särställningen skaU bibehållas före­slår utredningen att den upphävs.

SÖ har emeUertid i sitt svar på utredningens enkät anfört att fördel­arna av att ha kontakter raed ett enda förlag kan uppvägas av de nack­delar i prissättning m. m. som detta kan medföra. SÖ föreslår därför att SÖ:s hela trycksaksproduktion görs till föremål för en totalentreprenad, orn särställningen upphävs.

Utredningen är starkt negativ tUl det av SÖ föreslagna förfaringssättet. Svårigheten att utarbeta ett tillfredsställande anbudsunderlag och att järaföra anbuden vid en upphandling sora omfattar SÖ:s hela trycksaks­produktion får enligt utredningen så negativa konsekvenser för affärs­raässigheten och objektiviteten i upphandlingsförfarandet att nackdelarna uppväger de av SÖ anförda fördelarna raed att endast behöva ha fort­löpande kontakter raed ett enda förlag. Utredningen pekar i stället på

Prop. 1978/79:134

19

möjligheterna för SÖ att sluta separata förlagsavtal avseende olika delar av SÖ:s produktion.

Genom den anvisade avtalsraodellen anser utredningen att de ökade upphandUngskostnaderna för SÖ:s del raer än väl kommer att uppvägas av de besparingar som en affärsmässig upphandling av förlagstjänsterna kommer att medföra. Då utredningen bedömer att UtbUdningsförlaget kan erbjuda konkurrenskraftig service tUl marknadsmässiga priser före­slås inte några övergångsåtgärder.

Flertalet remissinstanser har inget att erinra raot atl särställningen upphävs. UHÄ kan inte finna några skäl att bibehålla särställningen utan delar den principiella inställning som upphandlingsrörelsen ger ut­tryck för. SÖ anser inte att upphandlingskungörelsen är tillämplig på SÖ:s försäljningsfinansierade utgivning, dvs. den utgivning där förlaget står för hela eller delar av den ekonoraiska risken. Ett upphävande av särställningen kornmer därför endast att innebära ett omständigare för­farande i fråga om den egenfinansierade utgivningen, dvs. vid köp och beställning av tryck för egen räkning. Några remissinstanser motsätter sig ett upphävande med hänvisning till att nuvarande regler inle innebär någon skyldighet för ulbildningsmyndigheterna att anlUa Utbildnings­förlaget.

Utredningen får stöd av remissinstanserna för uppfattningen att flera smärre avtal avseende olika delar av SÖ:s trycksaksproduktion bör vara att föredra framför det av SÖ föreslagna upphandlingssättet. Enligt nå­gon remissinstans får eraellertid inte den av utredningen framförda upp­fattningen leda till något generellt förbud mot att upphandla det sara­lade behovet av förlagstjänsler vid ett och samma tUlfälle, eftersom detta skulle innebära en inskränkning i rayndigheternas frihet att välja den affärsmässigt lämpligaste avtalsforraen. SÖ framhåller emellertid att man även fortsättningsvis tänker träffa förlagsavtal med Utbildningsför­laget eller annat förlag utan att tillämpa ett reguljärt anbudsförfarande då SÖ inte anser att upphandUngskungörelsen är tillämplig i fråga om dessa tjänster.

Som jag tidigare framhållit tiUmäter jag förekomsten av konkurrens inom det svenska näringslivet stor betydelse. Jag kan inte finna att några vägande skäl anförts för att låta utbildningsmyndigheterna efter eget gottfinnande uteslänga andra förlag än Liber från att konkurrera om sin utgivningsverksamhet. Som utredningen påpekat är det nu inte fråga om utbildningsmyndigheterna skall vara skyldiga att vända sig till UtbUd­ningsförlaget utan om de skall vara befriade från upphandUngskungörel-sens regler och krav i de faU de gör det.

Särställningens existensberättigande är enligt rain mening desto tvek­sammare som det tycks råda betydande osäkerhet ora vad den egenlli­ gen omfattar. Både Liber Grafiska AB och SÖ har tydligen tolkat den så att den inte avser den inom Liber Läromedel bedrivna läromedelspro-

Prop. 1978/79:134

20

duktion. Enligt SÖ är den inte heller tillämplig i fråga om SÖ:s för­säljningsfinansierade utgivning i övrigt. Det oraråde inom vUket den an­ses tillämplig skulle därmed endast utgöra en mindre del av Utbildnings­förlagets verksamhet och mindre än 5 % av den produktion som be­drivs inom Liber Läromedel. Mot bakgrund av den tolkning som till-lämpats finner jag inte atl eit upphävande av särställningen kan komma att få nägra siörre konsekvenser vare sig för Liber Grafiska AB eller SÖ.

Den av SÖ framförda uppfattningen att inle heller upphandlingskun­görelsen skulle vara liilämplig i fråga ora SÖ:s försäljningsfinansierade utgivning är emellertid enligt min mening inte riktig. Det är här uppen­barligen en fråga om upphandling av förlagstjänster. Den av mig anvi­sade konstruktionen i samband med behandlingen av AB Allmänna För­lagets särställning borde kunna tillämpas även i detta fall. De av en central upphandlande myndighet tecknade avropsavtalen i fråga om trycksaksupphandling bör avsevärt kunna reducera de prakliska upp­handlingsproblem som SÖ redogjort för. Den myndighet som får i upp­drag att teckna dessa avtal bör även ges i uppgift att undersöka möjlig­heterna att utöka avropsavtalen till atl även omfatta standardavtal om olika slags förlagstjänster. Genom möjligheterna tUl leknisk rådgivning i fråga om upphandlingsarbetet och genom förekomslen av sådana avrops­avtal bör SÖ:s upphandlingsproblera kunna lösas. Därraed skulle beho­vet av en övergångsperiod kunna inskränka sig till den tid det tar att ut­arbeta avtalen. Särställningen för Svenska Utbildningsförlaget Liber AB enligt regeringsbeslutet av den 28 juni 1974 kan således upphävas sara­tidigt som AB Allmänna Förlagets särställning upphävs.

Det kan emellertid i detta sammanhang finnas anledning att något be­röra den av SÖ och remissinstansema behandlade frågan när en total­upphandling av en viss typ av tjänster är att föredra framför delupp­handlingar avseende mindre oraråden.

Att infordra anbud på hela den verksamhet sora tidigare täckts av särställningsförordningarna, t. ex. en rayndighets hela publiceringsverk­samhet, är enligt min mening knappast förenligt med upphandlings­kungörelsens krav på upprättande av ett fullständigt och tydligt upp-handUngsunderlag. SkaU avtal om t. ex. förlagstjänster träffas, bör dessa tjänster preciseras på ett sådant sätt att infordrade anbud blir järaför-bara. Det torde t. ex. vara fullt möjUgt att separat upphandla olika av­gränsade tjänster eller att träffa avtal avseende olika delar av publice­ringsverksamheten utan att upphandlingsarbetet därigenora blir alltför betungande. Att ett sådant förfaringssätt skulle kunna innebära kontakter med mer än en leverantör torde inte innebära ett oöverstigligt problera i samraanhanget. De härav föranledda kostnaderna torde i vart fall vara små jämfört med de kostnader som avsalaiaden av konkurrens på sikt kan innebära. Den upphandlande rayndighet sora får i uppdrag alt teck-

Prop. 1978/79:134

21

na centrala avropsavtal på förlagsorarådet bör därför även ges i uppgift att i möjligaste raån bryta ned och precisera de tjänster som kan bli ak­tuella. Som någon remissinstans har påpekat är det emellertid den en­skilda myndigheten som vid varje upphandlingsärende har att välja den affärsmässigt lärapUgaste avtalsformen. Jag har inte för avsikt att göra några inskränkningar i denna rayndigheternas handlingsfrihet som f. ö. snarast får ses som en i upphandlingskungörelsen föreskriven skyldighet att utnyttja alla de konkurrensmöjligheter som kan finnas. Även utnytt­jandet av de avropsavtal jag tidigare beskrivit är ju frivilligt, så till vida att myndigheten kan göra en egen upphandling, ora den bedömer att en sådan kan ge ekonomiskt bättre vUlkor. Med tanke på de administra­tionskostnader en egen upphandling medför måste det emellertid i fler­talet fall röra sig ora större upphandlingar för att en egen upphandling skall vara att föredra fraraför utnyttjandet av tillgängliga avropsavtal.

2.3 Swedair AB

Särställningen för Swedair AB grundas på kungörelsen (1973: 598) om skyldighet för statliga myndigheter att anlita Crownair Swedish Ltd AB. Enligt kungörelsen skall statlig rayndighet eller annat statligt organ vid beställning av flygtransport, sedan gällande avtal med annat företag löpt ut, anlita Crownair Swedish Ltd AB, ora regeringen inte föreskriver annat. Detta gäller dock ej om

flygningen utförs med helikopter,

flygningen utförs raed flygplan med en tiUåten flygvikt överstigande 5 700 kg,

flygningen utförs raed flygplan som rymmer högsl två passagerare utöver föraren, eller

Crownair Swedish Ltd AB icke åtar sig uppdraget eller det eljest är uppenbart att Crownair Swedish Ltd AB ej lämpligen bör anlitas.

Crownair Swedish Ltd AB bildades år 1968 och övertogs i februari 1969 av det statliga företaget Svenska Utvecklingsaktiebolaget (SUAB). I samband med att aktiekapitalet fördubblades inträdde Linjeflyg AB i november 1971 sora hälftendelägare i Crownair.

Med stöd av regeringens bemyndigande träffade chefen för försvars­departementet den 8 mars 1973 avtal med SUAB om förvärv för statens räkning av bolagels aktier i Crownair Swedish Ltd AB. Crownair träf­fade den 12 april 1973 avtal om köp av Ehrenströra Flyg AB, Köpet omfattade även Ehrenströms då gällande kontrakt om flygtjänster åt vissa statliga myndigheter ra. fl.

I april 1975 köpte Crownair Svensk Flygtjänst AB. Detta företag re­presenterade det amerikanska flygplansraärket Cessna. I saraband med förvärvet av Svensk Flygtjänsl bytte Crownair Swedish Ltd AB namn till Crownair Flygtjänsl AB Swedair. Är 1976 antogs namnet Swedair

Prop. 1978/79:134

22

AB. Sedan AB Aerotransport (ABA) år 1975 gått in som delägare i Swedair, uppgår statens andel av Swedairs aktiekapital till något över 70 %. ÄgarförhåUandena framgår i övrigt av följande uppstäUning.

SWEDAIR AB 

ÄGAREFÖR hALLAITOEN

DDL

U3i       28.5

./

3AS

50?

LIM

\/

25f. 

/

Svenska

stat

en

SVffiDAIR AB

71,1. !.5

SILA

211,

DDL

3,56?

DNL

3,56?

Förkortningarna står för:

ABA: AB Aerotransport DDL: Det danske luftfartselskab A/S DNL: Det norske luftfartselskap A/S LIN: Linjeflyg AB SAS: Scandinavian Airline System

SILA: Svensk Interkontinental LufUrafik AB (aktierna ägs av svenskt närings­liv).

Prop. 1978/79:134

23

Swedair-koncernen hade år 1977 orakring 400 anställda. Bolaget be­driver anslutningstrafik till Linjeflygs och SAS:s reguljära trafik, raål-flygning för försvaret, kartfotoflygning, arabulansflygning samt post­och taxiflygning. Vid sidan av flygverksamheten bedriver bolaget flyg-verkstadsrörelse samt betjänar försvarels robolförsöksplatser och svarar för driften av vissa koraraunala flygplatser. Företaget har dessutom agenturen för bl. a. det amerikanska flygplansmärket Cessna.

Av den lolala omsättningen verksarahetsåret 1976/77 på orakring 98 milj. kr. hänförde sig ca 8,6 railj. kr. till den del av verksamheten som omfattas av särställningen. Det är i huvudsak fem myndigheter som i enlighet med särställningsförfattningen anlitar Swedair, nämligen för­svarels civUförvaltning, rikspolisstyrelsen, kriminalvårdsstyrelsen, lant­mäteriverket och tullverket. De av Swedair producerade flygtimmarna för dessa rayndigheter torde raotsvara ungefär 67 % av den lo-tala marknaden för denna typ av flygningar. Taxiflygverksamheten gick verksamhetsåret 1976/77 med förlust medan verksamheten totalt gav ett överskott på ca 6 railj. kr. före bokslutsdispositioner och skatt.

Motivet till särställningen finns angivet i prop. 1973: 124 angående förvärv av aktier i Crownair Swedish Ltd AB. I propositionen konstate­rades bl. a. att ett tiotal flygplan av typ Pembroke sora ingick i flygvap­nets transportflygorganisation av åldersskäl skulle korama att avvecklas under de närmast följande åren. Vidare konstaterades att ersättningsan­skaffning för dessa flygplan inte planerades inom försvaret, eftersom det framtida flyglransportbehovet inte motiverade att den dåvarande kapa­citeten behölls.

Enligt propositionen öppnade avtalet med SUAB ora förvärv av Crownair möjligheler alt på ett smidigt sätt tillgodose försvarets behov av flygtransportresurser i händelse av beredskapstillstånd eller krig. Övergången till beredskaps- eller krigsorganisation skulle enligt proposi­lionen givetvis underlättas om bolagets tjänster utnyttjades för att tillgo­dose försvarsmaktens behov av flygtjänster i fred.

Det ansågs i propositionen vidare vara naturligt att statliga myndighe­ter utanför krigsmakten anlitade bolaget för flygljänster. Genora att i huvudsak föra samman de fredstida staUiga flj'gningarna i ett företag skulle en organisation skapas som hade kapacitet att tillgodose även de behov som kunde förutses för försvaret i en beredskaps- eller krigssitua­tion.

Enligt m.onopolutredningen är den avgörande frågan ora försvarets behov av flygtransportresurser i händelse av beredskapslUlstånd eUer krig kan tillgodoses, även om kungörelsen (1973: 598) ora skyldighet för statliga myndigheter att anlita Crownair Swedish Ltd AB upphävs.

Av de ca 100 taxiflygplan sora finns i Sverige har Swedair endast sju. Enligt förfogandelagstiftningen kan försvaret vid behov disponera lan­dets samtliga taxiflygplan med piloter. Redan i fredstid har förberedd-

Prop. 1978/79:134

24

seåtgärder vidtagits genom krigsplacering av taxiflygplan och piloter. Der är i stort sett samma motorer, instrument, ra. m. på olika flygplans­typer inom laxiflyget, och ungefär hälften av taxiflygföretagen har den amerikanska flygplanstypen Cessna, för vUken Swedair är representant i Sverige. Utredningen anser därför att försvarets behov av flygtransport­resurser i händelse av beredskapstillstånd eller krig kan tillgodoses, även om Swedairs särställning upphävs. Från beredskapssynpunkt är det primära inlresset inle atl Swedair hävdar sig i konkurrensen med andra taxiflygföretag ulan att branschen som helhet utvecklas väl. En avveckling av Swedairs särställning skulle vara positiv för branschen, bl. a. genom att lokala taxiflygföretag kan betjäna statliga myndigheter som utlokaliserats från Stockholm samtidigt sora dessa rayndigheter slipper betala för tomflygningar från Stockholra.

Avskaffandet av Crownairs (Swedairs) särställning kompliceras emel­lertid enligt utredningen av det förhållandet att företagets taxiflygflotta på sju plan i sin helhet är anskaffad så sent som under räkenskapsåret 1976/77. Denna nyanskaffning har skett för att företaget skall kunna uppfyUa sina skyldigheler enligt särställningsförfattningen.

Den del av Swedairs verksamhet som omfattas av särställningsförfatt­ningen är enligt utredningen förlustbringande, trots att priserna möjli­gen ligger något högre än en del konkurrenters. Det kan därför inte ute­slutas att ett upphävande av särställningen kan raedföra ytterligare för­luster.

Företagets priser är beräknade utifrån en kalkylmässig avskrivning av flygplanen på åtta år. Ett tänkbart alternativ till övergångsbestämmelser hade enligt utredningen varit att statsmakterna täckt den förlust på de nyanskaffade planen som kan uppstå om särställningen omedelbart upp­hävs. Utredningen finner emeUertid atl det är omöjligt att i förväg på ett rättvisande sätt beräkna de förluster sora kan uppkomraa om särställ­ningen omedelbart avskaffas.

Utredningen föreslår därför att en femårig övergångstid införs för så­dana myndigheler som f. n. är bundna av avtal med Swedair. Över­gångsbestämmelserna skulle innebära att dessa myndigheter ålades att sluta femåriga långtidskontrakt med Swedair baserade på befinUiga ett­årsavtal med årlig reglering av avtalen raed hänsyn till kostnadsutveck­lingen. Skulle Swedair säga upp avtalen bör enligt utredningen rayndig­heterna inte längre vara skyldiga att anlita Swedair.

I övrigt föreslår utredningen att särstäUningen upphävs så att rayndig­heterna vid nytillkommande flygverksarahet och sådan flygverksamhet som det nu inte finns avtal om inte längre skaU vara skyldiga att anUta Swedair.

Flertalet remissinstanser tillstyrker eller läranar utan erinran utred­ningens förslag om att särställningen bör avskaffas. Även ÖB bedömer att ett upphävande kan ske utan olägenhet för flygvapnets fredsverk-

Prop. 1978/79:134

25

samhet och alt det inle heller påverkar möjlighelerna att tillgodose be­hovet av flygplan i krigsförbanden. Däremot är meningarna delade i fråga om utredningens förslag tUl övergångsbestämmelser och de konse­kvenser dessa kan få.

Swedair understryker alt bolaget inte kan acceptera ekonomiska för­luster på grund av snabbt skiftande uppfattningar hos statsmaklerna ora bur man önskar lösa miliiära flygtransportproblem i beredskapstillstånd eller krig och om hur man i fredslid bäst förbereder sådana lösningar. Swedair har byggt upp personella och raateriella resurser av betydande omfattning för att uppfylla de krav på transportkapacitet som följer av särställningen. På kort sikt kan bolaget inte ställa om resursanvänd­ningen på ett godtagbart sätt ora de staUiga beställningarna bortfaUer. Utredningens förslag tUl övergångsbestäramelser tillgodoser inte de krav på ekonomisk gottgörelse som Swedair anser sig kunna ställa om sär­stäUningen upphävs. Andra av bolaget bedrivna verksamheter än de di­rekt berörda kan korama att påverkas i negativ riktning genom att de gemensamma omkostnaderna måste slås ut på en mindre verksamhets­volym. En nedskärning av t. ex. underhållsorganisationen minskar möj­lighelerna för flera av branschens bruksflygbolag liksom för allmänfly­get i övrigt atl erhålla del mera kvalificerade underhåll som f. n. inte kan tillhandahållas av annat företag inom landet än Swedair. Detla skulle kunna minska försvarets möjligheter att i beredskaps- och krigssituatio­ner utnyttja bruksflygbolagens flygplansflotta. Om utredningens förslag likväl genomförs vill Swedair förbehålla sig rätten att påkalla förhand­lingar om de ekonoraiska problera sora kan kvarstå vid övergångsperio­dens slut.

Konkurrenterna tUl Swedair raotsätter sig eraellertid bestämt någon form av övergångsperiod. Marknaden är, enligt deras mening, liten och det redan sneda konkurrensförhållandet skulle ytterligare försämras un­der en så lång övergångsperiod som utredningen föreslagit. Swedair borde som Cessnaförsäljare ha alla möjligheter att på sunda ekonomiska grunder avyttra den eventuella överkapacitet sora de under verksam­hetsåret 1976/77 anskaffade sju flygplanen kan tänkas utgöra.

Även bland avnämarna tUl Swedairs tjänster är meningarna om det berättigade i en övergångsperiod delade. Några av de berörda myndig­heterna bedömer övergångstiden som rimlig med hänsyn till Swedairs anskaffning av flygplan för att tillgodose deras behov. Statens lantmäte­riverk framhåller emellertid att de förändringar i flygplansparken som Swedair genomfört inte kan godtas ur verkets synpunkt och att en över­gångsregel enligt vad utredningen föreslår därraed inte bör bli tUlämplig på lantmäteriverkets verksarahet. ÖB delar Swedairs bedömning att ett upphävande av bolagets särstäUning raöjligen skulle kunna få negativa återverkningar på underhåUsorganisationen i krig och därmed raenligt påverka uthålligheten hos transportflygförband utrustade med civila flygplan.

Prop.1978/79: 134

26

De fackliga organisationerna bedöraer i allmänhet den av utredningen föreslagna femåriga övergångstiden som tUlräcklig. Några av dem fram­håller emellertid att ett upphävande av särställningen inte får leda till att de statliga myndigheterna vänder sig till något av de mindre seriösa företagen inom branschen. Sora exempel anförs att en del mindre se­riösa förelag varken har servicepersonal eUer piloter fast anställda. Be­träffande pUoterna förekommer det enligt Svensk Pilotförening all dessa över huvud taget inte avlönas utan endast erbjuds gratis flyglimraar för att de skall kunna bibehålla sina ceriifikat. Skulle emellertid de påtalade defekterna i branschen kunna avhjälpas, kan även Svensk Pilotförening acceptera en successiv aweckUng av särställningen.

För egen del delar jag utredningens bedömning att särställningen för Swedair bör avskaffas. Behovet av taxiflygplan och piloter i händelse av beredskaps- eller krigstillstånd torde kunna tillgodoses även ora statliga myndigheter ges möjlighet att anlita andra flygföretag än Swedair. Svå­righeter föreligger enligt rain raening endast i fråga om att fastställa en rimlig övergångstid och vUka åtgärder sora därefter behöver vidtas för att komraa tillrätta med de problera sora de fackliga organisationerna påta­lat.

Rent principiellt är jag av den åsikten att ett upphävande av en mo­nopolställning inte i sig utgör grund för företaget i fråga att rikta krav på ekonomisk ersättning raot staten. Den gynnade ställning företaget mister kan enligt rain mening principiellt inte accepteras som grund för ersättningsanspråk, bl. a. av den anledningen att marknadsbortfallet blir helt beroende av företagets förmåga att konkurrera sedan särstäUningen fallit bort. Skulle principen ora ersättning för marknadsbortfallet accep­teras innebär detla att ju ineffektivare och konkurrenssvagare företaget är desto större skulle ersättningen bli. Detta vore uppenbart orimligt.

Det ställer sig annorlunda om företaget, som i Swedairs fall, vid sina investeringsbeslut har utgått från att man är skyldig att uppfylla vissa förpliktelser till följd av de krav statsraakterna genom särställningen ställer på företaget. Investeringarna, och därraed företagets kostnads-struktur, har därigenom anpassats tUl en annan situation än den sora skulle uppstå om särställningen omedelbart upphävs. Jag delar därvidlag Swedairs uppfattning att företaget inle bör bli ekonoraiskt lidande på grund av växlande uppfattningar från statsraakternas sida. Övergångs-åtgärderna bör således fastställas utifrån vad som behövs för att i kon­kurrenshänseende jämställa Swedair raed övriga företag i branschen.

Swedair är i dag ett av de största företagen inom branschen. Det vHar på en stabil ekonomisk grund och är väl konsoliderat. Företagets verk-saraheter ger totalt sett ett betydande överskott, även om just taxiflyg­verksamheten går med underskott. De negativa effekter sora Swedair främst hänvisat till består i att gemensamma omkostnader skulle få slås ut på en raindre verksam.hetsvolym och att underlaget för flygverkstads-rörelsen skulle minska.

Prop. 1978/79:134

27

Rent företagsekonomiskt bör övergångsåtgärder ta sin utgångspunkt i vad som kan anses sora riralig avskrivningstid för planen i fråga och de avvecklingskostnader som en eventuell försäljning skulle ge upphov till. Jag kan eraellertid instärama i utredningens bedömning att någon fast grund för att beräkna vUka ekonoraiska konkurrensnackdelar anskaff­ningen av sju plan under verksamhetsåret 1976/77 åsamkat Swedair inte existerar. Övergångsperioden får därför fastställas utifrån en allmän skälighetsbedömning, varvid hänsyn även bör tas till eventuella omställ­ningsproblem för berörd personal.

Effekterna för personalens del blir naturligtvis beroende av den situa­tion som uppstår när särställningen helt upphävs. Skulle, som de fackliga organisalionerna påpekat, detta leda tUl att mindre seriösa företag anli­tas, kan konsekvenserna bli belydande. Jag delar emellertid inte den oro som dessa organisationer givit uttryck för. Det finns enligt min mening knappast anledning att befara att statliga myndigheter skulle anlita sådana företag som inte ger personalen anställningstrygghet och som inte följer gällande kollektivavtal.

För atl någon tveksamhet i detta avseende inte skall föreligga bör emellertid någon av de rayndigheter sora nu är stora avnäraare av flyg­tjänster vid övergångsperiodens utgång ges i uppdrag att teckna avrops­avtal om taxiflygljänster. Den myndighet som ges detta uppdrag bör samtidigt göras uppmärksam på förhåUandena i branschen och uppma­nas att i enlighet med anvisningama tiU 15 § upphandUngskungörelsen vid anbudsutvärderingen lägga särskild vikt vid anbudsgivarens ekono­miska och tekniska resurser, hans insikt och erfarenhet liksom hans ve­derhäftighet och pålitiighet när det gäller att fuUgöra åtaganden. Jag ut­går ifrån att sådana flygföretag som inte på ett tillfredsstäUande sätt reg­lerat förhållandena för sin personal härigenom knappast kan komma i fråga som leverantörer till statliga myndigheter. Genom att myndighe­terna vanligtvis utnyttjar existerande avropsavtal får berörd personal härigenom garaniier för att den sysselsättning som de statliga myndig­heternas efterfrågan skapar inte i ett konkurrensläge överförs till företag med undermåliga anställningsförhållanden. Förfaringssättet torde även innebära atl Swedair efter övergångsperiodens slut inte behöver befara konkurrens från företag med väsentiigen andra anställningsvUlkor och personalkostnader än vad Swedair självt har.

Mot bakgrund av vad jag har anfört är jag beredd att i enlighet med utredningens förslag förorda en övergångsperiod på fem år enligt de riktlinjer monopolutredningen föreslagit. De myndigheter som nu är bundna av avtal raed Swedair bör således åläggas att sluta feraåriga långtidskontrakt med Swedair med årlig reglering av avtalen raed hän­syn till kostnadsutvecklingen. För nytiUkoraraande flygverksamhet och sådan flygverksamhet som det nu inte finns avtal ora bör emellertid nå­gon skyldighet att anUta Swedair inte föreUgga. SkuUe Swedair under övergångsperioden säga upp något av feraårsavtalen, bör den myndighet

Prop. 1978/79: 134

28

som berörs inte heller vara skyldig alt fortsättningsvis anlita Swedair. I de fall någon av de berörda myndigheterna bedömer att ett sådant lång­tidskontrakt inte är tillämpligt på dess verksamhet eller att villkoren i avtalet skulle te sig alltför ogynnsamma bör frågan underställas rege­ringens prövning. Någon ekonomisk gottgörelse utöver den femåriga övergångsperioden kan enligt min mening inte bli aktuell.

Den av Swedair anförda oron för följdeffekter på underhållsorganisa­tionen vid ett upphävande av särställningen torde genora det föreslagna förfaringssättet vara obefogad. De statiiga myndigheternas efterfrågan på flygtjänster minskar ju inte och de flygföretag som kan komraa i fråga när avropsavtal tecknas torde ha samma behov av underhåll som Swedairs egna flygplan. Eftersom Swedair enligt egen utsago är det enda företag som kan tillhandahålla detta mera kvalificerade underhåll behö­ver något efterfrågeborlfall inte befaras. Skulle emellertid ÖB eUer Swed­air efter övergångsperiodens utgång finna att underhållsorganisationen menligt påverkas av att rayndigheternas flygtjänster upphandlas i fri konkurrens bör förhållandet anmälas tUl regeringen.

2.4 SJ:s resebyråer

Enligt kungörelsen (1952: 523) om anlitande av statens järnvägars re­sebyråer vid vissa resor skall den sora behöver anlila resebyrå i saraband med resa i statens ärende eUer i verksarahet, för vUken kostnaderna helt eller till övervägande del bestrids av statsraedel, vända sig till statens järnvägar tillhörig resebyrå, om detta kan ske utan särskild olägenhet.

Särställningen för SJ:s resebyråer infördes år 1952 efter initiativ från riksdagens revisorer. Riksdagens revisorer fann att det i och för sig inte förelåg någon anledning till erinran mot att resebyrå användes vid be­ställning av biljetter. Däremot fann revisorerna det mindre tillfredsstäl­lande att vederbörande förrättningsmän använde sig av privata reseby­råer. En del av biljettpriset för inhemska järnvägsresor kom därigenom att i form av provision lUlfalla privala företag i stället för staien. Stats­utskottet ställde sig bakom revisorernas förslag och utskottets uUåtande bifölls av riksdagen (SU 1952: 145).

Resebyråverksamheten utgör en särredovisad del av SJ och har såle­des ingen självständig juridisk ställning. Verksamheten omfattade år 1977 49 resebyråer och ca 550 anstäUda. Omsättningen utgjorde sararaa år ca 780 milj. kr., varav 60 % affärsresor och resten privatresor. Resebyråverksamheten är lönsam och störst inom resebyråbranschen.

SJ:s resebyråer bedriver resebyråverksarahel, dvs. beställer biljetter och hotellrum åt kunderna. Däremot bedrivs researrangörsverksamhet i mycket liten utsträckning. Den statliga sektorns andel av den totala af­färsreseförsäljningen uppskattas till ca 25 %. Flera av SJ:s resebyråer är lokaliserade i anslutning liU statliga myndigheter.

Monopolutredningen framhåller att ingen av de tillfrågade  avnä-

Prop. 1978/79:134

29

marna funnit skäl tala för atl behålla särställningen för SJ:s resebyråer. Verksamheten är lönsam och hävdar sin ställning på konkurrensmark­naden. Den statliga sektorn svarar endast för en raindre del av den totala verksaraheten. De avnäraare sora uttalat sig i frågan finner det sannolikt att SJ:s resebyråer koraraer att anlitas även ora särstäU­ningen upphävs. Enligt utredningen är det därför uppenbart att särställ­ningen inte behövs för att SJ:s resebyråer skall kunna hävda sig på marknaden. Den provisionsinkomst som staten eventuellt skulle kunna gå miste om vid ett upphävande av särställningen förefaller bli obetyd­lig. Denna eventuella nackdel för staten bör enligt utredningen uppvägas av fördelarna av ökad konkurrens. Utredningen föreslår därför att kungörelsen (1952: 523) om anlitande av SJ:s resebyråer vid vissa resor avskaffas. Övergångsbestämmelser bedöms inte erforderliga.

En majoritet bland remissinstansema har inget att erinra mot utred­ningens förslag. Flertalet av de myndigheter som svarat påpekar att man även i fortsättningen komraer att anlita SJ då raan är nöjd raed den service sora SJ:s resebyråer erbjuder. Några remissinstanser finner det dock omotiverat att upphäva särställningen eftersom de anser att den inte medfört något slöseri med samhäUets resurser och alt den inte heller lett tUl någon snedvridning av näringslivets utveckling.

SJ anser för sin del alt det är riraligt att företag inora den statliga sfä­ren samverkar. Som skäl för detta anför SJ att rekoraraendationer av motsvarande slag till förraån för raed SJ:s resebyråverksarahel konkurre­rande företag sannolikt inte är ovanliga inora det privata näringslivet. SJ påpekar även att SJ:s resebyråer inte får placera belopp på räntebärande konto i bank på sararaa sätt som konkurrerande resebyråer. Ränteintäk­ter kan i resebranschen uppgå tUl betydande belopp. Inte heller kan SJ fondera medel för sin resebyråverksamhet.

För egen del kan jag inte finna att några bärande skäl anförts för att behåUa särstäUningen för SJ:s resebyråverksarahel. I vad mån särstäU­ningen lett tUl någon snedvridning av utvecklingen i branschen är natur­ligtvis svårt att bedöma. SJ resebyråers huvudsakliga expansion har emellertid ägt rum efter det att särstäUningen infördes. Eftersom 1950-och 1960-talen var en expansiv period för resebyråbranschen i allmän­het, är det ogörligt att bedöraa i vilken utsträckning tiUväxten var ett re­sultat av särställningen resp. av den allmänna expansionen i bran­schen. Jag viU eraellertid betona att avsaknaden av negativa effekter inte utgör skäl nog att behålla en särstäUning. För att ett bibehållande en­ligt min raening skall vara raotiverat fordras antingen positiva effekter som kan förväntas uppväga de nackdelar sora en särställning i allmänhet medför för konkurrens och samhällseffektivitet eller att ett avskaffande medför så negativa konsekvenser att dessa är oacceptabla i förhållande tUl de fördelar som ett upphävande av särställningen innebär. Ingen av dessa förutsättningar föreligger enligt min bedömning i detta fall.

Prop. 1978/79:134

30

Det av SJ påpekade förhållandet att företag inom den privata sektorn i en del fall samverkar lorde i konkurrenshänseende uppvägas av den nuvarande lokaliseringen av en del av SJ:s resebyråer. Genom att dessa i flera fall är verksamma i samma lokaler sora en del större myndigheter torde ett fortsatt gott samarbete inle vara beroende av någon allmänt hållen rekomraendation. Jag är för min del benägen att tro att lokalise­ringen och de affärsmässiga viUkoren även inora den privata seklorn har större betydelse för vilken resebyrå som utnyttjas än eventuella rekom­mendationer.

Mot bakgrund av vad jag anfört föreligger enligt min mening inte några skäl för att bibehålla kungörelsen 1952: 523 om anlitande av SJ:s resebyråer vid vissa resor. Den bör således upphävas. Något behov av övergångsbestämmelser föreligger inte.

2.5 Statskonsult AB

Enligt förordningen (1975: 567) ora rationaliseringsverksamhet inora den civila statsförvaltningen åligger det myndighet att vid utveckling av ADB-system och annan rationaliseringsverksamhet så tidigt som möjligt sararåda med statskontoret i frågor som är av större omfattning eller principiell betydelse (3 §). Inom ramen för tillgängliga resurser biträder statskontoret de civila statsmyndigheterna vid större rationaliseringsut­redningar (4 §). Är det på dataområdet fråga om anpassning av standard-syslem som DAFA tillhandahåller eller ändring av ADB-systera i drift vid DAFA bör uppdraget lämnas till DAFA (5 §). Annat rationalise­ringsuppdrag än enligt 4 och 5 §§ bör lämnas till Statskonsult AB eller annat lämpligt organ. Statskonsult AB skall därvid ges tUlfälle att inkom­ma med anbud (6 §).

SärstäUningen för Statskonsult AB infördes på förslag av den s. k. SDS-utredningen (översyn av uppgifts- och ansvarsfördelningen mellan statskontoret, Statskonsult AB och DAFA m. m. Ds Fi 1974: 11). EnUgt upphandlingskungörelsen skall eraellertid även anbud som avgivits av anbudsgivare som ej särskUt tiUfrågats tas upp till prövning. Särställ­ningen för Statskonsult AB när det gäUer anbudsförfarandet innebär så­ledes inte att Statskonsult AB ges företräde i förhållande tiU andra an­budsgivare utan endast atl Statskonsult ges tillfäUe att avge anbud. Bety­delsen av särställningen ökas emellertid av att konsultupphandlingar oftast är föremål för förhandlingsupphandling och att anbudsgivarkret-sen ofta är relativt begränsad raed hänsyn till det förhandlingsarbete sora annars skuUe bli följden. Bestämmelsen innebär således en konkur­rensfördel genom att Statskonsult AB tiU skillnad från sina konkurrenter alltid skall informeras när en myndighet avser företa en upphandling av rationaliseringskonsulter.

Prop. 1978/79:134

31

Statskonsult AB bildades år 1969. Syftet var att det nybUdade kon­sultbolaget skulle överta statskontorets dåvarande konsultverksarahet, som frärast gällde ADB-området (prop. 1969: 60 s. 17). Även ora syfiet i första hand var att tUlgodose de statliga myndighetemas behov av ra-tionaliseringsexperlis gavs förelaget samma expansionsmöjligheter som andra företag i branschen. Det kunde således uividga sin verksamhet till uppdrag inom andra sektorer av den offentliga sektorn och inom nä­ringslivet.

Statskonsult AB har utvecklats mycket snabbt sedan starten år 1969. Antalet anställda uppgick i raaj 1977 till 254, varav 209 konsulter. Den totala omsättningen i koncernen var för år 1976 52,7 mUj. kr. Av ora-sättningen härför sig två tredjedelar lill konsultinsatser inom den offent­liga sektom. Statskonsult AB arbetar på fyra delområden; organisations­utveckling, piX)jektadministration, systemutveckling och utbildning. Systemutveckling (eller administrationsutveckling) är det största områ­det. Bolaget bedriver en aktiv marknadsföring.

Enligt monopolulredningen har inte någon av de tiUfrågade avnä­raama funnit anledning att förorda att den särställning sora Statskonsult AB åtnjuter behålls. Utredningen konstaterar att Statskonsult AB i dag är branschens största företag. Det har redovisat tillfredsställande över­skott sedan det bildades och önskar självt hävda sin ställning i obunden konkurrens med andra konsultföretag både på den statliga och den pri­vata sektorn. Utredningen föreslår därför att 6 § förordningen (1975: 567) ora rationaliseringsverksamhet inom den civUa statsförvaltningen upphävs. Några övergångsbestämmelser bedöms inte erforderiiga.

Samtliga remissinstanser tiUstyrker eller läranar utan erinran utred­ningens förslag att upphäva Statskonsults särställning vid anbudsinford­ran. Några remissinstanser anser emellertid att utredningens förslag alt upphäva särställningen borde kopplas samman raed en oraprövning av den nuvarande ansvarsfördelningen mellan statskontoret, DAFA och Statskonsult AB. EnUgt statskontorets uppfattning eftersträvar Statskon­sult AB nuraera en mer fristående ställning gentemot både statskontoret och DAFA än den uppgifts- och ansvarsfördelning som rationaliserings­förordningen ger uttryck för. Med hänsyn tUl Statskonsult AB:s föränd­rade inrikining och ställning anser statskontoret det angeläget att stats­makterna klargör sin uppfattning om den tidigare beslutade ansvars-och uppgiftsfördelningen meUan de tre organen bör bestå eUer föränd­ras.

För egen del anser jag att frågan ora Statskonsult AB:s särstäUning kan behandlas helt fristående från den av bl. a. statskontoret väckta frå­gan.

Vad det nu gäller är ora Statskonsult AB bör ha en konkurrensfördel i förhållande till andra konsultföretag inora rationaliseringsorarådet. Statskonsult AB:s förmåga att konkurrera raed dessa andra företag på-

Prop. 1978/79:134

32

verkas inte i någon nämnvärd utsträckning av ansvarsfördelningen mel­lan statskontoret, DAFA och Statskonsult AB. Eftersom varken remiss­instanserna eller Statskonsult AB självt funnit något skäl för alt be­hålla särställningen bör enligt min mening hänvisningen till Statskonsult AB i 6 § rationaliseringsförordningen utgå.

2.6 ABAB och televerkets larmdivision

Enligt förordningen (1975: 874) om anordnande av bevakning skall vissa uppräknade myndigheter, sedan gällande avtal med privat vaktbo­lag utlöpt, anlita ABAB för bevakning samt televerket för installation och underhåll av bevakningsanordning i fråga om lokal, förvaringsut­rymme eller annan anläggning som är betydelsefull från totalförsvars­synpunkt och belägen i någon av de kommuner som anges i en bilaga till förordningen.

RikspoUsstyrelsen har därutöver genom regeringsbeslut den 11 april 1969 bemyndigats att teckna avtal med ABAB ora bevakning av arabas-sader och liknande objekt i Stockholm. Genora regeringsbeslut den 24 september 1971 och den 7 juni 1972 har rikspolisstyrelsen vidare be­myndigats att teckna avtal raed ABAB ora bevakning av vissa konsulat och polishus.

ABAB bildades år 1964 efter riksdagsbeslut sarama år (prop. 1964: 108, SU 121, rskr 261). Sedan år 1970 ingår ABAB i Statsföretag AB. Tillsammans med dotterbolagen Skyddsbevakning i Södertälje AB och ABAB Lokalvård hade koncernen år 1976 orakring 1 200 anställda.

ABAB:s verksarahet hänför sig huvudsakligen till området bevakning med hjälp av väktare och därmed förknippade tjänster. Större delen av verksamheten är förlagd tiU Stockholmsorarådet. ABAB-gruppens om­sättning inom området bevakning med väktare uppgick år 1976 tUl om­kring 68 milj. kr. inom den sektor sora omfattas av den berörda förord­ningen. Enligt kungörelsen (1969: 763) ora skyldighet för vissa statliga myndigheter alt anlita ABAB innehade ABAB tidigare en särställning även i fråga om installation och underhåll av larraanordningar. Ar 1975 slöt televerket avtal med ABAB om att överta ABAB:s tekniska verk­samhet, varvid särställningen i fråga ora larrainstallationer överfördes på televerket. Ar 1976 inrättades televerkets larmdivision sora perraa-nent enhet i televerkets organisation med ställning som landsorafaltande resultatenhet.

Avtalet mellan televerket och ABAB innebär att televerket svarar för teknik, installation, underhåll och service i fråga ora larrasystera, raedan ABAB står för larmmottagning, utryckning och bevakning med hjälp av väktare.

Molivet för att bilda ett statligt bevakningsbolag var enligt prop.

Prop. 1978/79:134

33

1964: 108 atl ästadkomraa större effektivitet och säkerhet samt bätire samordning i fråga om bevakningen av militära och civila objekt av be­tydelse från totalförsvarssynpunkt. Av säkerhetsskäl bedömdes det vara mindre lämpUgt att privata företag hade insyn i anläggningar av särskild betydelse för totalförsvaret. TiUkomsten av ett statligt företag ansågs även kunna stimulera tUl konkurrens, eftersom vaktmarknaden i övrigt dominerades av en privat koncern. Genom att inrätta ett statligt bevak­ningsbolag skulle enligt propositionen dessutom bevakningspersonalens utbildning och kvalitet i övrigt kunna förbättras.

Monopolulredningen anser att den avgörande frågan när det gäller ABAB:s särställning är ora det går att åstadkorama tillfredsstäUande ef­fektivitet och säkerhet i fråga om bevakning även ora särstäUningen upphävs.

Utredningen frarahåller att de kvalitetsraässiga skillnadema mellan ABAB och de privata vaktbolagen genomgått avgörande förändringar sedan ABAB bildades. Tillkomsten av lagen (1974: 191) om bevaknings­företag och bevakningsföretagskungörelsen (1974: 462) har raedfört att icke-auktoriserade bevakningsförelag inte längre är tillåtna. Personal­prövningen vid anställningsförfarandet är enligt ulredningen nuraera densamma för väktare i enskilda aukloriserade bevakningsföretag sora för ABAB-väktare. En annan förändring är att väktare som inte under­gått personalprövning inte längre får anlitas över huvud taget. Ytterliga­re en förändring är att styrelsen i bevakningsföretag numera skall under­kastas personalprövning. Dessutom finns föreskrifter om väktarutbild-ning, som innebär alt väktare i enskilda bevakningsföretag skall ha unge­fär samma utbildning sora ABAB-väktare.

Utredningen konstaterar vidare att rayndigheternas ansvar för bevak­ningens effektivitet och för personalkontrollen av egen personal och av t. ex. väktare som anlitas har skärpts väsenUigt sedan ABAB bildades och särställningen infördes. Vid den tidpunkten innefattades enbart sek­retesskydd uttryckligen i det säkerhetsskydd som myndigheterna hade ansvar för.

Numera innefattas också uttryckligen tillträdesskydd och personal­kontroll i säkerhetsskyddet. Myndigheler raed personalkontrollrätt har samma möjligheter tUl personalkontroll i samband med särskUda upp­drag oavsett om ABAB eller ett enskUt bevakningsföretag anlitas.

Enligt utredningens mening är rikspolisstyrelsens och ÖB:s represen­tation i ABAB:s styrelse av marginell betydelse när det gäUer kontrollen av enskilda väktares utbildning och medborgerliga pålitlighet. Risken för att främraande raakt via utländskt förvärv av enskilt bevakningsföre­tag skulle kunna få insyn i förhållanden av betydelse för rikets säkerhet bedöms av utredningen sora ringa förutsatt att vissa förslag, som utred­ningen (Ju 1973: 17) om utländska övertaganden av svenska företag framlagt, genomförs.

3   Riksdagen 1978/79.1 samL Nr 134

Prop. 1978/79:134

34

Utredningen framhåUer att i fråga om ABAB:s uppdrag att för poli­sens räkning bevaka bl. a. ambassader, tunnelbanestationer och polishus krävs alt de enskilda väktarna har ordningsvaktsförordnande. Sådant förordnande meddelas av polismyndighet. Rikspolisstyrelsen meddelar föreskrifter om lämplighetsprövning och om utbildning av ordningsvak­ter. Utbildningen sker i polisens regi utom för ABAB-väktare, sora ut­bildas i ABAB:s egen regi. Enligt utredningen torde polisens raöjligheter att kontrollera ordningsvakters läraplighet och utbildning inte vara sära-re när dessa ordningsvakter är anställda av enskilda bevakningsföretag än när de är anställda av ABAB.

Mot denna bakgrund anser utredningen att förordningen (1975: 874) ora anordnande av bevakning kan upphävas. ABAB:s särstäUning enligt vissa regeringsbeslut bygger på förordningen och bör följaktligen också upphävas.

Monopolutredningen har eraellertid kunnat konstatera att bevaknings-raarknaden doraineras av en enda företagsgmpp, Securitas-gmppen. Av den del av raarknaden, sora inte orafattas av ABAB:s särställning, be­räknades år 1976 Securitas-gmppen inneha omkring 83 % medan ABAB endast svarade för omkring 6 %. Återstoden av raarknaden delas av många sraå bevakningsföretag.

Om ABAB:s särställning oraedelbart avskaffas bedömer utredningen det inte sannolikt att ABAB-gruppen i dag klarar konkurrensen med Securitas-gmppen. Anledningen till detta är att ABAB:s lönekostnader beräknas ligga 1520 % över branschgenomsnittet beroende på att ABAB:s personal har tjänstemannaavtal och därigenom har förmånligare anställningsvillkor än vad som gäller för branschen i övrigt. En trolig ut­veckling är att Securitas-gmppen får ett praktiskt taget fuUständigt mo­nopol i fråga om bevakning med hjälp av väktare. En sådan utveckling för den expansiva och känsliga bevakningsmarknaden bedöraer utred­ningen som mycket olycklig. Redan den situation som nu råder, med en kraftig dorainans för Securitas-gmppen, är enligt utredningens mening otillfredsställande. Utredningen föreslår därför att Statsföretag AB får ett kapitaltillskott för investering i ABAB:s dotterbolag Skyddsbevak­ning i Södertälje AB. Det senare företaget har tUl skillnad från ABAB samma anställningsvillkor och löneläge som branschen i övrigt och skulle därför kunna ta upp konkurrensen raed Securitas-gmppen. För att ge rådrura i fråga om den närmare storleken av kapitaltillskottet m. ra. föreslår utredningen att avvecklingen av ABAB:s särstäUning sker under en övergångstid på fera år.

I fråga om televerkets larmdivision bedöraer utredningen däremot att det är möjligt att upphäva särställningen utan övergångsåtgärder. Den myndighet som anlitar ett larminstallationsföretag är enligt säkerhets­skyddskungörelsen skyldig att se till att företagsledningen vid det före­tag som anlitas och den personal som används har undergått tillfreds-

Prop. 1978/79:134

35

ställande personalkontroll om detta erfordras. Denna skyldighet för myndigheterna ger enligt utredningens bedömning tillräckliga garantier för atl de företag och den personal som anlitas inte är olämpliga från sä­kerhetssynpunkt. Eftersora larmdivisionen endast svarar för en obetydlig del av televerkets totala orasättning anser utredningen inle att över­gångsbestämmelser behövs av hänsyn till televerket.

Remissopinionen är delad i fråga ora ABAB:s företräden fraraför pri­vata vaktbolag vad gäller bevakningen av anläggningar av betydelse för totalförsvaret. ABAB:s konkurrenter frarahåller alt det i dag inte existe­rar några näranvärda skillnader i fråga om personalkontroll, utbUdning och personalkvalitet. De myndigheter, som har att företräda säkerhets­intressena, dvs. rikspolisstyrelsen och ÖB, vidhåller däremot alt det fort­farande finns skUlnader som talar för att ABAB:s särstäUning behålls. Den faktor som rikspolisstyrelsen och ÖB tiUraäter störst vikt vid jäm­förelsen raellan ABAB och privat vaktbolag är det statliga ägandet sora genora bolagsstyrelsens sammansättning medger att rikspoUssty­relsen och ÖB får insyn i bolaget och raöjligheter till saraplanerade sä­kerhetsåtgärder. Rikspolisstyrelsen ifrågasätter om det skulle kunna ac­cepteras att känslig information om vårt totalförsvar samlas hos ett eller flera enskilda företag utan reella möjligheter för statsmakten att kon­trollera hur derma information handhas eller utnyttjas.

Beträffande effekterna av alt ABAB:s särställning upphävs är remiss­instanserna i huvudsak ense om att ABAB inte skulle klara konkur­rensen med de privata företagen i branschen. Även Bevaknings AB Se­curitas delar denna uppfattning. Statsföretag AB framhåller att ett upp­hävande av särställningen skulle medföra behov av att friställa såväl be­vakningspersonal sora administrativ personal eftersom möjlighetema att erbjuda väktarna i ABAB annan sysselsättning inom koncernen är be­gränsade.

Flertalet remissinstanser bedöraer risken sora stor att Securitas-grup-pen skall få ett totalt raonopol om ABAB:s särställning upphävs. Några reraissinstanser vänder sig emellertid mot denna uppfattning. Enligt SAF och Bevaknings AB Securitas bör vid beräkningen av Securitas-gmppens marknadsandel även bevakning i egen regi tas med. Enligt Be­vaknings AB Securitas skulle med ett sådant beräkningssätt Securitas-gmppens andel av den totala bevakningsmarknaden inte uppgå till något mer än 50 % och ABAB:s andel tiU omkring 10 % förutsatt att bevak­ning i egen regi utgör omkring 30 % av den totala bevakningsmarkna­den. Övriga fristående bevakningsföretag skulle med detta beräknings-sätt ha en marknadsandel på omkring 710 %.

En majoritet bland remissinstansema vänder sig mot utredningens förslag om ett kapitaltillskott tUl Statsföretag AB för investering i ABAB:s dotterbolag Skyddsbevakning AB. De framhåUer att förslaget rimmar illa med utredningens argument för särställningens upphävande

Prop. 1978/79:134

36

och för en fri konkurrens på bevakningsområdet. Ora statliga medel skall ställas lUl förfogande i syfte att förbättra konkurrensen, så bör de enligt några av dessa remissinstanser komraa även de små och medelstora företagen i branschen till del. Inte heller Statsföretag AB anser att för­slaget om ett kapitaltillskott är helt underbyggt.

Utredningens förslag cm en femårig övergångsperiod innan särställ­ningen upphävs är föremål för delade meningar. Konkurrenterna till ABAB samt ett fåtal andra remissinstanser förespråkar ett omedelbart upphävande. De fackliga organisationerna bedöraer i flertalet fall både kapitaltillskottet och den feraåriga övergångstiden sora otillräckliga för att förhindra att Securitas-gruppen får en alltför dorainerande ställning och avstyrker därför att särställningen upphävs. Även rikspolisstyrelsen och ÖB raotsätter sig ett upphävande av skäl som tidigare nämnts. Stats­företag AB framhåller att någon avvecklingsperiod inte bör fastställas förrän raan i särskild ordning utrett hur en starkare inbrytning på kon­kurrensmarknaden bör genomföras.

Vad gäller särställningen för televerkets larmdivision anser både riks­polisstyrelsen och ÖB att säkerhetskraven talar för att larrainstallationer i anslutning tUl bevakning av för totalförsvaret viktiga objekt bör anför­tros ett statligt företag. EnUgt ÖB skulle den dock kunna begränsas till att enbart avse prioriterade skyddsföreraål. Televerket frarahåller att samarbetet raellan ABAB och televerket är enda möjligheten att erbjuda ett konkurrenskraftigt altemativ till Securitas. En eventueU avveckling av de särställningar sora ABAB och televerkets larmdivision har inom to­talförsvarssektorn bör därför enligt televerkels raening ske samordnat.

För egen del ansluter jag mig till den av utredningen framförda upp­fattningen att kvalitetsskillnaderna raeUan ABAB och de större privata vaktbolagen inte längre är av någon avgörande betydelse. De av ÖB och rikspolisstyrelsen anförda säkerhetsskälen raotiverar dock enligt rain me­ning fortfarande förekomsten av ett statligt bevakningsbolag med de raöjligheter till sarahällelig insyn och kontroU sora detta innebär.

Som monopolulredningen påvisat har emellertid den förordning sora reglerar ABAB:s och televerkets larradivisions uppgifter i fråga ora be­vakningen av för totalförsvaret betydelsefulla objekt inte varit föreraål för någon genomgripande översyn sedan ABAB bildades. Med hänsyn till att det numera finns andra företag som från säkerhetssynpunkt skuUe kunna göra en godlagbar arbetsinsats är det enUgt min raening lärapligt att orapröva orafattningen av såväl ABAB:s sora televerkets larradivi­sions särställningar. Den av ÖB angivna inriktningen, att endast bevak­ningsobjekt med hög prioritet från skyddssynpunkt bör undantas från konkurrensen raed privata bevaknings- och larminstaUationsföretag, ut­gör härvid en naturlig utgångspunkt.

Jag är emellertid inte nu beredd att föreslå att särställningen skall upphävas. En sådan åtgärd skulle inte få sådana positiva effekter på

Prop. 1978/79:134

37

konkurrensen att den överväger de negativa konsekvenser som vissa re­missinstanser har pekat på. Upphävandet av en särställning får inte ge upphov till att ett privat raonopol i stället breder ut sig inora branschen. Betydelsen av den indirekta konkurrensen frän egen-regi-marknaden får i detta samraanhang inte överbetonas, eftersora beslul om att driva bevakningen i egen regi inte enbart baseras på rena kostnadsjämförelser mellan egen verksamhet och entreprenad.

Jag har därför samrått med cheferna för justitie-, försvars-, kommu­nikations- och industridepartementen ora hur de problera jag redogjort för skall kunna lösas. Med utgångspunkt i monopolutredningens övervä­ganden och ÖB:s remissyttrande kommer möjligheterna att begränsa särställningen för ABAB och televerkets larmdivision tUl att endast om­fatta bevakningsobjekt raed hög prioritet ur skyddssynvinkel att ses över inom regeringskansliet. Vid denna översyn bör även de konsekvenser som en begränsning av särställningen kan få för ABAB och televerkets larmdivision genomlysas, liksom de effekter detta kan få lör möjlighe­terna att upprätthålla konkurrensen inom bevakningsbranschen. Över­synen bör särskilt beakta behovet av att genomföra eventuella omställ­ningar smidigt och successivt, så alt den berörda personalens intressen tillgodoses på ett tillfredsställande sätt.

2.7 Övriga frågor

2.7.1 Kartverksamheten

Monopolutredningen har även tagit upp frågan om den särställning för Liber Grafiska AB sora följer av gällande grundläggande bestäm­melser om kartiäggning genom regeringsbeslut den 30 juni 1961, den 12 decem.ber 1962 och den 16 juni 1966. Enligt dessa s. k. kartbrev av år 1961, 1962 och 1966 har Liber Kartor, som är en division inora Liber Grafiska AB, ensamrätten tiU distribution och försäljning av de all­männa kartorna samt tUl följdproduktion med de aUmänna kartorna som grund. Tryckning av kartorna sker däremot efter anbudsförfarande.

Ulredningens grundläggande syn på kartverksamheten är densamma som anlagts på andra former av författningsreglerade särställningar. Målsättningen bör vara att avveckla särställningarna, om inte särskilda skäl talar emot detta. Utredningen föreslår därför att kartverksamheten i framtiden organiseras på ett sådant sätt att upphovsmannarätten till de allmänna kartorna återgår tUl producenten, dvs. statens lantmäteriverk. Varje seriös kartproducent bör därefter få rätt att mot skälig ersättning utnyttja det allmänna kartmaterialet för att förverkliga egna kartidésr. Det bör enligt utredningen vidare vara raöjligt att åstadkomraa konkur­rens även i fråga om distribution och försäljning av de allmänna kar­torna, t. ex. genom alt flera olika grossister anlitas för denna uppgift.

Som utredningen också konstaterat utreds den framtida organisatio-

Prop. 1978/79:134

38

nen av kartproduktionen av en annan utredning, kartutredningen 78. Denna utrednings huvuduppgift är att utreda formerna för en sara-manföring av kartverksamheten hos Liber Grafiska AB och hos lantmä­teriverket. Jag är därför inle beredd att nu ta ställning lill dessa frågor. Jag utgår emellertid från att kartutredning 78 i sina ställningstaganden beaktar vad monopolutredningen och remissinstanserna anfört i fråga om de principiella riktlinjerna för kartverksaraheten.

2.7.2 Statliga myndigheters val av entreprenadform

Mekaniska verkstädernas riksförbund har i skrivelse till regeringen ta­git upp frågan ora de statliga myndigheternas val av entreprenadform behöver regleras. Förbundet anför i skrivelsen att upphandlingen av större entreprenader för olika statliga verk vanligen sker i förra av s. k. generalentreprenader, dvs. uppdraget i sin helhet läggs på en entrepre­nör, sora sedan har frihet att välja vilka underentreprenörer han önskar anlita. Förbundet framhåller atl efiersom generalentreprenören inte är bunden av upphandlingskungörelsens bestäraraelser kan denne i sin upp­handling förhandla raed anbudsgivarna och låta dessa ta del av konkur­renternas erbjudanden och villkor. De prissänkningar som uppkomraer genom dessa s. k. prutronder torde endast i undantagsfall komraa bestäl­laren till del. Systemet missgynnar enligt förbundet de mindre företagen, som varken har förhandlingsresurser eller prutmarginaler, och försvårar för dessa företag att få del i de siatliga beställningarna.

Förbundet hemställer därför att nuvarande upphandlingsraönster hos olika verk ändras så att vid upphandlingen av anläggningar, byggnader, utrustningar etc, i vilka belydande delar av olika material- och varuslag ingår, de olika huvudkomponenterna upphandlas var för sig enligt skilda program.

Remissvar på förbundets skrivelse har avgeits av fortifikationsförvalt­ningen, televerket, SJ, statens vägverk, luftfartsverket, byggnadsstyrel­sen, RRV, NO, statens pris- och kartellnämnd, arbetsmarknadsstyrelsen, statens industriverk, statens vattenfaUsverk, Svenska byggnadsentrepre­nörföreningen, Rörfirmornas riksförbund och Sveriges hantverks- och industriorganisation.

Samtiiga remissinstanser utom några få är starkt kritiska lill det för­slag som Mekaniska verkstädernas riksförbund framlagt. De upphand­lande myndigheterna avstyrker genoragående förslaget att ändra nuva­rande upphandlingsregler, vilka ger rayndigheterna frihet att välja det affärsraässigt lämpligaste upphandlingssättet. Valet av entreprenadform måste enligt dessa remissinstanser få ske utifrån den enskilde beställarens organisation och resurser samt beställningsobjektets karaktär för att bästa resultat i upphandlingshänseende skall erhållas. En fastlåsning till en viss entreprenadform skuUe enligt de upphandlande myndigheterna innebära att raånga myndigheter finge orastmkturera och bygga ut sin

Prop. 1978/79: 134

39

upphandlingsorganisation. Statens pris- och kartellnämnd framhåller att valet av entreprenadform är en viktig del av beställarens möjligheter alt utnyttja de konkurrensförhållanden som föreligger.

En övervägande majoritet bland remissinstanserna delar inte heller den av Mekaniska verkstädernas riksförbund framförda uppfattningen att delad entreprenad skulle bli billigare för beställaren och underlätta för de mindre och medelstora företagen att konkurrera.

Enligt de upphandlande myndigheterna ställs större krav på den upp­handlande myndighetens organisation vid delad entreprenad, eftersom denna entreprenadform innebär att beställaren själv upphandlar och sva­rar för samordningen av de olika delentreprenader som ingår i ett större objekt. Besvärliga saraordningsproblera uppstår vidare lätt genora att de olika leverantörerna i sina anbud förutsätier att beställaren svarar för sådan gemensam utrustning som en huvudentreprenör normalt tUlhan­dahåller.

Till fördelarna med en ren generalentreprenad hör enligt flertalet upphandlande myndigheter att den är enkel att administrera, att an­svars- och garantiåtaganden endast behöver regleras i förhållande till en raotpart och alt upphandlings- och produktionstiden blir kortare. En del rayndigheter bedöraer att generalentreprenaden medför kostnadsbespa­ringar jämfört med den delade entreprenaden. RRV frarahåller att även om det skulle kunna påvisas direkta bestäUarvinster vid delupphand­lande entreprenader, måste detta vägas raot de adrainistrativa kostnader som beställaren ådrar sig genom samordningsarbetet. För rayndigheter sora inte perraanent upphandlar sådan utrustning innebär detta att de raåste välja raellan att anställa egen personal sora inte kan utnyttjas för sarama ändamål efter byggtidens slut eller att anlita konsulter för sam­ordningsarbetet. Det senare blir enligt RRV sannolikt dyrare än ren ge­neralentreprenad.

Svenska byggnadsenireprenörföreningen framhåller den betydelse som utvecklingen i riktning mot alltmer omfatlande entreprenadformer haft för den svenska byggnadsindustrins internationella konkurrenskraft och förordar därför att staten i sina upphandlingar i ännu högre grad utnyttjar entreprenadformer av typen general- eller totalentreprenad.

Sveriges hantverks- och industriorganisation betonar emellertid att general- och totalentreprenaden kan raedföra andra nackdelar för be­ställaren än de av Mekaniska verkstädernas riksförbund anförda.

Bl. a. får beställarna genora dessa mera omfattande entreprenadfor­mer raycket liten insyn i entreprenadföretagens upphandlingar och därmed små möjligheter att väga pris raot kvaUtet och prestanda i fråga ora de av underleverantörerna offererade lösningarna. Huvudentrepre­nörens val av billigaste alternativ kan för beställaren innebära högre driftkostnader eller minskad livslängd för objektet i fråga. NO framhål­ler även att systemet med generalentreprenader kan få en konserverande

Prop. 1978/79:134

40

effekt på marknadsstrukturen ora generalentreprenören alltid anlitar en mer eller raindre fast stab av underleverantörer.

För att undvika de nackdelar med general- och totalentreprenad, sora nyss nämnts, pekar en del remissinstanser på möjligheterna att tillämpa samordnad generalentreprenad. Denna meUanform innebär att beställa­ren separat upphandlar olika underleveranser men därefter sluter avtal med en huvudentreprenör om alt överta ansvarei för entreprenaden i dess helhet. En annan lösning, som tUlämpas av någon upphandlande myndighet, är att beställaren, när anbud infordras på en generalentre-prcnad, kräver alt anbudsgivarna lämnar uppgifter om de tilltänkta un­derentreprenörerna och dessas anbudssummor. Generalentreprenörens anbud gäller sedan i denna form och byte av underleverantör tiUåts en­dast efter beställarens medgivande. Gentemot detta senare förfaringssätt anför emellertid några remissinstanser att i den mån prutronderna är ett branschproblem borde det ankomma på branschen självi atl lösa det. Vägverket framhåller att om generalentreprenörerna gentemot sina un­derleverantörer tillämpade de upphandlingsregler som finns intagna i in­formationsblad B 22: 1971 från statens råd för byggnadsforskning skulle en del av de av Mekaniska verkstädernas riksförbund påpekade olägen­heterna kunna undvikas.

För egen del vill jag framhålla alt utformningen av den nuvarande upphandlingskungörelsen tagit sikte just på att medge myndighelerna så stor handlingsfrihet sora möjligt inora ramen för principerna om affärs­mässighet och objektivitet. Sora RRV framhållit bör vid bedömningen av vad som hr ekonomiskt mest fördelaktigt vid en enskild upphandling naturligtvis hänsyn även tas till de krav som olika upphandlingsformer ställer på den egna organisalionen.

Enligt 8 § upphandlingskungörelsen, som reglerar valet av upphand-lingsform, dvs. sluten upphandling, förhandlingsupphandling eller di­rektupphandling, skall myndighet välja den upphandlingsform som med hänsyn till kravet på affärsmässighet i varje särskilt fall är lämpligast. I anvisningarna till denna paragraf framhålls att vid bedömningen bör även kostnaderna för upphandlingsförfarandet beaktas.

Dessa principer, som i och för sig rör de former i vUka myndighe­terna skall välja att infordra och pröva anbud, är enligt min mening även tillämpHga vid valet meUan olika entreprenadformer. Valet mellan olika entreprenadformer är i själva verket inget annat än ett val meUan hur stora delupphandlingar anskaffningen av ett visst objekt skall förde­las på. Detta val både påverkas av och påverkar rayndigheternas upp­handlingsorganisation. Ju mindre delar anskaffningarna uppdelas på desto större egen organisation måste en myndighet hålla sig raed för att klara samordnings- och upphandlingsarbetet. En utveckling i den rikt­ning som Mekaniska verkstädernas riksförbund heraställt om skulle såle­des leda tUI att de upphandlande rayndigheterna bedrev en allt större del

Prop. 1978/79: 134

41

av verksamheten i egen regi. I den mån denna verksamhet inlc är per­manent utan av tillfällig art skulle detta leda till ökade administrations­kostnader och svårigheter att vid ändrad verksamhetsinriktning syssel­sätta berörd personal. Detta talar enligt min mening närmast för att myndigheterna i ökad utsträckning borde övergå till mera omfattande entreprenadformer, såsom general- och totalentreprenad.

Att generellt föreskriva vissa entreprenadformer skulle emeUertid, som jag tidigare frarahåUit, strida mot de principer för den statliga upp­handlingen sora jag redogjort för. Ett ensidigt användande av en viss entreprenadform kan också, sora NO framhållit, få en konserverande ef­fekt på raarknadsstrukturen och därigenora försärara rayndigheternas raöjligheter att tiUvarata den konkurrens sora finns. Myndigheterna bör således även i fortsättningen ha frihet att välja entreprenadform utifrån den enskilda anskaffningens art och orafattning och vad sora i det en­skilda fallet bedöras som mest affärsmässigt raot bakgrund av markna­dens utseende och den egna organisationens utforraning.

I den utsträckning sora den enskilda myndigheten bedömer detla som förenligt med det affärsraässighetsbegrepp sora jag redogjort för finns naturligtvis möjlighet att pröva oUka meUanforraer raellan den delade entreprenaden och general- resp. totalentreprenad. Detta bör emellertid i varje enskilt fall ske utifrån en avvägning raellan de fördelar och nack­delar som olika entreprenadformer kan innebära. Bedömer rayndigheten underleverantörsvalet som intressant och av betydelse för beställningens kvalitet, driftsekonomi m. ra. finns sålunda inget sora hindrar att anbuds­infordran utformas på ett sådant sätt att underleverantörsvalet görs till föremål för beställarens prövning. Däremot är det enligt min mening inte en uppgift för de upphandlande myndigheterna att tiUvarata den ena eller den andra partens inlressen i sådana frågor som är föremål för delade meningar inora en viss bransch. Sådana problem måste det an­komma på branschen självt att lösa.

3    Hemställan

Med hänvisning till det anförda hemställer jag

att regeringen föreslår riksdagen att godkänna de riktlinjer jag har angett för behandlingen av gällande särställningar för vissa företag och myndigheter vid leveranser tUl staten.

4    Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredraganden har anfört för den åtgärd som föredraganden har hemställt om.

Prop. 1978/79: 134

42

Bilaga 1

Sammanfattning av monopolutredningens betänkande SOU 1978:48

Enligt direktiven skall ulredningen ta upp ett antal fall av särstäUning för vissa myndigheler och företag vid leveranser lUl staten för att kart­lägga i vilken utsträckning skälen för en monopol- eller särstäUning är så starka att ett bibehållande är motiverat. Efter undersökning av vissa i direktiven angivna fall föreslår utredningen upphävande av

AB Allmänna Förlagets särställning enligt kungörelsen (1974: 335) ora framstäUnmg och utgivning av publikation, blankett eller annat tryckalster för statens räkning,

Svenska Utbildningsförlaget Liber AB:s särstäUning enligt det kung­liga brevet 1974-06-28 angående skyldighet för skolöverstyrelsen m. fl. all anlita Svenska Utbildningsförlaget Liber AB,

Swedair AB:s monopol enligt kungörelsen (1973: 598) om skyldighet för statliga myndigheler att anlita Crownair Swedish Ltd AB,

SJ resebyrås företräde enligt kungörelsen (1952: 523) om anlitande av statens järnvägars resebyråer vid vissa resor,

Allmänna Bevakningsaktiebolagels (ABAB) raonopol enligt förord­ningen (1975: 874) ora anordnande av bevakning,

televerkets särställning i fråga ora installation och underhåll av larm-anordningar vid vissa statsmyndigheter enligt förordningen (1975: 874) om anordnande av bevakning.

   Statskonsult AB:s särställning i fråga om vissa ralionaliseringsupp-

drag enligt förordningen (1975: 567) om rationaliseringsverksarahet

inom den civila statsförvaltningen.

Om särställningsförfaltningarna upphävs blir de statliga myndigheler sora lidigare upphandlat från särställningsföretagen skyldiga att följa upphandlingskungörelsen (1973: 600) och upphandla affärsmässigt med konkurrens på lika villkor för olika anbudsgivare. Förutora pris och kvalitet måste framtida servicemöjligheter och driftkostnader Uksom an­budsgivarens förraåga alt fullgöra sina åtaganden tas raed i bedöm­ningen. 1 affärsmässighetsbegreppet ligger alt myndighet med beaktande av dessa faktorer skall anta det förmånligaste anbudet.

De författningsreglerade särställningar som utredningen undersökt in­nebär i första hand inskränkningar av upphandlingskungörelsens Ull-lämpningsområde. Det finns emellertid olika former av särställningar. Ora de rangordnas efter den grad av bundenhet, som det innebär för den statliga myndigheten vid dess upphandling, kan sägas att de mest in­gripande formerna av särställning karakteriseras av att det föreskrivs att myndigheten skaU vända sig tUl ett bestärat företag. En sådan ovill­korlig skyldighet stadgas i förordningen (1975: 874) ora anordnande av bevakning.

I en del författningar binds myndighetema mindre starkt genora att ordet "skall" visserligen används men följs av en inskränkande sats. Ex­empel på sådana författningar är kungörelsen (1973: 598) om skyldighet

Prop. 1978/79:134

43

för statliga myndigheter att anlita Crownair Swedish Ltd AB oci> kungö­relsen (1952: 523) om anlitande av statens järnvägars resebyråer vid vissa resor.

Ytterligare en lägre grad av bundenhet för rayndigheterna förekom­mer i de nu gällande författningarna avseende AB Allraänna Förlaget och Svenska Utbildningsförlaget Liber AB. Författningarna innebär inte någon skyldighet för rayndigheterna alt anlila företagen, men upphand­lingskungörelsen sätts ur kraft i de fall då Allmänna Förlaget resp. Ut­bildningsförlaget anlitas.

Den allra lindrigaste graden av bundenhet för myndigheterna av de fall av särställningar, som behandlas i utredningen, ges beträffande Statskonsult AB i 6 § förordningen (1975: 567) om rationaliseringsverk­samhet inom den civila statsförvaltningen. Ovillkorlig skyldighet för myndighet föreligger endast beträffande anbudsinfordran.

Ulredningen delar den principiella inslällning som kommit tUl uttryck i upphandlingskungörelsen. Marknadshushållningen bör vara basen för myndigheternas relationer med varandra och med staUiga företag vid upphandling. Effektiviteten främjas härvid bäst såväl hos den upphand­lande myndigheten som i hela sarahällsekonorain. På sikt gäller det också sannolikt för slatsverksaraheten. Den bakora upphandlingskungö­relsen liggande principen att myndighelerna skall upphandla affärsmäs­sigt medför också att det blir regeringens sak att beakta övergripande ekonomiska mål och att möjligheterna tUl att föra en enhetlig ekono­misk politik förbättras.

Enligt utredningens uppfattning finns del starka skäl att inte saraman-blanda myndighetsfunktioner och konkurrerande ekonomisk verksam­het. Ora statsmakterna anser atl en obunden upphandling från myndig­heternas sida skulle medföra mindre önskvärda resultat i något avseende finns det möjligheter att korrigera dessa effekier på andra sätt än genora särställningar.

Både Allmänna Förlaget och Utbildningsförlaget ingår sedan några år lillbaka i Liber Grafiska AB, sora i sin tur ingår i Statsföretag AB. Fram till år 1974 var statliga myndigheter skyldiga att anlila dessa företag. Till följd av ett riksdagsbeslut detta år mjukades särställningarna upp, så att skyldigheten att anlita Allmänna Förlaget och Utbildningsförlaget borttogs men myndigheterna kunde gå direkt till dessa företag ulan att lillämpa upphandlingskungörelsen. Utredningens förslag innebär att ste­get tas fullt ut, så att myndigheterna blir skyldiga att tillämpa upphand­lingskungörelsen.

Allmänna Förlagels verksamhet består främst av upphandling av trycksaker för statsmyndigheter, men även förlagsavdelningen inom Li­berFörlag har fått uppdrag genom särställningsförordningen. Utbild­ningsförlaget har sedan många år ett intimt samarbete med skolöversty­relsen (SÖ) och universitets- och högskoleämbetet (UHÄ).

Utredningens förslag innebär att statsmyndigheter får sluta avtal ex­empelvis med Allmänna Förlaget eller med annat företag om upphand­ling av trycksaker, så att framför allt sraå rayndigheter inte skall behöva bygga upp en orafattande egen kompetens på sådan upphandling. Därvid skall krävas en klausul i avtalet om att det anlitade företaget skall följa upphandlingskungörelsens regler. Upphandlingen av tjänster från exempelvis Allmänna Förlaget raåste därvid ske affärsmässigt. En­ligt monopolutredningens förslag bör däreraot totalupphandlingar av förlagstjänsler inte vara tillåtna. SÖ och UHÄ måste därför låta andra

Prop. 1978/79:134

44

förlag konkurrera med Utbildningsförlaget om varje särskilt uppdrag.

ABAB:s särställning infördes i saraband raed företagets start år 1965. Är 1975 överlog televerkets larmdivision ABAB:s larminstallalionsverk-samhet och fick samma år också överta ABAB:s särställning på delta område.

ABAB:s och televerkets särställning gäller av överbefälhavaren (ÖB) faststäUda militära och civila skyddsföreraål hos vissa i förordningen uppräknade myndigheter och i vissa i förordningen uppräknade kommu­ner. Särställningen gäller i koramuner där ABAB finns etablerat, vilket i huvudsak betyder Slockholras-, Göteborgs- och Malraö-områdena. Det finns således redan i dag en rad skyddsföremål utanför storstadsområ­dena som inte bevakas i ABAB utan av privat vaktbolag, som fått upp­draget i fri konkurrens.

ABAB:s särställning infördes av säkerhetsskäl. Utredningen har emel­lertid funnit, att säkerhetsskyddskungörelsen och 1974 års lag om bevak-iiingsföretag ger så belryggande garantier, att särställningsförordningen är överflödig. Enligt lagen om bevakningsföretag är endast auktorise­rade bevakningsföretag tiUåtna och alla sora anställs i sådana företag måste underkastas personalprövning med bl. a. prövning av "medbor­gerlig pålitlighet". Enligt säkerhetsskyddskungörelsen är rayndigheter skyldiga att se till att personalkontrollen är tillfredsställande beträffande den som anlitas för uppdrag, om uppdraget är känsligt från säkerhets­synpunkt. Till följd av lagen ora bevakningsföretag stäUs också obligato­riska krav på väktarutbUdningen, som innebär att ABAB:s tidigare för­språng på utbildningssidan har försvunnit.

När det gäller rena larminstallationsföretag finns ingen motsvarighet till lagen om bevakningsföretag med föreskrift ora obligatorisk auktori­sation och personalprövning, utan fri etableringsrätt råder. Trots detta anser utredningen att särställningen för televerkets larmdivision kan av­skaffas utan betänkligheter från säkerhetssynpunkt. Säkerhetsskydds-kungörelsens föreskrifter om personalkontroll är enligt utredningens uppfattning fullt betryggande.

Utredningens förslag om upphävande av ABAB:s särställning innebär att även andra bevakningsföretag bör få vara med och konkurrera om uppdrag för polisen i fråga om bevakning av arabassader m. m., tunnel­banestationer och polishus. Polisen ombesörjer själv den ordningsvakts-utbildning som krävs för dessa uppdrag och har själv ansvaret för per­sonalprövningen av dem som anställs i bevakningsföretag. Utredningen anser detta vara fullt betryggande.

Genom avskaffandet av ABAB:s särställning uppkommer risken för ett praktiskt taget totalt monopol på bevakningsmarknaden för den re­dan nu kraftigt dominerande Securitas-gruppen. På grund av att ABAB har tjänstemannaavtal medan branschen i övrigt har LO-avtal, har ABAB högre lönekostnader än branschen i övrigt. Utredningen anser att ett privat raonopol på den känsliga bevakningsraarknaden skulle vara betänkligt både från konkurrenssynpunkt och från säkerhetssynpunkt. Därför föreslår ulredningen att Statsföretag AB får ett kraftigt kapital­tillskott för investering i ABAB och ABAB:s dotterbolag Skyddsbevak­ning. Dotterbolaget Skyddsbevakning har LO-avtal liksom branschen i övrigt.

Utredningens tanke med förslaget om kapitaltillskott är inte att med skattemedel år efter år täcka underskott för ABAB ulan att resurser skaU slussas över till dotterbolaget Skyddsbevakning, så att det på sikt

Prop. 1978/79:134

45

kan bli möjligt att la upp konkurrensen med Securitas. I dag beslår be­vakningsmarknaden i praktiken av två raonopolmarknader. Dels kon­kurrensmarknaden, där Securitas närmar sig en total raonopolställning, och dels totalförsvarssektorn i de tre storstadsområdena, där ABAB har sin av förordningen skyddade sektor.

Särställningen för Swedair AB infördes för att trygga försvarets behov av flygtransporter i händelse av beredskapslUlstånd eller krig. Utred­ningen konstaterar emellertid, att det finns ca 100 taxiflygplan i bran­schen och att Swedairs sju taxiflygplan inte skiljer sig på något avgö­rande sätt från de övriga i branschen. Försvaret kan i beredskaps- eller krigstillstånd få tiUgång till flygplan och piloter genora den förfogande-lagstiftning sora finns.

Särställningen för SJ resebyrå, som infördes år 1952, motiverades med att det var önskvärt att den provision som en resebyrå får vid för­säljning av biljetter skulle återgå till staten. Utredningen konstaterar emellertid, att resebyråns provision skall täcka dess kostnader, huvud­sakligen löner, och alt vad som återstår som ren företagarvinst sedan kostnaderna täckts är relativt obetydliga belopp. Enligt utredningens be­dömning är konkurrensläget i branschen tillräcldigt hårt för att för­hindra att några oskäliga vinster uppkomraer.

Särställningen för Statskonsult AB består i att Statskonsult enligt 6 § rationaliseringsförordningen (1975: 567) skall ges tillfälle att inkomraa med anbud när det gäller vissa rationaliseringsuppdrag. Paragrafen har endast varit i kraft en kortare tid raen har redan givit upphov till tolk­ningsproblem. Statskonsult är i dag branschens största företag. Det har redovisat överskott sedan det bildades och önskar att hävda sin stäUning i obunden konkurrens raed andra konsultföretag både på den staUiga och den privata sektorn. Därför finns det enligt utredningen all anled­ning att undanröja varje oklarhet om företagets stäUning.

För Swedair föreslår utredningen vissa speciella övergångsbestäm­melser under en femårsperiod med hänsyn tUl att företaget under det se­naste året köpt sju taxiflygplan just för den verksamhet som omfattas av särställningen.

För ABAB föreslår utredningen en övergångsperiod på fem år för att ge rådrum i fråga ora den närmare storleken av kapitaltillskott m. ra.

För övriga särställningsföretag föreslår utredningen att särställning­arna skall upphöra att gälla vid utgången av år 1978.

Utredningen har också undersökt särstäUningen för LiberKartor en­ligt 1961, 1962 och 1966 års kartbrev genom ensamrätt till följdproduk­tion med de allmärana kartorna som grund samt tUl distribution och försäljning av dessa. För att förhindra dubbelarbete har överenskommits med den särskilda utredaren i utredningen angående sararaanföring av vissa verksamheter avseende allmänna kartor att i detta monopolutred­ningens första betänkande endast skall presenteras en del principiella rikUinjer för en från konkurrenssynpunkt ändamålsenlig kartverksam­het. Därför presenteras inte några förslag beträffande kartverksamheten.

Utredningens grundläggande syn på kartverksaraheten är densamraa som anlagts på andra former av författningsreglerade särställningar. Målet bör vara att avveckla särställningarna, ora inte särskUda skäl talar emot.

Genom 1966 års kartbrev har lantmäteriverkets (LMV) upphovsrätt liil de allmänna kartorna begränsats och rätten kan nu sägas i realiteten disponeras av Liber. Utredningen anser att det skulle medföra betydelse-

Prop. 1978/79:134

46

fulla fördelar ora upphovsrätten återgick till LMV. Från konkurrenssyn­punkt är det väsentligt att varje seriös kartproducent får rätt att raot skälig ersättning utnyttja det aUmänna kartmaterialet för att förverkliga sina egna karlidéer. LMV:s prövning bör därför avse ora det är fråga om en seriös kartanvändare eller ej. Däremot är det väsentligt alt det inte kommer in några konkurrensbegränsande raoment i LMV:s pröv­ning.

Enligt 1966 års karlbrev svarar Liber för lagerhållningen av de all­männa kartorna och har ensamrätt när det gäller distribution och för­säljningen av dem. Det synes vara möjligt att åstadkomma konkurrens även på detla område.

Prop. 1978/79:134

47

Bilaga 2

Remissyttranden över monopolutredningens betänkande Konkurrens på lika villkor

Prop. 1978/79:134

48

Innehåll

1.

Allmänna   överväganden   ................................. 

.. 

49

2.

AB Allmänna Förlaget......................................... 

.. 

50

3.

Svenska UtbUdningsförlaget Liber AB.................... 

.. 

52

4.

Swedair AB...................................................... 

54

5.

SJ:s  resebyråer   ............................................ 

.. 

56

6.

Statskonsult AB  .............................................. 

56

7.

ABAB   ........................................................... 

.. 

57

8.

Televerkets   larmdivision   ................................. 

.. 

60

9.

Liber Kartor   ................................................... 

.. 

61

Prop. 1978/79:134

49

Sammanställning av remissyttrandena över monopol­utredningens betänkande Konkurrens på lika villkor

1   Allmänna överväganden

Nästan saratliga reraissinstanser delar utredningens uppfattning alt marknadshushållningen bör vara basen för myndigheternas relationer med varandra och med statliga företag vid upphandling. Effektiviteten främjas därigenom bäst såväl hos den upphandlande myndigheten som i hela samhällsekonomin. SAF framhåller att det även är ett rätlvisekrav att alla producenter behandlas lika. Om statsmakterna anser att en obunden upphandling från myndigheternas sida leder UU raindre önsk­värda resultat i något avseende firms det möjlighet att korrigera dessa effekter på bättre sätt än genora särställningar. Även Statsföretag AB har tolkat de raål regeringen och riksdag gett statsföretagsgmppen så, att dess verksamhet inte bör kringgärdas av speciella regler i syfte att utestänga konkurrerande företag.

Flertalet reraissinstanser ansluter sig helt tUl utredningens förslag att de undersökta särställningarna bör upphävas. De remissinstanser som har invändningar raot utredningens förslag kan i allmänhet acceptera upphävandet av flertalet särställningar men anser att skäl kan finnas för ett bibehåUande i något enstaka fall. NO framhåUer att det är av största intresse att pröva om offentliga regleringar fortfarande är motiverade eller om de genom den allmänna utvecklingen inom näringslivet, genom ändrad lagstiftning eller av andra skäl blivit inaktuella. Utredningens ståndpunkt ligger enligt NO helt i linje med konkurrensbegränsningsla­gens syfte.

I fråga om effekterna av särställningarna framhåller Nationalekono­miska instUutionen vid Göteborgs universitet att det finns studier sora talar för att det nu aktuella slaget av monopol leder till kostnadssän­kande stordriftsfördelar. NO däremot pekar på sina erfarenheter av att tillämpa konkurrensbegränsningslagen och framhåller att särstäUningar erfarenhetsmässigt orsakar negativa effekter både vad gäller prisbUd­ningen och effektiviteten inom en bransch, bl. a. genom att konstlade skydd försvagar benägenheten för kostnadssänkande rationaliseringar. Avsaknad av incitament för rationaliseringar torde enligt NO vara spe­ciellt framträdande beträffande sådana företag som utredningen be­handlat. Liknande fall har i åtskiUiga ärenden föranlett ingripande från NO:s sida. Från konkurrenternas synpunkt framstår fördelen av en sär­ställning på en del av marknaden som orättvis inte bara därför att kon­kurrensen om leveranser till staten inte sker på lika villkor utan också därför att särställningen indirekt kan medföra fördelar för det favorise­rade företaget på resten av marknaden. Utredningen har enligt NO:s mening på ett övertygande sätt visat att särställningarna kan snedvrida konkurrensen med allvarliga risker för negativa verkningar på prisbild­ningen och effektivitet för i vissa fall hela branscher. Om ett företag som åtnjutit särställning är tillräckligt effektivt så bör det inte heller uppstå några nämnvärda praktiska konsekvenser av att särstäUningen upphör. Om man emeUertid väntar sig förändringar till följd av att sär­ställningen upphör så får detta enligt NO ses sora ett starkt skäl att upp­häva en särställning som kan misstänkas orsaka sämre effektivitet.

4   Riksdagen 1978/79. 1 saml. Nr 134

Prop. 1978/79:134

50

Statskontoret och RRV anför viss tveksamhet lill om den enkät till dika avnämare, som utredningen företagit, är ett tUlräckligt underlag för de slutsatser utredningen dragit i fråga om särställningarnas effekier. Enligt statskontoret skulle en undersökning direkt hos särställningsföre­lagen av deras koslnader och prissällning kunnai ge ell fastare underlag för utredningens diskussioner. Enligt RRV skulle det varit till fördel om enkäten även tillställts åtminstone vissa mindre myndigheter. Härigenom skulle man fått en bättre grund för alt analysera särställningarnas effekt på de olika avnämarna.

Vad gäller konsekvensema av ett upphävande av särställningarna an­ser TCO, Svenska industritjänstemannaförbundet och Statsanställdas förbund att utredningen inte tillräckligt belyst de samhällsekonomiska konsekvenser och de effekter på sysselsättningen som detta kan få. RRV påpekar att genom att särställningarna i många fall fungerar som ett slags inköpssamordning torde de ha raedfört rationaliseringsvinster genom att myndigheterna inte behövt bygga upp en särskild inköpsorga­nisation eller förstärka en redan befintiig sådan. Ett upphävande av sär-stäUningsförfattningarna koraraer därför att medföra väsentligt ökade krav på den statliga inköpssamordningens effektivitet och organisaiion. Även DAFA understryker behovet av en ökad inköpssamordning ora särställningarna upphävs. ÖEF däremot framhåller alt utredningens lörslag kan medföra såväl ekonomisk vinst som tidsvinst för de upp­handlande myndigheterna.

2   AB Allmänna Förlaget

Liber Grafiska AB lämnar en utförlig redogörelse för sin verksamhet och hur företaget uppfattat innebörden av den nu gällande skyldigheten att antingen sararåda med eller anlita AB Allmänna Förlaget. Enligt företagets uppfattning ryms större delen av Allraänna Förlagets verk­samhet inom begreppet inköpssamordning. Statsmakternas inlenlioner med förlaget kan enligt Liber Grafiska AB samraanfattas på följande sätt:

vara serviceföretag för upphandling av statligt tryck

saraordna distribution och raarknadsföring av statligt tryck

bedriva förlagsrörelse när det gäller självbärande eller i huvudsak självbärande produkter.

Statsmakternas angivna intentioner tar enligt Liber Grafiska AB:s åsikt sikte på just inköpssamordning samt dessutom på att förlaget skall vara ett allsidigt serviceföretag i publiceringsfrågor. Verksamheten base­ras på en tillämpning av självfinansieringsprincipen. Debiteringsgmnder-na bygger på att ersätta enbart de egna kapacitetskostnaderna samt för­ränta det erforderliga kapitalet. Ersättningen till Allraänna Förlaget för dess tjänster bedömes aUmänt sora låg. I fråga om den myndighetsinitie-rade förlagsutgivningen upprättas alltid i varje särskilt fall avtal raellan rayndigheten och förlaget. Uppraärksaramas bör också att innehållet i dessa publikationer vanligtvis ej är föreraål för upphovsrätt, eftersom det är offentUg handling. Det förekommer därför emellanåt att annat förlag ger ut sarama publikation som getts ut av förlaget eller statliga myndigheter. Liber Grafiska AB anser därför att denna del av förlagsut­givningen ej bör räknas in under särställningen.

Prop. 1978/79: 134

51

Liber Grafiska AB frarahåller vidare alt Allmänna Förlaget upphand­lar grafiska produkter och tjänster från cirka 200 företag fördelade över hela Sverige. Med nuvarande inköpsrutiner tillfaller ungefär halva All­männa Förlagels inköpsvolym tryckerier i landsorten, vilket också sva­rar mot deras andel av Sveriges totala tryckerikapacilet. Liber Grafiska AB:s egen tryckeridivision har under en följd av år svarat för cirka 20 % av de totala leveransema. Genora alt Allraänna Föriaget represen­lerar hundratals myndigheters inköpsbehov av trycksaker kan försälj­ningsansträngningarna från fraraför allt tryckerier i landsorten bli bUli­gare än ora dessa tryckerier själva skulle bevaka alla tänkbara avnäraare av deras olika specialiteter. Liber Grafiska AB bedöraer att ett medel­stort landsortstryckeri skulle behöva öka priserna för sina produkter med försäljningskostnader på 8 till 10 % ora inle Allmänna Förlagets centrala inköpsfunktion fanns.

Före Allraänna Förlagets tillkomst spreds det statliga trycket genom många kanaler. Mycket gick direkt från myndighet till konsument, en del gick via kommissionärer. Denna ordning var till betydande nackdel för konsumenten, oavsett ora denne befann sig inora en statiig myndig­het eller tillhörde allmänheten. 1 dag marknadsförs aktivt större delen av alla statiiga prisbelagda publikationer genom insaiser av marknads-konsulenter, kalaloger och säljbrev avseende enstaka eller grupper av produkter.

Samraanfatiningsvis anser Liber Grafiska AB att Allmänna Förlaget i dag arbetar som ett statligt upphandlingsorgan även om delta sker i bo­lagsform och att föriaget har att tillvarata statsverkels intressen gent­emot leverantörerna. Om en rayndighet vill förvissa sig om hur en upp­handling genomförts har myndigheten redan nu tillgång till alla hand­lingar i ärendet hos förlaget.

I fråga om effekterna av Allraänna Förlagels verksamhet redovisar riksskatteverket, generaltullstyrelsen, patent- och registreringsverket och statens planverk i huvudsak en positiv bedömning. Enligt planverket rå­der ingen tvekan om att publiceringsverksamheten har effektiviserats och bättre samordnats genora bildandet av Allraänna Förlaget. Patent-och registreringsverket anser att inora Liber Förlag/Allmänna Förlaget finns ett stort saralat kunnande och stor erfarenhet vid bl. a. upphand­ling av publikationsfrarasläUning och trycksaker. Riksskatteverket frara­håller att förlaget genom större volym och bättre marknadsöverblick kan utverka betydligt bättre priser vid upphandling av trycksaker än en enskUd rayndighet. Samordningen av marknadsföringen har dessutom inneburit en förbättrad tillgänglighet i fråga om statliga publikationer. GeneraltuUstyrelsens erfarenheter av Allmänna Förlagets verksamhet är numera positiv, även om vissa frågetecken kan resas i fråga om tillämp­ningen av självkostnadsprincipen vid debitering. Nuvarande genereUa procentpåslag på 2,5 % innebär att ersättningen för upphandling av större tryckeribeställningar blir förhållandevis dyr medan ersättningen däreraot inte torde täcka det upphandlingsarbete sora de raindre beställ­ningarna raedför.

Även Svenska tryckeriföreningen anser att Allraänna Förlagets upp­handlingsfunktion fungerar väl. Upphandlarna har en god överblick över de grafiska företagen och deras leveransmöjligheter. De ca 200 tryckerier, som är leverantörer till förlaget, visar god spridning såväl storleksmässigt som geografiskt. Åtskilliga tryckerier, som inte har ka­pacitet att sköta direktkontakter raed rayndigheterna, får genora All-

Prop. 1978/79: 134

52

manna Förlaget väl beredda arbeten. Det är också föreningens intryck att Allmänna Förlagets upphandlare sköter sin uppgift med oväld.

Trots detta anser flertalet reraissinstanser, bl. a. domstolsverket, riks­skatteverket, generaltullstyrelsen, statskontoret, patent- och registre­ringsverket, statens lantmäteriverk, Svenska tryckeriföreningen, För­eningen svenska läromedelsproducenter och Esselte Förlag AB att sär­stäUningen för Allmänna Förlaget kan upphävas. Som skäl anförs bl. a. möjligheten att även efter ett upphävande anlita den service som AU­männa Förlaget kan erbjuda men med siörre möjlighet för den enskilda myndigheten att agera affärsmässigt gentemot förlaget. En del hänvisar till att efiersom Allmänna Förlaget i dag kan erbjuda konkurrenskraf­tig service till marknadsmässiga priser bör det kunna hävda sig väl utan någon särställningsförfattning.

Några remissinstanser är dock av motsatt uppfattning. Planverket an­ser att de förväntade rationaliseringsvinster som låg till grund för bil­dandet av Allmänna Förlaget gäller även i dag, varför det inte finns skäl alt förorda någon ändrad ställning för förlaget. Denna inställning delas av LO och TCO. Även om LO anser att organisatoriska förändringar bör kunna övervägas i syfte att öka effektiviteten är det inte lämpligt aft på grundval av utredningens material genomföra de föreslagna änd-lingarna.

Statskontoret, RRV och LO framhåller värdet av att de statliga tryc-keribeställningarna även fortsättningsvis läggs ut på ett saraordnat och kontrollerbart sätt så att en god effektivitet åstadkoraraes. Statskontoret pekar på att myndigheternas raöjligheter att sararåda med förlags- och tryckeriteknisk expertis kommer att bortfalla om särställningen upphävs och RRV befarar aft risken för icke-affärsmässiga upphandlingar kan komma att öka genom att framför allt mindre myndigheter i dag saknar erforderlig kompetens för att upphandla tryckeritjänster. Svenska tryc­keriföreningen, som påpekar att kritiken mot Allmänna Förlaget främst haft sin grund i att förlaget är samordnat med den statliga tryckeriverk­samheten, anser att konkurrensneutraliteten bör säkerställas genom att upphandlarna ges en självständig ställning gentemot samtliga anbudsgi­vare och att Allmänna Förlagets upphandlingsfunktion därför bör frigö­ras från de statliga tryckeri- och förlagsverksamheterna.

Den av utredningen anvisade möjligheten att teckna avropsavtal med antingen Allraänna Förlaget eller annat förlag ora upphandling av tryc­keriarbeten och förlagstjänster är föremål för delade meningar bland re­missinstanserna. Liber Grafiska AB framhåller att denna uppläggning skulle ge mindre volym per inköpsföretag och därmed färre chanser till fördelaktiga avslut. Riksskatteverket, generaltullstyrelsen och patent-och registreringsverket är emellertid positiva till ds4ta, även om patent-och registreringsverket ifrågasätter om inte möjligheten att överlåta på utomstående företag att för myndighetens räkning sköta en upphandling bör ha ett uttryckligt författningsstöd, t. ex. genom ett tUlägg tUl upp­handlingskungörelsen. Även RRV påpekar att myndigheterna inte torde kunna delegera sin beslutanderätt till utomstående utan författningsstöd.

3    Svenska Utbildningsförlaget Liber AB

I   fråga   om   utredningens   förslag   att   upphäva   särställningen   för Svenska Utbildningsförlaget Liber AB är remissopinionen delad. Flerta-

Prop. 1978/79: 134

53

let remissinstanser har inget alt erinra mot att särställningen upphävs, men redovisar synpunkier på behovet av övergångsanordningar. LO och TCO pekar på att med nuvarande regler finns ingen skyldighet att anlita Utbildningsförlaget, varför någon ändring inte är nödvändig. För­eningen Svenska Läromedelsproducenter och Esselte Förlag AB instäm­mer däremoi helt i ulredningens förslag.

Liber Grafiska AB anser att särställningen haft ringa betydelse för Utbildningsförlagets del. Den har snarast givit upphov till en rad besvä­rande raissförstånd beträffande Utbildningsförlagets relationer med ul­bildningsmyndigheterna. Trots detta vill Liber Grafiska AB förorda an­tingen att nuvarande samarbelsformer får bestå eller att den av SÖ före­slagna modellen för upphandling av förlagstjänster införs.

UHÄ kan inte finna några skäl att bibehålla särställningen utan delar den principieUa inställning som upphandlingskungörelsen ger uttryck för. En upphandling i konkurrens skulle sannolikt inte påverka vare sig pris, kvalitet, tillgänglighet eller service och kommer troligen att med­föra att UHÄ även framöver till viss del kommer att anlita UtbUdnings­förlaget.

SÖ framhåller att man har uppfattat den nuvarande särställningen så, alt den enbart gäller för SÖ:s egenfinansierade utgivning, vUken endast är en ringa del av den totala utgivning sora härstaramar från SÖ. Att SÖ i det övervägande antalet fall även utnyttjar Utbildningsförlaget för den försäljningsfinansierade utgivningen, trots att denna inte anses omfattas av regeringsbeslutet den 28 juni 1974, beror på de hisloriska sambanden mellan SÖ och Utbildningsförlaget, de adrainistrativa fördelar sora upp­står genom att man endast behöver ha med ett förlag att göra samt den överblick sora avnämarna erhåller genom att SÖ:s material marknads­förs och distribueras av i huvudsak ett förlag.

Då SÖ inle anser alt upphandlingskungörelsens regler är tillämpliga på SÖ:s försäljningsfinansierade utgivning innebär ett upphävande av särställningen enligt SÖ endast ett omständligare förfarande vid köp och beställning av tryck för egen räkning. (Föredragande vid SÖ av ärendet m. fl. har här anmält skUjaktig mening och ansett att SÖ av det anförda bort dra slutsatsen att omfattningen av merarbetel inte är av den stor­leksordningen att det bör utgöra ett hinder mot utredningens förslag, då en friare konkurrens också kan leda till ekonomiska fördelar. SÖ borde enligt föredragande m. fl. därför tillstyrkt utredningens förslag i stället för att undvika ett ställningstagande.)

Även de av utredningen anvisade formerna för den framtida upp-handlingsverksaraheten sedan särstäUningen upphävts är föremål för delade meningar bland remissinstanserna.

Statskontoret, UHÄ och NO instämmer i utredningens slutsats att flera smärre avtal är att föredra fraraför ett enda heltäckande i fråga om förlagsutgivning. Statskontoret framhåller att om särstäUningen upp­hävs kan det under en övergångsperiod finnas skäl att följa utvecklingen av publiceringskostnadema, bl. a. vid SÖ, för att bedöma om en upp­handling i konkurrens ger sådana fördelar att det uppväger de administ­rativa merkostnaderna.

Riksskatteverket däreraot frarahåller att ett upphävande av särställ­ningarna på förlagsområdet inte får kopplas till något förbud mot total­upphandling av förlagstjänster, eftersora detta skulle innebära en in-slcränkning i rayndigheternas frihet att välja den affärsmässigt lämp­ligaste avtalsformen. Liber Grafiska AB framhåller att varken förlaget

Prop. 1978/79: 134

54

eller SÖ har cn organisation för anbudstävlingar av den typ utredningen antyder. SÖ anser som tidigare nämnts inte att upphandlingskungörelsen är tillämplig, varför man även fortsättningsvis länker träffa förlagsavtal med Utbildningsförlaget eller annat förlag om utgivning och försäljning utan att tillämpa ett reguljärt anbudsförfarande.

4    Swedair AB

Flertalet remissinstanser, bl. a. ÖB, försvarets civUförvaltning, ge­neraltullstyrelsen, statens lantmäteriverk, LO, TCO och Handelstjänsle­mannaförbundet tillstyrker eller lämnar utan erinran utredningens för­slag om att särställningen bör avskaffas. ÖB anför att ett upphävande av särställningen kan ske utan olägenhet för flygvapnets fredsverksarahet och att det inte heller påverkar möjlighelerna alt tiUgodose behovet av flygplan att ingå i krigsförbanden.

Endast Swedair AB och Svensk Pilotförening motsätter sig helt ett upphävande av särställningen. Swedair anser inte att några nya fakla har presenterats, som kan anses ändra de bedömningar, som låg till grund för riksdagens beslut. I alla händelser kan bolaget inte acceptera ekonoraiska förluster på grund av snabbt skiftande uppfattningar hos statsraakterna. Bolaget kan på kort sikt inte ställa ora resursanvänd­ningen på ett ekonomiskt godtagbart sätt, om de statliga beställningarna bortfaller. Svensk Pilotförening anser att det inte går att avskaffa Swed­airs rättigheter enligt särställningsförfattningen utan att myndigheterna dessförinnan prövat i en ordentlig analys vad resultatet riskerar bli om mindre seriösa företag släpps fria för att konkurrera ora Swedairs raark-nadsandelar.

Beträffande utredningens förslag om en övergångstid på fem år, un­der vilken Swedairs nu löpande avtal med vissa myndigheter skulle för­längas, är remissopinionen delad. En del av de remissinstanser, som till­styrkt utredningens förslag, har gjort detta med hänvisning till den före­slagna övergångstiden, bl. a. generaltullstyrelsen, LO och Handelstjäns-temannaförbundet.

Medan generallullstyrelsen bedömer övergångstiden sora rimlig med hänsyn till Swedairs anskaffning av två Cessnaplan för kustbevaknings-ändamål är statens lantmäteriverk av motsatt uppfattning. Lantmäteri­verket kan inte finna att Swedair anskaffat några flygplan för att tillgo­dose verkets speciella behov av plan för flygfotografering. Swedair har i stället sålt en del av de flygfotoplan bolaget förfogat över och uppenbar­ligen endast strävat efter att hålla flygplan av det märke (Cessna) för vil­ket bolaget är representant i Sverige. De förändringar i flygplansparken som Swedair genomfört kan därraed inte godtas ur verkets synpunkt och en övergångsregel enligt vad utredningen föreslår finner lantmäteriver­ket inte tUlämpligt på sin verksamhet.

Swedair AB framhåller att det i betänkandet framlagda förslaget till övergångsbestämmelser icke i tiUfredsställande grad tillgodoser de krav på ekonomisk gottgörelse, som kan ställas. Andra av bolaget bedrivna flygverksamheter än de direkt berörda komraer att påverkas i negaliv riktning vid ett eventuellt upphävande av särställningsförfattningen. Så t. ex. har prissättningen inom ramen för de omfattande avtal som bolaget har med Linjeflyg och SAS i hög grad påverkats av den totala volymen

Prop. 1978/79:134

55

av flygverksamheter inom bolaget och deras bedömda utvecklingspoten­tial. Ett bortfall av delar av verksamheten, som bär sina andelar av bo­lagets gemensamraa kostnader, skulle raedföra att kostnadsbelastningen på de återstående verksamheterna väsentligt ökar. Enligt Swedair är l.injeflyg och SAS ej beredda att påtaga sig sådana kostnadsökningar till följd av ändrade förutsättningar för den tidigare som säkerstäUd betrak­tande produktionen för statliga myndigheter. De i dag icke preciserbara förluster, som bolaget genom följdeffekterna kan drabbas av, måste därför på något sätt kompenseras från statens sida om särställningsför­fattningen upphävs. Förslaget om en femårig övergångsperiod kommer enligt Swedair att medföra dels svårbemästrade gränsdragningsproblem, dels att bolaget inte går skadelöst ur en avveckling.

Taxiflygföretagens riksorganisation och Nyge-Aero AB motsätter sig bestämt en övergångsperiod. Enligt deras mening bör särställningen omedelbart upphävas. Marknaden är liten, och det redan sneda konkur­rensförhållandet skulle ytterligare försämras under en så lång över­gångstid. De påpekar även atl Swedairs anskaffning av sju plan verk­samhetsåret 1976/77 måste ha skett mot bakgrund av att dessa plan av­säg alt läcka betydligt större marknad än som motiveras av enbart sär­ställningen. De sju planen tillåter ett betydligt siörre uttag av flygtim­mar än vad Swedair vid denna tidpunkt producerade för de statliga myndigheternas räkning.

Både taxiflygföretagens riksorganisation och Nyge-Aero AB bedömer att Swedair sora Cessnaförsäljare har alla raöjligheter att på sunda eko­nomiska grunder avyttra den eventuella överkapacitet som de verksam­hetsåret 1976/77 inskaffade sju flygplanen kan tänkas utgöra. Enligt Nyge-Aero finns en god marknad både i Sverige och övriga Norden för den aktueUa flygplanstypen. Båda dessa remissinstanser anser det sanno­likt alt en viss realisationsvinst skulle uppkomma vid en avyttring.

En avveckling av särställningen ulan övergångsbestäramelser kan dock enligt några reraissinstanser skapa vissa problera. LO, TCO, Han-ddstjänsteinannaförbiindet och Svensk Pilotförening frarahåller att ett upphävande inte får leda till att statliga myndigheter använder något av de raindre seriösa företag sora existerar i branschen. Handelstjänste-raannaförbundet och Svensk Pilotförening anser att om särställningen upphävs bör kraven för auktorisaiion av privata flygföretag skärpas och statliga myndigheter åläggas att vända sig till företag som ger persona­len anställningstrygghet och sora följer gällande kollektivavtal. Som ex­empel anförs att en del mindre seriösa företag varken har serviceperso­nal eller piloter fast anställda. Beträffande pUoterna förekommer det att dessa över huvud taget inte avlönas för flygUmraar eller att de får en mycket låg ersättning. Man erbjuder "fritidspiloter" gratis flyglimraar för alt dessa skall kunna bibehålla sina ceriifikat. Skulle emellerUd de påtalade defekterna i branschen kunna åtgärdas kan även Svensk Pilot­förening acceptera en successiv avveckling av särställningen.

Swedair AB framhåller eraellertid att en avveckling av särstäUningen kan få negativa effekter på branschen i dess helhet. Swedair har just genom volymen av de egna operationerna kunnat bygga upp en under­hållsorganisation, som är unik inom allraänflygbranschen och som har cn avgörande betydelse för försvarets möjligheter att i beredskaps- och krigssituationer utnyttja stora delar av bmksflygbolagens flygplanflotta. En nedskärning av Swedairs underhållsorganisation rainskar möjlighe­lerna för flera av branschens bruksflygbolag liksom för allmänflyget i

Prop. 1978/79:134

56

övrigt att erhålla det mera kvalificerade underhåll, som f. n. ej kan tUl­handahåUas av annat företag inom landet än Swedair.

Även ÖB delar Swedairs uppfattning att ett upphävande av bolagets särställning i ett längre perspektiv raöjligen skulle kunna få negativa återverkningar på underhåUsorganisationen i krig och därmed menligt påverka uthåUighelen hos transportflygförbund utrustade med civila flygplan.

5    SJ:s resebyråer

En övervägande majoritet bland remissinstanserna, bl. a. domstolsver­ket, ÖB, riksskatteverket, generaltullstyrelsen, SÖ och ÖEF, har inget att erinra mot utredningens förslag. Flertalet av de myndigheter som svarat påpekar att raan även fortsättningsvis kommer att anlila SJ då raan är nöjd raed den service SJ:s resebyråer erbjuder. LO och Statsanställdas förbund finner det dock omotiverat att upphäva särställningen då den inte raedfört något slöseri raed samhällets resurser och inte heller lett till någon snedvridning av näringslivets utveckling.

SJ anför att innehållet i kungörelsen av SJ har uppfattals som en re­kommendation till kunderna och inte som någon form av direktiv. Gynnsammare villkor från annan resebyrå skulle enligt SJ kunna vara tillräckligt skäl för att frångå kungörelsen. SJ förväntar sig inte att den statliga kunden skall ställa lägre krav än privatföretaget eller acceptera en sämre service. Affärsmässighet och marknadsmässig service är en le­dande princip för SJ.

SJ anser det emellertid rimligt att företag inom den statliga sfären samverkar, om detta totalt kan anses var fördelaktigt. Enligt SJ bör därför en rekommendation av det principiella innehåll, som SFS 1952: 523 har, kunna utgöra grund för fortsatt samverkan på det ak­tuella området. Sora skäl för detta anför SJ att rekommendationer av motsvarande slag inte torde vara ovanliga inom den icke-statliga sfären till förraån för med SJ:s resebyråer konkurrerande företag.

6   Statskonsult AB

Samtliga remissinstanser tiUstyrker eller lämnar utan erinran utred­ningens förslag att upphäva Statskonsults särställning vid anbudsinford­ran. LO anser det dock väsentligt att ytterligare utredningar kommer tUl stånd beträffande Statskonsults roll och olika statliga organs ända­målsenliga utnyttjande av bolaget.

Statskontoret och DAFA anser att utredningens förslag att upphäva särställningen för bl. a. Statskonsult AB innebär att formerna för sam­verkan i fråga om administrativ rationalisering, utveckling och databe­handling inora den statliga sektorn bör omprövas.

Statskontoret vill i sammanhanget erinra om att Statskonsult AB:s särställning, som den kommer tiU uttryck i rationaUseringsförordningen, har sin gmnd i den s. k. SDS-utredningen som behandlade uppgifts- och ansvarsfördelningen meUan Statskontoret, DAFA och Statskonsult AB samt statsmakternas beslut med anledning härav. I budgetpropositionen år 1975 fastslogs att statskontoret, DAFA och Statskonsult AB skulle ses som delar av statsförvaltningens samlade resurser för rationalisering och

Prop. 1978/79:134

57

administrativ utveckling. Konkurrens dem emellan skulle stå tillbaka för samverkan. Beslutet innebar bl. a. att DAFA:s verksamhet huvudsakli­gen skulle inriktas på datordrift och inte på systemutveckling som i stäl­let Statskonsult AB eller annat organ skulle anlitas för. Ett resultat av SDS-utredningen blev att det bildade ett s. k. produktionsråd i vilket ledningarna för statskontoret, DAFA och Statskonsult AB regelbundet träffas för atl diskutera gemensarama frågor och projekt.

Enligt statskontoret har Statskonsult AB:s ställning de senaste åren delvis förändrat karaktär. Verksaraheten har i högre grad än vad som ti­digare förutsågs inriktats på den privata sektorn särat även den intema­tionella raarknaden. Företaget håller f. n. på att omorganiseras och delas upp på flera bolag. De förutsättningar som SDS-utredningen byggde på vad gäller Statskonsult AB har således delvis förändrats.

Statskontoret anser att det varit fördelaktigt om monopolutredningen behandlat DAFA och Statskonsult AB i ett sammanhang. När nu detta inte skett anser emellertid statskontoret att det med hänsyn till Statskon­sult ÄB:s förändrade inriktning och ställning är angeläget att stalsmak­lerna klargör sin uppfattning ora den tidigare beslutade ansvars- och uppgiftsfördelningen mellan de tre organen bör bestå eller förändras.

7    ABAB

Remissopinionen är delad i fråga ora ABAB:s företräden framför pri­vata vaktbolag vad gäUer bevakningen av anläggningar av betydelse för totalförsvaret.

Bevaknings AB Securitas, Svenska vaktbolags förbund och Bevak­ningsrådet frarahåller att det i dag inte existerar några näranvärda skill­nader i fråga om personalkontroll, utbildning och personalkvalitet. Be­vakningsrådet påpekar att tillsynsrayndigheternas krav är identiska oav­sett ägarförhållandena. Svenska vaktbolags förbund menar att rekryte­ringen av väktare fungerar lika över hela landet. Bevaknings AB Securi­tas anser att även om det vid ABAB.s bUdande raöjligen kunde finnas säkerhetsskäl, som talade för särstäUningens införande, sä har dessa skäl försvunnit i och med tillkomsten av 1974 års lag om bevakningsföretag. Den obligatoriska auklorisalionen och den ingående säkerhetskontrollen av samtliga bevakningsföretag innebär att säkerhetsaspekterna inte längre utgör en hållbar grund för ABAB:s särställning. Då grundutbild­ningsföreskrifterna sedan år 1974 är obligatoriska och lika för alla be­vakningsföretag kan ett bibehåUande av särställningen inte heller motive­ras utifrån utbildningsförhållanden. Beträffande risken för utländskt för­värv framhåller företaget, utöver de av utredningen anförda synpunkter­na, det faktura att dess bolagsordning innehåller en s. k. utiänningsklau-sul vUket innebär att regeringen måsle godkänna utländskt aktieförvärv i företaget.

Rikspolisstyrelsen och ÖB vidhåUer däremot att det fortfarande finns skUlnader som talar för ett bibehållande av ABAB:s särställning. ÖB framhåller att det sedan tiden för ABAB:s tillkomst tillkoramit faktorer, t. ex. internationell terroristverksamhet och ökad brottslighet, som talar för att skyddet av tolalförsvarsanläggningama bör vara så gott sora möj­ligt.

Även om nu gällande bestämmelser teoretiskt innebär att alla auklori­serade bevakningsföretag kan ge tillfredställande garaniier beträffande

5    Riksdagen 1978/79. 1 saml. Nr 134

Frop. 1978/79: 134

58

personalens pålitlighet bedömer både ÖB och rikspolisstyrelsen alt ABAB:s personal har en fördel ur säkerhetssynvinkel. Anledningen här­till är det personalurval som görs innan vederbörande väktare tillåts ar­beta inora totalförsvarssektorn och den låga personalomsättningen vid ABAB jämfört med branschen i övrigt. Rikspolisstyrelsen och ÖB hävdar iiven att ABAB:s utbUdningsinsatser är något större än den föreskrivna grundutbildningen. Väsentligt är även att ABAB ger denna utbildning innan väktaren sätts i tjänstgöring, medan den av övriga företag ges först inom en tre- resp. sexraånadersperiod beroende på anställningsform.

Den fakior sorn rikspolisstyrelsen och ÖB tillmäter störst vikt vid jämförelsen mellan ABAB och privat vaktbolag är dock att det statliga ägandet medger insyn i bolaget och raöjligheter till samplanerade säker­hetsåtgärder. Rikspolisstyrelsen ifrågasätter om det skulle kunna accepte­ras, att känslig inforraation ora vårt totalförsvar samlas hos ett eller flera enskilda företag utan reella möjligheter för statsmakten att kon­trollera hur denna information handhas eller utnyttjas. ÖB anser att det iir en fördel om samhället har insikt i det eller de företag som anförtros bevakningsuppgifterna vid totalförsvarsviktiga objekt och att detta talar för att ett statligt företag utnyttjas för bevakning i de fall myndighet inte anordnar bevakningen i egen regi.

Mot bakgrund av det anförda tillstyrker Svenska vaktbolags förbund. Bevakningsrådet och Bevaknings AB Securitas att förordningen (1975:874) om anordnade av bevakning upphävs. Rikspolisstyrelsen, ÖB, ABAB och ABAB:s dotterföretag Skyddsbevakning i Södertälje AB avstyrker däremot utredningens förslag i denna del. Även bland andra övriga remissinstanser är meningarna delade. LO och TCO avstyrker raed hänvisning till risken för att Securitas får ett fullständigt monopol på bevakningsmarloiaden. LO anser det dock viktigt att en saklig och törutsättningslös prövning av ABAB:s organisation och arbetssätt kora­mer till stånd i syfte att garantera en fortlöpande effektivisering. SAF och Svenska transportarbetareförbundet tillstyrker reservationslöst medan Handelstjänstemannaförbundet anser att ABAB:s särställning bör bibehållas till dess att åtgärder vidtagits för att dels trygga löne- och anställningsvillkoren för de anstäUda inora ABAB, dels förhindra ut­bredningen av ett privat monopol på bevakningsraarknaden.

Beträffande effekterna av ett upphävande av ABAB:s särställning är remissinstanserna i huvudsak ense om att ABAB inte skulle klara kon­kurrensen med de privala företagen i branschen. Även Bevaknings AB Securitas delar denna uppfattning. ÖB framhåller att samtiiga rayndig­heter inora försvarsmakten som lUlfrågats har angett att de strikt kom­mer att följa upphandlingskungörelsen eftersora kostnaderna för att an­Uta ABAB är för höga.

Anledningen till ABAB:s sämre konkurrensläge är de höga lönekost­naderna, vilka medför att ABAB:s kostnader beräknas ligga 1520 % över de privata företagens. Endast Bevakningsrådet anser att en lö­neutjämning skett raellan HTF-avtalet och LO-avtalet och att ABAB borde kunna klara sig genora att vidta sådana rationaliseringsåtgärder, som övriga bolag tvingats till. Skyddsbevakning i Södertälje AB påpekar emellertid att enbart skiUnaden i arbetsgivaravgifter uppgår till ca 6% och att den materiella skillnaden raellan de två avtalen ej går att ratio­nalisera bort.

Både ABAB och Statsföretag AB framhåller att ett upphävande av särställningen skulle raedföra behov av att friställa såväl bevakningsper-

Prop. 1978/79:134

59

fonal som administrativ personal. En mindre uppdragsvolym kommer därutöver att leda till relativa kostnadsökningar för de uppdragsgivare som av beredskaps-, säkerhets- och/eller kvalitetsskäl väljer att fortsätta att utnyttja ABAB. En rainskad uppdragsvolym inom totalförsvarssck-torn kan även komma att påverka ABAB:s möjligheter atl satsa på kon-I;urrensmarknaden eftersom möjligheter lill samutnytljande av plane­ringssystem, utbildningsverksamhet och administration försämras då det finns påtagliga stordriftsfördelar i branschen. Statsförelag AB påpekar även att möjligheterna att erbjuda väktarna i ABAB annan sysselsätt­ning inom koncernen är begränsade.

Flertalet remissinstanser bedömer risken som stor att Securitas-grup­pen skall få ett totalt monopol om ABAB:s särställning upphävs. SAF, Bevaknings AB Securitas och Bevakningsrådet vänder sig emellertid mot denna uppfattning. Enligt både SAF och Bevaknings AB Securitas bör vid beräkningen av Securitaskoncernens marknadsandel även bevak­ning i egen regi medtas. Med ett sådant beräkningssätt skulle Securitas-gruppens andel av den totala bevakningsraarknaden inte uppgå lill raer än 52 %, ABAB:s tiU 11 %, övriga förelags till 7 % och bevakning i egen regi till 30 %.

Både SAF och Bevaknings AB Securitas påpekar vidare att risk för in­effektivitet och prishöjande produktionsbegränsningar inte föreligger ef­tersom etableringshindren är låga. Så snart ett marknadsdominerande fö­retag inte kvalitativt eller prismässigt försvarar sin ställning uppkommer enligt Bevaknings AB Securitas omedelbart förutsättningar för avnä­mare att etablera bevakning i egen regi, särskUt som bevakning i egen regi inte omfattas av de kostnadskrävande regler sora lagen ora beva':-ningsföretag uppställer.

En övervägande raajoriiet bland remissinstanserna vänder sig raot ut­redningens förslag ora ett kapitaltillskott till Statsföretag AB för investe­ring i ABAB:s dotterbolag Skyddsbevakning i Södertälje AB. SAF, Svenska vaktbolags förbund. Bevakningsrådet och Svenska transportar-betareförbnndet frarahåller att förslaget rimmar illa med utredningens argument för särsällningens upphävande och en fri konkurrens på be­vakningsområdet. Flertalet av dessa reraissinstanser anser att om statliga medel skall ställas till förfogande i syfte att förbättra konkurrensen så bör de koraraa även de små och raedelstora företagen i branschen tUl del. Risken är annars att effekten blir ett oligopol i stäUet för ökad kon­kurrens. Bevaknings AB Securitas anser att ora kapital skall tillföras ABAB bör detta ske inora ramen för Statsföretag under den sedvanUga förutsättningen att det är företagsekonomiskt raotiverat. Ett kapitaltill­skott skuUe dock enligt Bevaknings AB Securitas inte lösa ABAB:s kon-kurrensproblera.

Inte heller Statsföretag AB anser att förslaget ora ett kapitaltUlskott är helt underbyggt. En kraftfull satsning på andra verksamhetsgrenar, t. ex. Skyddsbevakning i Södertälje AB, löser inte problemet raed att ta hand om eventuellt övertaliga väktare i ABAB. Enligt Statsföretag krävs en särskild undersölming för att avgöra om ett kapitaltillskott är en lämplig väg. Hur storleken av ett sådant tillskott skall bestämmas kräver också ingående överväganden. Statsföretag AB är emellertid berett att på upp­drag av regeringen uireda de närmare förutsättningama för hur en ur konkurrenssynpunkt bättre balans skall kunna åstadkommas, förutsatt att staten raedverkar i finansieringen i fråga om de satsningar som bör ifrågakomma.

Prop. 1978/79:134

60

Utredningens förslag om en femårig övergångstid för ABAB får stöd av ABAB, Skyddsbevakning i Södertälje AB, Statsföretag AB, Handels­tjänstemannaförbundet och HTF-rådet vid Bevaknings AB Securitas. Statsföretag AB frarahåller alt för att ett bortiagande av särställningen inte skall få oacceptabla negaliva konsekvenser för den anställde bör en eventuell avveckling ske planmässigt. AvveckUngsperioden bör dock inte fastställas förrän man i särskild ordning utrett hur en starkare inbryt­ning på konkurrensmarknaden bör genomföras.

SAF, Svenska vaktbolags förbund, Bevakningsrådet, Svenska trans­portarbetareförbundet och Bevaknings AB Securitas avstyrker som tidi­gare nämnts förslaget om en övergångsperiod och förespråkar i stället ett omedelbart upphävande av ABAB:s särställning.

8    Televerkets larmdivision

Endast ett fålal reraissinstanser har särskilt kommenterat utredning­ens förslag om att upphäva särställningen för televerkels larmdivision enligt förordningen (1975: 874) om anordningen av bevakning.

ÖEF påpekar att konkurrens med televerket i fråga om instaUations-och underhållsverksamheten måhända kunde nedbringa de ofta rätt långa väntetiderna. Även ÖB är av den uppfattningen att larmdivisio­nens priser ligger högre än de privata företagens och att förseningar förekoraraer såväl vid raontering sora service. I analogi med tidigare re­sonemang avseende ABAB talar dock enligt ÖB säkerhetskraven för att larrainstaUationer i anslutning till bevakning av totalförsvarsviktiga objekt bör anförtros åt ett slatligt företag. ÖB anser därför att särställ­ningen bör bibehållas för skyddsföremål av klass A, men att den kan hä­vas för övriga fall. Kan särställningen inte delas på detta sätt raotsätter sig ÖB att den upphävs. Rikspolisstyrelsen hänvisar till de krav som måste ställas på handhavandet av de hemligstämplade ritningarna till larmkonstruktionerna liksom till de krav sora ur säkerhetssynvinkel raåste StäUas på installation och underhåll av larmanläggningar för to­talförsvaret. Om särställningen upphävs anser rikspolisstyrelsen därför att larmfunktionen bör återföras till ABAB eller utläggas på annat god­känt samhällsorgan.

Televerket hänvisar tiU att saraarbetet raellan ABAB och televerket är enda raöjligheten att erbjuda ett konkurrenskraftigt alternativ till Securi­tas. En eventuell avveckling av de särställningar som ABAB och telever­kets larmdivision har inom totalförsvarssektorn bör ske samordnat. Te­leverket vill dock understryka att en sådan avveckling troligen kommer att raedföra problem för totalförsvarsrayndigheterna till följd av det blandade ansvar sora uppkoraraer ora ett flertal företag skall tiUhanda­hålla själva larmtjänsterna medan televerket skall svara för förbindel­serna. Televerket påpekar slutiigen att det fr. o. ra. 1978-03-30 erhållit sararaa rättigheter att kontrollera personalen sora auktoriserade bevak­ningsföretag. Den av utredningen anförda skillnaden i fråga ora perso­nalkontrollen existerar således inte längre.

Bevaknings AB Securitas förespråkar ett oraedelbart upphävande. SACO/SR har i princip ingen invändning mot att särstäUningen upphävs raen påpekar att sarahället genora särställningen garanteras en leveran­tör som känner till hela den koraplicerade säkerhetskedjan inkl. överfö-

Prop. 1978/79:134

61

ringsdelen via telenätet. LO och Statsanställdas förbund kan däremot inte finna några skäl för ett upphävande.

9    Liber Kartor

Endast fyra remissinstanser, nämligen statens lantmäteriverk, kartut­redning 78, Svenska koraraunförbundet och Liber Grafiska AB, har valt att kommentera utredningens förslag till principer för den framtida kartverksamheten.

Statens lantmäteriverk delar helt monopolutredningens syn att bety­delsefulla fördelar skuUe följa om upphovsrätten tUl de allmänna kar­torna skulle återgå till lantmäteriverket. Detta har också enligt lantmäte­riverkets mening statsmakterna beslutat genom att riksdagen för sin del godkänt en sararaanföring av Liber Kartors följdproduktion raed lant­mäteriverkets verksarahet (prop. 1977/78: 100 bil. 16, CU 1977/78: 21, rskr 1977/78: 196).

I fråga om rätten att utnyttja det allmänna kartmaterialet framhåller kartutredning 78 att enligt utredningens direktiv bör statliga och kom­munala myndigheter få generellt raedgivande att mot ersättning för eget bruk använda de allraänna kartorna och grundraaterialet till dessa. Det förutsätts vidare i direktiven att lantmäteriverket efter särskild prövning skall kunna ge även andra rätt att utnyttja kartmaterialet.

Vid en bedömning av konkurrensförhållandena bör emellertid enligt kartutredning 78 beaktas att alla kartproducenter på raarknaden är skyddade genom lagen om upphovsrätt. Detta betyder att lantmäteri­verket knappast får disponera kommunalt eller privat kartraaterial ora inte innehavarna av delta anser det ekonoraiskt raotiverat. Lantraäteri-verket bör enligt karlutredning 78 inte riraligen sättas i en särare kon­kurrenssituation utan bör också få handla utifrån ekonoraiska utgångs­punkter när det är befogat. Kartutredning 78 förutsätter härm.ed att även lantmäteriverket komraer att belastas av en ersättning tUl staten för vidareutnyttjandet och att det inte finns anledning för staten att sätta denna lägre än vad som är marknadsmässigt raotiverat.

Behovet att utnyttja den inom lantmäteriverket uppbyggda produk­tionsapparaten, liksom samhällets behov i vissa fall av raer omfattande kartinformation än den allmänna kartläggningen medger, utgör eraeller­tid, enligt kartulredning 78, skäl för statsraakterna att med upphovsrätten sora grund begränsa vidareulnyltjandel av de allraänna kartorna inte en­bart genom uttag av avgifter och en prövning av ora kartanvändaren är seriös eller inte.

Även statens lantmäteriverk vänder sig mot utredningens förslag på denna punkt och anser det uteslutet att en skyldighet för lantmäteriver­ket att upplåta upphovsrätt skulle vara beroende av om den på vilken rätten upplåts är en seriös kartproducent. Lantmäteriverket avser att i sin framlida kartplanering från fall till fall göra en rationell och affärs­mässig prövning av frågan i vad raån upphovsrätten skaU upplåtas på annan kartproducent eller om viss kartproduktion skall tas fram i egen regi. Härvid skall hänsyn tas bl. a. tiU statens intresse av att genora in­täkter från kartraaterialets utnyttjande täcka så stor del av de totala pro­duktionskostnaderna som möjligt. Om detta intresse tiUgodoses bäst genom produktion i egen regi eUer genora upplåtelse av upphovsrätten bör kunna prövas på ett objektivt sätt och raed full offentlig insyn var-

Prop. 1978/79:134

62

vid avsevärd vikt raåste fästas vid den ersättning som kan betingas på upphovsrätlsöverlåtelsen.

Svenska kommunförbundet däremot framhåUer att statens lantraäteri-verk sora rayndighet svarar både för den allraänna kartläggningen och dessutom är ett statligt konsultorgan som i konkurrens med kommunala och enskilda företag producerar kartor främst för kommunerna. Denna dubbelroll innebär i sig ett besvärande utgångsläge för att åstadkomma en från konkurrenssynpunkt tillfredsställande kartverksamhet. Före­stående sammanläggning av kartverksaraheten vid Liber Grafiska AB med lantmäteriverket medför enligt Svenska kommunförbundets raening ett ytterligare accentuerat behov att uppraärksararaa denna dubbelrolls effekter från konkurrenssynpunkt. Svenska koraraunförbundet vill därför föreslå att garantier skapas för att lantraäteriverket i sin konsult-roU får erlägga samma ersättning för nyttjandet av allmänna kartor som andra kartproducenter samt att ärenden saramanhängande med lantraä-teriverkets upphovsrätt till allmänna kartor, t. ex. prövningen av vem sora är att anse som "seriös karlproducent", skaU beredas i verkets Kartråd.

Utredningens förslag att lagerhållning och distribution av de all­männa kartorna bör göras till föreraål för konkurrens skulle enligt både kartutredning 78 och Liber Grafiska AB stöta på oöverstigliga problem vad avser lagerhållningen. Distributionen till detaljhandeln torde där­emot enligt kartutredning 78 kunna skötas såväl av lantmäteriverket sora av en eller flera grossister. Svenska kommunförbundet betonar emellertid att tryckning, distribution och försäljning av allmänna kartor och följdprodukler tUl dess bör upphandlas affärsmässigt med konkur­rens på lika viUkor för olika anbudsgivare.

Prop. 1978/79: 134

63

Bilaga 3

Aktuella författningsbestämmelser rörande statlig myndighets upphandling

Prop. 1978/79: 134

64

1    UpphandUngskungörelsen (1973: 600)

Kungl. Maj:t har funnit gotl förordna som följer.

Allmänna bestämmelser

1

§ Denna kungörelse äger lillämpning på statlig myndighets upp­handling i den mån Kungl. Maj:t ej annat föreskriver.

2

§ Med upphandUng förstås köp eUer beställning av vara, byggnads-, anläggnings- eller motsvarande arbete eller av tjänst.

Med leverantör förstås den som lillhandahåller vara eller utför arbete eller tjänst.

3 § Vid upphandling skall myndighet utnyttja förefintliga konkurrens­

möjligheter och även i övrigt iakttaga affärsmässighet samt behandla an­

bud och anbudsgivare objektivt.

Myndighet skall särskilt beakta

att samverkan med andra myndigheter sker för alt tillgodose statens intressen,

att kraven på kvalitet och prestanda ej ställes högre än vad som i varje särskilt fall behövs,

alt gängse standard i fråga om varor, förpackningsenheler och dylikt användes, om ej särskilda skäl föranleder till annat.

Vidare skall myndighet tillse

att fullständigt och tydligt upphandUngsunderlag i form av beskriv­ningar, programhandlingar, specifikationer eller dylikt upprättas,

att upphandlingen planlägges så, att tUlverkning och leverans om möjligt kan ske under sådan tid att förmånligaste pris kan erhållas,

att anbudsgivare får skälig tid att avge anbud.

Upphandlingsformer

4 § Upphandling skall ske genom sluten upphandling, förhandlings-

upphandling eller direktupphandling.

5 § Sluten upphandling sker genom infordrande av anbud och genom

prövning och antagande av anbud utan föregående förhandling med an­

budsgivare.

Föreligger uppenbar felskrivning, felräkning eller annat uppenbart misstag får myndigheien medge anbudsgivaren alt vidlaga rättelse. Om särskilda skäl föreligger får rayndighet även av anbudsgivare begära förtydligande eller tillägg sora behövs för atl anbudet skall bli jämför­bart med andra ingivna anbud.

6  § Förhandlingsupphandling sker genom infordrande av anbud och

genom prövning och antagande av anbud, varvid beslutet får föregås av

förhandling med anbudsgivare.

Förhandling enligt första stycket skaU ske raed det antal anbudsgi­vare, som behövs med hänsyn till kraven på konkurrens, affärsmässighet i övrigt och objektiv behandling.

7

§ Direktupphandling sker genom köp eller beställning i öppna marknaden utan infordrande av anbud i särskild ordning.

8

§ Myndighet skall välja den upphandlingsform som raed hänsyn till kravet på affärsmässighet i varje särskilt fall prövas lämpligt.

Prop. 1978/79:134

65

Infordrande och öppnande av anbud m. m.

9 § Anbud infordras genom annonsering eller skrivelser. Vid förhand­

lingsupphandling får dock anbud infordras även på annat sätt.

Vid anbudsinfordran genom annonsering skall annons införas i Tid­ning för leveranser till staten (bilaga lill Post- och Inrikes Tidningar) och, i den mån det gagnar annonseringens syfte, i en eller flera andra tidningar.

Vid anbudsinfordran på annat sätt än genom annonsering skall anbud begäras från så många leverantörer som behövs med hänsyn till upp­handlingens art och omfång samt raöjligheten att få till stånd tillfreds­ställande konkurrens.

10 § I anbudsinfordran skall anges den dag då anbud senast skall vara

inkommet och den dag till och med vilken anbud skall vara bindande.

Vidare skall anges att anbud skall avges skriftligen i tUlslutet omslag el­

ler med telex eller genora telegrara och att innehåU i telegrara omgående

skall bekräftas genom skriftliga anbudshandlingar.

Vid förhandlingsupphandling får dock i anbudsinfordran anges att anbud kan läranas även på annat sätt.

I anbudsinfordran skall även anges de bestäraraelser och upplysningar i övrigt sora gäller för upphandlingen. Är fråga ora sluten upphandling, skall detta särskilt anges.

För den händelse anbud infordras från anbudsgivare sora ej är skatt­skyldig enligt förordningen (1968: 430) om mervärdeskatt skall i an­budsinfordran anges att anbudsgivaren även skall uppge den anbuds­summa sora han skulle ha läranat ora sådan skattskyldighet förelegat.

11 § Försändelser raed anbud skaU så snart sora raöjligt efter anbuds­

tidens utgång öppnas vid förrättning, vari minst två av rayndigheten ut­

sedda personer skall deltaga. På begäran av anbudsgivare får en av ve­

derbörande handelskammare för ändaraålet utsedd opartisk person när­

vara, om det kan ske utan kostnad för statsverket. Anbuden skall uppfö­

ras i förteckning, som skall bestyrkas av de i förrättningen deltagande

personema.

Vid förhandlingsupphandling får dock försändelserna öppnas och an­buden förtecknas ulan sädan förrättning som avses i första stycket an­tingen saratidigt eller ora särskilda skäl föreligger allteflersora de inkoramer.

Anbud, som avgivits enligt 10 § andra stycket, skall förtecknas vid mottagandet.

12 § Myndighet skall tillse att anbud med tillhörande beskrivningar,

modeller, ritningar och prov tillika raed anbudsförteckningar, samman­

ställningar och dylikt förvaras på betryggande sätt.

Fiövning av anbud

13

§ Anbud skall prövas i så god tid att underrättelse ora antagande av anbud kan vara anbudsgivaren till hända inora den tid anbudet är bindande för honom.

14

§ Även anbud, som avgivits av anbudsgivare sora ej särskilt tillfrå­gats, skall upptagas till prövning.

15

§ Det anbud skall antagas sora raed beaktande av samtiiga affärs­mässigt betingade oraständigheter är att anse sora förmånligast, om ej annat följer av 17 §.

Prop. 1978/79:134

66

Är tvä eller flera anbud likvärdiga får rayndigheten välja mellan an­buden eller infordra skiljebud från dera som avgivit anbuden.

Innefattar samtliga anbud för högt pris eller är de av annan anledning oförmånliga eller bör upphandlingen ej komma lill stånd, får myndighe­ten förkasta samtliga anbud.

16 § Vid jämförelse mellan anbud från anbudsgivare som är skattskyl­

dig enligt förordningen (1968: 430) om mervärdeskatt och från anbuds­

givare som ej är skaltskyldig enligt näranda förordning skall sistnäranda

anbudsgivares anbud vara beräknat så att däri ingår belopp raotsva-

rande den mervärdeskatt anbudsgivare haft att erlägga, ora han varit

skattskyldig.

17 § Anbud får ej antagas om det avgivits av person som på grund av

anställning hos statlig myndighet har att taga befattning raed ärende an­

gäende upphandling.

Det ankommer på myndigheten att avgöra huruvida anbud skall anta­gas,

om det avgivits av annan hos staten anställd person än som avses i första stycket,

om anbudsgivaren eUer någon på hans vägnar åt tjänsteman eller an­nan person, sora för staten haft att taga befattning raed ärende rörande upphandling, lämnat, utlovat eUer erbjudit gåva eller annan otillbörlig förmån i samband med sådant ärende,

om det inkommit efter anbudstidens utgång och det är uppenbart att förseningen skett utan anbudsgivarens våUande, eller

om det finns anledning aniaga att konkurrens vid anbudsgivningen förhindrats genom anbudskartell eller annan överenskomraelse raellan leverantörer.

18 § Anbudsgivare, vars anbud antagits, skall skriftiigen underrättas

härom av myndigheten snarast möjligt och senast inora den tid anbudet

är bindande för anbudsgivaren. För tids vinnande får dock underrättelse

ske på annat sätt. I sådant fall skall underrättelsen bekräftas skriftligen

utan dröjsmål. Om myndighet antager anbud med tillägg, inskränkning

eller förbehåll, sora ej överensstämraer med anbudet, skall myndigheten

begära skriftlig bekräftelse från anbudsgivaren huruvida tillägget, in­

skränkningen eller förbehållet antages.

Anbudsgivare, vars anbud ej antagils, skall utan oskäligt uppehåll lämnas besked härom.

Hos rayndighet skall finnas handling sora utvisar de skäl på vUka an­bud antagils och vad sora i övrigt förekoramit av betydelse vid anbuds-prövningen.

Särskilda bestämmelser

19 § Myndighet får medge leverantör, som vid anbudets avgivande

framställt begäran därom, skäligt förskott på betalningen. Föreligger

synnerliga skäl får myndigheten även i annat fall raedge leverantören så­

dant förskott. I sistnämnda fall skall dock leverantören förpliktas att er­

lägga ränta som motsvarar riksbankens diskonto raed tillägg av tre pro­

centenheter.

För förskott och ränta skall rayndigheten fordra att säkerhet ställes och vidraakthålles.

Myndighet får pröva om säkerhet skall krävas för material m. m. som myndigheien tillhandahåller.

Prop. 1978/79:134

67

20

§ Myndighet får överenskomma med leverantör om ändring i avta­lade villkor och skall därvid iakttaga affärsmässighet.

21

§ Myndighet får raedge atl leverantör överlåter avtalet på annan, om det kan anses förenligt raed myndighetens inlressen.

22

§ Den som hos myndighet tagit befattning med upphandlingsären­den får ej obehörigen yppa vad han därvid erfarit ora enskilds affärsför­hållanden eller rayndighets affärs- och driftförhållanden (Ändr. 1975: 788).

23

§ Skall rayndighet träffa avtal om upphandling, som raed hänsyn till rikets säkerhet bör heralighållas, åligger det myndigheten att raed le­verantören träffa skriftlig överenskomraelse ora de säkerhetsbestämmel­ser sora behövs i det särskilda fallet. Myndigheten skall därvid ställa sig till efterrättelse de föreskrifter och anvisningar sora meddelas av rikspo­lisstyrelsen i sararåd raed överbefälhavaren.

Första stycket gäller i tillärapliga delar när rayndighet infordrar an­ bud för upphandling sora avses i sarama siycke.

Myndighet som i sin verksamhet har att träffa avtal sora avses i första eller andra stycket skall utse tjänsteman att direkt under myndighetens chef handlägga ärende enligt denna paragraf.

24

§ Mot beslut i upphandlingsärende enligt denna kungörelse får ta­lan ej föras.

25

§ Anvisningar för tillämpningen av denna kungörelse meddelas av riksrevisionsverket.

Denna kungörelse träder i kraft den 1 januari 1974.

Genom denna kungörelse upphäves 1952 års upphandlingskungörelse 

Förekommer i lag eller författning eller eljest i beslut, som meddelats av Kungl. Maj:t, hänvisning till föreskrift sora ersatts genom bestäm­melse i denna kungörelse, tillämpas i stället den nya bestämmelsen.

Kungl. IVIaj:ts kungörelse (1974: 335)

om  framstäUning  och utgivning  av  publikation, blankett eller  annat

tryckalster för statens räkning

Kungl. Maj:t förordnar som följer.

Framställning och utgivning av publikation, blankett eUer annat tryck­alster för statlig rayndighet utora statsdeparteraent och affärsverk skall, om Kungl. Maj:t ej föreskriver annat, ske antingen efter samråd med Aktiebolaget Allmänna Förlaget innan anbud infordras eller genom att näranda förlag anUtas. Detta gäller dock ej ora framställning och ut­givning av tryckalstret beräknas kosta högst 1 000 kronor.

Denna kungörelse träder i kraft den 1 juli 1974, då kungörelsen (1969: 142) om skyldighet för statliga myndigheter att anlita Aktiebola­get Allmänna Förlaget skall upphöra att gälla.

Prop. 1978/79:134

68

Kungl. IVIaj:fs brev 1974-06-28

angående skyldighet för skolöverstyrelsen m. fl. att anlita Svenska Ut­bildningsförlaget Liber Aktiebolag

Genora kungörelse (1974: 335) om fraraställning och utgivning av publikation, blankett eller annat tryckalster för statens räkning har Kungl. Maj:t, med upphävande av kungörelsen (1969: 142) om skyldig­het för statliga rayndigheter att anlita Aktiebolaget Allmänna Föriaget, förordnat, att sådan framställning och utgivning skall, om Kungl. Maj:! ej föreskriver annat, ske antingen efter samråd med Aktiebolaget All­männa Förlaget innan anbud infordras eller genom att nämnda förlag anlitas.

Kungl. Maj:ts föreskriver med undantag från vad som stadgas i kungörelsen att framställning och utgivning av publikation, blankett eller annat tryckalster samt audi-visuellt material för följande myndig­heter och institutioner skall ske antingen efter samråd med Svenska Ut­bildningsförlaget Liber Akiiebolag innan anbud infordras eller genom att nämnda förlag anlilas:

försvarels brevskola

akademien för de fria konsterna med konsthögskolan konstfackskolan musikhögskolorna dramatiska institutet

skolöverstyrelsen samt statliga myndigheter och institutioner inom sty­relsernas verksamhetsområde

universitetskanslersämbetet samt statliga myndigheter och institutioner inom ämbetets verksamhetsområde socialhögskolorna journalisthögskolorna gymnastik- och idrottshögskolorna

kommittén för den fortsatta verksamheten med  radio och television inom utbildningsväsendet (TRU-kommittén) lanlbrukshögskolan veterinärhögskolan skogshögskolan statens skogsmästarskola.

Föreskriften gäller ej, om framställning och utgivning av tryckalster eller materialet beräknas kosta högst 1 000 kr.

Om detta beslut har skolöverstyrelsen och universitetskanslersärabetet att underrätta statliga myndigheter och institutioner inom sina verksam­hetsområden på sätt de finner lämpligt.

Kungl. Maj:ts kungörelse (1973: 598)

om skyldighet för statliga myndigheter att anlita Crownair Swedish Ltd

AB

Kungl. Maj:t har funnit gott förordna som följer. Statlig myndighet eller annat statligt organ skall vid beställning av flygtransport,  sedan  vid  tidpunkten  för denna kungörelses ikraftträ-

Prop. 1978/79:134

69

dande gällande avtal med annat företag löpt ut, anlila Crownair Swedish Ltd AB, om Kungl. Maj:t icke föreskriver annat. Detta gäller dock ej om

1.

flygningen utföres med helikopter,

2.

flygningen utföres med flygplan raed en tillåten flygvikt översti­gande 5 700 kg,

3.

flygningen  utf öres  med  flygplan  som  ryramer,  utöver föraren, högst två passagerare eller

4.

Crownair .Swedish Ltd AB icke åtager sig uppdraget eller det eljest är uppenbarl att Crownair Swedish Ltd AB ej lärapUgen bör anlitas.

Denna kungörelse träder i kraft den 1 juli 1973.

Kungl. Maj:ts kungörelse (1952: 523)

om anlitande av statens järnvägars resebyråer vid vissa resor

Kungl. Maj:t har, raed anledning av riksdagens beslut, funnit gott för­ordna, att den sora finner sig böra anlita resebyrå i saraband med resa i statens ärenden eller i verksarahet, för vUken kostnadema helt eller till övervägande del bestridas av statsraedel, skall, där så utan särskild olä­genhet kan ske, hänvända sig till statens jämvägar tillhörig resebyrå.

Denna kungörelse träder i kraft den 1 augusti 1952.

Förordning (1975: 567) om rationaliscringsverksamhet inom den civila statsförvalhiing

Regeringen föreskriver följande.

1

§ Det åligger varje rayndighet inom den civUa statsförvaltningen att vidtaga de åtgärder som behövs för att verksaraheten inora myndighe­tens ansvarsområde skall kunna bedrivas så rationellt som möjligt. Ra­tionaliseringsåtgärder skall avse såväl myndighetens inre organisation och arbetsformer som myndighetens förhåUande till allmänheten och till andra rayndigheter.

2

§ Finner rayndighet att gällande föreskrift i något avseende är så ut­formad, att den som beröres härav blir mera betungad eller administra­tionen mera kostnadskrävande än som raed hänsyn till föreskriftens syf­te kan anses oundgängligen erforderligt, skall myndigheten ändra före­skriften eller, ora den har utfärdats av annan, anraäla förhållandet tUl denne.

Myndighet, sora för adrainistrativt eller statiskt ändaraål häratar in uppgifter från koraraun, landstingskoraraun, organisation eUer företag, skall i syfte att underlätta arbetet för uppgiftsläranarna noga pröva be­hovet av uppgifterna.

3

§ Myndighet bör vid utveckling av ADB-systera och annan rationa­liseringsverksarahet så tidigt som möjligt samråda raed statskontoret i frågor som är av större orafattning eller av principiell betydelse.

4

§ Inom ramen för tillgängliga resurser biträder statskontoret civila statsmyndigheter vid rationaliseringsutredningar. I första hand gäller detta sådana rationaliseringsutredningar, som

Prop. 1978/79:134

70

1.

avser myndighets hela verksamhet eller huvuddelen av denna.

2.

i väsentlig mån berör myndighets kontakter med annan myndighet,

3.

avser funktioner sora förekoramer i flera myndigheler eller avser verksamhetsområden inom vilka flera myndigheter geraen­sarat arbetar och då verksaraheten vid flera rayndigheter kan be­röras av eventuella förändringar.

5

§ Myndighet bör lill dalamaskincentralen för administrativ databe­handling (DAFA) lämna sådana uppdrag sora avser anpassning av stan­dardsystem som DAFA tillhandahåller eller ändring av ADB-system i drift vid DAFA ora uppdragen är av begränsad betydelse för berörd rayndighets organisation eller raanuella ruliner.

6

§ Annat rationaliseringsuppdrag än enligt 4 och 5 §§ bör lämnas till Statskonsult AB eiler annal lämpligt organ. Statskonsult AB skall ges tillfälle att inkomma med anbud.

7

§ Myndighet skall vid införande eller förändring av ADB-rutiner i första hand använda de färdiga program för ADB-system eUer delar av ADB-systera som DAFA eller annan statlig rayndighet kan tUlhanda-liålla, om dessa i rimlig grad tillgodoser myndighetens behov.

8

§ Myndigheten skall samråda raed statskontoret i fråga som avser anlitande av privat servicebyrå för drift av ADB-system. Statskontoret skall därvid undersöka om driften av systemet raed fördel kan förläggas till statlig datamaskincentral.

9

§ 1 fråga om rationaUseringsverksamhelen vid rayndigheter som hör tUl försvarsdeparteraentet finns särskUda bestämmelser.

10 § Vad som i denna förordning föreskrives om myndighet skall i

förekommande fall äga tiUämpning på kommitté och särskild utredare

enligt kommittéförordningen (1976: 119). (Ändr. 1976: 121.)

Denna förordning träder i kraft den 1 juli 1975 då cirkuläret (1951: 81) angående rationaliseringsvcrksamheten inom den civUa stats­förvaltningen skall upphöra att gälla.

Förordning (1975: 874)

um anordnande av bevakning

Regeringen föreskriver att de staUiga myndigheter med underlydande organ som anges i tabell 1 i bUaga tUl denna förordning skall, sedan gäl­lande avtal raed privat vaktbolag utlöpt, anlita Allraänna bevakningsak-ticbolaget för bevakning särat televerket för installation och underhåll av bevakningsanordning i fråga ora lokal, förvaringsutryrarae eller an­nan anläggning sora är betydelsefull från totalförsvarssynpunkt och be­lägen i koramun som anges i tabell 2 i bilagan.

Denna förordning träder i kraft en vecka efter den dag, då förord­ningen enligt uppgift på den utkommit från trycket i Svensk författ­ningssamling.

Genom förordningen upphäves kungörelsen (1969: 763) om skyldig­het för vissa statliga myndigheter att anlita Allmänna Bevakningsaktie­bolaget och regeringens beslut (1975-06-12) angående upphandling av bevakningstjänster.

Prop. 1978/79:134

7,

TabeU 1.

Myndigheter för vilka förordningen gäller

rikspolisstyrelsen

de myndigheter sora hör lill försvarsdepartementet

socialstyrelen

statens bakteriologiska laboratorium

televerket

statens järnvägar

statens vägverk

sjöfartsverket

statens livsmedelsverk

överstyrelsen för ekonoraiskt försvar

statens vattenfallsverk

förenade fabriksverken

länsstyrelsen i Stockholras län

länsstyrelsen i Uppsala län

länsstyrelsen i Östergötlands län

länsstyrelsen i Malraöhus län

länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län

länsstyrelsen i Värmlands län

Tabell 2.

Kommuner där i tabell 1 angivna myndigheters anläggningar omfattas

av förordningen

Stockholms län

Botkyrka, Danderyd, Ekerö, Haninge, Huddinge, Järfälla, Lidingö, Nacka, Nynäshamn, Sigtuna, SoUentuna, Solna, Stockholra, Sundby­berg, Södertälje, Tyresö, Täby, Upplands Väsby, Vallentuna, Vaxholm, Värmdö.

Uppsala län Uppsala

Östergötlands län

Linköping, Norrköping.

Malmöhus län

Bara, Burlöv, Kävlinge, Lomma,[REDACTED_EFTERNAMN], Malmö, Staffanstorp, Sve­dala, Trelleborg, Vellinge.

Hallands län Kungsbacka

Göleborgs och Bohus län

Göteborg, Härryda, Kungälv, Mölndal, PartiUe, Öckerö.

Älvsborgs län Ale, Lerura.

Värmlands län Hammarö, Karlstad.

Prop. 1978/79:134

72

Innehåll

1

Inledning   ....................................................... 

2

2

Föredragandens överväganden  ........................... 

3

2.1

AUmänna överväganden  ............................... 

.... 

3

2.2

,B Allmänna Förlaget och Svenska Utbildningsförlaget Liber

AB  ............................................................ 

.. 

11

2.2.1.......................................................... AB AUmänna Föriaget    

13

2.2.2 Svenska  Ulbildningsföriaget   Liber  AB   ... 

.. 

18

2.3

Swedair AB   ............................................... 

.. 

21

2.4

SJ:s resebyråer............................................. 

.. 

28

2.5

Statskonsult  AB   ........................................ 

30

2.6

ABAB och televerkets larmdivision  ................... 

.. 

32

2.7

Övriga   frågor   ........................................... 

37

2.7.1

Kartverksaraheten   ................................ 

37

2.7.2

Statliga myndigheters val av entreprenadforra     

38

3

Hemställan........................................................ 

.. 

41

4

Beslut    .......................................................... 

.. 

41

Bilagor

1 Sammanfattning   av   raonopolutredningens    betänkande    SOU

1978:48  ........................................................ 

42

2

Remissyttranden över monopolutredningens betänkande Konkur­rens på lika viUkor  

47

3

Aktuella  författningsbestämmelser  rörande  statlig  myndighets upphandling        

63

NORSTEDTS TRYCKERI    STOCKHOLM   1979   790202