Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1980/81:184

Regeringens proposition

1980/81:184

om ändringar i regierna för tillträde till högskoleutbildning m. m.

beslutad den 2 april 1981.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga de förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar THORBJÖRN FÅLLDIN

JAN-ERIK[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I anslutning till riksdagens beslut år 1980 om ändringar i reglerna för tillträde till högskoleutbildning läggs i propositionen fram förslag om en urvalsordning att tillämpas fr. o. m. antagningen till höstterminen 1982 som följd av riksdagens beslut om garanti för direktövergång från gymnasiesko­lan till högskolan. Förändringar ifråga om besvärsordningen och inrättande av en särskild besvärsnämnd för frågor om tillträde tiU högskoleutbildning föreslås. Föredraganden anmäler sin bedömning av frågan om försöks­verksamhet med visst föreiräde för underrepresenterat kön vid antagning till högskoleutbildning, frågan om försöksverksamhet med tillgodoräk­nande av särskilt värdefull arbetslivserfarenhet och frågan om ett bibehål­lande av kvotgrupp III för sökande med allmän behörighet genom folk­högskolestudier. Utformningen av en definitiv ordning för s.k. lottnings­garanti anmäls. Slutligen anmäls att en avgift kommer att tas ul vid anmä­lan till högskoleprov.

1    Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 184

Prop. 1980/81:184

2

Uldrag

UTBILDNINGSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1981-04-02

Närvarande: stalsminislern Fälidin, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Bu­renstam[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Da­nell, Petri,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ändringar i reglerna för tillträde till högskoleutbildning m.m.

1    Inledning

Med anledning av prop. 1979/80: 158 om ändringar i reglerna för tillträde till högskoleutbildning fattade riksdagen principbeslut (UbU 1979/80: 36 och 38, rskr 1979/80:424) om att garantin för direklövergång från gymna­sieskolan till högskolan skulle anges som en andel av del totala antalet platser för resp. utbildningslinje, att garantin skulle sättas fill ca en tredje­del av antalet platser för resp. linje samt att urvalet inom denna andel skuUe göras på enbart meriter av avgångsbetyg från gymnasieskola som är högst tre år gammall.

I prop. 1980/81:100 bil. 12 anmäldes för riksdagen att regeringen den 18 december 1980 hade utfärdat en förordning med provisoriska föreskrifter om företräde vid antagning till viss högskoleutbildning. Jag anmälde dä min avsikt att snarast möjligt återkomma med förslag om en definitiv ordning för denna s. k. lottningsgaranti.

I beslut med anledning av prop. 1978/79:197 om vårdutbildning inom högskolan godkände riksdagen (UbU 1979/80:7, rskr 1979/80: 100) de rikt­linjer som hade angivits beträffande jämnare könsmässig rekrytering till grundläggande högskoleutbildning. Riksdagen godtog också att förutsätt­ningarna skulle undersökas för att vid urval till högskolans vårdutbildning­ar i särskild ordning fillgodoräkna särskiU värdefull arbetslivserfarenhet.

Universitets- och högskoleämbetet (UHÅ) har haft i uppdrag att utreda och komma in med förslag i de ovan angivna frågorna samt frägan om behovet av kvotgmpp III, som avser studerande med allmän behörighet genom folkhögskolestudier. UHÅ har i skrivelse den 2 februari 1981 re­dovisat dessa uppdrag. Skrivelsen bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1.

Prop. 1980/81:184

3

2    Föredragandens överväganden

2.1 Direktövergång

Efler förslag i prop. 1979/80: 158 om ändringar i reglerna för tillträde till högskoleutbildning fattade riksdagen (UbU 1979/80:36 och 38, rskr 1979/ 80:424) principbeslut om att garantin för direklövergång från gymnasie­skolan till de utbildningslinjer i högskolan, för vilka behörighets- och urvalsreglerna i högskoleförordningen gäller, skall anges som en andel av det totala antalet platser för resp. utbildningslinje, att andelen skall be­stämmas till ca en tredjedel av dessa platser samt alt urvalet inom denna andel skall göras på enbart meriter av avgångsbetyg frän gymnasieskolan som är högst tre år gammalt. UHÅ har haft i uppdrag atl ulreda och föreslå de förändringar av antagningssystemet som behövs för att genomföra nämnda beslut.

Vad beträffar avgränsningen av den grupp som skall garanteras direkt­övergång anser UHÅ det svårt att använda betygets älder bl.a. med hänsyn fill att olika sökmöjligheter finns inför höst- resp. vårtermin, lill atl sökande kan ha flera avgångsbetyg och lill att åldersstrukturen inom grup­pen sökande med högsl tre år gamla betyg är varierande.

UHÅ har gjort vissa undersökningar av dels åldern på de anlagna i de kvoigrupper där urvalet görs pä gmndval av tre- eller fyra- resp. tvåårig gymnasieskoleutbildning (kvotgrupperna I och 

II), 

dels avgångsbetygets ålder. Undersökningarna baserades på nuvarande regelsystem och visade att av det totala antalet antagna vid de undersökta linjerna hade 55 procent betyg som var högst tre år gamla. Av de antagna var 36 procent högsl 24 år gamla och hade högsl tre år gamla betyg. 41 procent av de antagna hade avgångsbetyg från gymnasieskolan och var högsl 24 år gamla. Ämbetet har med hänvisning till att kriteriet levnadsålder är lättare såväl atl tillämpa som atl informera om föreslagil atl den som fyller högsl 24 år del år utbildningen påbörjas skall tillhöra garanligruppen. Enligl UHÅ sker hu­vuddelen av övergången till högskolan under de tvä första åren efter avslutad gymnasieskola, varför skillnaden mellan betygsålderskriteriel och levnadsålderskriteriet blir marginell.

Enligl riksdagsbeslutet skulle endasi sökande med behörighelsgivande utbildning frän gymnasieskolan omfattas av garantin. UHÅ anser atl denna begränsning skall gälla först fr. o. m. antagningen Ull utbildning som börjar andra halvåret 1984, vilket innebär atl bl.a. sökande med kommunal vuxenutbildning fram till dess kan ingå i garantigruppen.

När det gäller den tekniska lösningen av hur en tredjedel av platserna pä en linje skall avsättas för garantigmppen har UHÄ redovisat tvä olika principlösningar, av vilka den ena överenstämmer med riksdagens beslul men enligt UHÄ:s uppfattning medför vissa inte helt tillfredsställande konsekvenser och den andra, som förordas av UHÅ, innebär vissa avvi­kelser från riksdagsbeslutet. UHÅ har emellertid ansett det möjligt atl i sak

Prop. 1980/81:184

4

lillgodose syftet med riksdagens beslut utan någon ändring av nuvarande system med proportionell kvotering och därför förordat den senare lös­ningen, som innebär att nuvarande ordning - med omvänd antagnings­ordning i kvotgmpperna I och 

II 

enligl vad som presenterades i prop. 1979/ 80:158 - bibehålls men med en höjning av den andel där urvalel görs på enbart betyg från 30 till 35 procent av antalet platser inom kvotgrupperna I och 

II. 

Denna ändring samt kravet på en högsla ålder av 24 år för atl få tillhöra garantigmppen bör enligt ämbetet leda till all man kan garantera att minst en tredjedel av dem som antas har högsl tre år gamla betyg.

För egen del får jag anföra följande.

Den garanti för direktövergång från gymnasieskola till högskola som riksdagen beslutade om föregående år innehåller två led. För det första bestäms den andel av antalet nybörjarplatser inom högskolan som oavsett utfallet av antagningen i övrigl skall förbehållas direktövergång. För det andra skall urvalet till dessa platser grundas på enbarl poäng från avgångs­betyg över fullbordad gymnasieskoleutbildning som inle är äldre än tre år. Genom alt utforma direktövergången på detta sätt avsåg riksdagen dels att undvika att fördelningen av studerande pä kvotgrupper skulle påverka det angivna utrymmet för direklövergången, dels att stryka under att med direktövergång skulle förstås att inga andra faktorer än fullbordad gymna­sieskoleutbildning skulle beaktas. För att stärka de ungdomssluderandes möjligheter alt utnyttja direktövergången begränsades dessutom åldern på avgångsbetyget till tre år.

UHÅ:s förslag lill utformning av direktövergången innebär vissa änd­

ringar av de villkor för denna som riksdagen har beslutat. Vad försl gäller

frågan om atl avgränsa den grupp studerande som skall beröras av reglerna

för direktövergång motiverar UHÄ förslaget om att avgränsningen skall

göras med den studerandes ålder som kriterium bl. a. med atl man därmed

undviker gränsfall som leder lill dispensprövningar. Jag kan instämma i

UHÅ:s bedömning av skillnaden mellan UHÄ:s förslag och riksdagens

beslut på denna punkt. UHÅ har också vall alt sätta gränsen sä atl den ur

informaUonssynvinkei blir lätthanterlig. Samtidigt måste emellertid kon­

stateras att UHÅ:s förslag på ett par viktiga punkter kan fä negativa

konsekvenser.

I

Del kan antas att merparten av de studerande som kommer att utnyttja direktövergången är de som direkl efter grundskolan gått över till gymna­sieskolan. Det innebär att dessa studerande kommer alt ha fullbordat sin gymnasieskoleutbildning vid 18-19 års ålder. Med den i 1980 års riksdags­beslut förutsatta avgränsningen av garantigruppen kommer garantin för direktövergång för dessa studerande all upphöra då de nått 21-22 ärs ålder. UHÅ: s förslag innebär i förhällande härtill att antalet årskullar som berörs av reglerna för direktövergången ökar med två eller tre. En följd härav kan bli atl en ökad användning av lottning vid urval inom garanti­gruppen måste tillgripas. En sådan konsekvens av utformningen av direkl-

Prop. 1980/81:184

5

övergången är enligt min mening inte önskvärd. Den skulle emellertid i och för sig kunna undvikas genom en lägre åldersgräns än 24 år.

UHÅ redovisar också att de studerande som söker till högskoleutbild­ning med avgångsbetyg från tvåårig gymnasieskoleutbildning eller motsva­rande genomsnittligl sett är någol äldre än de som söker med avgångsbetyg från tre- eller fyraårig gymnasieskoleutbildning. UHÅ går inte in på orsa­kema härtill men en sådan kan vara att det rör sig om studerande som omedelbart efter grundskolan gått ut någon tid i förvärvsarbete och sedan återvänt till gymnasieskolan för att skaffa sig en yrkesutbildning. För studerande med avgångsbetyg från tvåårig gymnasieskoleutbildning finns med UHÅ:s förslag om avgränsning av garantigmppen, studerande som fyller högst 24 år det år studierna påbörjas, risk att de endast i begränsad omfattning kan utnyttja direktövergången. Det vore enligt min mening olyckligt om den garanterade direktövergången fick en sådan utformning atl den inle kan utnyttjas av studerande som går igenom tvåårig gymnasie-skoleutbUdning även om detta sker några år efter att de har lämnat grund­skolans högstadium. Om i stället avgångsbetygets ålder används som av­gränsning undviks denna effekt. Jag är medveten om att den gmpp som f n. berörs av detta är lilen. Del är emellertid möjligt att den kan komma att öka i omfattning när behörighels- och urvalsreglerna i 5 kap. högskole­förordningen blir tillämpliga också för de medellånga vårdutbildningarna.

Av vad jag nu har anfört framgår att både den av riksdagen beslutade och den av UHÅ föreslagna metoden för att avgränsa den gmpp studeran­de som kan utnyttja direktövergången medför nackdelar. Den av UHÅ föreslagna metoden förefaller att vara den från administrativ synpunkt enklaste samtidigt som den för skilda gmpper studerande med fullbordad gymnasieskoleutbildning medför starkt skiftande tidsmässiga möjligheter att utnyttja direklövergången, från ingen möjlighel alls upp tiU ett antal antagningstillfällen under sex år. Den av riksdagen beslutade avgränsning­en ger alla studerande med fullbordad gymnasieskoleutbildning lika tids­mässiga möjligheter att utnyttja garanfin för direktövergång. Den te. å andra sidan med sig ett någol mer komplicerat regelsystem och därmed också en viss administrativ merbelaslning. Enligl min mening uppnår man dock den mest rättvisa behandlingen av skilda gmpper studerande som har fullbordat gymnasieskoleutbildning om man avgränsar den gmpp studeran­de som garanteras direktövergång genom att fastställa en högsta ålder på avgångsbetyget. Jag anser alt värdet härav väl väger upp den något mer komplicerade handläggning som kan bli en följd. Jag utgår också från att det skall bli möjligt att utforma förhållandevis enkla regler för den nödvän­diga dispensgivningen. Den av riksdagen beslutade regeln om att direkt­övergång skaU avse studerande med högst tre är gammalt avgångsbetyg från fullbordad gymnasieskoleutbildning bör därför inte omprövas.

För sökande som uppfyller kraven för atl ingå i garantigruppen fömtsät­ter UHÄ:s förslag att sådana personer kommer all kunna antas antingen på

Prop. 1980/81:184

6

enbart betygsmeriter - då inom ramen för garantigmppen - eller på grundval av både betygsmeriler och arbetslivserfarenhet. Hur många platser som för varje utbildningslinje besätts enligt den senare grunden blir beroende av hur de sökande fördelar sig på kvotgmpperna. Det är också teoretiskt tänkbart att de studerande fördelar sig på kvotgrupper pä elt sådant sätt att det med den av UHÄ föreslagna ordningen inte blir möjligt att besätta en tredjedel av platserna genom direktövergång. UHÅ:s förslag avviker således från riksdagens beslul genom all del inte skapar garanti för att en angiven andel av nybörjarplatserna förbehålls för direklövergång som gmndas pä enbarl betyg.

Jag anser att det ligger etl stort värde i att direkt kunna ange del garanterade ulrymmel för direklövergång till en andel av nybörjarplat­serna. En sådan regel är lättfattlig och enkel atl tillämpa. Därför bör den metod för atl ange ett garanterat utrymme för direklövergång som riksda­gen redan har beslutat om inte omprövas.

Riksdagens beslut om direktövergång innebär atl principen om propor­tionell kvotering vid antagning till nu berörda utbildningslinjer delvis över­ges. För att tillgodose de angivna kraven på direklövergång bör därför antagningssystemet ändras enligt följande.

Först sker antagning till en tredjedel av nybörjarplatserna genom urval på enbart betygspoäng mellan behöriga sökande med betyg som är högst tre är gamla. Återstående platser fördelas därefter på kvoigrupper i förhål­lande till antalet kvarstående behöriga sökande inom varje kvotgrupp. Kvotgmpperna I och 

II, 

som avser sökande från tre- eller fyraårig linje i gymnasieskolan resp. tvåårig linje eller motsvarande utbildning, behöver då inle delas upp i undergmpper, utan urvalet inom dessa sker pä det sammanlagda poängtalet för betyg och arbetslivserfarenhet. Inom utrym­met för direktövergång sker fördelning mellan sökande med avgångsbetyg från tre- eller fyraårig linje och sökande från tvåårig linje eller med motsva­rande utbildning i proportion till antalet behöriga sökande i resp. grupp. Genom en sådan ordning vinns att antagnings- och urvalssystemel blir mera lättöverskådligt. I kvotgmppen 

IV 

behålls den nuvarande indelning­en i undergrupper.

Jag förordar således att kvoteringen vid urval fr.o.m. antagning tiU höstterminen 1982 sker enligt den ordning jag här har angett. Jag biträder UHÅ:s förslag om atl sökande med behörighelsgivande utbildning från kommunal vuxenutbildning övergångsvis skall ingå i utrymmet för direkt­övergång t.o.m. antagningen till högskoleutbildning som påbörjas våren 1984.

2.2 Antagning till utbildningslinje av den som utlottats två gånger och söker en tredje gång

I anledning av prop. 1979/80: 158 om ändringar i reglerna för tillträde till högskoleutbildning väcktes en motion 1979/80: 1312 om lottning vid central

Prop. 1980/81:184

7

antagning till högre utbildning. I motionen hemställdes att riksdagen skulle uttala att ingen sökande till högre utbildning skulle behöva bli föremål för lottning mer än två gånger. Med anledning härav uttalade utbildningsul-skoUet (UbU 1979/80: 36 och 38): "Utskottet anser att skäl talar för alt den som blivit föremål för lottning två gånger och för iredje gången söker till samma utbildningslinje bör antas till denna. Det bör ankomma på regering­en eller den myndighet regeringen bestämmer att utforma närmare bestäm­melser härom". Utskottet hemställde att riksdagen som sin mening skulle ge regeringen till känna vad utskottet anfört. Riksdagen fattade beslut i enlighet med utskottets hemställan (rskr 1979/80:424). Regeringen upp­drog den 12 juni 1980 ål UHÅ bl.a. all lämna förslag om de närmare bestämmelser m. m. som fordras för att den som blivit föremål för lottning två gånger till en utbildning och söker en tredje gång skall kunna antas.

UHÅ redovisade i skrivelse till regeringen den 27 oktober 1980 detla uppdrag och föreslog provisoriska bestämmelser rörande antagning. Äm­betet avsåg att komma med slutgiltigt förslag i samband med att ämbetet skulle redovisa övriga uppdrag i tillträdesfrågor.

1 prop. 1980/81:100 bil. 12 anmäldes för riksdagen att regeringen utfärdat provisoriska föreskrifter om företräde vid antagning till viss högskoleut­bildning.

Jag anmälde vidare min avsikt att föreslå regeringen att snarast åter­komma fill riksdagen med förslag om en definitiv ordning för s.k. lott­ningsgaranti.

UHÄ har i skrivelsen den 2 februari 1981 återkommit i denna fråga och anser att den s.k. lottningsgarantin i fortsättningen kan vara utformad i huvudsak enligl de rikthnjer som redovisats i skrivelsen den 27 oktober 1980 vilken redovisats i budgetpropositionen 1980/81:100 (bil. 12 s. 381). Endast på en punkt avviker UHÅ från det förslaget. Ämbetet anser att även vårdulbildningslinjer med helt eller delvis kommunalt huvudmanna­skap bör omfattas av lottningsgarantin i den mån de fr.o.m. antagningen inför höstterminen 1982 kommer atl omfattas av behörighets- och urvals­reglerna i 5 kap. högskoleförordningen. Ämbetet föreslår i skrivelsen all sökande vid varje ansökningstillfälle skall kunna få lottningsmarkering till högst två ulbildningar.

Även jag anser att lottningsgarantin fr. o. m. antagningen till höstter­minen 1982 bör omfatta även ifrågavarande vårdutbildningar i högskolan och att de provisoriska bestämmelserna om lottningsgaranti för vilka jag redogjorde i prop. 1980/81: 100 bil. 12 med denna ändring bör gälla som definitiva. Jag avser att föreslå regeringen en ändring av bestämmelserna i enlighet härmed.

Prop. 1980/81:184

8

2.3 Särskilt värdefull arbetslivserfarenhet och positiv särl>ehandling av un­derrepresenterat kön

I prop. 1978/79: 197 om vårdutbildning inom högskolan informerade jag om frågan om meritvärde för särskilt värdefull arbetslivserfarenhet vid urval till viss högskoleutbildning. Jag angav därvid att reglerna för urval borde tillgodose två krav. Det ena var att finna en enkel och rimlig avgränsning av de yrkesfunktioner som skulle ge extra meritvärde. Det andra var att finna en tillfredsställande teknisk lösning för hur en avväg­ning mellan sökande med allmän arbetslivserfarenhet och sökande med särskilt värdefull arbetslivserfarenhet skulle åstadkommas så all den förra gruppens konkurtensläge inte skulle bli för ofördelaktigt. Därtill fogades i propositionen två mer allmänna krav, nämligen alt den planerade modifie­ringen av urvalsreglerna också borde syfta till atl jämna ut könsskillnader­na inom vårdutbildningarna och inte fick leda till ökad svåröverskådlighet i eller administrafiv belastning av antagningssystemet. Jag ansåg alt vissa frågor återstod att belysa innan ställning kunde tas till frågan om särskilt värdefull arbetslivserfarenhet skulle ge meritvärde vid urval till högskolans vårdutbildningar. Riksdagen (UbU 1979/80:7, rskr 1979/80:100) hade inget att invända mot att förutsättningarna för denna typ av meritvärdering undersöktes. UHÅ har med skrivelsen den 2 febmari 1981 redovisat upp­drag i frågan.

I prop. 1978/79:197 om vårdutbildning i högskolan behandlade jag också frågan om en jämnare könsmässig rekrytering till högskolan. TiU grund för propositionen låg ett förslag om positiv särbehandling vid urval fill utbild­ningar där kvinnor eller män dominerar bland de antagna. Utbildningsul­skottet konstaterade (UbU 1979/80:7) att utvecklingen bort från djupt rotade könsroller går så långsamt att andra utvägar kan behöva tillgripas åtminstone som en temporär säråtgärd. Riksdagen godkände de rikllinjer som angivits i propositionen.

Även i denna fråga har UHÅ i skrivelsen den 2 febmari 1981 redovisat ett uppdrag. UHÄ föreslår att förändringar av antagningssystemet i här berörda avseenden skall föregås av försöksverksamhet.

Det ankommer på regeringen att besluta om försöksverksamhet. Jag vill emellertid i detta sammanhang anmäla att jag anser att ell beslut om försöksverksamheter i fråga om tillgodoräknande av särskilt värdefull ar­betslivserfarenhet och positiv särbehandling av undertepresenterat kön måste gmndas på en mera ingående analys av effekterna av de förändring­ar av antagningssystemet som riksdagen redan har beslutat om och som har redovisats i det föregående. Bl. a. avviker den teknik jag har förordat för alt genomföra riksdagens beslut om garanti för direktövergång något från den av UHÄ föreslagna. UHÅ bör därför beredas möjlighel att pröva försöksverksamheternas utformning med hänsyn härtill. Jag avser att se­nare återkomma till regeringen i denna fråga.

Prop. 1980/81:184

9

2.4      Högskoleprovet

När företräde bestäms mellan de sökande som tillhör kvotgrupp 

IV 

utgörs jämförelsetalet av dels sökandes poäng för arbetslivserfarenhet, dels sökandes poäng för det frivilliga s. k. högskoleprovet. Under åren 19771979 deltog drygt 14000 personer i provet. Fördelningen av provdel­tagare över de tre berörda åren var resp. ca 3000, ca 4000 och ca 7000. Högskoleprovet anordnas två gånger om året. Provet anordnas på minst en ort i varje län och anmälan till provet görs hos länsskolnämnderna. I prop. 1980/81:100 bil. 12 föreslog statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] efter samråd med mig att ansvaret för högskoleprovet skulle föras över från skolöverstyrelsen (SÖ) tiU UHÅ.

Kostnaden för provet blir onödigt hög genom att många av de anmälda inte kommer till provtillfället. Lokaler har då hyrts och provledare och övriga medhjälpare engagerats med beaktande av antalet anmälningar. För att minska sådana extra kostnader för provet bör enligt min mening en avgift om 100 kr. fr.o.m. våren 1982 tas ut i samband med anmälan till prov. Detta belopp läcker inte kostnaden för provet. Influtna avgifter bör tilUöras det anslag från vilket högskoleprovet bekostas. Det ankommer på regeringen atl besluta i denna fråga.

2.5      Kvotgruppen för sökande med allmän behörighet genom folkhögskole­

studier

I prop. 1979/80:158 (UbU 1979/80:36 och 38, rskr 1979/80:424) tog jag också upp frågan om att låta kvotgmpp III den kvotgmpp dit studerande med allmän behörighet genom folkhögskolestudier förs - utgå ur antag­ningssystemet. En fömtsättning härför ansåg jag måste vara att de sökande med studieomdöme från folkhögskola kan få tillgodoräkna sig detla på annal sätt. Ett av skälen till förslaget var att antalet sökande som hänförs till kvotgmppen är litet och att de sökande därför riskerar att missgynnas vid urvalsförfarandet.

UHÅ har nu redovisat uppdrag i frågan och bl. a. anfört att folkhögsko-legmppen inle missgynnas i den meningen alt den relafivt sett får färre platser än övriga. Gmppen är dock liten och därmed instabil. Sökande med folkhögskolebehörighet kan inte vara säkra på alt gruppen får någon plats på vissa utbUdningar. Möjligheten att göra rättvisa platsfördelningar är liten, speciellt vid utbildningar med få platser. Enligt ämbetet är denna gmpp sökande ofta behöriga också i annan kvotgmpp. Andelen dubbelbe­höriga var hösten 1980 76 procent och andelen har varit konstant sedan 1977. 40 procent av de antagna med behörighet genom folkhögskolestudier antogs i annan kvotgrupp än kvotgmpp III, till övervägande delen i kvot­grupp 

IV. 

De sökande med behörighet från folkhögskola missgynnas inte som gmpp sett vid antagningen. Av de sökande med sådan behörighet

Prop. 1980/81:184

10

antogs hösten 1980 55 proceni, medan totalt i samtliga kvotgrupper ca 45 procent av de sökande antogs. Ämbetet anser det inte möjligt atl pä ell rättvisande sätt jämföra studieomdömenas fyrgradiga skala med femgra­diga betyg och föreslär att kvotgmpp III bibehålls om studieomdömena skall ge poäng vid urvalet.

UHÄ aktualiserar samtidigt en alternativ ordning som innebär all sökan­de med behörighet från folkhögskolestudier förs lill kvotgrupp 

IV 

där poäng ges för arbetslivserfarenhet och ev. högskoleprov. Detla gäller idag för övriga grupper av sökande med betyg som inte kan bedömas i kvot­grupp I och 

II 

p. g. a. all de inte är omräkningsbara till femgradig skala. I kvolgrupp 

IV 

har de som endast är behöriga i denna kvotgmpp föreiräde till 50 procent av platserna. Denna företrädesregel skulle tillämpas också för sökande med folkhögskolebehörighet.

För egen del får jag anföra följande. 1 prop. 1979/80: 158 anförde jag att en förutsättning för all låta kvotgrupp III utgå mäste vara atl sökande med studieomdöme från folkhögskola kan fä tillgodoräkna sig delta pä annal sätt. UHÅ har visat att delta inte är möjligt. UHÄ har också redovisat att det knappasi kan hävdas alt studerande med studieomdöme från folkhög­skola skulle missgynnas av nuvarande kvotgmppsindelning. Mot den bak­grunden anser jag att gällande ordning skall beslå.

2.6 Besvär över beslut om tillträde till högskoleutbildning

I prop. 1979/80:158 om ändring i reglerna för tillträde till högskoleutbild­ning anmälde jag att frågan om rätt att hos regeringen anföra besvär över UHÄ:s och SÖ:s beslul i frågor rörande tillträde till högskoleutbildning skulle utredas i särskild ordning. Antalet sådana besvär till regeringen är förhållandevis stort, f. n. ca 800 per år. De medför en belydande arbetsbe­lastning för regeringskansliet. Frågan har nu utretts inom utbildningsde­partementet och resultatet av detta har sammanfattats i en promemoria som bör fogas till prolokollel i delta ärende som bilugu 2.

Utredningspromemorian innehåller bl. a. en redogörelse för reglerna för tillträde till högskoleutbildning och för utformningen av den nuvarande besvärsordningen samt en undersökning av hos regeringen förekommande besvärsärenden.

Promemorian innehåller vidare en genomgång av rätten alt anföra för­valtningsbesvär och av de begränsningar i rätten att fullfölja talan till regeringen som förekommer på angränsande områden.

I promemorian framhålls vidare att reglerna om tiUträde till högskoleut­bildning är detaljerade. Därmed lämnas vid besvär över UHÅ:s och SÖ:s beslut i dessa ärenden mycket litet utrymme för skähghetsbedömning från regeringens sida. Eftersom del är angeläget att regeringskansliet avlastas rutinbelonade ärenden för att fä mera tid för frågor av övergripande natur, föreslås att de nämnda besvärsärendena inte längre skall avgöras av rege-

Prop. 1980/81:184

11

ringen. Samtidigt görs den bedömningen atl del likväl är vikligl all kunna anföra besvär över UHÄ:s och SÖ:s beslul i frågor om tillträde till högsko­leutbildning. Detla bör emellertid kunna tillgodoses genom alt annan myn­dighet än regeringen skall vara enda och slutliga besvärsinslans för lalan mol beslul i tilllrädesfrågor.

Jag förordar mot denna bakgrund att möjlighelen atl hos regeringen anföra besvär över central myndighets beslul i fråga om tillträde till grund­läggande högskoleutbildning avskaffas.

Samtidigt anser jag det angeläget från rättssäkerhetssynpunkt atl bevara en möjlighet atl anföra besvär också över cenirala antagningsbeslut. 1 ärendets beredning inom utbildningsdepartementet har alternativa lösning­ar aktualiserats. Ell alternativ är att inrätta en särskild besvärsnämnd som med oförändrad organisation och ansvarsfördelning i fräga om själva antagningen skulle ersätta regeringen som slutlig besvärsinstans i berör­da tilllrädesfrågor. Denna lösning som har förordats i ulredningsprome-morian har fördelen att den är administrativt enkel atl genomföra. Jag förordar därför att en sådan nämnd inrättas. Den bör som sista instans avgöra besvär över central antagningsmyndighets beslul om tillträde till grundläggande högskoleutbildning.

Nämnden bör träda i funktion vid en tidpunkt som möjliggör all den kan avgöra besvär över lilllräde till utbildning som börjar höstterminen 1982 -dvs. förslagsvis den 1 juli 1982.

Besvärsnämnden bör sä som del föreslås i promemorian bestä av en ordförande och fem andra ledamöter. Sysslan all vara föredragande i nämnden bör kunna uppdras ät tjänsteman vid annan myndighet som fömtsätts erhålla tjänstledigt för den lid som åtgår för detla arbele. Nämn­dens kansliresurser bör kunna tillhandahållas av någon redan befinllig myndighet. Det bör ankomma på regeringen alt beslula i denna fråga saml att meddela de föreskrifter som den ändrade besvärsordningen erfordrar.

3    Hemställan

Med hänvisning till det anförda hemställer jag all regeringen föreslår riksdagen att

1.      godkänna vad jag har förordat om kvotering vid urval till högsko­

leutbildning

2.

godkänna vad jag har förordat om rätten atl anföra besvär över beslut om tillträde till grundläggande högskoleutbildning

3.

godkänna vad jag har förordat om inrättande av en nämnd för atl slutligt handlägga besvär över beslut om tiUträde till grundläg­gande högskoleutbildning.

Prop, 1980/81:184

12

4    Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen atl antaga de förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1980/81:184

13

UNIVERSITETS- OCH

Bilugu I

HÖGSKOLEÄMBETET

Byrån för central antagning

Byråchef A-M RydeU,IE

1981-02-02

Reg. nr. 600-321/81

Regeringen

Utbildningsdepartementet 103 33 STOCKHOLM

Redovisning av vissa uppdrag till UHÄ rörande urval till grundläggande högskoleutbildning

1    Inledning

Riksdagen beslutade på gmndval av prop. 1978/79:197 (UbU 1979/80:7, rskr 1979/80:100) om ändrad studieorganisation för huvudparten av de kommunala högskoleutbildningarna inom vårdområdet. Samtidigt besluta­de riksdagen att behörighets- och urvalsreglerna enligt 5 kap. högskoleför­ordningen skall vara tillämpliga även för dessa utbildningar.

Regeringen uppdrog 1979-07-19 åt UHÅ att - delvis i samråd med SÖ -vidtaga de åtgärder som erfordras för atl de i propositionen föreslagna -sedermera beslutade - förändringarna skall kunna genomföras vid avsedd tidpunkt. UHÅ fick dessutom vissa särskilda utredningsuppdrag.

Riksdagen beslutade pä grundval av prop. 1979/80:158 (UbU 1979/80: 36 och 38, rskr 1979/80:424) om ändringar av behörighets- och urvalsreglerna för gmndläggande högskoleutbildning. På grundval av dessa beslut gav regeringen 1980-06-12 UHÅ vissa uppdrag.

UHÅ har i skrivelse 1980-08-25 redovisat en utredning och framlagt vissa förslag om lokalisering och övergripande organisation av antagningen till den kommunala högskoleutbildningen inom vårdområdet. Regeringen har 1980-11-06 beslutat att det fortsatta utvecklingsarbetet för denna antag­ning skall bedrivas i huvudsak enligl de rikllinjer UHÄ har angivit. UHÅ redovisar nu de två uppdrag frän 1979-07-19 som berör tillträdesfrågor, nämligen uppdragen

att närmare undersöka förutsättningarna för att ge särskill värdefull arbetslivserfarenhet meritvärde vid antagning lill högskolans vårdutbild­ningar samt redovisa de förändringar i urvalssystemel som fordras för alt genomföra det förslag som redovisas i betänkandel (SOU 1978: 50) Ny vårdutbildning

att komma in med förslag beträffande kvinno- respektive mansdomine­rade utbildningar för vilka en ordning med s. k. positiv särbehandling är

Prop. 1980/81:184

14

lämplig samt belysa fömtsättningarna för atl i antagningssystemet foga in en sådan ordning.

Vidare redovisar UHÅ tre av de uppdrag avseende tilllrädesfrågor som gavs 1980-06-12, nämligen de som innebär

att ulreda och föreslå de förändringar av antagningssystemet som be­hövs för att ca en tredjedel av antalet platser per linje skall garanteras sökande med högst tre år gamla avgångsbetyg

att lämna förslag om de närmare bestämmelser m. m. som fordras för att den som blivit föremål för lottning två gånger lill en ulbildning och söker en tredje gång skall kunna antas samt

att pröva möjligheterna att låta kvotgmpp III utgä ur antagningssyste­met, dock under förutsättningen att studieomdöme från folkhögskola får tillgodoräknas på annat sätt.

Beträffande den s. k. lottningsgarantin har UHÅ 1980-10-27 avgivit för­slag till bestämmelser att gälla provisoriskt i första hand under budgetåret 1981/82. Regeringen har 1980-12-18 meddelat sådana bestämmelser. Det fjärde uppdraget i beslutet 1980-06-12, nämligen det som innebär att utreda och föreslå etl system som innebär att den som anlagils till utbildningslinje men på grund av värnpliktstjänstgöring inte kan la sin plals i anspråk får behålla platsen intill den studieslart, som inträffar närmasl efter vämpliktjänslgöringens slut, kommer att redovisas senare.

De fem i denna skrivelse akluella uppdragen redovisas i det följande var för sig. De tre uppdragen enligt regeringens beslut 1980-06-12 redovisas först, därefter de två uppdragen enligt regeringens beslut 1979-07-19.

UHÅ har i skilda sammanhang hävdat all en mer genomgripande över­syn av fillträdesreglerna bör aktualiseras försl då gymnasieutredningens arbete slutförts. De ändringar av tillträdesreglerna som dessförinnan görs bör alltså göras inom ramen för gällande principer. UlbUdningsministern har i prop. 1979/80: 158 förklarat sig dela UHÅ:s uppfattning pä denna punkt. Detta har varit utgångspunkten även för UHÄ:s arbete med de i denna skrivelse redovisade utredningsuppdragen.

2    Direktövergång

2.1 Bakgrund

Utbildningsministern konstaterade i prop. 1979/80: 158 atl det av riksda­gen 1975 uppsatta målet för direklövergång från gymnasieskola till högsko­la inte uppnåtts på de mest eftertraktade utbildningslinjerna samt ifrågasat­te vidare om 20 procent av kvotgrupperna I och 

II 

var en rimligl avvägd andel för garanterad direklövergång.

UHÅ hade i skrivelse 1980-02-25 anvisat en metod att förbättra direkl-

Prop. 1980/81:184

15

övergången, nämligen den s.k. omvända antagningsordningen inom kvot­grupperna I och 

II 

i förening med en höjning av den andel av platserna i dessa kvotgrupper som tillsätts på enbart betyg till 30 procent (den s. k. 70/ 30-modellen). Regering och riksdag biträdde UHÅ:s förslag pä dessa punk­ter. Den ändrade antagningsordningen inom kvolgrupperna I och 

II 

har därefter tillämpats första gången vid antagningen inför vårterminen 1981. Preliminär statistik från våranlagningen visar klart atl andelen unga an­tagna har ökat i förhållande till vad som följde av tidigare gällande ordning. Den av UHÅ föreslagna, numera sålunda genomförda, antagningsord­ningen inom kvotgmpperna I och 

II 

borde emellertid enligl vad utbild­ningsministern anförde i prop. 1978/79:158 endast tillämpas övergångsvis, bl. a. därför att med denna ordning garantin för direktövergång anges som en andel av kvotgmpperna I och 

II 

och därmed kan skifta över liden. Därför förordades i proposifionen i stället att garantin för direklövergång från gymnasieskolan fill högskolan skulle anges som en andel av del totala antalet platser för respektive utbildningslinje. Garanlin skulle vidare sättas till ca en tredjedel av antalet platser för respektive linje. Inom denna andel av platserna skulle urvalel göras på enbart betygsmeriler. För att direkt­övergången skulle få en reell innebörd fordrades dessutom enligt föredra­gandens mening att en sökande för atl få delta i urvalel till den angivna tredjedelen skulle ha ett avgångsbetyg som var högst tre år gammalt. Inom garantidelen skulle vidare anlas endast studerande som genomgått gymna­sieskolan.

2.2     Uppdraget

Riksdagen beslutade i enlighet med förslaget i propositionen, vilket bl. a. ledde till uppdraget åt UHÄ att utreda och föreslå de förändringar av antagningssystemet som behövs för atl ca en tredjedel av antalet platser per linje skall garanteras sökande med högsl tre år gamla betyg från gymnasieskolan.

2.3     Definition av garantigruppen

Statsmakternas moliv för atl ge vissa sökande garanti för direklövergång från gymnasieskolan till högskolan är i första hand all de, som under sin studietid i gymnasieskolan riktar in sig pä en bestämd utbildning i högsko­lan saml gör en fullödig studieinsats för alt nå detla mål, ocksä skall ha en rimlig möjlighet att direkt komma in pä den efterfrågade utbildningen (prop. 1979/80:158 s. 7-8). Den akluella gruppen definierades i propositio­nen närmare genom kravet att avgångsbetyget skull få vuru högst tre år gummalt (detta medger lid för värnpliktstjänstgöring, kompletleringsstu-dier, verksamhet i arbetslivet, m. m.) samt skall vara ett avgångsbetyg från gymnasieskolan. Den sista definitionen innebär således att sökande

Prop. 1980/81:184

16

från exempelvis kommunal vuxenutbildning inte skall tillhöra garantigmp­pen. Vissa dispensmöjligheter bör dock, som ströks under av utbildnings­ulskottet (UbU 1979/80: 36), få finnas.

UHÅ:s uppgift i detta avseende har således i första hand varit att utreda och föreslå dels hur garantigmppen skall definieras mer i detalj, dels hur ett dispensförfarande för vissa kategorier sökande bör utformas.

Under arbetet har UHÅ kommit fram fill att en definition av garantigmp­pen med hjälp av betygets ålder inte är helt problemfri. Den medför problem redan vid definitionen av vad "tre år gammalt betyg" egenfiigen innebär, detta med hänsyn bl.a. till olika sökmöjligheter höst- respektive vårtermin, svårigheter med direktövergång inför en vårtermin, etc. Vilket betyg skall vidare räknas när den sökande - vilket inte är helt ovanligt -har avgångsbetyg från olika linjer i gymnasieskolan? Dispensproblemen kan också bli omfattande med därav följande belastning på antagningsmyn­digheten. Det allvariigaste problemet är dock, enligt UHÅ:s mening, atl åldersstmkturen hos de sökande med högst tre år gamla betyg är mer varierande än man torde ha räknat med. Gjorda undersökningar visar nämligen att åtskilliga sökande som har högst tre är gamla betyg samtidigt är 25 år eller äldre. Huvudparten av dessa återfinns i kvolgrupp

II. 

UHÅ har utgått från att garantin för direktövergång i första hand skall avse ungdomsstuderande, något som alltså genom den olika åldersstrukturen delvis skulle sättas ur spel om hänsyn togs enbart till betygsålder och inte till levnadsålder.

En tänkbar lösning är då att tiil kravet på betygsälder foga ett krav på viss högsta levnadsålder, t.ex. högst 24 år, eller alt använda enbart lev­nadsålder vid avgränsningen av garanfigruppen.

UHÅ har på ell representativt urval av linjer vid antagningen inför höstterminen 1980 (biologUnjen, psykologlinjen, sociala linjen, läkariinjen, tandläkarlinjen, låg- och mellansladielärarlinjerna) gjort vissa undersök­ningar av dels åldern på de antagna i kvotgrupperna I och 

II, 

dels avgångs­betygens ålder. Beräkningarna har gjorts med utgångspunkt i en simulerad antagning enligl den ovan berörda 70/30-modellen (denna modell har ju inle tagUs i bruk förrän vid antagningen inför vårterminen 1981). Dessa under­sökningar visar att av del lotala antalet anlagna lill dessa linjer hade 55 procent högst tre är gamla avgångsbetyg. Fördelningen var tämligen jämn över de olika linjerna. Ser man på hur många av de antagna med högst tre är gamla betyg som var högsl 24 är gamla sjönk andelen till 36 procent. Fördelningen mellan linjerna var fortfarande tämligen jämn med undantag för biologlinjen, som hade en högre andel unga antagna med nya betyg. Undersöker man slutligen hur mänga av de anlagna med gymnasial behö­righet som var högst 24 år, utan atl la hänsyn lill betygets ålder, utgjorde denna grupp 41 procent av de anlagna.

De gjorda undersökningarna baserar sig helt på dagens regelsystem men UHÅ aiiser att de vä! kan utgöra underiag för överväganden om definUion

Prop. 1980/81:184

17

av garantigmppen när del gäller kriterierna betygsålder och levnadsålder. Med ulgångspunkt i dessa undersökningar finner UHÄ, att en definition av garantigmppen endast med kriteriet levnadsålder inte skulle innebära mer än en marginell förändring i förhållande till en definition med hjälp av en kombination av kriterierna betygsålder och levnadsålder. Befinllig statistik avseende övergångsfrekvensen från gymnasieskola till högskola visar ock­så entydigt att övergången till övervägande del sker inom de två första åren efter avgången från gymnasieskolan.

Mol bakgmnd av dels de problem som ovan redovisats i fråga om betygsålder som kriterium, dels de nyss redovisade beräkningarna föreslär UHÅ att man endast skall använda levnadsålder vid definition av garanti­gruppen. Lämplig åldersgräns är den som använts vid de gjorda beräkning­arna, nämligen högst 24 år. Sökande med gymnasial behörighet, som det kalenderår utbildningen påbörjas fyller högst 24 år, skulle då hänföras till garantigmppen. Genom att lägga åldersgränsen vid högst 24 år får man en naturlig anknytning till 25:4-regeln. När en sökande inte längre är behörig i garantigmppen kan han/hon i många fall uppfylla behörighetskraven inte bara för B-gmppen i kvotgmpp I eller 

II 

utan även för kvotgmpp 

IV. 

Det är slutligen väsentligt lättare inte bara att tillämpa utan också att informera om kriteriet levnadsålder än kriteriet betygsålder.

Sökande som skaffat sig behörighet för kvotgmpp I eller 

II 

på annat sätt än genom gymnasieskolan, t.ex. genom kommunal vuxenutbildning, skall enligt riksdagens beslut inte tillhöra garantigruppen. Utbildningsutskottet pekar dock, som ovan berörts, på att del i vissa fall kan vara motiverat att även studerande från kommunal vuxenutbildning (molsvarande) garante­ras direktövergång. Som exempel anges studerande som pga. långvarig sjukdom inte kunnat skaffa sig arbetslivserfarenhet eller studerande som på gmnd av särskild verksamhet vid sidan av studierna, t. ex. inom idrott, vall denna studieform. I sådana särskilda fall bör dispens från kravel på betyg från gymnasieskola kunna ges.

Enligt UHÅ:s mening måsle också av elt annat skäl dispensmöjligheler finnas. Under en övergångstid bör sålunda en allmän dispens gälla för yngre personer som i dag studerar inom kommunal vuxenutbildning (mol­svarande). De har ofta ingen eller myckel liten arbetslivserfarenhet och har valt detta sätt att skaffa sig behörighelsgivande utbildning med utgångs­punkt i nuvarande regler för antagning. De som började studera i kommu­nal vuxenutbildning höstterminen 1980 bör enligt UHÅ:s uppfattning ges möjlighet att slutföra sina studier på planerat sätt. Samtidigt kan de som hunnit bli över 24 år och skaffat sig behörighet för högskolestudier genom kommunal vuxenutbildning beräknas i allmänhel ha arbetslivserfarenhet. Särskild hänsyn lorde därför inte behöva tas till sådana sökande som gmpp betraktade.

UHÄ anser mol denna bakgmnd alt garantigmppen bör definieras med endasi ålderskriterium t. o. m. den antagning som görs inför vårterminen 

2    Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 184

Prop. 1980/81:184

18

1984. Därefter bör sökande, som skaffat sig sin behörighelsgivande utbild­ning genom kommunal vuxenutbildning (motsvarande), inte längre ingå i garantigmppen. Dispens härifrån bör medges endast, om tungt vägande skäl finns i enlighet med vad som berörts i utbildningsutskottets betänkan­de.

UHÅ föreslår således atl garanfigmppen definieras på följande sätt:

    Sökande, som har behörighet för placering i kvotgmpp I eller 

II 

och som

under det kalenderår då utbildningen påbörjas fyller högst 24 år, tillhör

garantigmppen.

-      Fr. o. m. den antagning som avser utbUdning som börjar andra halvåret

1984 ingår sökande utan behörighelsgivande utbildning från gymnasie­

skolan inte i garantigmppen. Dispens från kravet på genomgången gym­

nasieskola kan dock medges i särskilda fall.

2.3 Teknisk lösning

Riksdagens beslut innebär i princip alt garantigruppen skall utgöra en bestämd andel av det totala antalet platser för respektive utbildningshnje. Den kommer därmed inte att skifta över liden, även om självfallet den faktiska antagningen av personer, som uppfyller definitionen, kommer alt skifta beroende på alt sådana sökande ofta kommer att antas även uianför garantigmppen. Garantin skall enligt riksdagens beslut sättas ull ca en tredjedel av antalet platser för respektive linje. Inom denna andel av platserna skaU urvalet göras på enbart betygsmeriter.

Tredjedelsgarantin kan tekniskt sett konstmeras på olika sätt med mer eller mindre djupa ingrepp i framför allt kvotgmppsindelning och fördel­ning av platser mellan kvotgrupper. Med utgångspunkten att ändringar bör göras inom ramen för gällande principer vill UHÅ inte föreslå en lösning som mbbar den proportionella kvoteringen, vilken måste ses som en av gmndvalama för nuvarande tillträdessyslem. Tredjedelsgarantin bör såle­des enligt UHÅ:s mening förverkligas inom ramen för en bibehållen pro­portionell kvotering. Med denna utgångspunkt och mot bakgmnd av vad som närmare utvecklats i prop. 1979/80:158 torde en teknisk lösning enligt följande modeU, fortsättningsvis kallad garantimodellen, ligga närmast till hands.

Proportionell kvotering mellan huvudgmpperna I-

IV 

görs enligl nuva­rande regler. Kvotgmpperna IA och 

II

A tilldelas därefter tillsammans det antal platser som motsvarar en tredjedel av sökallernativets totala platsan­tal. Dessa platser "betalas" av de platser som genom den proportionella kvoteringen lilldelals kvotgmpperna I och 

II. 

Enklast åskådliggörs plats­fördelningen genom vidstående figur.

En lösning enligt denna modell medför emellertid vissa inte heU tillfreds­ställande konsekvenser. Pga. den ovan berörda skUlnaden mellan kvot­gmpperna I och II beträffande såväl levnadsålder som betygsålder kom-

Prop. 1980/81:184

19

100 platser

1/3-garantin

33 platser

67 platser

7T\

Proportionell kvotering

Proportionell kvote ring p

å

 100 platser

50 % kvotering

-L__ \

IV 

B

IVA

mer sökandegrupperna 1 B och 

II

B inte att reduceras i proportion till sökandeunderlaget i de båda huvudgmpperna I och 

II. 

Kvotgrupp I A kommer sålunda, pga. atl de sökande i kvotgmpp I generelll är yngre än de sökande i kvolgrupp 

II, 

att få fler platser i förhållande till I B än vad kvolgrupp

II 

A får i förhållande till 

II 

B. Det kan alltså bli svårare att antas i I B än i 

II 

B, även om kvotgmpperna I och 

II 

skulle vara lika stora. B-grupperna kan också för många sökalternaliv bli ganska små, vilket medför svårigheier för i första hand sökande med kort arbetslivserfarenhet att komma in. För att genomföra denna modell krävs slulligen omfattande ingrepp och ändringar i de maskinella datarutinerna, vilket medför tämli­gen stora kostnader.

En lösning enligt garanlimodellen innebär för samflig" utbildningar en garanfi för att minst ett bestämt antal sökande - under förutsättning att antalet som uppfyller kraven för att ingå i garantigmppen är tUlräckligt stort antas på enbart betygsmeriler. I praktiken kommer som redan berörts antalet antagna som uppfyller dessa krav att i större eUer mindre utsträckning, beroende på sökandestrukturen, överstiga en tredjedel. I åtskiUiga utbildningar kommer man nämligen även i kvotgmpperna 1 B och 

II 

B in på endast betygsmeriter. Åtskilliga yngre sökande med högst tre år gamla betyg kommer dessutom in i B-gmpperna med hjälp av arbetslivser­farenhet.

De ovan påtalade konsekvenserna av en utformning av tredjedelsgaran­tin efter den här beskrivna modellen torde inte ha varit hell fömtsedda i den diskussion som föregick 1980 års riksdagsbeslut. Särskilt gäller detta följderna av den ohka åldersstmkturen i kvotgrupperna I och 

II. 

I proposi-

Prop. 1980/81:184

20

tionen ses del vidare som en fördel atl garanligruppen blir en fasl andel av del lotala platsantalel och därmed inte kan skifta över liden. Samlidigl hävdas dock all frägan om direklrekrytering ocksä bör ses i relation till den tillväxt av högskolans rekryteringsunderlag av yngre studerande som vän­las i början av 1980-talet, den s.k. tjugoårspuckeln. Med hänsyn lill tju-goårspuckeln finner UHÄ för sin del snarare att del är en fördel med ett system där andelen platser för direklövergång kan skifta över tiden och därmed stå i bättre relafion till den aktuella sökandestrukturen.

Mot denna bakgrund bör man enligt UHÅ:s uppfattning eftersträva en ordning som ger samma sakliga effekter som garantimodellen men samti­digt tar hänsyn dels tiil den olika åldersstrukturen i kvolgrupperna 1 och 

II, 

dels till de ändringar i sökandestrukturen som kan förväntas under 1980-talel.

UHÄ har i detta läge övervägt möjligheterna alt lillgodose de med tredjedelsgarantin avsedda syftena inom ramen för den nuvarande antag­ningsordningen inom kvotgrupperna I och II men med viss justering av procenlfördelningen och med den förändringen alt endast de sökande som tillhör den s. k. garantigruppen kan anlas i undergrupperna I A och II A. Platsfördelningen enligl denna modell åskådliggörs genom nedanstående figur.

100 platser

Xvi

oportionell kv

/

otering'-

1--- '             ~'----- '

kvotgrupperna

1

II

III

IV

y

35

65-%- f

ö

rdelning

/\'

35

65-% f

ö

rdelninc

/ 

IIA

'

'        yr'

50-%-

.f

ö

rdelning

y     1

IA

1 '

IIB

IVA

tVB

UHÄ är medvetet om all man med denna modell, om inle procentande­len för A-grupperna sätts myckel högl, inle kan ge nägon absolut garanti för atl urval lill en tredjedel av platserna pä alla utbildningslinjer sker enbart genom betygsmeriter. Däremol kan man, med viss ändring av procenttalen för A-grupperna, garantera att andelen antagna sökande med högst tre år gamla avgångsbetyg och ej fyllda 25 år uppgår till ca en tredjedel per utbildningslinje.

Den justering av procenttalen i kvotgrupperna 1 och 

II 

som UHÅ räknar med grundas på de ovan nämnda beräkningar, som UHÅ gjort på ett urval av utbildningslinjer inför höstterminen 1980. Dessa beräkningar visar alt bland samtliga antagna till dessa linjer ca 36 proceni var högsl 24 år och hade betyg som var högst tre är gamla. Ser man enbart till levnadsålder ökade andelen antagna till drygl 41 proceni.

Prop. 1980/81:184

21

UHÅ har utgått från, att om man för in högst 24 års ålder som kriterium för att få tillhöra A-grupperna inom kvotgmpperna I och 

II, 

detta bör leda till att man i realiteten kan garantera att minst en tredjedel av dem som antas har högst tre år gamla betyg. I de gjorda undersökningarna uppfyller 36 procent av de antagna detta villkor, om man ser till de sju undersökta linjerna totalt, däremot inle för varje enskild linje. Hade i undersökningen A-gruppernas platsandel höjts från 30 procent tUl 35 procent, hade andelen antagna som inte fyllt 25 år och hade högst tre år gamla betyg blivit drygt 41 procent. Samtidigt skulle man uppnå ca 33 procent för varje enskild utbildningslinje.

UHÄ vill påpeka att i den nu diskuterade modellen procenttalet lätt kan varieras, såväl mellan olika antagningsfillfällen som mellan olika ulbild­ningar vid etl och samma antagningstillfälle.

Det faktiska resultatet av en tillämpning av den alternativa modellen blir självfallet ytterst beroende av sökandestrukturen, framförallt belräffande ålder. Med hänsyn till alt den s.k. tjugoårspuckeln vänlas medföra en mycket kraftig ökning av andelen yngre sökande är dock modellen enligt UHÅ:s mening riskfri när det gäller att uppnå statsmakternas syften med beslutel om tredjedelsgaranlin. Man kan vidare förvänta sig att den från och med antagningen inför höstterminen 1982 ändrade poängberäkningen för arbetslivserfarenhet ytterligare underlättar för yngre sökande att antas till högskolan.

Den alternativa modellens prakfiska och ekonomiska fördelar - mindre kostnader genom mindre ingrepp i urvalssystemet - är betydande. Med hänsyn härtill och till vad som ovan anförts anser UHÅ att modellen är att föredra framför garantimodellen.

UHÅ förordar sålunda

att nuvarande kvotgmppsindelning och proportionella kvotering består

att inom kvotgmppema I och II den s. k. omvända antagningso» J.iingen består men att 35 procent av platserna tilldelas respektive A-grupp, att till A-grupperna inom 1 och 

II 

förs sökande som enligt UHÅ:s förslag ovan tillhör garantigmppen.

3    Lottningsgarantin

I anslutning till prop. 1979/80:158 behandlade riksdagen en motion (1979/80:1312), vari yrkades atl riksdagen skulle uttala att ingen sökande till högre utbildning skall behöva bli föremål för lottning mer än tvä gånger. Motionen bifölls och UHÅ fick därefter regeringens uppdrag atl föreslå de närmare bestämmelser som är erforderliga för att genomföra den angivna ordningen.

UHÅ har i skrivelse 1980-10-27 avgivit förslag till provisoriska bestäm­melser för lottningsgarantin avsedda att tas i bruk vid antagningen inför

Prop. 1980/81:184

22

höstterminen 1981. Regeringen har genom förordning 1980-12-18 fastställt sådana bestämmelser i enlighet med UHÅ: s förslag.

UHÄ anförde i den nyssnämnda skrivelsen att ell slutgiltigt förslag i frågan inte kunde läggas fram förtän arbetet med de övriga regeringsupp­dragen i tilUrädesfrågor, framför allt uppdraget om tredjedelsgarantin, slutförts. UHÅ har ovan redovisat sitt förslag i fråga om tredjedelsgaran­tin. Oberoende av om denna fråga löses enligl UHÅ:s förslag eller enligt den s. k. garantimodellen anser UHÄ att lottningsgaranUn även fortsäll­ningsvis bör vara utformad i huvudsak efter de riktlinjer som föreslogs i skrivelsen 1980-10-27. UHÄ nöjer sig därför med att hänvisa lill den skrivelsen. Det är endast på en punkt UHÅ vill avvika frän del nämnda förslaget, nämligen i fråga om vilka utbildningar lottningsgarantin skall omfatta.

I UHÅ:s skrivelse 1980-10-27 föreslogs att de provisoriska lollningsbe-stämmelserna endast skulle omfatta de utbildningar lill vilka antagning görs i UHÅ:s datorbaserade system. I regeringens bestämmelser 1980-12-18 anges detta som att lottningsgarantin omfatlar de utbildningar som avses i 24 § första stycket 5 kap. högskoleförordningen och till vilka antagning görs av UHÄ.

UHÅ anser dock att fr. o. m. antagningen inför höstterminen 1982 även de kommunala vårdutbildningarna bör omfattas av lottningsgarantin, allra helsl som dessa utbildningar då kommer all omfattas av behörighets- och urvalsreglerna i 5 kap. högskoleförordningen. Övriga utbildningar som f. n. är upptagna i bUagorna 6, 6a och 8 till högskoleförordningen, dvs. framför allt vissa läramtbildningar, konstnäriiga utbildningar och yrkestekniska utbildningar, bör fortfarande ligga uianför tillämpningsområdet för lott­ningsgarantin. Visserligen förekommer för vissa av dessa utbildningar, t. ex. gymnastiklärarlinjen, i dag utlottning på maximipoäng. Utbildningar­na har dock som regel särskilda urvalsregler - förordningen om gmndsko­lans kompetensområde gäller i flera fall - och antagning görs i särskild ordning.

4    Kvotgrupp III

4.1 Bakgrund och uppdrag

Vid urval till utbildningslinjer förs sökande med allmän behörighet ge­nom folkhögskolestudier till en särskild kvotgrupp, kvotgrupp III. Vid urvalet ges poäng för studieomdöme och för arbetslivserfarenhet.

I prop. 1979/80:158 anfördes, att eftersom fä sökande hänförs till kvol­grupp III dessa riskerar att missgynnas vid urvalet om de inte är behöriga i flera kvotgmpper. Regeringen uppdrog därför åt UHÅ att utreda huruvida kvotgrupp III kunde ulgå ur antagningssystemet. En förutsättning skulle dock vara att sökande med studieomdöme från folkhögskola skulle få fillgodoräkna sig detta på annat sätt.

Prop. 1980/81:184

23

4.2 Effekter av nuvarande regler

Som konstaterades i propositionen är gmppen sökande med behörighet genom folkhögskolestudier liten, vilket medför att antalet antagna från denna grupp blir myckel begränsat. Inför höstterminen återfinns ca två procent och inför vårterminen ca tre procent av de antagna i kvotgmpp III. I absoluta tal innebär detta att inför höstterminen 1980 331 av 14360 antagna antogs i kvotgmpp 111.

Andelen dubbelbehöriga bland de sökande i kvolgrupp III är hög - 76 procent hösten 1980, en andel som varit konstant sedan 1977. De flesta är behöriga också i kvotgrupp 

IV 

(genom 25:4-behörighet). En stor andel (40 procent) av de antagna med behörighet genom folkhögskolesludier antogs i annan kvotgmpp än kvotgmpp III, till övervägande del i kvotgrupp 

IV. 

Dubbelbehörighet medför att sökande med behörighet genom folkhögsko­lestudier, som grupp sett, inte missgynnas vid antagningen. Av de sökande med behörighet från folkhögskola antogs hösten 1980 ca 55 proceni, medan totalt i samfliga kvotgmpper ca 45 procent av de sökande antogs.

En annan effekt av att kvotgmpp III är liten illustreras av att kvotgrup­pen vid antagningen inför höstterminen 1980 fick någon plats på bara hälften av utbildningsalternativen. Till många utbildningsalternativ finns för övrigt inga sökande i gmppen.

4.3 Studieomdömena

Studieomdömena inom folkhögskolan har under de sista åren diskute­rats intensivt. Denna fråga ligger dock utanför UHÅ:s kompetensområde. UHÄ har i detta sammanhang bara att behandla studieomdömenas an­vändning vid urval till högskoleutbildning. SÖ har ett uppdrag atl normera studieomdömena. Som normeringsinslrument har hittills använts högsko­leprovet, som använts som grupprov. Endast etl begränsat antal elever, våren 1980 ca fio procent, har deltagit i provet. I labellen nedan visas dels den teoretiska fördelningen av studieomdömena bland samlliga elever enligt SÖ:s anvisningar, dels fördelningen bland sökande i kvolgrupp III (enkelbehöriga).

12

3

4

leorelisk fördelning (%)

5

35

45

15

sökande i kvolgrupp III

(enkelbehöriga) (%)

O

4

49

47

Tabellen visar att bland de enkelbehöriga sökande i kvotgrupp III stu­dieomdömena i prakfiken varierar mellan de två högsta värdena.

När den separata kvotgmppen för sökande med behörighet genom folk­högskolestudier inrättades var ett av motiven för detla svårigheten att jämföra studieomdömena med betyg/högskoleprov. Denna svårighet kvar-

Prop. 1980/81:184

24

står oförändrad. Del är inte möjligt att på ell rättvisande säll jämföra studieomdömenas 4-gradiga skala med 5-gradiga betyg. En direkt översätt­ning av studieomdömena till högskoleprovspoäng (genom halvering av poängvärdet för studieomdömena) skulle ge folkhögskolegruppen orättvist höga poäng.

4.4 Alternativ: folkhögskolegruppen till kvotgrupp 

IV

Folkhögskolegruppen missgynnas inte i den meningen att den relativt sett får färte platser än övriga. Gruppen är dock liten och därmed instabil. Sökande med folkhögskolebehörighel kan inte vara säkra på all gruppen får någon plats på vissa utbildningar. Möjlighelen att göra rättvisa platsför­delningar är liten, speciellt för utbildningar med få platser. En stor andel av de sökande är behöriga i annan kvotgmpp.

Studieomdömena hos de sökande varierar i praktiken mellan två skal­steg, vilket leder till att urvalet i kvotgrupp III till stor del sker efter arbetslivserfarenhet. Behovet av lottning inom kvolgrupp III kommer därför sannolikt att öka fr.o. m. antagningen inför höstterminen 1982, dä maximipoängen för arbetslivserfarenhet kommer atl uppnås efter tre års helfidsarbete. UHÅ har, med hänsyn lill nu redovisade omständigheter, övervägt en lösning som innebär att sökande med behörighet genom folk­högskolestudier förs till kvotgmpp 

IV.

Redan i dag anlas en väsentlig del av folkhögskolegmppen i kvotgrupp 

IV. 

Om samtliga sökande med behörighet genom folkhögskolestudier fördes till kvotgrupp 

IV 

skulle de nackdelar med nuvarande system som beskriviis ovan elimineras. Samtidigt skulle konkurrensen förändras jäm­fört med situationen i dag för de folkhögskolebehöriga som fillhör både kvotgmpp III och kvotgrupp 

IV. 

Vid beräkning av poäng för arbetslivser­farenhet skulle poäng räknas utan atl man som i dag - räknade bort de fyra år som krävs för 25:4-behörighet, eftersom grunden för kvotgrupps-placering skulle vara folkhögskolestudierna.

Inom kvotgmpp 

IV 

konkurrerar dubbelbehöriga sökande och sökande som endasi tillhör kvotgmpp 

IV 

pä olika villkor: de som endast tillhör kvotgrupp 

IV 

har företräde Ull hälften av platserna. Denna företrädesregel skulle fillämpas också för sökande med folkhögskolebehörighet - i de fall de inte är behöriga också genom gymnasiestudier och därmed placerade också i kvotgrupp I eller 

II.

Liksom för övriga sökande i kvotgrupp 

IV

skulle poäng ges för arbets­livserfarenhet och högskoleprov.

Folkhögskolegruppen skulle på delta sätt behandlas som övriga grupper sökande med betyg som inte kan bedömas i kvotgrupp I eller 

II. 

En sådan förändring skulle kunna genomföras inför höstterminen 1982, eftersom den inle medför några förändringar avseende behörigheten för de elever i folkhögskolan som skall söka till högskolan.

Prop. 1980/81:184

25

4.5 Överväganden och förslag

Regeringens uppdrag till UHÅ innebär atl studieomdömena skall jäm­föras med andra urvalskriterier (betyg/högskoleprov) om kvotgmpp III avskaffas. En sådan jämförelse är som ovan redovisats olämplig och som konsekvens därav bör den separata kvotgmppen bibehållas, om studieom­dömena skall ge poäng vid urvalet.

Enligt UHÅ:s mening skuUe emellertid den lösning, som innebär att sökande med behörighet genom folkhögskolestudier förs till kvotgmpp 

IV, 

ha klart positiva effekter vid urvalet vad gäller möjligheterna att göra rättvisa platsfördelningar såväl mellan olika sökandegrupper som inom folkhögskolegmppen. Detta alternativ innebär dock alt urvalel skulle gö­ras utan att studieomdömena användes som urvalsgmnd. Genom att föra fram denna alternaUva lösning hoppas UHÅ kunna bidra tiU att klargöra vUka fömtsättningar som från högskolans synpunkt gäller för den fortsatta diskussionen om studieomdömena inom folkhögskolan.

5   Meritvärde av särskilt värdefull arbetslivserfarenhet

5.1 Bakgrund

I anslutning tiU prop. 1978/79:197 om vårdutbildning inom högskolan fick UHÅ i uppdrag att närmare undersöka fömtsättningarna för att ge särskilt värdefull arbetslivserfarenhet meritvärde vid antagning till högsko­lans vårdutbildningar samt redovisa de ändringar i urvalssystemet som fordras för att genomföra det förslag som redovisas i Vård 77:s betänkande (SOU 1978:50) Ny vårdutbildning.

Som påpekades i propositionen föreslog kompetensutredningen (KU) i sUt huvudbetänkande (SOU 1970:21 och 55) Vägar till högre utbildning atl s. k. särskilt värdefull arbetslivserfarenhet skuUe kunna ge högre poäng än "allmän" arbetslivserfarenhet. Fr.o.m. antagningen tUl vårterminen 1971 pågick vid de dåvarande socialhögskolorna, på förslag av KU, en försöks­verksamhet med tUlgodoräknande av arbetslivserfarenhet vid meritvärde­ring av sökande med betyg från treårig gymnasieskola (motsvarande). Arbetslivserfarenhet tillgodoräknades vid urvalet med olika poängvärden med hänsyn till verksamhetens inriktning. Högst poäng fick bl.a. arbete inom s. k. socionomyrken.

I sht betänkande (SOU 1974:71) Om behörighet och antagning till hög­skolan redovisade kompetenskommitlén (KK) en undersökning som avsåg att studera förhållandet mellan å ena sidan betygspoäng och/eller arbets­livserfarenhet, å andra sidan studieresultat. Särskilt värdefull arbetslivser­farenhet tycktes enligt undersökningen inte ha bättre studieprognosvärde än annan arbetslivserfarenhet. KK lämnade i sitt förslag om poängvärde­ring av arbetslivserfarenhet inget utrymme för särskilt värdefull arbetslivs-

Prop. 1980/81:184

26

erfarenhet. Kommitténs skäl härför var dels de stora svårigheterna att bedöma vad som skall vara särskilt värdefullt för en viss utbildning, dels risken att poäng för särskilt värdefull arbetslivserfarenhet medför social snedrekrytering till högskoleutbildningen.

5.2 Yrkesrelevant arbetslivserfarenhet bland sökande till vårdutbildning

UHÅ har för vissa vårdutbildningar inom den kommunala högskoleut­bildningen inhämtat uppgifter om förekomsten av särskilt värdefull arbets­livserfarenhet bland sökande och antagna. Därvid har som sådan arbets­livserfarenhet, enligt en provisorisk definition, räknats huvudsakligen vårdprakUk (avser antagningen inför vårterminen 1981). De Unjer för vilka förekomsten av värdpraklik m.m. undersökts är sjuksköterskelinjen, ar­betsterapeutlinjen och sjukgymnastlinjen.

Majoriteten sökande har vårdpraktik. Upp tUl två års sådan arbetslivser­farenhet har således, varierande mellan olika utbildningar, 26-38 procent av de sökande (inför vårterminen 1981) som inte har föregående vårdut­bildning; två års och längre vårdpraktik har 18-39 proceni. Av de sökande som rekryteras (till sjuksköterskeulbildning) på grundval av föregående vårdutbildning har 52-90 procent minst två års vårdpraktik.

Medelåldern bland de sökande och antagna till den kommunala värdut­bildningen är förhållandevis hög, särskilt ifråga om de antagna. Som exem­pel kan nämnas sjuksköterskeutbildningen (105 poäng), där 60 procent av de antagna männen och 76 procent av de antagna kvinnorna är minst 25 år (höstterminen 1980). På andra kommunala linjer är andelen "äldre" ännu större.

På läkarlinjen är ca 30 procent av de sökande minsl 25 år. Denna andel stiger tUl 62 procent bland de antagna (hösUerminen 1980).

5.3 Avgränsning av särskilt värdefull arbetslivserfarenhet

För närvarande pågår inom UHÅ en expertutredning, vars resultat avses tjäna som underiag för avgränsningen av vilka slag av arbetsUvserfa-renhet som kan bedömas som särskilt värdefulla för utbildning inom vård­området. UHÅ redovisar här bara vissa mer allmänna synpunkter i denna fråga.

Såväl hos Vård 77 som i propositionen betonas värdet av allmän arbets­livserfarenhet, samtidigt som det framhålls att det är viktigt aU mer speci­fika erfarenheter hos de studerande fillvaratas under utbildningen. I både utredningen och propositionen synes man fömtsatta att de erfarenheter som skaU kunna komma i fråga har inhämtats genom arbele inom vårdom­rådet. Preliminära resultat från det ovannämnda utredningsarbetet pekar närmast mot vårdarbete och socialt arbete som huvudbeståndsdelar i den arbetslivserfarenhet sorn betecknas som särskiU värdefuU. Arten av denna

Prop. 1980/81:184

27

arbetslivserfarenhet kan växla mellan olika utbildningslinjer, beroende på utbildningens inriktning.

5.4     Krav på användning av särskilt värdefull arbetslivserfarenhet vid urva­

let

Enligt vad utbildningsministern anför i prop. 1978/79: 197 måste erfor­derliga modifikationer i urvalsförfarandel tUlgodose åtminstone två krav. Ett är att man måste göra en enkel och rimlig avgränsning av de yrkesfunk­tioner som räknas som särskilt värdefull arbetslivserfarenhet, ett annal alt man måsle finna en tillfredsställande teknisk lösning för avvägningen mel­lan sökande med allmän arbetslivserfarenhet och sådan med specifik ar­betslivserfarenhet, så att den förra gmppens konkurtensläge inte blir alll­för ofördelaktigt.

DärtUl fogas i propositionen två mer allmänna krav, nämligen att den planerade modifieringen av urvalsreglerna ocksä bör syfta till alt jämna ut könsskillnaden inom vårdutbildningen och inle får leda till ökad svåröver­skådlighet i eUer administrativ belastning på antagningssystemet.

De uppställda kraven utgör enligt UHÅ:s mening avsevärda begräns­ningar för den aktualiserade ändringen av urvalsförfarandel, samtidigt som detta ställs inför fordringar som kan bli svåra atl tillgodose. Särskill kravet på könsutjämning är svårt att uppfylla genom atl gynna sökande med särskilt värdefull arbetslivserfarenhet. Vad gäller den kommunala vårdut­bildningen har nämligen de i regel relativt fåtaliga manliga sökande inte sådan arbetslivserfarenhet (vårdpraktik m. m.) i större utsträckning än den kvinnliga majoriteten. Denna svårighet är i princip oavhängig av vilken metod som väljs för meritvärdering av den mer speciella erfarenheten (jfr nedan).

5.5     Ändrade förutsättningar för modifiering av urvalet

Då beslutet om fillgodoräknande av särskill värdefull arbetslivserfaren­het inom vårdområdet fattades av riksdagen i slutet av 1979, hade ännu inga förändringar beslutats i de från 1977 gällande reglerna beträffande längden av och poängvärdet för arbetslivserfarenhet. Beslutet fattades således mot bakgmnden av nu gällande bestämmelser, som innebär atl upp lUl fem års arbetslivserfarenhet får tillgodoräknas och att maximipoängen för arbetslivserfarenhet är 2,0. Genom riksdagens beslut våren 1980 ändras emellertid, fr.o.m. antagningen inför höstterminen 1982, maximitiden för arbetslivserfarenhet som urvalsgmnd till tre år och maximipoängen till 1,7. En annan regeländring, som inte är utan betydelse i sammanhanget, är att det samtidigt införs en högre värdering av de första 15 månadernas arbets­livserfarenhet, som kommer att ge dubbel poäng per tidsenhet, dvs. 0,2 per tremånadersperiod (heltidsarbete).

Prop. 1980/81:184

28

Dessa regeländringar påverkar inte oväsenfligt förutsättningarna för hur systemet för tillgodoräknande av särskilt värdefull arbetslivserfarenhet skall utformas inom ramen för gällande regler. Så t. ex. borde, enligl Värd 77:s bedömning, krävas en kvalifikationstid om två års yrkesspecifik ar­betslivserfarenhet innan sådan arbetslivserfarenhet fär ge "exlra" poäng. Om denna kvalifikationsperiod skall inrymmas i den nya maximitiden för arbetslivserfarenhet, dvs. tre är, innebär della självfallet något hell annal än om den maximala tiden är fem år.

5.6 Olika principlösningar

Om man fömtsätter atl särskilt värdefull arbetslivserfarenhet skall om­sättas i poäng, kan denna ges inom ramen för poängen och liden för arbetslivserfarenhet totalt, dvs. 1,7 poäng och tre år. Eftersom de första 15 månadernas "allmänna" arbetslivserfarenhet redan ger dubbel poäng, dvs. totalt 1,0, kan särskill värdefull arbetslivserfarenhet knappasi tillgo­doräknas för denna period. För att inrymma särskilt värdefull arbetslivser­farenhet återstår därmed 21 månader. Om motsvarande utrymme i poäng (0,7) tas i anspråk för sådan arbetslivserfarenhet och om 0,2 poäng per tremånadersperiod ges för denna, behövs endast 10,5 månader för alt uppnå detta poängtal och därmed full poäng för arbetslivserfarenhet. To­talt krävs således 15 plus 10,5 månader för maximal poäng, dvs. drygl två år.

Denna modeU tycks i praktiken komma att fungera bl. a. som en förkort­ning av den tid för arbetslivserfarenhet som fordras för maximipoäng. Maximitiden för särskilt värdefull arbetslivserfarenhet blir mindre än ett år. Modellen har därmed uppenbara nackdelar.

En annan möjlighet är atl låta maximitiden för allmän arbetslivserfaren­het överstiga tre år eller öppna möjligheter till högre arbetslivspoäng än 1,7. Detta slår emellertid hårt mot sökande utan särskilt värdefull arbets­livserfarenhet, och sådan kan därför komma atl bli praktiskt tagel obligato­risk vid hård konkurrens. Också denna lösning får anses ha allvarliga nackdelar.

En tredje möjlighet är alt ge sökande med viss tids särskild arbetslivser­farenhet företräde vid konkurrens mellan sökande med samma lolalpoäng (grupperna I A och II A, dvs. "betygsgrupperna", bör självfallel undan­tas). Detta ger den särskilda arbetslivserfarenheten visst meritvärde utan att den samtidigt får någon "utslagningseffekt" gentemot sökande utan sådan erfarenhet. Denna lösning synes därmed erbjuda väsentliga fördelar.

Vid en jämförelse mellan de tre olika principlösningarna har UHÄ funnil att den sistnämnda är den som närmast uppfyller de uppställda kraven.

Prop. 1980/81:184

29

5.7 Kvalifikationstidens längd

Om man, som UHÄ förordar, väljer metoden atl en viss tids särskilt värdefull arbetslivserfarenhet skall ge företräde vid lika jämförelsetal, återstår att finna en lämplig omfallning på denna kvalifikationslid. UHÅ erinrar här åter om Vård 77 :s förslag att kvalifikationstiden för den särskil­da erfarenheten skall vara två år, innan denna erfarenhet tilläts inverka på urvalet. Utredningen synes ha fömtsatt ett poängsystem härför men tar inte närmare ställning till reglerna för meritvärderingen. Vård 77:s avsikt med sitt förslag om yrkesspecifik arbetslivserfarenhet var att ta till vara intresset för fortsalt vårdutbildning hos sökande som under en längre tid yrkesarbetat inom vården. Enligt UHÄ:s mening är minimikravet tvä år väl avvägt med hänsyn härtill. UHÅ förordar därför en tvåårig kvalifika­tionstid som gmnd för företräde vid lika jämförelsetal hos två eller flera sökande.

Verkan i urvalshänseende av en anordning med föreiräde enligt ovan är svår att beräkna för främst den berörda kommunala utbildningen, bl. a. på grund av dennas övergång till högskoleförordningens tillträdesbestämmel­ser 1982 och inverkan av kommande regeländringar inom detta system liksom av själva utbildningens omorganisation. Statisfik från antagningen fill kommunal högskoleutbildning inför vårterminen 1981 visar att ett totalt sett mycket stort antal sökande fördelas på gmpper med inom varje gmpp lika jämförelsetal, även om antalet "bortlottade" i de kvoter, där redan nu högskoleförordningens urvalsbestämmelser lillämpas, är förhållandevis lågt. För läkarlinjens del "bortlottades" inför höstterminen 1980 samman­lagt 41 sökande i de gmpper där särskilt värdefull arbetslivserfarenhet avses få tillgodoräknas (I B, 

II 

B, III och 

IV).

Åven om den direkta effekten av företräde för sökande med särskill värdefull arbetslivserfarenhet blir begränsad, kan dock denna metod med­verka till att slumpen, dvs. lotten, får mindre spelrum vid urvalel. Bestäm­melserna om lotining i 5 kap. 29 § högskoleförordningen skulle således behöva lillämpas i mindre omfattning än annars skulle bli fallet. Föreiräde pä grundval av visst slags arbetslivserfarenhet bör ocksä gä före del företräde som enligl bestämmelserna i 29 § ges på grundval av hur resp. ulbildning prioriteras av den sökande.

5.8 Tillämpningsområde och genomförande

Meritvärde för särskilt värdefull arbetslivserfarenhet skall enligt förar­betena primärt förekomma vid urval lill utbildning inom den kommunala vårdutbildningen. I uppdraget lill UHÅ föreligger dock inte nägon sädan begränsning; högskolans vårdutbildningar anges som tillämpningsområde. Det är ocksä, enligt UHÄ:s mening, angeläget atl anlägga en helhetssyn pä den sjukvårdsinriktade utbildningen. Därför bör enligt UHÅ:s mening i

Prop. 1980/81:184

30

vart fall läkariinjen innefattas i en kommande försöksverksamhet med tUlgodoräknande av särskilt värdefull arbetslivserfarenhet vid urvalet.

Den avsedda modifieringen i regelsystemet bör tillämpas fr. o. m. antag­ningen inför höstterminen 1982, då den berörda kommunala högskoleut­bildningen i princip överförs tiU de regler för behörighet och urval som ges i 5 kap. högskoleförordningen.

5.9 Försöksverksamhet och utvärdering

Som framgår av bl. a. prop. 1978/79:197 råder viss osäkerhet om de mer allmänna konsekvenserna av att ge meritvärde ål mer eller mindre yrkes-specifik arbetslivserfarenhet. Bl.a. kan eU sådant tUlgodoräknande vid urvalet bidra till att del till berörda vårdutbildningar i alllför stor utsträck­ning antas sökande som inte har erfarenheter av arbetslivet utanför vård­området. Som nämnts ovan finns det också osäkerhetsmoment som rör effektema, i mer urvalsteknisk bemärkelse, av den föreslagna metoden för fillgodoräknande av särskiU värdefull arbetslivserfarenhet. Slutligen måste beaklas svårigheterna alt i det enskilda fallet ta ställning till en viss arbets-hvserfarenhels relevans och de problem för antagningsmyndigheterna som ett större antal sådana bedömningar kan innebära.

Enligt UHÅ:s mening bör mot den angivna bakgrunden fillgodoräknan-det av mer specifik erfarenhet vid urvalet till utbildningar inom vårdområ­det inledningsvis ske inom ramen av en försöksverksamhet. Ansvaret för ledning, uppföljning och utvärdering av försöksverksamheten bör ligga på UHÅ, som härvid bör samverka med antagningsorganisationen för kom­munal högskoleutbildning i Jönköping. Denna organisaUon kommer att få bära huvudbördan av antagningen enligt det modifierade systemet, medan UHÅ:s antagning endast berörs såvill gäller läkariinjen.

5.10 Sammanfattande förslag

SammanfaUningsvis föreslår UHÅ följande vad gäller modifieringen av urvalsbestämmelserna.

Särskilt värdefull arbetslivserfarenhet får tillgodoräknas vid urval till grundläggande högskoleutbildning fr. o. m. antagningen inför höstterminen 1982 vad gäller dels läkariinjen, dels de allmänna utbildningslinjer inom sektorn för ulbildning för vårdyrken som helt eller delvis har kommunal huvudman, i den mån dessa senare utbildningar omfattas av bestämmelser­na om behörighet och urval i 5 kap. högskoleförordningen.

Vid sådana lika jämförelsetal, i vilka poäng för arbetslivserfarenhet kan ingå, ges företräde åt den sökande som har minst två års särskilt värdefull arbetslivserfarenhet på minst halvtid, fördelade på perioder om minst tre månader. För berörda utbildningslinjer bör, ulan hinder av bestämmelser­na i 29 § 5 kap. högskoleförordningen, sådant företräde ges innan hänsyn las till prioritering av den sökta utbildningen eller lottning fillgrips.

Prop. 1980/81:184

31

Arbetshvserfarenhet/yrkeslivserfarenhet som krävs för behörighet får tillgodoräknas som särskilt värdefull på samma sätt som arbetslivserfaren­het som utgör gmnd för poängberäkning vid urvalet.

6   Försöksverksamhet avseende positiv särbehandling av underre­presenterat kön

6.1      Bakgrund

I anslutning tiU prop. 1978/79:197 om vårdutbildning inom högskolan fick UHÅ i uppdrag att komma in med förslag beträffande kvinno- resp. mansdominerade utbildningar, för vilka en ordning med s. k. poshiv särbe­handling vore lämplig. UHÅ hade vidare att belysa fömtsäUningarna för atl i antagningssystemet foga in en sådan ordning. Förslaget skulle omfatta ett begränsat antal utbildningar såväl inom som utom sektorn för utbild­ning för vårdyrken, vilka kunde ingå i en försöksverksamhet.

JämställdhetskommUtén har i skrivelser 1978-06-13 och 1979-05-08 läm­nat förslag rörande bl. a. könskvolering vid antagning till förskolläraml-bildning och lågstadielärarutbildning. Genom beslul 1980-01-31 överläm­nade regeringen dessa skrivelser jämte därtUl hörande handlingar i berörda delar tUl UHÅ för beaktande i samband med behandlingen av nämnda uppdrag.

I det jämslälldhetsprogram som UHÅ antog 1977 (Förändring för jäm­ställdhet. UHÄ-rapport 1977:4) uppmärksammas antagningsfrågornas roll för en könsmässig jämnare rekrytering till högskoleutbildning. I samman­hanget kan också nämnas de jämställdhetsprogram som SÖ och AMS fastställt att gälla inom respektive verks arbetsområden. I febmari 1979 fastställde SÖ och AMS gemensamt "Jämställdhetsprogram inom arbets­marknadsutbildningen" enhgt vilket, vid uttagning av kursdeltagare till denna utbildning, sökande från underrepresenterat kön kan prioriteras.

6.2      Underrepresentationens omfattning

I bilaga I redovisas fördelningen mellan könen bland anmälda och an­tagna inför höstterminen 1980 ifråga om dels flertalet allmänna utbildnings­linjer liU vilka antagningen sker centralt genom UHÅ, dels de allmänna utbildningslinjer fill vilka antagningen för närvarande sker genom antag­ningsnämnden för sjuksköterskeulbildning resp. primärkommunal intag­ningsnämnd. Som framgår av denna redovisning förekommer på etl stort antal utbildningslinjer större eller mindre olikheter vad gäller fördelningen av utbildningsplatser mellan könen.

Försöksverksamheten skall omfatta endast ett begränsat antal linjer. Redan detta förhållande medför elt behov av att närmare precisera vad som i detta sammanhang bör betraktas som underrepresentation. UHÅ har

Prop. 1980/81:184

32

här utgått frän jämställdhetskommilléns förslag (i ovannämnda skrivelse 1979-05-08) att andelen män i förskollärarutbildningen bör höjas till 30 proceni. Denna procentsats bör enligl UHÅ:s mening - och i enlighet med Vård 77:s förslag - kunna fungera som en allmän riktpunkt. Underrepre­sentation skulle dä föreligga så snart ettdera könels andel av utbildnings­platserna understiger 30 proceni. Med denna ulgångspunkt kan följande konstateras om underrepresentationens omfattning vad gäller antagning lill de i bilaga 1 upptagna linjerna.

Inom sektorn för utbddning för tekniska yrken berör förekommande underrepresentation nästan helt kvinnorna: 620 procent av platserna pä flertalet av 14 här berörda linjer, över 20 procent på ell par linjer (datatek­nik, geoteknologi). På hortonomlinjen är männen något underrepresentera­de (28 proceni).

Inom seklorn för utbUdning för administrativa, ekonomiska och sociala yrken finns undertepresentation av män på linjen för kost och näringseko­nomi (4 procent), sekrelerarlinjen (6 procent) och sociala linjen (29 pro­cent). På den transporladministraliva linjen är kvinnorna i minoritet med 29 procent av platserna.

Inom den statliga delen av sektorn för utbildning för vårdyrken finns underrepresentation för män på logopedlinjen (17 procent) och receptarie­linjen (14 proceni). Inom den kommunala delen av sektorn är männen nästan genomgående underrepresenterade: från O procent av platserna (bl.a. hörselvårdsassistentlinjen) lill 14 proceni (sjuksköterskelinjen 105 poäng). Tre linjer ligger nära eller har brutit igenom 30-procenlsvallen, nämligen sjuksköterskelinjens 65-poängsvarianl för skötare i psykiatrisk vård (34 proceni män), medicinska assislentlinjen (33 procent män) och sjukgymnastlinjen (29 proceni män).

Inom sektorn för utbildning för undervisningsyrken förekommer bland här redovisade linjer sju med underrepresentation för män: från O procent (textillärariinjen) lill 22 procent (språkvelenskapliga ämneslärarlinjen). Till frilidspedagoglinjen har anlagils 29 proceni män.

6.3 Försöksverksamhetens omfattning

6.3.1  Utgångspunkter för val av linjer i Jörsöksverksamhelen

För att försöket skall få lillräcklig bredd bör endast allmänna utbild­ningslinjer komma i fråga. Dessa linjer är riksrekryterande och UHÅ ser inget bärande skäl att utnyttja den möjlighet, som anges i uppdraget, att föreslå lokala eller regionala begränsningar. Av della skäl bör inte heller linjer som endasi är lokaliserade till en läroanstalt komma i fråga.

Försöksverksamheten bör vidare kännetecknas av viss ullsidighet och bulans mellan olika seklorer etc. I allmänhel bör sådana utbildningslinjer väljas som kännetecknas av en relativt stor konkurrens om utbildningsplat­serna, della för att ätgärder för könsuljämning skall ge märkbar effekt.

Prop. 1980/81:184

33

Linjer som kräver en av ettdera könet kraftigl dominerad förutbildning som behörighetsgmnd bör inte ingå i försöket; ålgärder för utjämning måste sättas in före denna utbildning. Av detta skäl bör t.ex. barnavårds­lärarlinjen inte komma i fråga (3 procent män).

I normalfallet bör linjer som ingår i försöket omfattas av bestämmelserna om behörighet och urval i 5 kap. högskoleförordningen. Den kommunala utbildningen inom sektorn för utbUdning för vårdyrken kommer enligt rikdsdagens beslut att omfattas av dessa bestämmelser fr.o.m. 1982-07-01.

Då antalet linjer för försöksverksamheten fastställts bör hänsyn las till att elt större antal Unjer inom denna kan ulgöra en belastning på antag­ningsverksamheten och medföra större arbetsinsatser vid en kommande utvärdering av försöket.

6.3.2 Preliminärt föreslagna linjer för försöksverksamheten

Vid de överväganden som UHÅ gjort, från ovan angivna utgångspunk­ter, har följande allmänna utbUdningslinjer preliminärt bedömts böra ingå i försöksverksamheten.

Sektorn för utbildning för tekniska yrken Teknisk fysik-linjen Väg- och vallenbyggnadslinjen.

Sektorn för utbildning för administrativa, ekonomiska och sociala yrken

Inom denna sektor har endast två linjer en antagning med egentlig undertepresentation enligt 30-procentskrileriet, nämligen linjen för kost och näringsekonomi samt sekrelerarlinjen. Den förstnämnda linjen är knappast lämplig för försöksverksamhet på gmnd av behörighetskraven. SekreterarUnjen skaU upphöra enligt förslag i prop. 1980/81:100 bil. 12. Linjer för försöksverksamheten får därför väljas utan hänsyn lill 30-pro-centsgränsen. Enligt UHÅ:s bedömning bör ekonomlinjen och systemve­tenskapliga linjen lämpligen komma i fråga.

Sektorn för utbildning för vårdyrken Hälso- och sjukvårdslinjen Medicinska servicelinjen (Båda linjerna inrättas 1982-07-01).

Sektorn för utbildning för undervisningsyrken

I yUrande 1979-10-22 fillstyrkte UHÅ jämslälldhetskomitténs förslag, aU den sedan några år pågående försöksverksamheten med visst företräde för män till förskollärarlinjen borde upphöra i sin dåvarande form. UHÅ anmälde, med hänvisning till sitt eget uppdrag, sin avsikt all återkomma i frågan. I prop. 1979/80:100 bil. 12 anslöt sig statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] fill kommit-

3    Riksdagen 1980181. I saml. Nr 184

Prop. 1980/81:184

34

tens förslag i nämnda del. Den berörda försöksverksamheten upphörde därefter i och med antagningen inför läsåret 1980/81. Samtidigt anmälde statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] att hon inte var beredd att la ställning lill kommitténs förslag att kvotering borde övervägas i fråga om lågstadielärariinjen och hänvisade tiU att förslaget skulle överlämnas tUl UHÅ.

UHÅ konstaterar att andelen män som antas till de båda nämnda linjerna alltjämt understiger tio procent och finner för sin del att det är i hög grad berättigat alt linjema ingår i försöksverksamheten. Vad gäller förskollärar­linjen bör närmast 100-poängsvarianten komma i fråga, eftersom efterfrå­gan och därmed konkurtensen vid antagningen är svag i fråga om 80-poängs varianten.

UHÄ har inte funnit det motiverat alt låta försöksverksamheten beröra sektorn för utbildning för kultur- och informationsyrken. Endast ett par linjer inom denna följer helt bestämmelserna om behörighet och urval i 5 kap. högskoleförordningen, och endast till ett fåtal linjer görs antagningen vid UHÅ.

Inför det slutliga valet av linjer som skall ingå i försöksverksamheten bör enligt UHÅ:s mening hänsyn tas till de synpunkler som kan finnas hos bl.a. berörda högskolemyndigheter och fackliga organisafioner samt (i fråga om kommunal högskoleutbildning) de båda kommunförbunden. UHÅ avser därför att bereda dessa myndigheter och organisationer tillfälle alt yttra sig i fråga om vilka linjer som skall ingå i försöksverksamheten.

6.4 Metod för positiv särbehandling

Eftersom samma regelsystem för urval förutsätts gälla för alla i försöket ingående utbildningslinjer bör också en enhethg metod för positiv särbe­handling tillämpas. Denna metod bör vara så utformad atl den kan använ­das vid en mer allmän tillämpning av särbehandlingsprincipen.

UHÅ bedömer att den ena av Vård 77 aktualiserade metoden, nämligen poänglillägg för minoritetskön, inte är lämplig. En del andra meloder har undersökts inom UHÅ. De två meloder som bedömts vara de lämpligaste är kvotering genom bestämmande av visst platsantal för båda könen samt manuell förtursantagning mellan urvalen i de olika omgångarna under en antagning (visst antal platser reserveras för minoritetskönet vid det första urvalet).

UHÄ föreslår att den förstnämnda metoden tillämpas vid försöksverk­samheten. Antalet platser för de båda könen får bestämmas med utgångs­punkt i antagningstalen vid närmast föregående antagning till utbildningen i fråga.

Åven om kvotering får anses vara den för närvarande bästa metoden erbjuder den likväl vissa problem. Könskvoteringen måste ta sig uttryck i skilda s. k. sökalternativ för män respektive kvinnor, vilket innebär ett starkt ökat antal sökalternafiv. F. n. utgörs ett sökalternativ av viss utbild-

Prop. 1980/81:184

35

ning på viss ort. 1 en del fall är antalet platser inom ett sökalternativ redan nu så lågt att svårigheter uppstår när kvotering skall göras enligt bestäm­melserna i högskoleförordningen. En ytterligare uppdelning av sökalterna-tiven på män och kvinnor kommer atl accentuera dessa svårigheter.

6.5      Andelen platser för det underrepresenterade könet

Beroende på underrepresentationens omfattning kan i vissa fall en höj­ning av minoritetskönets platsandel upp till exempelvis 30 procent medföra så skärpta poängkrav för antagning vad gäller majoritetskönet att konkur­rensen mellan sökande av detta kön avsevärt skärps. Särbehandlingen kan också innebära att skillnadema i antagningspoäng inom gmppen antagna (oavsett kön) bUr betydligt större.

För att dessa olägenheter skall undvikas bör enligt UHÅ:s mening vid varje antagning platsantalet för det underrepresenterade könet inte ökas med mer än Uo procent av det lotala antalet platser för respektive sökalter­nafiv. Platsandelen för minoritelskönet bör på detta sätt dock aldrig få bli större än 50 proceni av det totala antalet platser inom sökalternativet. Det ligger i sakens natur att antagningspoängen sänks vid införande av särbe­handling, men på detta sätt ges sänkningen en rimlig omfattning.

Sedan platsantalet för minoritelskönet vid en antagning höjts med fio procent, bör effeklen härav på antagningspoängen undersökas. Endast om störte sänkningar av antagningspoängen inle sketl bör en ytterligare ök­ning av platsantalet få göras vid följande antagning.

6.6      Ledning och utvärdering

Den posUiva särbehandlingens karaktär av försöksverksamhet får anses fömtsatta uppföljning och utvärdering. En treårsperiod lorde vara tillräck­lig härför. Ansvaret för denna uppföljning bör ligga pä UHÅ, som för den kommunala högskoleutbildningen bör samverka med antagningsmyndighe­ten i Jönköping.

7   Genomförande. UHÄ:s sammanfattande förslag

7.1 Genomförande

UHÅ har i flera sammanhang påpekat alt det är väsenlligt atl förändring­ar i tilllrädesreglerna så långt möjligt genomförs samlat, deUa med hänsyn dels till informationsproblem, dels till att aktuella systemförändringar av prakfiska och ekonomiska skäl bör göras samtidigt. UHÅ föreslår att de ändringar i 5 kap. högskoleförordningen som föranleds av denna skrivelse genomförs inför antagningen tUl utbildning som börjar höstterminen 1982 och att den försöksverksamhet som förordats påbörjas samtidigt. För att

Prop. 1980/81:184

36

denna tidplan skall kunna hällas krävs beslut av statsmakterna sä tidigt som möjligt under våren 1981.

7.2 Sammanfattande förslag

I denna skrivelse har redovisats fem uppdrag som UHÄ fått av regering­en och som beskrivits närmare i inledningen. Varje uppdrag har sedan behandlats i etl särskill avsnitt. I detta avsnitt följer en sammanfattning av UHÅ:s förslag.

7.2.1  Direktövergång (avsnitt 2)

UHÅ föreslår ifråga om vilka som skall omfattas av den s. k. tredjedels-garantin

att sökande, som har behörighet för placering i kvolgrupp 1 eller 

II 

och som under det kalenderår dä utbildningen påbörjas fyller högst 24 år, skall tillhöra garantigruppen

att fr.o.m. antagningen till utbildning som börjar andra halvåret 1984 sökande utan behörighelsgivande utbildning från gymnasieskolan inle skall ingå i garantigmppen. Dispens från kravet på genomgången gymnasieskola skall dock kunna medges i särskilt fall.

UHÅ föreslår avseende teknisk lösning

att nuvarande kvotgmppsindelning och proportionella kvotering består

att den inom kvotgmpperna I och 

II

s. k. omvända antagningsordningen består men aU 35 procent av platserna lilldelas respektive A-grupp

alt till A-gmpperna inom kvotgmpperna I och 

II 

förs sökande som enligt UHÄ:s förslag tillhör garantigruppen.

7.2.2  Lottningsgarantin (avsnitt 3)

UHÄ:s förslag, som i huvudsak är identiska med förslagen till proviso­riska bestämmelser i skrivelse 1980-10-27 innebär följande:

att sökande som vid visst antagningstillfälle lämnar den sisla centrala antagningen med maximipoäng till sökt alternativ inom viss utbildning och som inte blivit anlagen ull annat sökt alternativ inom denna utbildning skall betraktas som utlottad och få en markering i det särskilda register som upprättas för ändamålet

att lottningsgarantin skall gälla viss utbildning oberoende av ort

att man vid varje antagningstillfälle skall kunna få lottningsmarkering till högst två utbildningar

att lottningsgarantin skall gälla etl år från senasle anmälan

att sökande med lottningsgaranti skaU få förtur fill högst 75 procent av platserna inom respektive kvotgrupp

att lottningsgarantin skall omfatta de utbildningar som avses i 24 § första stycket 5 kap. högskoleförordningen och till vilka antagning görs av UHÅ eller antagningsmyndigheten för kommunal högskoleutbildning i Jönkö­ping.

Prop. 1980/81:184

37

7.2.3   Kvotgrupp III (avsnitt 4)

UHÅ föreslår

att kvotgmpp III bibehålls, om studieomdömena från folkhögskola även fortsättningsvis skall ge poäng vid urvalet

men påpekar samtidigt

att en ordning där sökande med behörighet genom folkhögskolesludier hänförs till kvotgmpp

IV 

skulle ha positiva effekter vad gäller möjligheter­na att göra rättvisa platsfördelningar såväl mellan olika sökandegmpper som inom folkhögskolegmppen. Studieomdömena skulle med denna lös­ning inte behöva användas vid urvalet.

7.2.4   Meritvärde   av   särskilt   värdefull  arbetslivserfaren­

het (avsnitt 5)

UHÅ föreslår

att UHÅ bemyndigas att närmare utforma och leda en försöksverksam­het enligt de rikthnjer som redovisas i denna skrivelse och som samman­fattningsvis innebär

att särskilt värdefull arbetslivserfarenhet får tillgodoräknas vid urval lUl dels läkarlinjen, dels de allmänna utbildningslinjer inom sektorn för utbild­ning för vårdyrken som helt eller delvis har kommunal huvudman och som fr. o. m. 1982-07-01 omfattas av bestämmelserna om behörighet och urval i 5 kap. högskoleförordningen

att vid lika jämförelsetal företräde ges åt den sökande som har minst två års särskUt värdefull arbetslivserfarenhet på minsl halvtid, fördelad på perioder om minst tre månader.

7.2.5   Positiv   särbehandling   av   underrepresenterat   kön

(avsnitt 6)

UHÅ föreslår

att UHÅ bemyndigas att närmare utforma och leda en försöksverksam­het enligt de rikllinjer som redovisas i denna skrivelse och som samman­fattningsvis innebär

att en metod tUlämpas som innebär kvotering genom beslämmande av visst platsantal för båda könen

att vid varje antagning platsantalel för det underrepresenterade könet ökas med högst tio procent av det totala antalet platser för respektive sökalternafiv, dock till högst 50 procent av det totala antalet platser

att man, innan en fortsatt höjning av platsantalet för underrepresenterat kön görs, kontrollerar alt skillnaderna i antagningspoäng bland de antagna, oavsett kön, inte blivil för stor och atl poängkraven för majoritetskönet inte skärpts alltför mycket.

Beslut i detta ärende har fattats av universitetskanslern, planeringsche­fen samt styrelseledamöterna Haldén, Lennart[REDACTED_EFTERNAMN], Orehag, Holm­dahl och Roman. Därjämle har närvarit personalförelrädarna Wämeryd 

4   Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 184

Prop. 1980/81:184

38

och Skarvall, byråcheferna Åhgren-Lange, Lager, Moll,[REDACTED_EFTERNAMN], Axels­son,[REDACTED_EFTERNAMN], Rydell och Häggquist, avdelningsdirektörerna Habets och Helmer[REDACTED_EFTERNAMN] samt byrådirektören Hans[REDACTED_EFTERNAMN]. Huvudföredragande har varit Rydell. Föredragande under de olika avsnitten har varit för avsnitt 2 Habets, för avsnitt 3 Rydell, för avsnitt 4 Hans[REDACTED_EFTERNAMN] och för avsnitten 5-6 Helmer[REDACTED_EFTERNAMN].

Cari-Gustaf[REDACTED_EFTERNAMN]

Anne-Marie Rydell

Prop, 1980/81:184

39

UNIVERSITETS 

T4rSr:QwoT pän41

-OCH

UHA.s bilaga 1

ri\JOijivuu.c:.AiViJjij. 1L. i Byrån för central antagning

1981-02-02

Tabl

Procentuell fördelning mellan män

och kvinnor av

sökande och antagna till grundläggande statlig högskoleut-

bildning, vissa allmänna utbildningslinjer. Antagning inför tiöstterminen 1980.

Linje

Behöriga

sökande

Antagna

manl%

kvinnl%

tot.antal

manl%

kvinnl%

tot.antal

A. Utbildningslinjer

med antagning genom UHÅ:

s centrala, ADB-baserade

system.

Agronomlinjen

51,1

48,9

827

57,4

42,6

115

Arkitektlinjen

56,0

44,0

1549

58,4

41,6

202

Bergsvelen-

skapslinjen

82,0

18,0

394

80,0

20,0

80

Biologlinjen

49,9

50,1

1564

55,3

44,7

284

Dalateknik-

linjen

86,6

13,4

915

78,6

21,4

65

Eleklroleknik-

linjen

90,4

9,6

1816

91,5

8,5

566

Fiskevårds-

linjen

82,6

17,4

218

93,8

6.2

16

Flygteknik-

linjen

89,7

10,3

574

88,7

11,3

62

Fysikerlinjen

85,8

14,2

836

85,6

14,4

139

Geoteknologi-

linjen

78,6

21.4

117

71,0

29,0

31

Geovetariinjen

66,7

33,3

478

68,4

31,6

114

Hortonomlinjen

34,9

65,1

298

27,8

72,2

18

Hälso- och

miljövårds-

linjen

50,2

49,8

438

57,1

42,9

35

Industriell

ekonomilinjen

83,2

16,8

851

79,5

20,5

195

Jägmäslariinjen

76,0

24,0

583

88,3

11,7

60

Kemistlinjen

55,7

44,3

1005

53,3

46,7

242

Kemiteknik-

linjen

63,5

36,5

976

56,6

43,4

325

Landskapsarki-

tektlinjen

42,9

57,1

413

42,9

57,1

35

Lantmäteri-

linjen

63,0

37,0

692

67,6

32,4

74

Maskinteknik-

linjen

90,7

9,3

1794

92.8

7,2

766

Matematiker-

linjen

73,7

26,3

1030

67,6

32,4

210

Samhällsbygg-

nadslinjen

71,2

28,8

153

60,0

40,0

30

Teknisk fysik-

linjen

88,4

11,6

894

88,0

12,0

383

Teknisk fysik

och eleklro-

lekniklinjen

88,6

11,4

1597

85,8

14,2

176

Väg- och

vallenbygg-

nadslinjen

83,1

16,9

1335

79,6

20,4

417

Beteendeveten-

skapliga linjen

35,6

64,4

1630

31,4

68,6

401

Ekonomlinjen

60,8

39,2

5 553

63,5

36,5

1786

Prop. 1980/81:184

40

Linje

Behöriga sökande manl%           kvinnl%

tot.antal

Antagna

mani %

kvinnl%

tot.anlal

Förvaltnings-

linjen

44,8

55,2

1582

41,1

58,9

448

Juristlinjen

52,6

47,4

2753

51,6

48,4

1039

Linjen för kost

och näringseko-

nomi

2,1

97,9

140

3,9

96,1

76

Linjen för of-

fentlig för-

valtning

55,9

44,0

874

50,9

49,1

220

Psykologlinjen

37,6

62,4

2 344

42,9

57,1

156

Redovisnings-

och revisions-

linjen

52,4

47,6

468

39.7

60,3

131

Samhällsplane-

rariinjen

58,4

41,6

889

53,7

46,3

147

Samhällsvelar-

iinjen

57,6

42,4

1051

56,3

43,7

197

Sekrelerarlinjen

7,5

92,5

388

6,2

93,8

145

Sociala linjen

27,1

72,9

3 472

29,1

70,9

702

Syslemveten-

skapliga linjen

67,4

32,6

1266

69,9

30.1

312

Transportatl-

ministrativa

linjen

66,7

33,3

108

71,1

28,9

45

Apotekariinjen

35,7

64,3

582

30,2

69,8

43

Logopedlinjen

14,7

85,3

543

16,7

83,3

12

Läkarlinjen

56,7

43,3

3 391

61,0

39,0

454

Receptarie-

linjen

15,5

84,5

207

14,3

85,7

42

Tandläkarlinjen

53,4

46,6

1584

59,6

40,4

198

Velerinäriinjen

42,8

57,2

1209

37,3

62,7

75

Förskollärar-

linjen

10,0

90,0

4702

9,8

90,2

1583

Fritidspedagog-

linjen

19,9

80,1

2664

29,4

70,6

514

Historisk-sam-

hällsvetenskap-

liga ämneslä-

rariinjen

49,7

50,3

3 868

55,1

44,9

292

Matematisk-

naturvetenskap-

liga ämneslä-

rarlinjen

63,8

36,2

1468

65,1

34,9

252

Språkvetenskap-

liga ämneslärar-

linjen

21,5

78,5

2009

22,2

77,8

342

Studie- och

yrkesoriente-

ringslinjen

37,1

62,9

692

34,2

65,8

73

Hushållslärar-

linjen, 160

poäng

17,6

82,4

17

9,1

90,9

11

Lågstadielä-

rariinjen

13,0

87,0

3 672

7,2

92,8

139

Mellanstadie-

lärarlinjen

28,4

71,6

5 772

41,7

48,3

508

Textillärar-

linjen, 160

poäng

1,1

98,9

95

-

100,0

23

Prop. 1980/81:184

41

Linje

Behöriga sökande

Antagna

manl%

kvinnl%

tot.antal

manl%

kvinnl%

tot.antal

Journalist-

linjen

41,6

58,4

2351

46,3

53,7

108

Kulturkommu-

nikationslinjen

32,0

68,0

1247

27,1

72,9

410

Religionsve-

tenskapliga

linjen

50,9

49,1

346

51,9

48,1

212

B. Vissa övriga u

itbildningslinjer med

antagning vid UHÄ

Bamavårdslärar-

linjen

0,5

99,5

393

2,8

97,2

36

Hushållslärar-

linjen, 120

poäng

2,0

98,0

641

1,9

98,1

108

Textillärar-

iinjen, 120

poäng

-

100,0

2028

-

100,0

96

Teckningslärar-

linjen'

36,2

63,8

381

37,5

62,5

96

' Teckningslärarlinjen i Slockholm (den förberedande kursen) med /oAa/antagning ingår här. Antagningen vid UHÄ avser utbildningen i Umeå.

Prop. 1980/81:184

42

Tab 2

Procentuell fördelning mellan män och kvinnor av sökande och antagna till kommunal högskoleutbildning.

Antagning inför höstterminen 1980.

Linje

Behöriga sökande

Antagna

manl%

kvinnl%

tot.antal

manl%

kvinnl%

tot.antal

ADB-linjen

63,7

36,3

1245

65,5

34,5

580

Drifttekniker-

linjen

98,7

1,3

315

98,8

1,2

253

Sjukgymnast­linjen

20,6

79,4

2991

29.0

71,0

155

Sjuksköterske-

linjen, 105

poäng

14,2

85,8

5 507

13,8

86,2

449

Sjuksköterske-

linjen, 65

poäng (för under-

sköterskor)'

6,0

94,0

736

6,7

93,3

299

Sjuksköterske-

linjen, 65 poäng

(för skötare i

psykiatrisk

vård)

32,3

67,7

970

34,4

65,6

218

Sjuksköterske-

linjen, 63

poäng''

4,9

95,1

2495

7,0

93.0

741

Sjuksköterske-

linjen, 73

poäng

0,9

99,1

107

100,0

13

Sociala service-

linjen, 60 poäng

6,3

93,7

413

7,9

92,1

101

Sociala service-

linjen, 100

poäng

7,1

92,9

351

7,7

92,3

39

Tandhygienist-

linjen

0,7

99,3

439

-

100,0

143

Arbetsterapeut-

linjen'

4,1

95,9

1794

5,7

94,3

140

Hörselvårds-

assistentlin-

jen'

3,1

96,9

226

-

100,0

17

Laboratorie-

assistenllin-

jen

13,7

96,3

989

10,4

89,6

307

Oftalmologassi­stentlinjen

10,7

89,3

112

-

100,0

6

Operalions-

assislentlin-

jen=

13,6

86,4

206

11.8

88,2

17

Medicinska

assistenllin-

jen

34,8

65,2

201

33,3

66,7

75

' Rehabiliteringslinjen 1982-07-01.  Hälso- och sjukvårdslinjen 1982-07-01. ' Hörselvårdsassistentlinjen 1982-07-01. '' Medicinska servicelinjen 1982-07-01.

Prop. 1980/81:184

43

Bilugu 2

UTBILDNINGSDEPARTEMENTET

PM om besvärs-

Planerings- och budget-

ordningen i till-

sekretariatet

trädesfrågor

Departementsekreterare

1981-02-25

Krislina Hansson-Mueller

Innehåll

1.

Bakgrunden till överväganden om besvärsordningen

2.

Nuvarande ordning

2.1

Antagningsmyndigheter

2.2

Besvärsinstanser

2.3

Tillträdesreglerna

2.3.1

Allmänt

2.3.2

Fr.o.m. 1977gällande tillträdesregler

2.3.3

Andra regelsystem

2.3.4

Lärarutbildningens regelsystem

3.

Förekommande besvärsärenden

4.

Överväganden och förslag

5.

Kostnadsberäkningar

sid.

44 44 

44 

45 46 46 46 47 48 48 50 56

Prop. 1980/81:184

44

-1    Bakgrunden till överväganden om besvärsordningen

Enligt gällande bestämmelser kan besvär över universitets- och högsko­leämbetets (UHÅ) och skolöverstyrelsens (SÖ) beslut i frågor rörande tillträde till gmndläggande högskoleutbildning anföras hos regeringen. Chefen för utbildningsdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], har i prop. 1979/80:158 om ändringar i reglema för tillträde till högskoleutbildning uttalat, att den nuvarande besvärsordningen är otillfredsställande. Han anförde vidare, att han avser aU föreslå regeringen att frågan om rätt alt hos regeringen anföra besvär över beslut i frågor om tillträde Ull högskole­utbildning utreds särskilt. Riksdagen har inte haft något all erinra mol detta (UbU 1979/80: 36 och 38, rskr 1979/80:424).

2   Nuvarande ordning

Gmndläggande högskoleutbildning äger rum vid statliga högskoleen­heter. Sådan utbildning kan också anordnas av kommun eller landstings­kommun (kommunal högskoleutbildning).

Inom gmndläggande högskoleutbildning finns aUmänna, lokala och indi­viduella utbildningslinjer samt påbyggnadslinjer och enstaka kurser.

Den som vill deltaga i gmndläggande högskoleutbildning skall anmäla detta till en antagningsmyndighet, som avgör fråga om antagning till ulbild­ningen. Vilken myndighet eller vilket organ som är antagningsmyndighet för viss utbildning framgår av föreskrifter i högskoleförordningen (SFS 1977:263) 5 kap. 53-54 §§. I sammandrag innebär dessa regler följande.

2.1 Antagningsmyndigheter

Ansvaret för antagningen till grundläggande högskoleutbildning är upp­delat på olika myndigheler med hänsyn till olika slag av högskoleutbildning (allmänna eller lokala utbildningslinjer etc). Ocksä uppdelningen av hög­skoleutbildningen på statligt resp. kommunalt huvudmannaskap har bety­delse för fördelningen av antagningsansvaret.

I fråga om aUmänna utbildningslinjer i statlig högskoleutbildning är UHÅ antagningsmyndighet för flertalet linjer, nämligen de som förtecknas i bil. 9 tiU högskoleförordningen. (Enligt bestämmelserna i 5 kap. 53 § kan UHÄ delegera antagningsansvaret till styrelsen för resp. ulbildning. Sådan delegation har skett i några fall.) Vad gäller övriga allmänna utbUdnings­linjer i statlig högskoleutbildning har styrelsen för ulbildningen att svara för antagningen. Detta lokala ansvar gäller främst linjer inom sektorn för utbildning för kultur- och informationsyrken. I kommunal högskoleutbild­ning är Landstingsförbundets antagningsnämnd för sjuksköterskeutbild­ning antagningsmyndighet för sjuksköterskelinjen. Till övriga aUmänna

Prop. 1980/81:184

45

utbildningslinjer i kommunal högskoleutbildning görs antagningen av in­tagningsnämnder för gymnasieskolan (jfr skolförordningen SFS 1971:235, 9 kap. 19-24 §§),

Till lokala Unjer i statlig högskoleutbildning görs antagningen av lokal antagningsmyndighet eller, vUket ofta förekommer, av UHÄ efter fram­ställning av den lokala myndigheten. I kommunal högskoleutbildning görs antagningen till lokal linje av intagningsnämnd för gymnasieskolan.

Vad gäller individuella utbildningslinjer ligger antagningsansvaret på resp. styrelse för utbildningen.

Ansvaret för antagningen lill påbyggnadslinjer i statlig högskoleutbild­ning åvilar resp. lokala antagningsmyndighet, om inte regeringen föreskri­ver särskilt att UHÅ skall svara för antagningen. (Antagning vid UHÅ förekommer endast beträffande ett par påbyggnadslinjer.) För påbygg-nadshnjer i kommunal högskoleutbildning gäller att Landstingsförbundets antagningsnämnd för sjuksköterskeutbUdning är antagningsmyndighet för påbyggnadslinjen vidareutbildning av sjuksköterskor samt att antagningen tiU övriga påbyggnadsUnjer görs av de fömt nämnda intagningsnämnderna för gymnasieskolan.

Antagningen tUl enstaka kurser i statlig högskoleutbildning sker uteslu­tande lokalt. För kommunal högskoleutbildning är intagningsnämnd för gymnasieskolan antagningsmyndighet.

Hos UHÅ fattas beslut om antagning inom ämbetets byrå för central antagning.

Den lokala antagningsmyndigheten (styrelsen för resp. utbildning) kan delegera beslut om antagning till den myndighet eller det organ som slyrel­sen utser. Högskolestyrelse delegerar i praktiken ofta beslut om antagning tUl "lokal antagningsenhet".

Begreppen central antagning och lokal antagning hänför sig till om beslutet om antagning fattas av central eller lokal antagningsmyndighet. Det bör uppmärksammas alt en lokal antagning dock kan avse en utbild­ning som har markanl riksrekrytering och som är den enda i sitt slag inom högskolan.

Som nämnts i det föregående kan UHÄ delegera sitt antagningsansvar till lokal antagningsmyndighet (högskoleförordningen 5 kap. 53§). En så­dan övergång från centralt till lokalt antagningsansvar under antagningens gång sker enligt föreskrifter som har meddelats av UHÅ (UHÄ-FS 1980:31). Det rör sig då om s. k. reservantagning, som görs efler två eller tre antagningsomgångar hos UHÅ avseende antagning med samma an­mälningstillfälle.

2.2 Besvärsinstanser

Mot antagningsmyndighets beslut i fråga om tiUträde till grundläggande högskoleutbildning kan i regel besvär anföras. Föreskrifter om rätl till 5    Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 184

Prop. 1980/81:184

46

besvär och om instansordningen finns i högskoleförordningens 25 kap. Bestämmelserna innebär i huvudsak följande.

Talan mot beslut av lokal högskolemyndighet som står under tillsyn av UHÅ föres genom besvär hos UHÅ (25 kap. 7§). Talan mot beslut av UHÅ anförs hos regeringen (25 kap. 8 §).

Talan mot beslul av lokal myndighel som står under fiUsyn av SÖ föres genom besvär hos SÖ (25 kap. 9§). Talan mot beslut av SÖ anföres hos regeringen (förordning med instmktion för skolöverstyrelsen, SFS 1965:737, 26§ första stycket).

Talan mot beslut av Landstingsförbundets antagningsnämnd för sjuk­sköterskeutbildning föres genom besvär hos UHÅ (25 kap. 10§). Talan mot UHÄ:s beslut i sådana ärenden kan anföras hos regeringen (25 kap. 15§).

2.3 Tillträdesreglerna

2.3.1   AUmänt

Reglerna om fillträde till gmndläggande högskoleutbildning kan sägas vara av fyra slag:

bestämmelser om antugningsbegränsning

bestämmelser om behörighet

- bestämmelser om urval

       bestämmelser om antagningsförfarandet.

För bedömning av den nuvarande besvärsordningens funktion och kon­sekvenser saknar bestämmelserna om antagningsbegränsning intresse. En kortfattad beskrivning av komponenterna i de övriga tre slagen av fillträ-desregler erfordras däremot för att senare i framställningen kunna åskåd­liggöra vilka typer av besvärsärenden som förekommer.

2.3.2   Fr.o.m. 1977gällande tillträdesregler

Inom högskolan gäller alltjämt olika regelsystem för behörighet och urval. Huvuddelen av utbildningen omfattas dock av de nya, sedan höst­terminen 1977 gällande bestämmelserna i 5 kap. högskoleförordningen.

För att få fillträde fill högskolan måste den studerande uppfylla kraven för såväl allmän som särskild behörighet.

Den allmänna behörigheten kan uppnås på i princip två olika sätt:

-

genom slutförd minst tvåårig linje i gymnasieskolan eller motsvarande utbildning eller

-

genom ålder och arbetslivserfarenhet (lägst 25 års ålder och minst 4 års arbetslivserfarenhet, inräknat bl.a. vård av minderåriga barn och mili­tärtjänst).

En rad ulbildningsvägar, bl.a. folkhögskoleutbildning, jämställs med tvåårig gymnasieutbildning. För allmän behörighet krävs dessutom kun-

Prop. 1980/81:184

47

skaper i svenska och engelska motsvarande två årskurser i gymnasiesko­lan (för s. k. 25:4-or endast engelska).

Villkoren för särskUd behörighet bestäms för varje utbildning av den myndighet som fastställer utbildnings- eller kursplan. För allmänna utbild­ningslinjer är denna myndighet i aUmänhel UHÅ och för lokala linjer och enstaka kurser den lokala högskolestyrelsen.

När det gäller urval tdl utbildningslinjer indelas de sökande i fyra grup­per (sedan först högst 10 procent av utbildningsplatserna avsatts för sökan­de med utländsk utbildning m. fl.):

(1)

sökande med slutförd treårig linje i gymnasieskolan eller motsvarande utbildning;

(2)

sökande med slutförd tvåårig linje i gymnasieskolan eller motsvarande utbildning;

(3)

sökande med utbildning från folkhögskola;

(4)

övriga sökande, framför allt sökande med behörighet pga. ålder och arbetslivserfarenhet, s.k. 25;4-or, men också sökande med "udda" betyg som inte kan omräknas till femgradig skala.

Det fillgängliga antalet utbildningsplatser inom varje sökaUernativ (ut­bildningslinje på viss ort) fördelas på grupperna 1-4 i proportion till antalet sökande i resp. grupp.

Företrädet mellan de sökande inom en gmpp bestämmes efter etl jäm­förelsetal som gmndas på

i grupperna 1 och 2: gymnasiebetyg och eventuell arbetslivserfa­renhet

i grupp 3: studieomdöme från folkhögskola och eventuell arbetslivser­farenhet

i grupp 4: arbetslivserfarenhet och frivilligt högskoleprov.

Vad som hittills anförts om urval och meritvärdering gäller utbildnings-Unjer. Vissa principer för urvalel //// enstaka kurs har lagts fast i cenirala bestämmelser. Den lokala antagningsmyndigheten har frihet atl avgöra hur många sökande som skall antas med förtur "efter en bedömning av varje sökandes behov av utbildningen, tidigare utbildning och yrkesverksam­het".

Efter förtursantagningen delas övriga sökande in i tre gmpper:

(1)

behöriga sökande med minst två års högskoleutbildning;

(2)

behöriga sökande utan utbildning enligl punkt 1 men med minst 15 månaders arbetslivserfarenhet;

(3)

övriga behöriga sökande.

Rangordningen inom varje gmpp görs efter den sökandes egen priorite­ring av den aktuella kursen. I sista hand tillgrips lottning.

2.3.3 Andra regelsystem

Av övriga inom högskolan tillämpade regelsystem avseende behörighet och urval bör först nämnas de bestämmelser som återfinns i förordningen

Prop. 1980/81:184

48

om gmndskolans kompetensvärde (SFS 1966:24). Den är fillämplig på sådana utbildningar inom högskolan som alltjämt baseras på grundskolan. Dessa utbildningslinjer omfatlar en betydande del av högskolans utbild­ningsplatser. Den största gruppen, räknat i utbildningsplatser, ulgörs av linjerna inom vårdområdet i kommunal högskoleutbildning. Dessa vårdul-bUdningar överförs dock i allmänhet tUl "1977 års bestämmelser" fr. o. m. antagningen till höstterminen 1982. Enligt statsmakternas ställningstagan­de vid beslutet om högskolereformen skall efler hand alla berörda ulbild­ningar, som nu omfattas av reglerna i förordningen om gmndskolans kompetensvärde, få ändrad behörighetsnivå och därmed överföras till del nya regelsystem som tillämpas fr. o. m. 1977 (prop. 1975:9, UbU 1975: 17, rskr 1975:179).

Enligt bestämmelserna i förordningen om grundskolans kompetensvärde fördelas de sökande efter längden av genomgången ulbildning i fyra s. k. huvudgmpper. Sökande med gymnasial utbildning - som vanligen utgör majoriteten av de sökande - placeras i huvudgrupp 3 (utbildning på tvååriga linjer i gymnasieskolan eller motsvarande utbildning) eller i hu-vudgmpp 4 (utbildning på treårig linje i gymnasieskolan eller motsvarande utbildning). Då företräde bestäms mellan sökande inom dessa tvä huvud­grupper gäller, i vissa angivna delar, de regler för urval som föreskrivs i högskoleförordningen 5 kap., dvs. del nya regelsystemet.

2.3.4 Lärarutbildningens tiUträdesregler

Mänga besvärsärenden gäller lärarutbildning. Av de allmänna utbild­ningslinjer som ger utbildning för undervisningsyrken omfattas främst ämneslärarlinjerna saml klasslärarlinjerna jämte förskollärar- och frilids-pedagogutbildningarna (utom vissa varianter) av tilllrädesreglerna i hög­skoleförordningen 5 kap. Några linjer, t.ex. barnavårdslärarlinjen, följer bestämmelserna för behörighet och urval i förordningen om grundskolans kompetensvärde. Ett antal andra linjer har, var för sig, speciella regelsys­tem för tillträde, bl.a. handels- och kontorslärarlinjen, industri- och hanl­verkslärariinjen samt vårdlärarlinjen.

Några lärarutbildningar är påbyggnadslinjer. De har alltså var för sig särskilda tillträdesregler. Speciallärariinjen är den av dessa päbyggnads­linjer för lärarutbildning som har det största antalet utbildningsplatser.

3    Förekommande besvärsärenden

Beslut av statlig myndighet kan normalt överklagas genom förvalt­ningsbesvär hos överordnad myndighet och i sista hand hos regeringen, om inte förbud mot lalan särskilt föreskrivits. 1 högskoleförordningens 25 kap. finns flera besvärsförbud. Bland dessa märks följande. - Mot beslut om antagning lill enstaka kurs får lalan ej föras (25 kap. 12 §;

Prop. 1980/81:184

49

jfr ovan). I utkast från centrala organisationskommittén för högskolere­formen H 75 december 1975 (s. 69) anförs att H 75, "med hänvisning bl. a. till den generella rätt alt anta sökande med förtur som kommer att finnas i fråga om enstaka kurs, funnit det möjligt att begränsa besvärsräl­len när det gäller antagning till sådan kurs". Tolkningen av ordet "an-lagning" i denna kommentar synes ha blivit sådan, atl besvär beträffan­de andra komponenter än urvalsförfarandet i regelsystemet om tillträde har ansetts tillåtna. Sålunda förekommer besvär vad gäller behörighet i dessa fall.

-

Mol beslut om antagning till ulbildning för vilken prov avgör antagning­en får talan ej föras.

-

Mot antagningsmyndighets beslut om förhandsbesked humvida viss per­son uppfyller villkoren för behörighet att antagas till viss grundläggande högskoleutbildning (5 kap. 58 § första stycket) och mot UHÄ:s beslut om förhandsbesked huruvida viss person uppfyller villkoren för allmän be­hörighet får talan ej föras. Besvärsförbudet kan kringgås genom att sökande vid anmälan för antagning begär dispens från visst behörighets­villkor och därefter anför besvär. Dessa ärenden kan föras vidare till regeringen i den mån de gäller beslut fattade av UHÄ. Besvärsärenden i fråga om tillträde till  utbildningslinjer gäller

frågor om:

-

behörighet

-

kvotgmppsplacering

-

meritvärdering i form av

- poäng för betyg (studieomdöme)

    poäng för arbetslivserfarenhet'

-      företräde enligt högskoleförordningen 5 kap. 40 §.

Besvärsärenden i fråga om tillträde till enstaka kurser gäller nästan

enbart frågor om behörighet eftersom besvärsrätten är - som framgår av det föregående begränsad, när del gäller antagning till sådan kurs.

Härutöver förekommer många, både vad gäller utbildningslinjer och beträffande enstaka kurser, ansökningar om att för sent inkommen anmä­lan skall las upp till prövning, om att få ändra s. k. sökalternafiv sedan antagning skelt (dvs. om atl få byta studieort vid utbildningens början) samt om att få anstånd med påbörjandet av högskoleutbildningen m. m.

Regeringen prövade under vart och eU av åren 1970 och I97I ca 150 besvärsärenden rörande fillträde till olika utbildningar. Påföljande år steg antalet ärenden till drygt 200. Under perioden 1973-1975 prövades åriigen ca 400 besvärsärenden av denna art. Åven år 1976 prövade regeringen ca 400 sådana besvär men därefter sleg antalet ärenden i sådan takt, alt regeringen 1979 prövade ungefär dubbelt så många besvär i fråga om

' Därvid hittills ofta för s. k. föreningsmeriter. SeKU 1975/76:50 s. 144.

Prop. 1980/81:184

50

tillträde som tre år lidigare. Under 1980 prövade regeringen knappl 800 besvärsärenden av nu aktuellt slag, dvs. i storl sell lika mänga som året innan'.

De flesta besvärsärendena rör tillträde till olika lärarutbildningar. Av de ca 800 besvär i fråga om tillträde som regeringen prövade under 1979 hänförde sig ca 500 till sektorn för undervisningsyrken och under 1980 slår denna ärendegrupp för ungefär hälften av det totala antalet besvär i fråga om tillträde.

I del alldeles övervägande antalet ärenden ogillas besvärslalan. Del är mycket ovanligt att regeringen bifaller besvär i ärenden av denna art; endast i ett fåtal fall medges de klagande fillträde lill den sökta ulbildning­en. Den stora ökningen av anlalel besvär i fråga om tillträde motsvaras inte av en ökning av antalet regeringsmedgivanden. Dessa har under de senaste fem åren legat på i stort seU oförändrad nivå. Satt i relation till det ökade antalet besvärsärenden har andelen medgivanden alltså sjunkit under de senaste åren.

Det kan nämnas aU är 1979 ca 125 besvärsärenden gällde tillträde lill förskollärariinjen, ca 100 till industri- och hanlverkslärariinjen, ca 75 till speciallärarlinjen och ca 25 lill vårdlärariinjen.

Det kan också nämnas att på övriga sektorer av grundläggande högsko-leutbUdning detta år rörde ett hundratal ärenden delområdet "bestämmel­ser om behörighet" och ca 150 delområdet "bestämmelser om urval".

Fram t.o.m. september månad 1980 anfördes ca 600 besvär hos rege­ringen mot beslut om tillträde till gmndläggande högskoleutbildning. Om­kring 280 av besvärsärendena fanns på undervisningsyrkessektorn. Ett sextiotal gällde tillträde till industri- och hanlverkslärariinjen, ca 55 avsäg förskolläramtbildning och omkring lio vårdläramtbildning.

Bland besvärsärendena på övriga sektorer av grundläggande högskoleut­bildning kan ca 85 sägas röra delområdet "bestämmelser om behörighet" och omkring 220 avser delområdet "bestämmelser om urval". (På dessa sektorer kom det vart och ett av åren 1979 och 1980 in till regeringen ca 20 ansökningar om att för sent inkommen ansökan skall tas upp till prövning. Besvär över beräkning av poäng för arbetslivserfarenhet fanns del 1979 ca 80 och 1980 ca 140.)

4   Överväganden och förslag

Möjligheten att med förvaltningsbesvär överklaga ett beslut innebär ett rättsskydd för den enskilde. När man överväger behovet av etl sådant skydd måste man ta hänsyn till flera faktorer. Bland dessa märks beslutets betydelse för den enskilde, t.ex. i form av förpliktelse eller räuighet.

' Enligt uppgift från statsrådsberedningen.

Prop. 1980/81:184

51

Vidare måste man ta hänsyn till faklorer som handläggningstider och administrativa arbetsinsatser. Tillgängen på fackkunskap och på juridisk kompetens i olika beslutande organ måste även beaktas. Det är också viktigi att se på ulvecklingen i fråga om besvärsräll på angränsande sam­hällsområden.

När man överväger behovet av en eller två besvärsinstanser måsle man ta hänsyn till samma faklorer som när det gäller rätten atl anföra förvall­ningsbesvär över huvud taget.

Avgörande för huruvida regeringen skall vara slutinstans bör också vara om ärendena i fråga har etl stort eller lilel inslag av skälighetsbedömning eller är av sådan natur atl de bör avgöras på politiska grunder.

I propositionen (1965:65) om statsdepartementens organisation m.m. uttalade föredraganden bl. a. att det är angeläget att befria departementen från rutinbelonade eller annars mindre väsentliga ärenden och en slor mängd ärenden i övrigt av löpande nalur. Han betonade vidare, att depar­tementen är regeringens stabsorgan med uppgift att värdera och bedöma utredningsmaterial, samordna och planera regeringens politik och utforma de viktigaste rikthnjerna. Riksdagen godtog vad föredraganden hade anförl och underströk också vikten av delegering och decentralisering (SU 1965: 105, rskr 1965:295).

Sedan 1971 bedrivs inom statsrådsberedningen elt kontinuerligt utred­ningsarbete om flyttning av beslutanderätt från regeringen till underordna­de myndigheler.

Konstitutionsutskottet har i sina granskningsbetänkanden 1975/76:50, 1976/77:44, 1977/78:35 och 1978/79:30 påpekat vikten av alt åstadkomma en minskning av ärendemängden hos regeringen. Under perioden frän mitten av 1960-talet fill mitten av 1970-talel ökade antalet besvär hos regeringen från 2 000 till 7 000 per år. Detta förhållande tog konstitutionsut­skottet upp i sitt granskningsbetänkande 1975/76:50. Utskottet pekade på den ökade belastningen på departementen och den risk som detta för med sig för längre handläggningstider och mindre ingående behandling av ären­dena. Utskottet fömtsatte att man vidtog åtgärder i regeringskansliet för att minska antalet besvärsärenden.

I granskningsbetänkandet 1979/80:50 anför konslilutionsutskottet bl.a. följande.

"Enligt utskottet finns det flera vägar att gä för att minska handlägg­ningstiderna i besvärsärenden. Det självklart mest direkta sättet är atl minska ärendebelaslningen genom att i ökad utsträckning begränsa rätten att anföra besvär hos regeringen. I ej oväsentlig omfattning finns redan nu regler som skär av besvärsrätten under regeringsnivån. Det är delvis resultat av initiativ till författningsändringar som statsrådsberedningen tagU under senare år. Det har härvid framförallt varit fråga om allmänt sett mindre betydelsefuUa gmpper av partsärenden, där sökanden enligt gällan­de regler har möjlighet atl genom fullföljd av talan få sin sak prövad hos,

Prop. 1980/81:184

52

fömtom regeringen, såväl en regional instans som en cenlral förvaltnings­myndighet.

Enligt ulskollel är del alltså i första hand behovet av alt söka nedbringa handläggningstiderna i besvärsärenden som lalar för en begränsning av besvärsrällen. En begränsning kan också ses som en decentraliseringsåt­gärd som syftar lill att bereda större utrymme i regeringskansliets arbete för frågor av mer övergripande natur. Det viktigaste skälet mot en begräns­ning av besvärsrällen är som utskottet ovan framhållit alt regeringen i sisla hand bör styra normlillämpningen på vissa förvaltningsområden. Rättssä­kerhetssynpunkter kan också enligt utskottet i många fall tala mol atl besvärsrällen begränsas. Med beaktande av dessa synpunkter bör enligt utskottet regeringen även i fortsättningen undersöka om del går att ytterli­gare rensa ut bland besvärsärendena saml i del löpande författningsarbetet uppmärksamma möjligheten av en begränsning av besvärsrätten tiU rege­ringen."

Önskemålet atl minska regeringens befattning med löpande ärenden av förvaltningskaraktär har redovisats bl.a. också i propositionen 1978/ 79:111 om åtgärder mot krångel och onödig byråkrati.

De argument som tidigare förts fram om nödvändigheten av att befria regeringen från handläggningen av vissa besvärsärenden fär ökad betydel­se och tyngd därigenom att ansträngningar nu måste göras för att ned­bringa kostnaderna och effektivisera verksamheten även inom statsdepar­tementen (FiU 1980/81:15, rskr 1980/81:118 med anledning av prop. 1980/ 81:20 om besparingar i statsverksamheten m.m. och motion 1980/81:71 med anledning av nämnda proposition). "För atl få ett effektivt bespa­ringsarbele till stånd måste insatser vidtas i syfte att förbättra underlaget för politiska beslut" anför chefen för ekonomidepartemenlel i besparings­propositionen (s. 69). Detta torde för elt departements räkning kunna innebära bl.a. atl det ter sig orationellt all använda befinlliga personalre­surser inom departementet för besvärsprövning i ärenden, där prövningen närmast utgör en regeltillämpning och inle är av sädan natur att det är väsentligl för utvecklingen pä högskoleområdet att det slutliga avgörandet sker i regeringen. Argumentet om hushållning med resurserna i regerings­kansliet gör sig gällande med särskild slyrka när del - som fallet är med besvär i tilllrädesfrågor - rör sig om ärenden som avgörs under två begränsade tidsperioder per år.

Som framgått av beskrivningen i de föregående avsnitten är reglerna om tillträde till högskolan detaljerade. Detta innebär all utrymmet för skälig­hetsbedömning är relativt begränsat. De ändringar som nyligen vidtagits beträffande regler om tillgodoräknandet av arbetslivserfarenheler har yt­terligare minskal utrymmet för sådana bedömningar. Därav följer alt mo­ment av sådan natur att de bör avgöras av regeringen är få.

Kompetenskommittén (KK) anförde i siu betänkande (SOU 1974:71) om behörighet och antagning till högskolan myckel knapphändigt (s. 208),

Prop. 1980/81:184

53

att den ansåg att en sökande måste ha rätt att föra talan mot antagnings­myndighets och tillsynsmyndighets beslut genom besvär hos tillsynsmyn­digheten resp. regeringen. Kommittén påpekade i sammanhanget att en sådan generell besvärsräU belräffande antagning lill högre utbildning inte förelåg vid tiden för dess utredningsarbete. Exempelvis fick talan då inte föras mot beslut i antagningsfrågor som fattades av nämnden för socio­nomutbildning. Den centrala organisationskommittén (H 75) för högskole­reformen berörde i sitt utkast (DsU 1975:19) lill högskolelag och andra författningar för högskolan frågan om rätt till förvaltningsbesvär över antagningsbeslut ytterst kortfattat. H 75 föreslog - som fidigare anförts -att talan mot beslul om antagning till enstaka kurs ej skuUe få föras och motiverade (s. 64) detta besvärsförbud med alt hänvisa till den generella rätt att anta sökande med förtur som skulle komma atl finnas i fråga om enstaka kurs. Denna bestämmelse infördes också i högskoleförordningen. I övrigt berördes inte besvärsfrågoma i förarbelena till högskolereformen.

Under senare år har i åtskilliga författningar införts uttryckliga bestäm­melser om begränsning av fullfoljdsrälten till regeringen.

För vissa mål/ärenden har särskilda besvärsinstanser inrättats såsom psykiatriska nämnden, vämpliktsnämnden och riksvärderingsnämnden, vilka är högsta besvärsmyndigheter i mål om intagning för och utskrivning från sluten psykiatrisk vård på sjukhus, inskrivning av värnpliktiga och befrielse från eller anstånd med värnplikstjänstgöring samt ersättning för rekvisition och förfogande.

Inom utbildningsdepartementets verksamhetsområde är besvärsrätten numera avskuren beträffande de flesta beslul om utdelning av stipendier, utbildningsbidrag, anslag för forskning och stöd fill kulturell verksamhet. Under de senaste åren har besvärsförbud införts t.ex. beträffande beslut om resestipendier till lärare och beslut om oavkortad lön vid lärares ledighet för bl.a. arbetslivsorientering. Sådana frågor prövas numera en­dast av en instans. Regeln i skolförordningen 19 kap. 10 a § atl SÖ:s beslul angående s.k. generell behörighetsförklaring inle skall kunna överklagas är också exempel pä begränsning till fullföljdsrätt till regeringen. I enlighel med förslag i prop. 1978/79:100 bil. 12 har ett ytterligare besvärsförbud införts i skolförordningen: Talan mot intagningsnämnds beslut om intag­ning av elev i gymnasieskola får inte föras (19 kap. 5§ skolförordningen i dess lydelse i SFS 1979:717).

Mot bakgmnd av vad som i det föregående anförts om tillträdesfrågorna bör annan myndighet än regeringen vara enda och slutlig besvärsinstans för talan mot beslut om tillträde av central antagningsmyndighet. Det måste också anses vara tillräckligt att beslut om lilllräde som fattas av lokal antagningsmyndighet kan överklagas endast i en instans.

Vad gäller rätten att fullfölja talan mol ett beslut som en besvärsinstans fattal med anledning av besvär över en lokal antagningsmyndighets beslut kan följande resonemang föras.

Prop. 1980/81:184

54

SÖ är f. n. central tUlsynsmyndighet för viss kommunal högskoleutbUd-ning och är också - på sätl som beskrivits i det föregäende - besvärsin­stans beträffande tillträdesbeslut av inlagningsnämnd för gymnasieskola eller annan lokal antagningsmyndighet som står under SÖ:s tillsyn.

Mot tillträdesbeslut av lokal statlig högskolemyndighet förs, som lidi­gare beskivits, talan hos UHÄ.

Eftersom del således nu finns två centrala förvaltningsmyndigheter för högskolan, är det naturligt all talan mol deras beslut i besvärsärenden av denna art kan fullföljas och att regeringen således är slutlig instans.

I prop. 1980/81: 107 om den statliga skoladministrationen föreslås emel­lertid (s. 57, s. 61) atl UHÅ blir central tillsynsmyndighet även för den kommunala högskoleutbildningen i stället för SÖ. Detta torde leda lill att UHÅ i StäUet för SÖ kan komma atl bli besvärsinstans i fråga om tillträdes­ärenden inom den kommunala högskoleutbildningen. Om detta blir fallet minskar behovet av ytterligare en besvärsinstans. Besvär över lokal antag­ningsmyndighets beslut i lillträdesfrågor skulle i så fall kunna anföras hos UHÅ som enda och slutlig instans.

Enligt beslut gmndade på förslagen i prop. 1978/79:197 om vårdutbild­ning i högskolan (UbU 1979/80:7, rskr 1979/80: 100) kommer värdutbild­ningen i den kommunala högskolan att få en ny studieorganisation den 1 juli 1982. Med detta beslut följer krav på ändrad antagningsorganisalion för den kommunala högskolan och en samordning med annan antagning till grundläggande högskoleutbildning. F.n. föreligger ett förslag från en ar­belsgmpp med företrädare för UHÅ och SÖ om inrättande av en cenlral antagningsorganisalion i Jönköping. Det ter sig naturligt att betrakta beslul om tillträde som fattas inom denna enhet på samma sätl som beslut om cenlral antagning som fattas inom UHÅ:s byrå för central antagning.

Flera organisatoriska lösningar för alt få till stånd ett två-instans-system vad gäller tillträde till utbildningar för vilka UHÅ är eller kommer alt vara antagningsmyndighet har diskuterats.

Möjligheten av alt s.a. s. bryta ut byrån för central antagning vid UHÄ och låta den bli en fristående myndighet finns och har övervägts.

Vidare har inrättandet av en särskild besvärsnämnd med anställd perso­nal och eget kansli diskuterats.

Idén att organisatoriskt föriägga en antagningsenhet hos en lokal hög­skolemyndighet har framförts.

Möjligheterna av att ha både antagningsfunktionen och besvärspröv­ningen organisatoriskt förlagda till den centrala förvaltningsmyndigheten - på sådant sätt som patent- och registreringsverket och dess besvärsav­delning var enligt de föreskrifter (bl. a. instmktion för patent- och registre­ringsverket, SFS 1965:685) som gällde fram till den 1 januari 1978 - har också belysts i del interna utredningsarbetet.

Här föreslås att en besvärsnämnd inrättas för att som slutlig instans avgöra ärenden som avser besvär över UHÅ:s och SÖ:s beslut om tUlträde

Prop. 1980/81:184

55

till gmndläggande högskoleutbildning. Nämnden föreslås fä slutligt avgöra besvär över lillträdesbeslul som fallals av UHÄ:s byrå för central antag­ning liksom av den centrala antagningsenhet som kan komma atl finnas för antagning till de vårdutbildningar som inrättas den 1 juli 1982. UHÄ bör således i framtiden inte vara besvärsinstans för talan mot beslul om tillträ­de till sädan kommunal utbildning, där antagning sker cenlrall.

I besvärsinstansen måste finnas elt utpräglat kunnande om högskolesys­temels ändamål, funktion och organisation samt om del allmänna skolvä­sendel. Ingående kännedom om tillträdesreglernas uppbyggnad och om deras samspel med utbildningsplaneringen måste ocksä finnas. Juridisk sakkunskap - och ev. erfarenhet som domare - med förmåga till saklig, opartisk, enhetlig och rättssaker prövning måsle dessulom finnas företrädd i nämnden. För att vinna tilltro som besvärsinstans måste nämnden och dess föredragande vara frislående från UHÅ. För alt vara ekonomiskl försvarbar måsle nämnden kunna använda UHÅ:s kansliresurser. Efter­som prövning av dessa besvärsärenden inte pågår kontinuerligt utan före­kommer blott under vissa perioder av året bör ledamöler och föredragande inle ha denna syssla som Ijänsl.

Del bör i delta sammanhang påpekas all den antagningsnämnd som enligt 12 § i förordningen med (SFS 1976:702) instruktion för UHÄ finns inom ämbetet har lill uppgift att följa arbetet med antagning till grundläg­gande högskoleutbildning, atl behandla frågor av allmän eller principiell karaktär i anslutning fill detla arbele och att lägga fram de förslag som behövs. Nämnden kan alltså sägas vara rådgivande och initiativtagande. Enligt 13 § andra stycket åligger det dock nämnden alt avgöra ärende som överlämnas till den. Enligt uppgift förekommer det dock inle alt nämnden handlägger enskilda tillträdesärenden som första instans eller som besvärs­instans.

Frågan om det är tillräckligt all lalan mol lokal antagningsmyndighets beslut om tillträde till grundläggande högskoleutbildning skall kunna föras i endast en instans och spörsmålet om hur en sådan besvärsordning skall utformas bör övervägas bl.a. med utgångspunkt i förslagen i prop. (1980/ 81: 107) om den statliga skoladministrationen angående tillsynen av den kommunala högskoleutbildningen.

Nämnden föreslås beslå av en ordförande och fem andra ledamöler saml ersättare för ordföranden och de andra ledamöterna.

Ordföranden bör vara jurist och erfaren i domarvärv. Av de övriga ledamöterna bör en vara väl förtrogen med högskolans verksamhel, en vara väl förtrogen med gymnasieskolans verksamhet, två vara represen­tanter för riksdagspartierna och en vara företrädare för de studerande.

Vad som föreslås om ordföranden och de övriga ledamöterna skall gälla även ersättarna för dem.

Ordföranden samt övriga ledamöter och ersättare skall utses av rege­ringen för en tid av högst tre år.

Prop. 1980/81:184

56

Nämnden är beslutför när ordförande och minst tre av ledamöterna eller ersättare för dem är närvarande. Som nämndens beslut gäller den mening som de flesta förenar sig om eller, vid lika rösllal, den mening som tjänstgörande ordförande bilräder.

Årendena föreslås skola avgöras efler föredragning. Föredragande i besvärsnämnden bör ha betydande erfarenhet av handläggning av förvalt­ningsärenden och vara väl insatt i det regelsystem som gäller belräffande fillträde till statlig och kommunal grundläggande högskoleutbildning. Syss­lan att vara föredragande i besvärsnämnden bör uppdras åt tjänsteman som fömtsätts erhålla tjänstledighet för de perioder (ca tre månader i samband med varje antagningstillfälle) som handläggningen i nämnden beräknas pågå.

Förvaltningslagens bestämmelser om jäv skall tillämpas.

UHÅ föresläs tillhandahälla nämnden dess kansliresurser.

5    Kostnadsberäkningar

Nämnden beräknas behöva sammanträda ålminstone fyra gånger per månad under minst tvä månader inför varje termins början. Detta innebär ca 16 sammanträden per år. Om besvärsärendena ulgör mellan 800 och 900 per år skulle det betyda att mellan 50 och 60 ärenden skulle avgöras vid varje sammanträde. Antagligen kommer det åtminstone till en början -att behövas ett antal extra sammanträden. Man kan därför ulgå från ell behov av 20 sammanträden per år.

Kostnaderna för nämndens verksamhet kan med hänsyn härtill beräknas fill ca 60000 kr. per år.

Alternativkostnad är egentligen motsvarande kostnader för beredningen av föredragande statsråd med expedidonschef och kansliråd eller molsva­rande närvarande samt föredragningen vid regeringssammanträdet. De sammanlagda daglönema inklusive lkp. för statsråd, expeditionschef och kansliråd visar sig vara ungefär lika stora som kostnaderna för arvoden för en nämnd med fem ledamöter.

Till föredraganden bör utgår ersättning för de avlöningsförmåner som vederbörande går miste om när han/hon är tjänstledig från sin anslällning för att fullgöra uppdraget. Det är rimligt att utgå från atl föredraganden är placerad ungefär i lönegrad F 20 vilket innebär lön ca 10000 -i- lkp. ca 4000 (= summa 14000-15 000 för månad.) Med utgångspunkt från ca fem måna­ders tjänstgöring utgör koslnaden ca 75000. Koslnaden belastar slaten vare sig föredragning sker i regeringskansliet eller i en besvärsnämnd.

Prop. 1980/81:184

57

Innehållsförteckning

Propositionen ..................................................... 

... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll   ..................... 

I

1

Inledning ......................................................... 

... 

2

2

Föredragandens överväganden  ........................... 

... 

3

2.1

Direktövergång ............................................ 

... 

3

2.2

Antagning till utbildningslinje av den som utlottats två gånger och söker en tredje gång        

6

2.3

Särskilt värdefull arbetslivserfarenhet och poshiv särbehand­ling av undertepresenterat kön   

8

2.4

Högskoleprovet   .......................................... 

... 

9

2.5

Kvotgmppen för sökande med allmän behörighet genom folk­högskolestudier      

9

2.6

Besvär över beslut om tillträde till högskoleutbildning   

10

3

Hemställan   .................................................... 

.. 

11

4

Beslut   ......................................    ................ 

.. 

12

Bilaga 1     Redovisning av vissa uppdrag till UHÄ rörande urval lill

grundläggande högskoleutbildning  .............. 

13

BUaga 2     PM om besvärsordningen i tillträdesfrågor . 

43

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1981