Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 55 år 1973

Prop. 1973: 55

Nr 55

Kungl. Maj:ts proposition angående omlokalisering av viss statlig verk­samhet; given Stockholms slott den 16 februari 1973.

Kungl. Maj:t vill härraed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrådsprotokollet över finansärenden, föreslå riksdagen att bifalla de förslag ora vars avlåtande tUl riksdagen föredragande departements­chefen hemställt.

GUSTAF ADOLF

G. E.[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga Innehåll

I propositionen redovisas förslag till en andra etapp av omlokali­sering av statlig verksarahet. Förslaget innebär att 9 rayndigheter och delar av ytterligare 6 rayndigheter raed sararaanlagt ca 3 700 anställda lokaliseras till 11 orter utanför stockholrasorarådet. Inflyttning på de nya lokaliseringsorterna beräknas kunna ske under åren 19761980.

1    Riksdagen 1973.1 saml Nr 55

Prop. 1973: 55

Utdrag av protokollet över finansärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i statsrådet på  Stockholms  slott  den  16  februari  1973.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], ODH­NOFF,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Chefen för finansdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anraäler efter ge­mensam beredning raed statsrådets övriga ledaraöter fråga angående omlokalisering av viss statlig verksamhet och anför.

Inledning

Under senare år har frågan om förläggningen av den centrala stat­liga förvaltningen till andra orter än Stockholm tilldragit sig ökat intresse. Vid 1971 års riksdag (prop. 1971:21, InU 1971: 15, rskr 1971: 196) fattades beslut om omlokalisering av ett stort antal statliga myndigheter från Stockholm till orter utanför storstockholrasområ-det. Syftet var både att stimulera en positiv utveckling i ett antal orter av stor regionalpolitisk betydelse och att bidra till att dämpa expansionen i storstockholrasorarådet. Förslag om utflyttningen hade lämnats av den år 1969 tUlkallade Delegationen för lokalisering av statlig verksamhet i betänkandet Decentralisering av statlig verksam­het ett led i regionalpolitiken (SOU 1970: 29). Delegationen an­mälde i det saramanhanget att den skulle fortsätta utredningsarbetet och därvid undersöka möjligheterna att omlokalisera även delar av myndigheter och verk.

De sakkunniga! jjar i juni 1972 efter genomförd andra utrednings­etapp överlämnat sin slutrapport (SOU 1972: 55). I detta betänkande föreslås ytterligare statlig verksamhet bli omlokaliserad från storstock­holrasorarådet. Efter reraiss har 3rttranden över betänkandet avgetts av högsta dorastolen, riksåklagaren, hovrätterna i riket, karamarrätten i Stockholm, domstolsväsendets organisationsnättmd, rikspoUsstyrelsen, överbefälhavaren, försvarets civilförvaltning, fortifikationsförvaltning­en, försvarets materielverk, försvarets forskningsanstalt, värnplikts­verket, militärpsykologiska mstitutet, krigsarkivet, försvarshögskolan, militärhögskolan, sjökrigsskolan, försvarets brevskola,  civUförsvarssty-

' Budgetchefen Pierre Vinde, ordförande, byråchefen Curt Canarp, departe­mentsrådet Sven[REDACTED_EFTERNAMN], kanslirådet Olof[REDACTED_EFTERNAMN] och planeringsdirektören Åke[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1973: 55

3

relsen, försvarets rationaliseringsinstitut, flygtekniska försöksanstalten, socialstyrelsen, statens strålskyddsinstitut, statens bakteriologiska labo­ratorium, giftnämnden, arbetarskyddsstyrelsen, postverket, televerket, statens järnvägar, statens vägverk, statens väg- och trafikinstitut, sta­tens trafiksäkerhetsverk, transportnämnden, statens geotekniska insti­tut, kammarkoUegiet, statskontoret, generaltullstyrelsen, byggnadssty­relsen, statistiska centralbyrån, datamaskincentralen för administrativ databehandlmg (DAFA), bankinspektionen, försäkringsinspektionen, riksrevisionsverket, riksskatteverket, statens personalnämnd, statens per-sonalutbUdningsnärand, riksarkivet, skolöverstyrelsen, universitetskan-slersärabetet, utrustningsnäranden för universitet och högskolor, tek­niska högskolan i Stockholra, lantbruksstyrelsen, statens jordbmks-närand, statens livsraedelsverk, statens naturvårdsverk, koncessions­nämnden för miljöskydd, komraerskollegiura, sprängämnesLnspektionen, patent- och registreringsverket, näringsfrihetsombudsmannen, konsu­mentombudsmannen, statens pris- och kartellnämnd, organisationskom-irtittén för konsumentverket, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, ar­betsmarknadsstyrelsen, bostadsstyrelsen, statens institut för byggnads­forskning, statens hyresråd, statens invandrarverk, statens planverk, rikets allraänna kartverk, statens brandinspektion, statens brandskola, länsstyrelsema i saratliga län, doraänverket, statens vattenfallsverk, Sveriges geologiska undersökning, statens provningsanstalt, statens in­stitut för företagsutveckling, styrelsen för teknisk utveckling, 1969 års försvarsforskningsutredning, försvarets fredsorganisationsutredning, 1968 års utbildningsutredning, 1969 års radioutredning, organisations-koraraittén för högre teknisk utbildning och forskning i övre Norrland, korarailtén för den fortsatta verksaraheten med radio och television inom utbUdningsväsendet, expertgruppen för regional utredningsverk­samhet (ERU), länsberedningen. Svenska kommunförbundet. Svenska landstingsförbundet, Sveriges Industriförbund och Svenska Arbetsgiva­reföreningen (SAF), Lantbrukarnas Riksförbund (LRF), Landsorganisa­tionen i Sverige (LO), Statstjänstemännens Riksförbund (SR), Tjänste­raännens Centralorganisation (TCO), Sveriges Akademikers Central­organisation (SACO), Sveriges Radio AB samt Linjeflyg AB.

Överbefälhavaren har bifogat yttranden av försvarsgrenschefema. Till chefens för armén yttrande finns fogade yttranden från krigs­skolan, luftvämsskjutskolan och luftvärnets kadett- och aspirantskola. Till länsstyrelsemas yttranden har fogats ett stort antal yttranden av kommuner, regionala organ i länen, m. fl. I vissa fall har personalens organisationer uttalat sin anslutning tiU myndighetens yttrande. Flera myndigheter har bifogat yttranden från personalföreningar o. d.

Vidare har några myndigheter, komrauner, organisationer och enskil­da inkoramit raed synpunkter och önskemål raed anledning av lokali­seringsdelegationens betänkande. Sådana skrivelser har avgetts av sta-

Prop. 1973: 55

4

tens veterinärmedicinska anstalt, gemensamt av länsstyrelsen i Krono­bergs län, Kronobergs läns landsting och Växjö kommun, gemensamt av Västerbottens läns landsting och Umeå universitet, gemensamt av Västernorrlands och Norrbottens läns landsting, Sigtuna kommun, Skellefteå kommun, samarbetsnämnden för Fyrkanten, försvarets forsk­ningsanstalts personalorganisationers representantskap, personalorga­nisationerna vid civilförsvarsstyrelsen, sekreteraren i statens bakterio­logiska laboratoriums företagsnämnd, Statstjänstemannaförbundet, Statsanställdas Förbunds avd. 5123-Väg, Svenska kommunalarbetareför­bundet, Svenska byggnadsarbetareförbundets avd. 34, Sveriges Grossist­förbund, Sveriges BUindustri- och BUgrossistförening, Rörfirmornas Riksförbund m. fl.

Riksdagsbeslutet år 1971 om omlokalisering av statliga myndigheter

I den proposition (prop. 1971: 29) som låg till grund för omlokali-seringsbeslutet under 1971 års riksdag redogjordes för omfattningen och lokaliseringen av den statliga verksamheten, lokalsituationen inom storstockholrasorarådet särat erfarenheterna av den utflyttning av stat­lig verksarahet som ägt rum under tiden före de då aktueUa förslagen. Jag viU här hänvisa till vad jag då anförde (prop. 1971: 29 s. 513).

Riksdagen (rskr 1971:196) godkände de i prop. 1971: 29 föreslagna allmänna riktlinjerna för omlokalisering av central statlig verksamhet, vilka i huvudsak anslöt till vad delegationen tidigare före­slagit. Vid sin behandling tillstyrkte således inrikesutskottet (InU 1971: 15) en omlokalisering av statlig verksarahet i regionalpolitiskt syfte. Utskottet uttalade vidare att här ifrågavarande insatser borde kon­centreras till ett begränsat antal regionala tillväxtcentra och i första hand då till sådana sora kan tänkas få betydelse som storstadsalter­nativ. ViU man uppnå i olika avseenden attraktiva altemativ till stor­städerna i syfte att avlasta dem, ansåg utskottet det vara nödvändigt att koncentrera de resurser sora kunde stå till buds. Detta borde enligt utskottet innebära att statliga verksaraheter flyttades gruppvis. Därige­nora uppnår man den väsentliga regionalpolitiska effekt på inflyttnings­orten som är avsedd.

När det gäUer valet av myndigheter innebar Kungl. Maj:ts förslag vissa omdisponeringar i delegationens förslag. Härjämte före­slogs att ytterligare vissa verksamheter skulle inrättas utanför Stock­holra, näraligen en bibliotekshögskola, ett livsraedelsverk samt två av­delningar av kammarrätten. Vidare föreslogs omlokalisering av statens provnuigsanstalt och av delar av mynt- och justeringsverket. Riksdagen biträdde Kungl. Maj:ts förslag.

Också när det gäUer valet av lokaliseringsorter biträd­de riksdagen Kungl. Maj:ts förslag. Detta innebar att, utöver de orter

Prop. 1973: 55

5

delegationen föreslagit, också Eskilstuna, Jönköping, Borås och Uppsala skulle utgöra lokaliseringsorter. Vid riksdagens behandling föreslogs ytterligare ett antal lokaliseringsorter, såsom Norrtälje, Kalmar, Sköv­de, Söderhamn och Nässjö. Riksdagen avslog förslagen om lokalise­ringsorter utöver Kungl. Maj :ts förslag.

I delegationens förslag ingick att komraittén för television och radio i utbildningen (TRU) skulle förläggas till Umeå. Delegationen fram­höll vidare att om Sveriges Radios utbildningsenhet organisatoriskt samordnades med TRU borde båda enheterna förläggas till Uraeå. Ktmgl. Maj:ts förslag var att TRU-kommitténs produktionsenhet och de delar av Sveriges Radios utbildningsenhet som svarar för skolprogram-verksamheten borde förläggas till Norrköping. Inrikesutskottet anförde i deima fråga att mot bakgrand av att ett betänkande med förslag till omorganisation av de berörda myndigheterna kort dessförirman hade lagts frara (SOU 1971: 36) nya aspekter på lokaliseringsfrågan kunde korama att aktualiseras. Utskottet var därför inte berett att träffa ett definitivt avgörande i frågan. Möjlighetema att förlägga verk­samheterna till Umeå borde ytterligare utredas. Kungl. Maj:t upp­drog sedermera åt delegationen att raot bakgrund av riksdagens utta­landen på nytt överväga och framlägga förslag tUl lokalisering av TRU-kommitténs produktionsenhet och delar av Sveriges Radios ut­bildningsenhet.

Riksdagens beslut har sararaanf ältats i tabell 1:

Tabell 1. Statliga myndigheter som skall omlokaliseras enligt 1971 års riksdagsbeslut (etapp 1).

Antal anställda (avrundade tal)

Linköping

Statens kriminaltekniska laboratorium Statens rätlskemiska laboratorium Statens geotekniska institut Statens väg- och trafikmstitut Försvarets materielverk, del av

60

85

80

ca 150

ca 100

 ca 475

Norrköping

Statens invandrarverk Sveriges meteorologiska och hydrolo­giska institut Luftfartsverket Sjöfartsverket Kriminalvårdsstyrelsen

210

400 305 290 300

1505

Jönköping

Lantbruksstyrelsen Skogsstyrelsen

170

95

265

Borås

Statens provningsanstalt Bibliotekshögskola

ca 150 ca   40 ca 190

Prop. 1973:55

Antal anstäUda (avrundade tal)

Karlstad

Värnpliktsverket

MUitärpsykologiska institutet Försvarels sjukvårdsstyrelse Försvarets materielverk, del av

Gävle SundsvaU

Östersund

Umeå

Luleå

Eskilstuna

Uppsala

Falun I Borlänge     Domänverket

Lantmäteristyrelsen Rikets allmänna kartverk Centralnämnden för fastighetsdata Statens institut för byggnadsforskning

Statens personalpensionsverk Centrala studiehjälpsnämnden Riksförsäkringsverket, del av Kammarrätten, två avdelningar

Försvarets förvaltningsskola Arméns tekniska skola Socialhögskolan

Skogshögskolan Arbetsmedicinska institutet, filial

Sveriges geologiska undersökning, del av

Mynt- och justeringsverket, del av

Statens livsmedelsverk

Sveriges geologiska undersökning, del av

Totalt

75

40

110

ca 400

ca 625 400

170

520

70

160

920

ca ca

245

90

200

25

ca

560

ca ca ca

50

200

40

ca

290

ca

330 40

ca

370

ca

100

50

ca

185 160

ca

345

ca 6 100

Beträffande det fortsatta utredningsarbetet framhöH inrikesutskottet värdet av att lokaliseringsfrågoma bereddes i sam­verkan med personalen och verksledningarna. Vidare föratsatte ut­skottet att även i fortsättningen delar eller funktioner av verk eller institutioner skulle omlokaliseras i det fall detta visade sig lämpligt.

Vad gäUer inriktningen av det fortsatta utredningsarbetet uttalade utskottet som sin bestämda mening att det inte ansåg det vara lämpligt att riksdagen vid detta tillfäUe pekade ut vissa orter som mottagare av fortsatt omlokalisering.

Situationen i de fyra nordliga länen föranledde emeUertid utskottet tUl ett särskilt uttalande. Utskottet förklarade sålunda att den ogynn­samraa utvecklingen i dessa län givetvis inte kunde bemästras enbart genom omlokalisering dit av delar av statsförvaltningen utan där måste

Prop. 1973: 55

7

i första hand eftersträvas en utbyggnad av näringslivet genom insatser från statens, det enskilda näringslivets samt producent- och konsument­kooperationens sida liksora andra insatser av regional- och arbets-marknadspolitisk art. En fortsatt utflyttning tiU dessa län av statlig verksamhet skulle emellertid kunna vara ett bidrag till förbättring av länens näringslivsstruktur. Dessa uttalanden biträddes av riksdagen och Kungl. Maj:t har sedermera överlämnat utskottsutlåtandet tUl delegationen för beaktande i det fortsatta arbetet.

Beträffande sydöstra Sverige uttalade utskottet att mycket talade för att möjligheterna tUl omlokalisering av statlig verksamhet till denna region särskUt prövades. Även detta uttalande biträddes av riksdagen.

Förberedelsearbetet med att genomföra beslutad omlokalisering

Riksdagens beslut våren 1971 innebar att myndigheter eller delar av rayndigheter raed sararaanlagt ca 6 100 anställda skall omlokaUse-ras. Sedan riksdagsbeslutet har ett omfattande förberedelsearbete på­gått för att genomföra riksdagens beslut. I det följande lämnas en kortfattad redogörelse för de hittUlsvarande förberedelserna.

Vid de myndigheter som skall omlokaliseras har inrättats särskilda organisationskommittéer. Företagsnämnden eller underatskott hos näranden fungerar som organisationskommitté. Kommittén skall bl. a. fastställa planer som är direkt avhängiga av myndighetens omlokali­sering och sora avser personalinformation, personaladministration, kon-torsralionalisering och andra åtgärder i samband med omlokaliseringen. Kommittéema skall också besluta i sådana arbetsmiljöfrågor som av­ser förvaltningsbyggnadens utfornming.

Som samrådsorgan mellan rayndigheter eller institutioner som loka­liseras till samma ort har bildats ortskommittéer. Ortskommittéerna består av två ledamöter från varje myndighet, varav en företräder myndigheten och den andra de anställda. Särskilda resurser har ställts till organisations- och ortskoraraittéemas förfogande.

Genora skilda beslut har Kungl. Maj:t uppdragit åt bl. a. statens per­sonalnämnd, byggnadsstyrelsen, utrastningsnämnden för universitet och högskolor, statskontoret och arbetsmarknadsstyrelsen att medverka vid genoraförandet av oralokaliseringen. Vidare har inrättats en särskild närand för oraplaceringsfrågor, som skall pröva om anställd, vid myn­dighet som skaU omlokaliseras har så vägande skäl mot flyttning från Stockholm att han bör undantas från flyttning.

Statens personalnämnd skall allraänt biträda den av oralokaliseringen berörda personalen. Bl. a. skall nämnden medverka till omplaceruig av sådana tjänstemän som inle följer med vid omlokaliseringen. För mark- och lokalanskaffningen samt inredningen av lokaler svarar bygg­nadsstyrelsen utora vad avser vissa rayndigheter inora försvaret. I dessa

Prop. 1973: 55

8

fall vUar ansvaret på fortifikationsförvaltnmgen. Utrustningsnänmden för universitet och högskolor samt försvarets materielverk raedverkar vid upphandlingen av utrustning. Statskontoret biträder med diverse organisationsfrågor och arbetsmarknadsstyrelsen ihedverkar för att be­reda medflyttande farailjeraedlemraar sysselsättning.

Inora Kungl. Maj:ts kansli har bildats en interdeparleraental saraord-nmgsgrapp för arbetet med omlokaliseringen. För den administrativa samordningen har inom fuiansdepartementet bildats en särskUd arbets­grupp för omlokaliseringsfrågor.

På det koraraunala planet har också särskilda organisatoriska åtgär­der vidtagits för att förbereda oralokaliseringen.

Det hittillsvarande förberedelsearbetet har fortskridit planenligt. I enlighet med sitt uppdrag har byggnadsstyrelsen, i huvudsak under hösten 1971, redovisat lokalförsörjningsplaneringen ef­ter samråd med de skUda myndigheterna. I vissa fall har förhyrning av lokaler ansetts läraplig, men i flertalet fall har statUg nybyggnad av lokaler föreslagits. Härvid har byggnadsstyrelsen redovisat tomtval m. m. På grundval av dessa förslag har byggnadsstyrelsen fått i upp­drag att fortsätta planeringen och att snarast redovisa byggnadspro­gram för de skilda nybyggnadema. Programraen skall grundas på i huvudsak nuvarande antal anställda vid de skilda myndighetema.

ByggnadsstjTelsen har f. n. redovisat byggnadsprogram för flertalet planerade nybyggnader. Med hänsyn till den komprimerade tidplanen har viss projektering utförts samtidigt med programarbetet, så att s.k. systeraskisser och välgrundade kostnadsberäkningar för projekten kun­nat redovisas samtidigt med byggnadsprögrammen. Dessa redovisningar läggs till grand för Kungl. Maj:ts och riksdagens prövning av bygg­nadsobjekten och för byggnadsuppdrag. De första uppdragen att ut­föra nybyggnader för omlokaliseringen lämnades under hösten 1972. Huvuddelen av byggnadsarbetena för den första etappen beräknas bli utförda under budgetåren 1973/74 och 1974/75.

Inredning av de nya lokalerna planeras och upphandlas av byggnadsstyrelsen. Försvarets materielverk svarar dock för denna upp­gift för vissa myndigheter inora försvaret. Sådan utrustning som är knuten till lokalerna, t. ex. teleutrustning, planeras och upphandlas av utrastningsnämnden för universitet och högskolor. Annan utrustning planeras av den myndighet som skall omlokaliseras efter samråd med utrustningsnäranden och byggnadsstyrelsen. En allmän riktlinje för planeringen är att befintlig inredning och utrustning skall utnyttjas även efter oralokaliseringen om inte starka funktionella skäl eller eko­nomiska bedömningar talar häremot.

Frågor om särskilda förraåner ra. m. för statligt anställd personal som berörs av omlokalisering avgörs genora förhandlingar raellan staten och de anställdas huvudorganisationer. Ett avtal sora

Prop. 1973: 55

9

reglerar förraånsfrågorna för den personal som berörs av den första omlokaliseringsetappen har slutits under hösten 1972. Avtalet innehål- ler bl.a. bestäramelser om fria resor tUl och från utflyttningsorten, vidgad rätt att erhåUa omstationeringstraktamente, bibehållen 5-orts-lön under viss övergångstid, vidgad rätt till ersättning för flyttnings­kostnader och ersättning för dubbelhyra under viss tid.

Den sora är anställd vid en oralokaliseringsrayndighet har möjlighet till bostadsanskaffningslån raed statlig garanti. Lånemöjligheten gäller både för förvärv av bosladsrättslägenhet och för kontantinsats vid köp av radhus, villa etc. Lånebelopp upp till 20 000 kr. kan beviljas."

Anställda som anser sig ha vägande skäl det kan t. ex. vara fråga om nära förestående pensionsavgång, hälsoförhållanden och makes förvärvsarbete att inte följa med vid utflyttningen kan få dessa skäl prövade av nämnden för vissa oraplaceringsfrågor (NOM). Oni den anställdes begäran bifalls koraraer han att genom omplace­ring erbjudas likvärdig statlig anställning inom stockholmsområdet. Det blir alltid fråga om en bedömning från fall till fall från närandens sida. Men även den sora fått avslag från NOM eller som ej gjort någon fraraställning tUl NOM har möjlighet att ansöka om omplacering inom stockholmsområdet.

För att underlätta omplacerings verksamheten har Kungl. Maj: t med­delat bestämraelser ora särskilt förfarande vid tillsättning av tjänst, ra. ra. (SFS 1972: 156, ändrad 1972: 569). Kungl. Maj:t har vidare berayndi-gat statens personalnärand (SPN) att. ålägga statliga rayndigheter alt fortlöpande redovisa uppgifter om uppkommande vakanser och annat rekryteringsbehov. Inkomna uppgifter används av SPN sora underlag när personal vid oralokaliseringsrayndighelerna som ansökt om ompla­cering skaU anvisas ledig tjänst. Denna verksamhet och handläggningen av andra personalfrågor i samband med omlokaliseringen kräver ett omfattande informalionsunderlag. Därför har ett särskUt systera för personaladrainistrativ inforraation byggts upp.

Prelimuiära tidsplaner för oralokaliseringen finns nu för flertalet berörda myndigheter. Dessa tidsplaner har fastställts av Kungl. Maj:t på grundval av förslag som utarbetats av ortskorarailtéerna. Planerna har uppställts ortsvis och innehåller sammanvägda bedömningar av flytlningstidpunkterna raed hänsyn till raöjlighelerna att färdigställa arbetslokaler, anskaffa bosläder för den raedföljande personalen, ora-placera den personal som inte medföljer etc.

De tidpunkter sora beräknats fraragår av tabell 2.

Prop. 1973: 55

10

Tabell 2. Planerade flyttningstidpunkter för de omlokaUserade myn­digheterna (etapp 1 och beslutade i särskild ordning).

Linköping

Statens kriminaltekniska

laboratorium Statens rättskemiska laboratorium Statens väg- och trafikinstitut Statens geotekniska institut Försvarets materielverk, del av

1.6-30.6.1975

Utredning pågår 1.6,-30.6,1975 1,6-30,6,1975 Utredning pågår

Norrköping

Statens invandrarverk Sveriges meteorologiska och

hydrologiska institut Luftfartsverket Sjöfartsverket Kriminalvårdsstyrelsen

1,5-30,6,1976 1.12.74-30.6.75

1.10-30.11.1976 1.10-30.11.1975 1.1-29.2,1976

Jönköping   

Lantbruksstyrelsen Skogsstyrelsen

1,6-31.8.1975 1.6-31.8.1975

Borås

Statens provningsanstalt

1.6-31.8.1976

Karlstad

Försvarets sjukvårdsstyrelse Försvarets materielverk, del av

Värnpliktsverkel Militärpsykologiska institutet

1.4-30.4.1976

1.1-31.3.1976

1.8-31.10,1976

1.6-30,6,1976

1.5-31.5.1976

Gävle

Lantmäteristyrelsen Rikets allmänna kartverk Centralnämnden för fastighetsdala Statens institut för byggnads­forskning

1.5-31.8.1975 1.5-31.8.1975 1.8-31.8.1973 1.6-30.6.1976

SundsvaU

Statens personalpensionsverk

Centrala studiehjälpsnämnden Riksförsäkringsverket, del av

1.10.1972-30.6.1976

(periodiskt)

1.7-31.8.1974

1.9.1972-30.11.1975

(periodiskt)

Falun/Borlänge

Domänverket

Utredning pågår

Östersund

Försvarets förvaltningsskola Arméns tekniska skola

Utredning pågår

Umeå

Skogshögskolan, del av

Utredning pågår

Luleå

Sveriges geologiska undersökning, del av

Utredning pågår

Eskilstuna

Myntverket

1.6-30,6,1974

Uppsala

Statens livsmedelsverk

Utredning pågår

Sveriges geologiska undersökning, del av

Skogshögskolan, del av

Lantbrukshögskolan, del av (Viad)

Veterinärhögskolan

Statens veterinärmedicinska anstalt

Prel, sommaren 1973 Utredning pågår

Farmaceuliska fakulteten

Socialstyrelsens läkemedels-avdelning

Prop. 1973: 55

11

Det är ännu för tidigt att ange hur stor andel av de anställda som koraraer att följa raed vid omlokaliseringen och hur många som kom­raer att beröras av särskilda omplaceringsåtgärder. Utförda enkäter tyder eraellertid på att benägenheten hos de anställda att följa med sin myndighet efter hand har ökat i förhållande tUl tidigare gjorda enkäter. Det finns skäl att anta att denna tendens kommer att hålla i sig fram till flyttningstidpunkten.

Delegationens förslag

Utredningsarbetets uppläggning och bedrivande

1971 års riksdag godkände de allmänna riktlinjer för omlokalisering av statlig verksarahet sora delegationen redovisade i sitt första betän­kande. Detta har varit utgångspunkten för lokaliseringsdelegationens fortsatta arbete. De verksamheter sora har granskats i andra utrednings­etappen är i allraänhet mera komplexa än de sora orafattades av första etappen. Detta har enligt delegationen raotiverat ett mer inträngande ut­redningsarbete än vad sora krävdes för första etappens rayndigheter. Krav har också rests i skilda sararaanhang att besluten skulle föregås av utförliga sarahällsekonoraiska kostnads- och intäktskalkyler. Detta ta­lade för att utredningsarbetet i derma andra etapp skulle kräva en längre tidsperiod.

Det har dock varit uppenbart att personalen vid de myndigheter där ställning tUl eventuell omlokalisering ännu inte tagits hyser oro inför framtiden. Det har uppgetts att personalen vid rayndigheter som befin­ner sig under utredning sökt annan anställning och detta har i vissa fall inneburit rekryteringssvårigheter.

För de verksamheter där oralokaliseringsbeslut redan fattats medver­kar statens personalnämnd vid oraplaceringen av personal sora inte föl­jer med vid en omlokalisering. Delegationen har ansett det nödvändigt att den personal, som kan bli omplacerad i anledning av den första om­lokaliseringsetappen, får garantier att den myndighet till vilken man föreslås omplacerad inle också inora kort flyttas.

Mot denna bakgrand har delegationen ansett det vara ett oavvisligt krav att slutligt besked snarast kan läranas berörda personalkategorier vilka verksaraheter sora föreslås oralokaliserade.

Kravet att kunna lärana uttöraraande besked tiU personalen har inne­burit att delegationen i denna andra etapp valt att studera och ta ställ­ning till eventuell omlokahsering av all central statlig verksamhet lill vilken slutlig ställning inte togs i första etappen.

Den förhållandevis begränsade tid som med dessa utgångspunkter stått delegationen lill buds har kompenserats genora en kraftig insats av utredningsresurser. Således har statskontoret för delegationens räkning

Prop. 1973: 55

12

ulfört kartläggningar av de organisatoriska och funktionella förhållan­dena vid de affärsdrivande verken postverket, statens jämvägar, telever­ket och statens vattenfallsverk samt vid statens vägverk. Härtill komraer den mycket omfattande medverkan som lämnats av berörda verk. För kartläggning av motsvarande förhållanden vid vissa av försvarets cent­rala skolor har delegationen biträtts av försvarets rationaliseringsinstitut. På uppdrag av delegationen har överbefälhavaren i samråd med för­svarets materielverk och under medverkan av försvarsgrenscheferna bit­rätt delgationen med kartläggningar för alt undersöka föratsättningama för partiell omlokalisering av de fyra centrala stabema samt en ytterli­gare partiell omlokalisering av materielverket.

Försvarets rationaliseringsinstitut har på Kungl. Maj:ts uppdrag i saraverkan raed fortifikationsförvaltningen sett över organisationen för fortifikations- och byggnadsförvaltningen inora försvaret och i sararåd raed delegationen prövat frågan om den framtida lokaliseringen av fortifikationsförvaltningen. Försvarsforskningsutredningen har på Kungl. Maj:ts uppdrag sett över försvarsforskningens fraratida inriktning, led­ning och organisation och i samråd med delegationen även prövat frå­gan ora den fraratida lokaliseringen av försvarets forskningsanstalt.

Övriga verksaraheter har studerats inom ramen för delegationens egna resurser. För vissa verksamheter har delegationen utan fördjupade stu­dier ansett sig kunna ta ställning till att föratsättningar för omlokalise­ring inte föreligger. För ett stort antal verksamheter har ett ställningsta­gande eraellertid krävt mera djupgående undersökningar. Sararaanlagt gäller detta 34 myndigheter. I saratliga dessa fall har delegationen haft överläggningar med företrädare för myndigheterna.

Det av delegationen, statskontoret, försvarets rationaliseringsinstitut, försvarsforskningsutredningen och överbefälhavaren framtagna utred­ningsmaterialet har sammanställts i promeraorior.

Dessa proraemorior har i saratliga fall tillställts berörda rayndigheter med begäran om att myndigheterna kompletterar uppgifterna i prome-raoriorna särat i övrigt anför de synpunkter rayndighelen anser att dele­gationen bör ha tillgång till. Myndigheterna har vidare i saratliga fall ålagts att inhämta motsvarande yttrande frän berörda företagsnämnder eller, i de faU företagsnämnd saknats, personalen.

Som delegationen framhöll i sitt första betänkande frarastår kontakt­problemen som en av de avgörande faktorerna vid stäUningstagande till omlokalisering. Det har därför varit angeläget för delegationen att för­söka kvantifiera och belysa arten och omfattningen av nu existerande kontaktmönster. I detta syfte har statskontoret för delegationens räkning låtit utföra en kontaktundersökning vid flertalet av de berörda myndig­hetema. Undersökningen sora har benämnts KOMM 71, omfattar 34 myndigheter raed sararaanlagt ca 18 500 anställda. Samtliga kontakter, såväl telefon- som personkontakter, överstigande två minuter har redo-

Prop. 1973: 55

13

visats under två tredagarsperioder under hösten 1971. Sammanlagt har ca 120 000 kontakter redovisats och bearbetats. En sammanfattning av undersökningens resultat redovisas i kapitel 3 i delegationens betän­kande.

Genom statskontorets försorg har särskUda studier utförts beträffande organisationsuppdelning i samband raed lokaliseringsöverväganden, framtida tätortssystem och decentralisering av statlig verksarahet särat kontaktbehov och reseraöjligheter. Sararaanlagt uppgår detta raaterial till drygt 250 sidor. En sararaanfattning av studierna redovisas i kapitel 3 i delegationens betänkande.

Delegationen har haft överläggningar raed företrädare för korarauner, landsting och länsförvaltningar från skilda delar av landet om föratsätt­ningama att ta emot statlig verksarahet. Vid sina regionalpolitiska över­väganden har delegationen härutöver kunnat stödja sig på det raaterial som kommit fram inom raraen för länsprogram 70 och expertgruppen för regional utveckling (ERU).

För att belysa möjligheten att ta eraot statlig verksarahet har delega­tionen låtit kartlägga planeringssituationen, de koraraunala finanserna och arbetsmarknaden i de komrauner sora orafattas av riksdagens lokali­seringsbeslut år 1971. Ett liknande raaterial har sararaanställts för Kal­raar till vilken ort delegationen nu föreslagit lokalisering.

Delegationen hade redan under första utredningsetappen kontakter med personalens huvudorganisationer. I denna utredningsetapp har dessa kontakter intensifierats. Överläggningar har hållits med särskUt ut­sedda företrädare för de fyra huvudorganisationerna. Därvid har bl. a. läranats fortlöpande inforraation och sararåd ora utredningsarbetets uppläggning och bedrivande.

Yal av myndigheter

Delegationens utgångspunkt har varit att redovisa förslag beträffande samtliga centrala statliga verksamheter till vilka ställning inte slutligt togs vid 1971 års riksdag. För verksamheter sora enligt 1971 års riks­dagsbeslut skulle förbU i storstockholrasorarådet har delegationen även prövat föratsättningarna att föreslå en partiell omlokalisering. Sararaan­lagt har ca 85 myndigheter och institutioner granskats av delegationen.

Vissa avgränsningar i delegationens prövning har dock gjorts. Således har ingen prövning skett av verksamheter med mindre än 10 anställda. Inte heller har delegationen prövat förläggningen av kulturella institu­tioner av rikskaraktär. Dessa orafattas f. ö. av arbetet inora 1965 års musei- och utstäUningssakkunniga (MUS -65). Jordbrukets kontroll­anstalter och deras förläggning prövas av en särskild utredning och har därför inte prövats av delegationen. När det gäller den högre utbildning­ens lokalisering prövas denna fråga av 1968 års utbildnmgsutredning

Prop. 1973: 55

14

(U 68). Delegationen har innan den utformat sina förslag samrått raed företrädare för U 68.

När det gäller frågan ora de statliga bolagen anförde delegationen i sitt förra betänkande att en prövning av bolagens lokalisering borde an­stå. Anledningen härtill var den organisatoriska förändring sora skett beträffande flertalet statliga bolag genora tillkorasten från årsskiftet 19691970 av Statsföretag AB. Delegationen ansåg att frågor ora even­tuella oralokaliseringar av de statliga bolagen naturligen bör prövas i sararåd raed Statsföretag AB. Delegationen uttalade vidare att den i en senare etapp av sitt arbete avsåg att ta upp ett sådant sararåd.

Vid en ytterligare prövning har delegationen korarait till den uppfatt­ningen att de statliga bolagen i lokaliseringshänseende bör behandlas av statsmakterna på sararaa sätt sora enskilt ägda företag. Det kan f. ö. erinras om att bolagen inte är underkastade den förvaltningsrättsliga styrning sora gäller för rayndigheterna utan lyder under aktiebolagsla­gens bestäraraelser. Principen ora konkurrens på lika villkor raåste enligt delegationen gälla de statliga bolagen också i detta sararaanhang. Såle­des är de statliga bolagen redan nu underkastade reglerna ora lokalise­ringssamråd och har raöjlighet erhålla lokaliseringsstöd. Skulle stats­makterna finna skäl att tillskapa nya instrument för att påverka nä­ringslivets lokalisering kommer dessa naturligen att omfatta såväl en­skilda som statliga företag. Mot denna bakgrund har delegationen inte gått in på en närraare prövning av de statliga bolagens lokalisering.

De statliga affärsverken däreraot har en annan ställning. Delegationen har således i den andra etappen prövat förläggningen av de fyra affärs­verk som nu är lokaliserade i Stockholm och till vUka ställning inte togs år 1971, näraligen postverket, statens järnvägar, televerket och statens vattenfallsverk. Det förhållandet att dessa verk bedriver en i huvudsak affärsraässig verksarahet, delvis i konkurrens raed det enskilda näringsli­vet har beaktats vid delegationens ställningstaganden.

När det gäller att avgränsa vilka verksaraheter sora bör kunna oralo-kaliseras och vilka som bör förbli i stockholmsområdet har delegationen bl. a. beaktat kostnaderna för en omlokalisering, verksamhetens sam­bands- och kontaktmönster enligt den genomförda koraraunikationsun-dersökningen, särskilda utredningar särat genora av myndigheter och personal lämnade uppgifter. Vidare har särskUda funktionella och orga­nisatoriska förhållanden, t. ex. extrem känslighet för stömingar i sam­band raed flyttningen, beaktats. Däreraot har delegationen bl. a. mot bakgrund av uttalanden från statsmakterna vid 1971 års riksdag inte tiUmätt den varierande flyttningsbenägenheten hos den berörda persona­len vid olika verk självständig betydelse. Flyttningsbenägenheten hos här berörda personalkategorier torde enligt delegationen i och för sig inte skilja sig från den hos andra grupper av anställda. Delegationen noterar eraellertid att den enkät sora utförts vid myndigheter i första etappen vi-

Prop. 1973: 55

15

sar att flyttningsbenägenheten för berörd personal synes ha ökat inle oväsentligt efter 1971 års riksdagsbeslut.

Vid delegationens prövning av möjligheterna att dela och partiellt oralokalisera rayndigheter har en utgångspunkt varit att adrainistrativ effektivitet skall kunna upprätthållas på sikt, även ora vissa ökade kost­nader kan godtas av regionalpolitiska skäl. Delegationen har försökt identifiera enheter eller verksaraheter inom rayndigheterna som raed hänsyn till kontakter och beroendeförhållanden är lärapliga objekt för oralokalisering. Delegationen har dock inte ansett det sora sin uppgift att göra organisationsutredningar eller föreslå omorganisationer som skulle kunna skapa förutsättningar för partieUa oralokaliseringar. De­legationens studier har visat att partiella oralokaliseringar vid nuvarande organisationsstruktur endast i undantagsfall kan förordas utan risk för stora och bestående störningar av myndigheternas funktionsduglighet.

Delegationen uttalade i sitt första betänkande att statsmakterna fort­farande förutsattes vara lokaliserade i Stockholra. Härav följer att Kungl. Maj:ts kansli, dvs. statsdepartementen, justitiekanslem och riks­åklagaren samt rikets högsta döraande rayndigheter, dvs. högsta domsto­len, regeringsrätten och försäkringsdomstolen, bör förbli i Stockholm. En likartad bedöraning bör enligt delegationen göras för försäkringsrå­det, näringsfrihetsorabudsraannen, konsuraenlorabudsmannen och sta­tens hyresråd.

Delegationen uttalade vidare att verksamheter som har omfattande kontakter raed statsdeparteraenten och riksdagen liksora raed andra hu­vudstadsfunktioner inte borde flyttas utanför storstockholrasorarådet. Bland sådana rayndigheter närandes arbetsraarknadsstyrelsen, arbetar­skyddsstyrelsen, rikspolisstyrelsen, socialstyrelsen, skolöverstyrelsen, universitetskanslersämbetet och styrelsen för internationell utveckling. Till sararaa krets av myndigheter bör nu enligt delegationen även föras försvarets rationaliseringsinstitut, generaltullsiyrelsen, konjunkturinstitu­tet, bankinspektionen, försäkringsinspektionen, riksskatteverket (raed exekutionsväsendets organisationsnärand), riksantikvarieärabetet, statens naturvårdsverk, komraerskollegiura, statens pris- och kartellnärand, bo­stadsstyrelsen, statens planverk och styrelsen för teknisk utveckling. Delegationen har beträffande dessa myndigheter ingående prövat för­utsättningama för en partiell oralokalisering. Endast i fråga om skol­överstyrelsen har delegationen ansett sig kunna lägga fram förslag om en begränsad partiell omlokalisering.

Myndigheter som har anknytning till i stort sett hela den statliga för­valtningen och vars verksamhet inle är rutinbetonad bör enligt delega­tionen inte omlokaliseras. Till denna kategori har delegationen tidigare fört statens avtalsverk, statskontoret, statistiska centralbyrån, riksrevi­sionsverket och byggnadsstyrelsen. Till samraa kategori bör även föras

Prop. 1973: 55

16

kammarkollegiet, statens förhandlingsnämnd, statens personalutbild­ningsnämnd, statens personalnämnd och utrustningsnäranden för uni­versitet och högskolor. Inte heller beträffande dessa rayndigheter har delegationen funnit en partiell oralokalisering raöjlig.

Försvarsledningen och de centrala militära staberna bör enligt vad delegationen tidigare uttalat finnas kvar i Stockholm. Detsamma gäller huvuddelen av försvarets materielverk. Delegationen har prövat möjlig­heterna att föreslå partiella utflyttningar av staberna och materielverket men anser sig inte kunna lägga frara konkreta förslag ora sådana par­tiella oralokaliseringar.

När det gäller försvarshögskolan, militärhögskolan, krigsskolan och sjökrigsskolan anser delegationen av skilda skäl att dessa bör förbli i storstockholrasorarådet. I det följande redovisas delegationens syn­punkter beträffande luftvämsskjutskolan och luftvärnets kadett- och aspirantskola. Beträffande övriga raindre skolor har delegationen ansett att lokaliseringsfrågan får prövas av försvarets fredsorganisationsutred­ning.

Vissa verksaraheter anser delegationen vara bundna till nuvarande lo­kalisering, bl. a. genom gjorda investeringar. Det gäller flygtekniska för­söksanstalten, krigsarkivet och riksarkivet.

Vissa rayndigheter har närraast regional karaktär och bör av den an­ledningen inte oralokaliseras. Det gäller mUilärapoteket och dataraaskin-centralen för administrativ databehandling (DAFA). Genom sin nära anknytning tUl karolinska sjukhuset och karolinska institutet kan även statens strålskyddsinstilut och statens arbetsklinik sägas inta en likartad ställning.

Delegationen anser att överstyrelsen för ekonomiskt försvar och transportnäranden raed hänsyn till kontakternas art bör stanna kvar i Stockholra. Sedan konsuraentverkets uppgifter nuraera klarlagts har de­legationen koramlt till den uppfattningen att verkets kontaktbehov rao­tiverar en förläggning till Stockholra. Giftnäranden och koncessions-näranden för raUjöskydd är så nära knutna till naturvårdsverket att en separat oralokalisering förefaller delegationen oläraplig. När det gäller patent- och registreringsverket finner delegationen att en omlokalisering av patentverksamheten likaledes är olämplig.

Beträffande riksförsäkringsverket har riksdagen beslutat att dess hu­vuddel skaU förbli i Stockholm.

Vad gäller de affärsverk som inte tidigare prövats av delegationen näraligen postverket, statens jämvägar, televerket och statens vatten­fallsverk anser delegationen av skilda skäl att en total oralokalisering inte bör aktualiseras.

Postbanken berörs dels av pågående överväganden om samverkan mellan postbanken och Sveriges kreditbank, dels av utredningen om

Prop. 1973: 55

17

samverkan raellan postgiro och bankgiro. Innan detta arbete slutförts kan inte ens en partiell omlokalisering aktualiseras. Postverkets övriga verksaraheter är f. n. så integrerade raed postbanken att en separat om­lokalisering inte är möjlig.

Statens järnvägar har angett att en omlokalisering skulle allvarligt skada SJ:s möjligheter att hävda sig på godstransportraarknaden. Dele­gationen anser för sin del att en omlokalisering skulle innebära sådana påfrestningar på SJ:s organisation att den i rådande konkurrensläge inte kan försvaras.

Televerket har för delegationen redovisat omfattande rationaliserings-och delegeringsplaner. Dessa innebär att televerket under 1970-talet skulle rainska sin personal i centralförvaltningen från f. n. ca 2 800 till ca 1 400. Enligt delegationen bör en sådan organisationsförändring ge-noraföras i Stockholra. Mot bakgrand härav och raed hänsyn även till verkets kontakter med bl. a. ELLEMTEL Utvecklings Aktiebolag och Telefon AB LM[REDACTED_EFTERNAMN] anser sig delegationen inte kunna förorda en total omlokalisering av televerket.

Statens vattenfallsverk har enligt delegationen inte sådana kontakter att en lokalisering till Stockholm av det skälet är nödvändig. Inte heller har delegationen kunnat acceptera av vattenfallsverket angivna kostna­der för en oralokalisering. Även enligt delegationens beräkningar före­faller emellertid kostnaderna för en oralokalisering av vattenfallsverket vara väsentligt högre än för de rayndigheter som av delegationen före­slås bli omlokaliserade. Vidare innebär en oralokalisering av vattenfalls­verket trots kompenserande åtgärder risker för störningar i ver­kets kraftproducerande uppgifter. Med hänsyn härtill anser sig delega­tionen inte kunna förorda en oralokalisering av vattenfallsverket.

En fullständig förteckning över de rayndigheter sora enligt delegatio­nen bör förbli i storstockholmsområdet finns redovisad i tabell 3.

Tabell 3. Centrala statliga myndigheter som enligt delegationen bör för­bli i stockholrasorarådet.

Departements-

Antal anställda

tillhörighet

Myndighet

(avrundade tal)

Statsdeparlementen

1 650

Justitie-                 Högsta domstolen

120

Regeringsrätten

100

Justitiekanslem

10

Riksåklagaren

40

Rikspolisstyrelsen

510

Utrikes-

Styrelsen för internationell utveckling

275

Försvars-

Försvarsstaben

400

Arméstaben

400

Marinstaben

350

2   Riksdagen 1973.1 saml Nr 55

Prop. 1973:55

18

Departements-

antal anstäUda

tillhörighet

Myn dighet

(avrundade tal)

Flygstaben

350

Försvarets materielverk (del av)

2 800

Försvarets forskningsanstalt (del av)

900

Krigsarkivet

25

Försvarets rationaliseringsinsthut

55

Flygtekniska försöksanstalten

235

Försvarshögskolan

15

Militärhögskolan

100

Krigsskolan

140

Sjökrigsskolan

125

Militärapoteket

95

Social-

Socialstyrelsen

720

Giftnämnden

15

Arbetarskyddsstyrelsen+arbetsmedicinska

institutet (del av)

265

Försäkringsdomstolen

30

Försäkringsrådet

20

Riksförsäkringsverket (del av)

340

Statens strålskyddsinstitut

100

Statens arbetsklinik

30

Kommunika-

tions-

Postverket

6 400

Televerket (del av)

2 600

Statens järnvägar

1800

Transportnämnden

15

Finans-

KammarkoUegiet

60

Statskontoret

320

Generaltullstyrelsen

315

Byggnadsstyrelsen

615

Statistiska centralbyrån (del av)

1000

Datamaskincentralen för administra-

tiv databehandling (DAFA)

340

Bankinspektionen

60

Försäkringsinspektionen

50

Riksrevisionsverket

250

Riksskatteverket (inkl, exekutions-

väsendets organisationsnämnd)

430

Konjunkturinstitutet

35

Statens förhandlingsnämnd

15

Statens avtalsverk

100

Statens personalutbildningsnämnd

45

Statens personalnämnd

70

Ulbildnings-

Riksarkivet

80

Riksantikvarieämbetet

160

Universitetskanslersärabetet

115

Utrustningsnämnden för universitet

och högskolor

45

Skolöverstyrelsen (del av)

695

Jordbruks-

Statens naturvärdsverk

290

Koncessionsnämnden för miljöskydd

15

Handels-

Kommerskollegium

150   -]

Patent- och registreringsverket (del av)

500

Näringsfrihetsombudsmannen

20

Konsumentombudsmannen

20   "'''

Statens pris- och kartellnämnd

165   i-  -

Konsumentverket

150  

Överstyrelsen för ekonomiskt försvar

150 "!

Prop.1973: 55

19

Deparlements-tiUhörighet

Myndighet

antal anstäUda (avmndade tal)

Inrikes-

Arbetsmarknadstyrelsen Bostadsstyrelsen Statens hyresråd

730

150

30

CivU-

Statens planverk

120

Industri-

Statens vattenfallsverk Styrelsen för teknisk utveckling

1820 100

Diverse övriga myndigheter (kommittéer, kulturella institutioner, forskningsråd m fl) ca 1 500

Summa (avrundat) 31 700

Delegationen har för de granskade rayndigheterna ställt samman re­dogörelser för organisation, uppgifter, samverkansbehov m. ra. För det detaljerade innehållet i dessa sararaanställningar hänvisas tUl delegatio­nens betänkande och dess bilaga III. I det följande ges en sararaanfatt­ning härav frärast i fråga ora de rayndigheter som delegationen anser helt eller delvis böra omlokaliseras.

Domstolsverket

I prop. 1972:1 bil. 4 föreslog Kungl. Maj:t att en central förvalt-ningsrayndighet för dorastolsväsendet skulle inrättas i Jönköping fr. o. ra. den 1 juli 1973. Riksdagen hade vid tiden för delegationens slutrapport beslutat (JuU 1972: 8, rskr 1972: 159) att ett domstolsverk skidle inrättas men hade, i avvaktan på delegationens förslag, beslutat uppskjuta avgörandet beträffande tidpunkten för inrättandet och valet av lokaUseringsort tUl höstsessionen vid 1972 års riksdag.

Delegationen förklarade i sitt yttrande till domstolsverksutredningen att ett bUvande domstolsverk borde kunna förläggas utanför Stockholm. I yttrandet förordade delegationen vidare en förläggning till SundsvaU. Sedan delegationen avgav sitt yttrande hade inga nya förhållanden till-koraralt sora gett delegationen anledning tiU ändrat stäUningstagande.

Försvarsstaben, arméstaben, marinstaben, flygslaben, försvarets materi­elverk och försvarels brevskola

Försvarsstaben är överbefälhavarens stab. I stabens arbetsuppgifter ingår bl. a. att biträda överbefälhavaren i fråga om ledning av den ope­rativa verksamheten inom krigsmakten samt krigsraaktens utveckling och inriktning. Staben är organiserad på operationsledning och fyra sek­tioner för i huvudsak samverkansfrågor, underrättelse- och säkerhets­tjänst, personalfrågor och försvarsupplysning särat studie- och plane­ringsverksamhet. Dessutom finns en personalvårdsbyrå, en kommendan-turavdelning och en befästningsinspektion. Staben har ca 400 anställda.

Prop. 1973:55

20

Arméstaben, som biträder chefen för armén med ledningen av för­bandsproduktionen inom armén, är organiserad på tre sektioner, sex truppslagsavdelningar, en administrativ avdelning och en budgetavdel­ning. Staben har ca 400 anställda.

Marinstaben, som biträder chefen för marinen med ledningen av för­bandsproduktionen inom marinen, är organiserad på en planeringsav­delning, fyra sektioner och en chefssektion. Staben har ca 350 anställda.

Flygslaben, som biträder chefen för flygvapnet med ledningen av för­bandsproduktionen inom flygvapnet, är organiserad på en planeringsav­delning, två sektioner, en flygsäkerhetsavdelning, en systeragrupp, en chefsexpedition och ett centralorgan för den railitära vädertjänsten. Sta­ben har ca 350 anställda.

Försvarets materielverk är central förvaltningsmyndighet för tyg- och intendenturförvaltningen vid krigsmakten och har till uppgift att tUlgo­dose krigsmaktens behov av materiel och andra förnödenheter inom ver­kets verksamhetsoraråde. Verket har totalt ca 3 400 anställda. Riksdagen beslutade år 1971 att vissa delar av försvarets materielverk skulle loka­liseras utanför stockhohnsområdet (prop. 1971: 29, InU 1971: 15, rskr 1971:196 och prop. 1971: 124, FöU 1971: 22, rskr 1971: 292). Sålunda beslutades att huvudavdelningen för drifttjänst samt mätdonssektionen i huvudavdelningen för armémateriel skall lokaliseras till karlstadsom­rådet. Vidare beslutades att provningsenheten i huvudavdelningen för flygmateriel med undantag av försöksplatserna skall lokaliseras till Lin­köping (Malmslätt). Totalt beräknas omlokaliseringama beröra ca 500 anställda.

Försvarets brevskolas främsta uppgift är att utveckla och framställa utbUdningshjälpmedel särat genoraföra studier och försök inora det ut­bildningsteknologiska området. Antalet anställda är ca 40. Härtill kom­raer ett 30-tal värnpliktiga programmerare.

Överbefälhavaren har på uppdrag av delegationen kartlagt föratsätt­ningama för en partieU omlokalisering av de fyra mUitära stabema och försvarets materielverk vid altemativa utflyttningstal 1 000, 1 500 och 2 000 anställda av sararaanlagt 4 300 anställda.

Försvarets rationaliseringsinstitut har undersökt förutsättningarna att bl. a. omlokalisera försvarets brevskola.

Delegationen anser sig inte på grandval av överbefälhavarens utred­ning kunna framlägga konkreta förslag till omlokaliseringar. Detla skulle kräva mera ingående organisatoriska studier och sannolikt också kräva organisatoriska förändringar. Delegationen föratsätter att ora en organisationsöversyn av de centrala staberna skulle aktualiseras, denna också tar upp frågan om partiell oralokalisering eUer delegering av vissa av de nuvarande stabsfunktionerna.

Delegationen har dock funnit en funktion där en partiell omlokalise­ring redan nu förefaller värd en närmare kartläggning, nämligen i fråga

Prop.1973: 55

21

om publikationsverksaraheten vid centrala staber och förvaltningar samt försvarets brevskola liksom den s. k. normalieverksamheten vid försva­rets materielverk. Det kan erinras att inom försvarets rationaliserings­institut f. n. pågår en översyn av publikationstjänsten. Det förefaUer de­legationen lärapligt att denna utredning utvidgas tUl att avse hela pu­blikations- och norraalleverksamheten inora försvaret särat även förut­sättningarna att omlokalisera denna verksamhet.

Försvarets civilförvaltning

Försvarets civUförvaltning leder och övervakar krigsraaktens avlö­nings-, kassa- och räkenskapsväsende. Verket svarar vidare för krigs­maktens rättsliga angelägenheter. Häri ingår bl. a. att vara krigsmaktens patentorgan. Civilförvaltningen leder även utvecklingen och införandet av system för redovisning och revision inom försvaret.

Civilförvaltningen består av fyra byråer. För ledning av datadriften inom försvaret har provisoriskt inrättats en särskild enhet, datadriftled-ningen. Till denna är knuten en datadriftenhet som utför databehand­ling främst för civilförvaltningens behov men även för andra centrala myndigheter inom försvaret. Antalet anställda vid civilförvaltningen är 297.

Civilförvaltningens utåtriktade kontakter avser. tUl väsentlig del för­svarets myndigheter och hänger samman raed verkets uppgifter sora ser­viceorgan åt i första hand centrala staber och förvaltningar. Verket har även kontakter raed olika civila myndigheter genom att det inom sitt verksamhetsområde fungerar som saraordnande och förraedlande in­stans raellan försvaret och den civila statsförvaltningen.

Civilförvaltningen och dess företagsnämnd frarahåller att de be­slående ökningarna av driftkostnaderna koramer att i första hand hän­föra sig till ökad reseverksarahet. Vid en oralokalisering har förtidspen­sionering beräknats bli aktuell för ca 45 tjänstemän. Kostnaderna härför beräknar verket och företagsnämnden till 3 å 3,5 mUj. kr.

Delegationen har med hjälp av kommunikationsundersökningen KOMM 71 kunnat konstatera att civUförvaltningen kännetecknas av hu­vudsakligen rutinmässiga kontakter. Detta förhållande liksom de uppgif­ter i övrigt som redovisats beträffande civilförvaltningen tyder på att en oralokalisering av förvaltningen bör kunna ske. Den ökade reseverksara­het sora skulle bli följden av en oralokalisering torde varken kostnads­mässigt eller funktionsmässigt vara ett avgörande hinder för en omloka­lisering.

Delegationen förordar följaktligen att civUförvaltningen omlokalise­ras. Med hänsyn till kontakterna raed patentverket bör dock civUförvalt-ningens patentsektioner (med 11 anställda) förbli i Stockholm. Delega­tionen förutsätter vidare att särskilda åtgärder vidtas för att tillgodose de specifika krav som de vid förvaltningen anställda hörselskadade kan

Prop. 1973: 55

22

ha. Oralokaliseringen koraraer vid nuvarande personalstyrka att omfatta, ca 285 anställda.

Fortifikationsförvaltningen

Fortifikationsförvaltningen är central förvaltningsmyndighet för forti­fikations- och byggnadsväsendet inom krigsmakten. I förvaltningens uppgifter ingår också att för krigsmaktens räkning svara för markfrågor. Fortifikationsförvaltningen skall vidare i fred organisera byggnads- och reparationsberedskapen.

Förvaltningen är organiserad på två avdelningar och sju byråer. Därjärate finns två fristående sektioner, utredningssektionen och kalkyl­sektionen. På regional nivå finns sju byggnadskontor. Fortifikationsför­valtningen hade budgetåret 1971/72 totalt 864 tjänster. Den egentliga centralförvaltningen hade den 1 oktober 1971 721 anställda.

Förvaltningen har orafallande kontakter med försvarets centrala sta­ber och förvaltningar, regionala och lokala försvarsmyndigheter samt konsultföretag, entreprenörer och leverantörer.

Försvarets rationaliseringsinstitut hade vid tiden för delegationens ar­bete Kimgl. Maj:ts uppdrag att se över fortifikationsförvaltningens orga­nisation. Översynen utgår från att förvaltningen skall bibehållas som centralt ämbetsverk direkt underställt Kungl. Maj:t. Förvaltningens hu­vudsakliga arbetsuppgifter föratsatts enligt institutet vara i slort sett de­samma som i dagsläget.

Försvarets rationaliseringsinstitut (FRI) framhåller att en eventuell omlokalisering bör i princip omfatta hela verket, undantaget kasernby­råns stockholrassektion och byggnads- och reparationsberedskapens centralkontor. Försöksanläggningen bör heller inte flyttas. Enligt FRI skulle kostnadsökningen för att vidmakthålla nödvändig kontaktstraktur uppgå till ca 2 milj. kr. per år. FRI beräknar, mot bakgrund av på­gående organisationsöversyn, att högst 600 tjänster berörs av en even­tuell oralokalisering.

Fortifikationsförvallningen och dess företagsnämnd finner det uppen­bart att en omlokahsering av förvaltningen utan att överbefälhavaren och försvarsgrenschefema raed staber samt försvarets materielverk loka­liseras till samraa ort på sikt leder till att förvaltningen inte kan leda byggprocessen. Förvaltningen avstyrker därför oralokalisering.

Delegationen anför att av det av FRI lämnade underlaget för ställ­ningstagande i lokalisermgsfrågan framgår att inga avgörande hinder finns mot en omlokalisering. Delegationen anser därför att fortifika­tionsförvaltningen bör omlokaliseras. Med hänsyn till vad fortifikations­förvaltningen anfört om sitt saraverkansbehov raed de mUitära myndig­hetema anser delgationen att förvaltningen bör lokaliseras på begränsat avstånd från Stockholm.

Prop. 1973: 55

23

Försvarets forskningsanstalt

Försvarets forskningsanstalt, FOA, har till uppgift att bedriva forsk­ning för försvarsändamål, främst inom de naturvetenskapliga, teknisk-vetenskapliga och medicinska forskningsgrenarna i den mån sådan forskning ej ankomraer på andra rayndigheter och institutioner. Verk­samheten är väsentligen inriktad på teknologier raed tillärapningar inom konventionella vapensystem, tillhörande spanings- och sambandsteknik samt på skydd mot nukleära, kemiska och biologiska stridsraedel.

FOA är organiserad på fyra avdelningar samt en adrainistrativ byrå och en planeringsbyrå. Av de fyra avdelningama avser en avdelning kerai och medicin (FOA 1), en fysik (FOA 2), en teleteknik (FOA 3) samt en kämfysik, kärnkerai och material (FOA 4). Antalet anställda vid FOA är drygt 1 600.

Huvuddelen av FOA:s verksamhet är lokaliserad till tre platser i stockholrasorarådet, näraligen Linnégatan 89 samt försöksstationerna i Ursvik, Sundbyberg och Grindsjön, Soranda. På Linnégatan är admi­nistrativa byrån och planeringsbyrån, FOA 3 särat delar av FOA 2 och FOA 4 placerade (sararaanlagt 900 anställda). I Ursvik är FOA 1 och en del av FOA 4 placerade (475 anställda). I Grindjön är delar av FOA 2 placerade (147 anställda). DärtUl koramer viss personal placerad vid olika laboratorier, försöksstationer o. d. inom och utora stockholrasre-gionen.

1969 års försvarsforskningsutredning (FU-69) hade tUl uppgift att se över den framlida försvarsforskningen. Utredningen har i sitt betän­kande Försvarsforskningens ledning (Fö stencU 1971: 5, 6) lämnat för­slag till detalj organisation av en styrelse för försvarsforskning särat för­slag rörande ansvarsfördelning och finansieringsvägar i försvarsforsk­ningsorganisationen i stort. Enligt förslaget skall huvuddelen av FOA P (planeringsbyrån) uppgå i den nya styrelsen, sora beräknas få ca 120 an­ställda.

Beträffande FOA:s kontaktnät har FU-69 låtit företa en specialunder­sökning av vissa delar av forskningsanstaltens extema kontakter sora be­dömdes vara av särskild betydelse i lokaliseringssararaanhang. FU-69 framhåller att kontaktema med i första hand försvarets staber och för­valtningar (försvarets materielverk) raåste tillraälas stor betydelse ur funktionell synpunkt. Vidare tillmäts nära kontakter raed universitets-och högskoleinstitutioner också stor betydelse. FU-69 anser däreraot att FOA:s industrikontakter i järaförelse med de nyss nämnda kontaktkäl-loma är av raindre betydelse ur lokaliseringssynpunkt.

FU-69 har delgett delegationen underlag för ställningstaganden. Av detta fraragår bl. a. att en nedläggning och försäljning av FOA:s nuva­rande anläggningar vid Ursvik i Sundbybergs koramun skulle finansiera en helt ny likvärdig anläggning och därutöver ge ett överskott på ca 15

Prop. 1973: 55

24

railj. kr. Reservation mot denna beräkning har emellertid avgetts av FOA.

FOA och dess företagsnämnd understryker vikten av samarbetet mel­lan anstalten å ena sidan samt universitet och högskolor å den andra. FOA betonar också starkt behovet och förekorasten av interna kontak­ter, vilket enligt FOA talar för att anstalten vid en eventuell omlokalise­ring i vart fall inte bör splittras utan så långt möjligt samlas till en och samma ort.

Delegationen anser att den föreslagna styrelsen för försvarsforskning, SFF, bör vara lokaliserad i Stockholm.

Delegationen har inte funnit att saraverkanskraven varken internt el­ler raed staber och försvarets materielverk är så starka att en omlokali­sering av delar av FOA inte är raöjlig. Ett krav är att raottagnmgsorten har en lämplig "miljö".

Enligt delegationen bör det vara möjligt att oralokalisera de funktio­ner vid FOA som avser medicin, psykologi och kemi samt övriga be­teendevetenskaper som sammanhänger med forskningen kring männi­skan i ett totalförsvarssystera. Antalet anställda vid dessa delar uppgår till 300 å 400. Vidare bör de funktioner vid FOA som avser teknisk in-forraationsbehandling, spaning, saraband, etc. raed ca 400 anställda kun­na oralokaliseras. Organisationen för och avgränsningen av de enheter sora enligt delegationen bör oralokaliseras bör närraare utredas av FU-69.

Vidare bör enligt delegationen i samband med avvecklingen av an­läggningarna i Ursvik viss verksamhet tillföras forskningsstationen i So-runda, Nynäshamns komraunblock. Sysselsättningseffekten kan beräk­nas lill minst ca 60 anställda.

Civilförsvarsstyrelsen

Civilförsvarsstyrelsen är central förvaltningsmyndighet för civilför­svaret. I styrelsens uppgifter ingår bl. a. att planlägga civUförsvarsåtgär-der som är geraensamraa för hela landet, att i övrigt leda och övervaka planläggningen för civilförsvaret, att bedriva, leda och övervaka civil­försvarsutbildning särat att anskaffa och ha uppsikt över förvaring av materiel.

Civilförsvarsstyrelsen består av fem byråer. Därutöver finns bl. a. ett kansli för riksnäranden för koraraunal beredskap och ett tillfälligt sekre­tariat för studier och långsiktig planering. Byråerna är planeringsbyrån, utrustningsbyrån, kanslibyrån, tekniska byrån och utbildningsbyrån. I utbildningsbyrån ingår civilförsvarsskolan i Rosersberg med bl. a. be­fälsskolan och undsättningskårsskolan samt fyra fältskolor i olika delar av landet. Civilförsvarsstyrelsen har vidare ett antal förråds- och verkstadsanläggningar ute i landet. Antalet anställda i Stockholra är 164 och i Rosersberg 213.

Prop. 1973: 55

25

Civilförsvarsstyrelsen saraverkar med ett betydande antal myndighe­ter inora totalförsvaret samt olika frivilligorganisationer. Av särskild be­tydelse har angetts vara samverkan och kontakter med försvarsstaben, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, fortifikationsförvaltningen och försvarets forskningsanstalt. Kontakter sker bl. a. av sekretesskäl till stor del genom personliga samraanträffanden.

Civilförsvarsstyrelsen och dess förelagsnämnder frarahåller alt en saralokalisering raed överstyrelsen för ekonoraiskt försvar, försvarssta­ben, försvarets forskningsanstalt och även fortifikationsförvaltningen är av stor betydelse för styrelsens raöjUgheter att fullgöra sina uppgifter. Vidare frarahålls kravet på saralokalisering av den egentliga styrelsen och befälsskolan. Befälsskolan har också behov av nära kontakt raed undsättningskårsskolan. Om befälsskolan flyttas till annan ort än und­sättningskårsskolan behövs utbildnings- och övningsanordningar även på den nya orten.

Delegationen anser att civilförsvarsstyrelsens kontakter med andra rayndigheter kan upprätthållas på ett tillfredsställande sätt även efter en omlokalisering. Oralokaliseringen bör orafatta den egentliga styrelsen, inklusive utbildningsbyrån. Vidare bör befälsskolan oralokaliseras. Där­eraot bör undsättningskårsskolan förbli i Rosersberg. Det antal anställda som föreslås omlokaUserade kan beräknas till 200.

Luftvämsskjutskolan (LvSS) samt Luftvärnels kadett- och aspirantskola (LvKAS)

LvSS har till uppgift att genoraföra kurser för vidareutbildning av luftvärnets befäl särat att bedriva försöksverksarahet och raedverka i stu­die- och reglementsarbete inora luftvärnsorarådet. Antalet anställda är ca 15.

LvKAS har tUl uppgift att raeddela förberedande utbildning för an­ställda sora officer på aktiv stat eller som reservofficer inom luftvärnet. Vidare skall LvKAS meddela utbildning till värnpliktig officer och ge­nomföra vissa kurser till reservofficer. Antalet anställda vid LvKAS uppgår till ca 20. Av uppgifter sora inhämtats från försvarels fredsorga­nisationsutredning fraragår att inga hinder föreligger att oralokalisera LvKAS.

Försvarets rationaliseringsinstitut (FRI) har för delegationens räkning utrett frågan ora oralokalisering av vissa av försvarels centrala skolor.

FRI anser att LvSS och LvKAS bör slås samraan. Den sararaanslagna skolan bör förläggas till Norrtälje.

Chefen för LvSS biträder FRLs uppfattning att en eventuell oralokali­sering av LvSS bör ske till Norrtälje och att detta bör ses sora en etapp mot en sararaanslagning raed LvKAS. Personalen vid LvSS frarahåller rekryteringsvårigheter vid en förläggning till Norrtälje.

Prop. 1973: 55

26

Chefen för armén accepterar en omlokalisering av LvSS till Norrtälje om beslutet nu måste fattas.

Delegationen, som i denna fråga samrått raed försvarets fredsorgani­sationsutredning vUl för sin del förorda att LvSS omlokaliseras från Stockholm tUl Norrtälje. Delegationen förordar även av bl. a. orga­nisatoriska skäl en omlokalisering av LvKAS från Göteborg till Norr­tälje. Den sammanlagda omlokaliseringseffekten kan beräknas till ca 35 anställda.

Statens bakteriologiska laboratorium

Statens bakteriologiska laboratoriura (SBL) är i samverkan med so­cialstyrelsen landets centrala anstalt för epidemiologiskt befolknings­skydd. Den dominerande uppgiften är att förebygga och bekämpa infek­tionssjukdomar. I detta syfte utför laboratoriet diagnostiska undersök­ningar, framställer och tUIhandahåller bakteriologiska preparat särat övervakar läget i landet beträffande epideraiska och andra srailtsararaa sjukdomar. I fråga om diagnostiska undersökningar verkar SBL sora centrallaboratorium för enhetlighet och säkerhet vid sådana undersök­ningar i landet. En speciell uppgift för SBL är att upprätthålla civil och militär beredskap mot epidemier.

SBL är organiserat på åtta avdelningar. Dessa är bakteriologiska av­delningen, virologiska avdelningen, iraraunologiska avdelningen, pro­duktionsavdelningen, epidemlologlska avdelningen, kemiska avdel­ningen, tekniska avdelningen och ekonomiavdelningen. Däratöver fiims en parasitologisk sektion. Antalet anställda under budgetåret 1971/72 är 552.

Kontakter i vetenskapliga frågor upprätthålls i första hand med karo­linska institutet. Institutets virologiska och immunologiska institutioner har lokaler inom SBL:s oraråde. Viktiga kontakter upprätthålls även med statens veterinärmedicinska anstalt, veterinärhögskolan, institutio­ner för utbildning av laboratorieteknisk personal och statliga läkeme-delsproducerande förelag. SBL hämtar vidare i stort sett dagligen leve­ranser av vacciner, biologiskt material, apor ra. ra. vid Arlanda flyg­plats.

I den epideraiologiska övervakningen saraverkar SBL raed socialsty­relsen, karolinska institutet, karolinska sjukhuset, Stockholras läns raikro-biologiska centrallaboratoriura.

SBL:s styrelse och SBL:s företagsnämnd erinrar ora att SBL f. n, lig­ger i den enda region i landet som har ett faktiskt behov av ett laborato­riura raed landets största kapacitet. Rekrytering av utbildad och inträ­nad personal för SBL:s specialiserade funktioner anses inte kunna ske i erforderlig orafattning annat än i ett storstadsoraråde. Centralen för epi-deraiologisk övervakning anses böra ligga i den folktätaste regionen med de största riskerna för svåra epidemier och de bästa resursema för ef­fektiva motåtgärder.

Prop. 1973: 55

27

SBL framhåller att uppbyggnad av ett nytt laboratorium med den om­fattning som föratses i föreliggande utbyggnadsplaner skulle kosta ca 200 milj. kr. Vid krav på täckning av kapitalkostnaderna anses avgif­terna för SBL:s tjänster behöva höjas till en ohållbar nivå. En oralokali­sering anser SBL vidare medföra stora sociala svårigheter för persona­len.

Delegationen har vid sitt ställningstagande funnit att frågan ora SBL:s fraratida lokalisering påverkas av ett flertal koraphcerade förhållanden. Ur de synpunkter delegationen har att beakta har delegationen stannat för att förorda omlokalisering av SBL. Delegationen har gjort detta ställningstagande dels mot bakgranden av SBL:s kontaktmönster, dels med beaktande av att SBL är lokaliserat relativt centralt inom tätortsbe­byggelse. Det kan erinras att hälsovårdsnämnden i Solna koraraun ansett SBL.-s nuvarande lokalisering ur oragivningshygienisk synpunkt direkt olämplig, I detta sararaanhang har delegationen också noterat att SBL redovisat nybyggnadsplaner för ca 100 milj. kr.

Vid en omlokalisering av SBL krävs att viss bakteriologisk och virolo-gisk verksamhet alltjämt kan bedrivas i storstockholrasorarådet. Detta krav borde enligt delegationen dock kunna tillgodoses i anslutning till Huddinge sjukhus och andra medicinska institutioner i området. Vid en omlokalisering krävs vidare att överenskoraraelse träffas raed berörda landsting om en samordning med SBL av deras bakteriologiska och vi­rologiska verksarahet.

Omlokaliseringen av en så stor och komplicerad institution som SBL torde också kräva en omfattande planering och sannolikt få genomföras successivt under flera år. Mot denna bakgrund förordar delegationen att SBL omlokaliseras men föreslår att formerna härför utreds genom sär­skilda sakkunniga.

Televerket

Delegationen anser, som framgått av det föregående, att televerket av skilda skäl inte bör i sin helhet oralokaliseras. För ett par enheter bör enligt delegationen dock en oralokalisering aktualiseras.

Statskontoret, sora på uppdrag av delegationen karllagt televerkets förhållanden, har vid sin kartläggning inte funnit att några absoluta hin­der föreligger för en ändrad lokalisering av leleskolan. Beslut om oralo­kalisering bör eraellertid anstå tills resultatet föreligger av en pågående översyn av televerkets utbildningsverksarahet. Statskontoret finner vi­dare att byggnadsavdelningens byggnadskonlor bör kunna oralokaliseras utan väsentliga funktionella nackdelar för anläggningsverksaraheten på längre sikt.

Televerket har i huvudsak anslutit sig till de synpunkter och förslag som lagts fram. Också televerkets centrala förelagsnämnd särat förelags­nämnderna vid centralförvaltningen resp. byggnadsavdelningen ansluter

Prop. 1973: 55

28

sig i stort till förslagen. Byggnadsavdelningens företagsnärand anser dock att underlaget för en bedömning i lokaliseringsfrågan är alltför bristfällig och att tidpunkten för ett beslut om omlokalisering av avdel­ningen är mindre lämplig.

Delegationen har för sin del funnit att byggnadsavdelningens bygg­nadskontor bör kunna omlokaliseras. Med hänsyn till att vissa befatt­ningar är knutna till stockholrasorarådet kan oralokaliseringen beräknas omfatta 180 anställda. Vad gäller teleskolan anser delegationen att be­slut att oralokaUsera skolan bör fattas nu och att det pågående utred­ningsarbetet får anpassas härtill. Oralokaliseringen berör ca 70 an­stäUda.

Statens vägverk

Statens vägverk är central förvaltningsrayndighet för vägväsendet. Verket svarar för den allraänna väghållningen som åligger staten samt handlägger ärenden ora sådan väg- och gatuhållning sora åligger kora­rauner. Vidare handlägger verket ärenden om enskilda vägar samt ut­övar viss tillsyn över enskUda järnvägar, spårvägar och tunnelbanor.

Statens vägverk är den sararaanfattande benämningen på verkets centrala, regionala och lokala organisation. Totalt har statens vägverk ca 12 500 anställda. Delegationens överväganden berör endast verkets centralförvaltning i Stockholm, som har ca 700 anställda. Centralför­valtningen är indelad i 5 avdelningar och en revisionssektion. Enligt KOMM 71 fördelar sig centralförvaltningens externa personkontakter ungefär jämnt mellan Stockholm och övriga Sverige.

Statskontoret har kartlagt de organisatoriska och funktionella förat­sättningama för lokalisering av vägverkets centralförvaltning utanför storstockholmsområdet. Statskontoret anser att vägverkets kontaktrela­tioner i stockholrasorarådet inte utgör avgörande skäl raot en omlokali­sering.

Vägverket framhåller att det bedriver interna utredningar som kan leda till förbättrade förutsättningar för ytterligare decentralisering av ar­betsuppgifter från centralförvaltningen tUl de regionala enheterna. Ver­ket föreslår med hänsyn härtill att beslut inte fattas om ändrad lokalise­ring av verkels centralförvaltning förrän överväganden skett om verkets framtida organisation.

Vägverket anför vidare att de försämrade kontaktmöjligheterna mel­lan departementen och vägverket, med sin omfattande samhällspla­nering, kan leda till ett inte önskat dubbelarbete och en vidare uppluck­ring av den traditionella arbets- och ansvarsfördelningen mellan stats­makterna och myndigheterna. En eventuell omlokalisering av vägverkets centralförvaltning torde sålunda koraraa att innebära en centralisering av bl. a. vägplanläggningsfunktionen till departementet.

Delegationen som inte anser att en omlokalisering av vägverket behö-

Prop. 1973:55

29

ver leda till förskjutningar i kompetensen raellan Kungl. Maj:t och väg­verket och sora inte heller i övrigt funnit några avgörande skäl raot en omlokalisering förordar att verket omlokaliseras. Antalet anställda vid vägverket uppgår f. n. till ca 700 men delegationen viU erinra ora de överväganden som pågår inom vägverket om delegering av vissa arbets­uppgifter.

Statens trafiksäkerheisverk

Trafiksäkerhetsverket är central myndighet för uppgifter rörande tra-fikreglermg, fordonskontroll, förarutbildning och körkort samt allmänt trafiksäkerhetsarbete och information i trafiksäkerhetsfrågor. Verket koramer att när omläggning till maskinella register är slutförd bli ansvarig myndighet för de nya centrala bil- och körkortsregist­ren med beräknat ca 50 resp. 20 anställda. Omläggningen beräknas ske under år 1973. Registerenheterna avses komraa att förläggas till Öre­bro.

Trafiksäkerhetsverkets centrala organisation orafallar fyra byråer. För förarprov, fordonsbesiktning m. m. finns en regional organisation med sju distrikt.

Antalet anställda vid den centrala förvaltningen under budgetåret 1971/72 är bortåt 100. Antalet anställda vid registerenheterna beräkna­des av delegationen komraa att uppgå till ca 70.

I saraordnings- och inforraationsverksaraheten saraarbetar trafiksä­kerhetsverket raed bl. a. statens vägverk, kommunala väghållare. Svenska koraraunförbundet, rikspolisstyrelsen, skolöverstyrelsen, social­styrelsen, AB Svensk Bilproviung, raotororganisationema, bransch- och yrkesorganisationer, Nationalföreningen för trafiksäkerhetens främ­jande, Sveriges Radio, Allmänna Förlaget och olika reklarabyråer. I verksamheten för fordonskontroll har verket nära kontakt med bl. a. tillverkare/generalagenter, motorbranschens företrädare och AB Svensk Bilprovning.

Trafiksäkerhetsverket och verkets förelagsnämnd har framhållit att en utlokalisering inte skulle innebära några oöverstigliga hinder men med­föra så stora nackdelar för verksaraheten både ur effektivitetssynpunkt och ur ekonomisk synpunkt att det inte kan vara försvarligt att genom­föra en sådan. En omlokalisering medför enligt verket årliga merkostna­der på ca 1 mUj. kr. för ökade resor, förstärkning och dubblering av personal m. m.

Delegationen har inte kunnat finna att trafiksäkerhetsverkets kontak­ter raed andra verksaraheter skulle försvåras i sådan grad att en oraloka­lisering skulle vara olämplig. Delegationen har inte heller i övrigt funnit några avgörande skäl som talar mot en omlokahsering. Delegationen förordar således att trafiksäkerhetsverket oralokaliseras från storstock­holrasorarådet.

Prop. 1973: 55

30

Skolöverstyrelsen

Delegationen uttalade redan i sitt första betänkande alt skolöversty­relsen (SÖ) borde förbli i Stockholra. I denna etapp har delegationen prövat förulsällningama för en partiell omlokalisering. Delegationen har funnit två verksamheter inom SÖ vara av särskilt intresse, näraligen in­tagningen tUl viss läraratbildning (intagningssektionen) och provkon­struktionsverksamheten.

Inlagningsseklionen har f.n. 13 heltidsanställda vartiU koraraer del­tidspersonal motsvarande ca 18 årsanställda. Sektionens uppgifter är att svara för central intagning till förskollärarar-, klasslärar- och äraneslä-raratblldning m. ra. Kontaktema raellan sektionen och övriga verket förefaller inte vara av den art att de förhindrar en omlokalisering.

Provkonstruktionsverksamheien{se]/Xion L 4: 3) har f. n. 15 anställda, vartill komraer deltidspersonal raotsvarande ca 4 årsarbetare.

Sektionen svarar för konstruktion och distribution av standardprov och centrala prov inom skolan. Enligt SÖ är verksamheten starkt expan­siv och kan beräknas sysselsätta lägst ca 50 personer budgetåret 1975/76 med ökning de följande åren till lägst ca 150 personer. Inte heller i detta fall synes enhetens kontaktmönster förhindra en omlokalise­ring.

SÖ och dess förelagsnämnd anförde att det raed hänsyn till en före­stående organisationsöversyn av SÖ inte var raeningsfullt att diskutera en partiell omlokalisering.

Delegationen finner för sin del att inga hinder möter att omlokalisera intagningssektionen och provkonstruktionsverksamheten. Av särskilt in­tresse är den sistnämnda verksaraheten mot bakgrand av den av SÖ för­utsedda kraftiga expansionen. Sysselsättningseffekten av de bägge enhe­temas omlokalisering kan beräknas till f. n. ca 50 anställda raen skulle på sikt öka tiU 150 å 200.

Kommittén för den fortsatta verksamheten med radio och television inom utbildningsväsendet saml utbildningsprogramenheten vid Sveriges Radio AB

Komraittén för den fortsatta verksamheten med radio och television mom utbildningsväsendet ("nya TRU") skall planera och leda produk­tion i första hand för vuxenutbildning på alla utbildningsnivåer och för­skola. UtbUdningsprogramenheten vid Sveriges Radio AB svarar för produktion i första hand för låg-, mellan- och högstadiet, det gyrana­siala stadiet särat för lärarfortbUdning. Verksaraheterna finansieras av skatteraedel. Antalet anstäUda uppgår tiU ca 300 personer. Antalet ex­terna medarbetare som engageras i verksamhetema uppgår till ca 1 300 personer.

Av tidigare undersökningar framgår att antalet kontakter till övervä-

Prop. 1973: 55

31

gande del avser personer och institutioner i stockholrasorarådet. Kom­mittén och programenheten framhåller att en betydelsefull del av verk­samheten bygger på möjligheter att köpa tjänster på frilansbasis av bl. a. Sveriges Radio. Sveriges Radio understryker särskilt vikten av tillgång till utländska medarbetare i kurser i främmande språk. Enligt Sveriges Radio raåste produktionen av språkprogrammen därför ske i Stockholm. Sveriges Radio understryker vidare vikten av kontakt raed skolöversty­relsen.

Delegationen har sora fraragått av det föregående i sitt förra be­tänkande föreslagit att verksamheterna skulle lokaliseras till Umeå. Kungl. Maj:t föreslog i prop. 1971: 29 alt verksamheterna skulle lo­kaliseras till Norrköping. Riksdagen (InU 1971: 15, rskr 1971: 196) beslöt med anledning av att ett förslag till ny organisation för de be­rörda verksaraheterna nyligen framlagts att inle träffa ett definitivt avgörande. Riksdagen beslöt vidare att bl. a. frågan ora raöjligheten att förlägga verksaraheterna till Umeå skulle bil föremål för ytterligare utredning. Även andra lokaliseringsalternativ skulle kunna övervägas. Kungl. Maj:t uppdrog i septeraber 1971 åt delegationen att på nytt över­väga och framlägga förslag till lokaUsering av verksamheterna.

Delegationen har i avvaktan på ställningstagande i organisations­frågan prövat olika lokaliseringsaltemativ för en hypotetisk organisa­tion. Delegationen har därvid förutsatt att verksaraheten har tillgång till en filial i Stockholra raedan huvuddelen av verksaraheten förut­satts lokaUserad till Uraeå alternativt Norrköping.

Sveriges Radio AB och berörd förelagsnämnd frarahåUer bl. a att ett beslut i lokaliseringsfrågan ora möjligt bör anstå med hänsyn till att organisationfrågan ej är löst. Kommittén för den fortsatta verk­samheten med radio och television inom utbildningsväsendet föreslår att delegationen ej tar slutlig ställning förrän kommittén avslutat sin utredning. Detta arbete beräknas pågå i två år. Företagsnämnden an­för liknande synpunkter.

Delegationen har vid sina förnyade överväganden funnit att ökningen av driftkostnader tiU följd av en oralokalisering skulle bli klart högre för denna typ av verksaraheter än för förvaltningsverksamheter i all­mänhet. Med hänsyn till det stora lokaliseringsvärde verksamheterna kan anses ha bör de högre kostnaderna dock inte anses förhindra en omlokalisering. Några avgörande kostnadsskillnader synes inte förelig­ga meUan Umeå och Norrköping.

Genom Kungl. Maj:ts beslut i december 1971 har korarailtén för den fortsatta verksaraheten med radio och television inom utbUdningsvä­sendet fått i uppdrag att fraralägga förslag ora hur verksaraheterna skall organiseras. Enligt delegationens raening kan så väsentliga för­ändringar i fråga om verksamheternas framtida inriktning, orafattning och organisation korama att ske till följd av kommitténs utrednings-

Prop. 1973: 55

32

arbete att det inte synes raeningsfullt att nu ta slutlig ställning i loka-llseringsfrågan. Delegationen förordar därför att korarailtén ges i upp­drag att i saraband raed förslag i organisationsfrågan även pröva frå­gan om verksamheternas fraratida lokalisering.

Statens jordbruksnämnd

Statens jordbruksnämnd är central förvaltningsmyndighet för ären­den rörande prisreglering och marknadsföring på jordbrukets och fis­kets områden. Nämnden svarar även för den ekonoraiska försvarsbe­redskapen på livsmedelsområdet och är huvudraan för skördeskade-skyddet.

Jordbruksnäranden har vidare överinseende över de s. k. regle­ringsföreningarna sora svarar för de direkta raarknadsreglerande åt­gärderna i fråga om jordbrakets och fiskets olika produkter.

Inora näranden finns fem byråer och två särskilda sektioner.

Antalet anstäUda vid jordbruksnämnden under budgetåret 1971/72 var ca 150. Antalet anställda vid kansliema hos de sex regleringsför­eningar som ligger i Stockholm var ca 30.

I prisregleringsverksamheten tillärapas ett systera med förhandlmgar, överläggningar och andra kontakter med berörda intressentgrupper sora företräds med ledamöter i jordbruksnämndens olika organ, reg­leringsföreningamas styrelser och jordbrakets och fiskets förhandlings­delegationer. Ledamöter komraer till raycket stor del från centrala organisationer inora jordbruket, handeln och näringslivet i övrigt särat arbetsraarknadens parter. De organ sora ifrågavarande ledamöter re­presenterar är f. n. i hög grad koncentrerade till Stockholm.

I handelspolitiska frågor deltar tjänsteraän från näranden ofta i överläggningar inora utrikes-, handels- och jordbruksdeparteraenten samt komraerskollegiura. I fråga ora planering av livsraedelsberedska-pen samverkar näranden i första hand med det tjugotal centrala myn­digheter som ingår i det ekonomiska försvaret. I ett krisläge skall nämnden som centralt regleringsorgan svara för försörjningen raed och fördelningen av livsraedel och jordbruksförnödenheter. I krig skall nänmden ingå i den s. k. riksstyrelsen.

Jordbruksnämnden och nämndens företagsnämnd avstyrker bestämt en utlokaliseruig av nänmden. Nämndens karaktär av utrednings-, pla­nerings-, förhandlings- och regleringsorgan gör den särskilt kännbar för sådan utlokalisering som försämrar saraarbetsmöjligheterna. Både nänmden och nämndens kansli samt förhandlingsdelegationerna och deras basorganisationer bör enligt nämnden vara på sararaa ort under de stundom ganska långvariga förhandlingsperioderna. Jordbruksnämn­dens uppgifter i kristid ställer vidare specieUa krav på central lokali­sering.

Enligt jordbruksnäranden skulle en omlokalisering av näranden Icun-

Prop. 1973: 55

33

na påverka lokaliseringen av de regleringsföreningar sora nu finns i Stockholra särat Lantbrukamas riksförbund raed anslutna bransch­föreningar.

Delegationen är medveten om behovet av ett intimt saraarbele rael­lan jordbruksnäranden å ena sidan samt regleringsföreningarna och Lantbrukamas riksförbund raed anslutna branschföreningar å den and­ra. Närandens saraarbetsbehov i övrigt är enligt delegationens mening inte sådant att det förhindrar en oralokalisering.

Det enda väsentliga motivet till en fortsatt stockholraslokalisering för jordbruksnäranden är följaktligen det förhållandet alt flertalet regleringsföreningar och Lantbrukamas riksförbund är förlagda till detta oraråde. Delegationen har utgått från att regleringsföreningarna och riksförbundet raed dess branschföreningar är positiva till att flytta ut från stockholrasorarådet. Mot den bakgrunden bör jordbruksnämn­den kunna omlokaliseras.

Patent- och registreringsverket

Delegationen har såsora fraragått av det föregående förklarat att patentverksaraheten inte bör omlokaliseras. Detsamraa gäller varumär­kes-, mönster- och namnverksaraheten. Patentverkets bolagsbyrå är en i väsentliga avseenden från övriga verket fristående enhet. Vid byrån handläggs frågor om registrering ra, ra, av aktiebolag. Byråns uppgifter avser bl, a, behandling av ansökningar för nya bolag och anmälningar för redan registrerade bolag. Antalet anställda vid byrån är f, n, ca 120,

Patent- och registreringsverkets kundkrets i bolagsärenden finns en­ligt vad sora uppgetts till övervägande del i stockholrasorarådet, I registrerings- och ansökningsärenden sker kontakter raellan verket och bolagen eUer deras ombud främst per post eller telefon men även till viss del genom personliga besök på verket. Antalet besökare är ca 12 000 per år.

Patent- och registreringsverket och verkets företagsnämnd, sora an­ser att en flyttning av patentadrainistrationen skulle omöjliggöra för verket att såväl nationellt sora internationellt fullgöra sina uppgifter, anför att en flyttning av bolagsbyrån skulle fördyra och försämra den service som nu läranas.

Delegationen har för sin del funnit att patent- och registrerings­verkets bolagsbyrå, med f. n. 120 anställda, bör kunna oralokaliseras. Varken byråns extema eller interna kontakter torde vara av den art att de förhindrar en oralokalisering.

3    Riksdagen 1973.1 saml. Nr 55

Prop. 1973: 55

34

Statens brandinspektion, statens brandskola och sprängämnesinspek­tionen

Statens brandinspektion har som central förvaltningsrayndighet till­syn över brandförsvaret i riket, I inspektionens uppgifter ingår bl, a. att ge råd och anvisningar till korarauner och enskilda i frågor av all­män betydelse för brandförsvaret, att verka för att brandförsvaret ordnas ändaraålsenligt och att verka för standardisering av brandraa-teriel. Vid inspektionen finns 9 anställda.

Statens brandskola har till uppgift att utbilda brEmdpersonal och skorstensfejare särat att genora annan utbUdningsverksamhet och brand­teknisk forskning främja brandförsvarets utveckling. Antalet anställda uppgår till 9. Härutöver utnyttjar skolan ett raycket stort antal deltids­lärare.

Sprängäranesinspektionen är statligt tillsynsorgan för ärenden ora explosiva och brandfarliga varor och därraed sararaanhängande frågor. Komraerskollegiura är chefsrayndighet för inspektionen som har 17 anställda.

Räddningstjänslutredningen har i sitt betänkande Räddningstjänst (SOU 1971: 50) föreslagit att de ärenden angående brandfarliga varor m. ra. sora nu handläggs av komraerskollegiura och sprängäranesinspek­tionen och sora inte är av railitär natur överförs till brandinspektionen. Utredningen har också framhållit att påtagliga fördelar skulle vinnas ora även brandskolan inordnas i brandinspektionen.

Delegationen ansåg i sitt reraissyttrande över räddningstjänstutred­ningens betänkande att om den föreslagna omorganisationen av brandinspektionen genoraförs inspektionen borde lokaliseras utanför storstockholra. Även ora den föreslagna oraorganisationen inle skulle genomföras ansåg delegationen att brandinspeklionen och brandskolan borde bli föreraål för oralokalisering.

Sedan delegationen avgav sitt yttrande har inga nya förhållanden frarakomrait sora ger delegationen anledning till ändrat ställningsta­gande. Delegationen förordar således alt de f. n. tre rayndigheterna brandinspektionen, brandskolan och sprängämnesinspektionen oralokaliseras.

Statens institut för förelagsutveckling

Statens institut för företagsutveckling har till uppgift att fräraja näringslivets tekniska och ekonoraiska utveckling raed särskild hän-sjm till de raindre och raedelstora industriföretagen särat hantverket. Institutet skall bl, a. genora kurser, föreläsningar, publiceringsverk-sarahet och rådgivning sprida inforraation i tekniska, administrativa, komraersiella och ekonoraiska frågor och i övrigt fräraja utbildning av företagare och anställda inora industri och hantverk. Institutet bedri-

Frop. 1973:55

35

ver även försöks-  och utvecklingsverksamhet samt utför provningar och undersökningar.

Inom mstitutet fmns tre byråer. Institutet har regionalkontor i Mal­mö, Göteborg och Luleå och lokalkontor i Hämösand, Umeå och Skellefteå samt en kursgård i Älvsbyn. Antalet anställda under 1971/ 72 var 255. Därtill kommer 12 arkivarbetare. Av de anstäUda var 57 stationerade utanför stockholrasorarådet.

Institutets verksarahet finansieras tUl övervägande del genom avgif­ter från mottagarna av institutets tjänster. Självfinansieringsgraden upp­gick 1970/71 till 78,9 %, vilket motsvarade ca 15,8 mUj. kr. i avgifter m. m.

Institutets utåtriktade informationsverksamhet sker tUl mycket stor del genom kurser. Verksamhetsåret 1970/71 fördelades kurserna raed 403 inom stockholmsområdet och 372 inom de oraråden sora an­kommer på regionalkontoren. Som lärare i kursverksamheten anlitas dels institutets tjänstemän och dels utorastående föreläsare m. fl. Av de närmare 1100 utomstående lärare som anlitades 1970 kom över 800 från stockholmsområdet.

Institutet och dess företagsnämnd anser att ett altemativ till om­lokalisering är en ökad decentralisering. En omlokalisering skulle en­Ugt SIFU medföra bestående merkostnader för resor för bl. a utom­stående speciallärare. Vidare beräknas merkostnader uppstå för kurs­deltagare. Vid en flyttning räknar institutet med ett intäktsbortfall. Det är enligt institutet troligt alt raarknadsborlfallet under oraställ-ningsperioden blir svårt att återta i framtiden.

Delegationen har funnit att omlokahsering av institutet bör kunna ske. Ca 80 av de ca 200 i Stockholra anställda kan anses fullgöra regionala uppgifter for stockholrasorarådet. Oralokaliseringen kan där­för beräknas beröra 120 anställda.

TUlsammans med tidigare beslut om oralokalisering innebär dele­gationens förslag att ca 11 300 anstäUda i central statlig verksarahet förläggs utanför stockholrasorarådet. De verksamheter som berörs av oralokalisering till följd dels av tidigare beslut av stalsraakterna, dels av delegationens nu föreliggande förslag har samraanställts i tabell 4.

Återstående centrala rayndigheter (delar av myndigheter) med ca 32 000 anställda bör enligt delegationen även i framtiden vara förlag­da tUl stockholmsområdet. Ifrågavarande verksaraheter har sararaan­ställts i tabeU 3.

Ett genomförande av delegationens förslag skuUe tillsammans med stalBmaktemas redan fattade beslut innebära att ca 3/4 av de an­ställda i central statlig förvaltning koraraer att vara stationerade i stockholrasorarådet. Av saratliga statsanställda i stockhohnsområdet skulle 12 % omlokaliseras och 88 % förbli i detta oraråde.

Prop. 1973:55

36

Tabell 4. Beslutad och av delegationen föreslagen omlokalisering utan fördelning på orter.

Antal anstäUda

Myndighet

(avrundat)

/. Tidigare beslut

Kammarrätten, två avdelningar

25

Statens kriminaltekniska laboratorium

60

Kriminalvårdsstyrelsen

300

Centralnämnden för fastighetsdata

70

Försvarels sjukvårdsstyrelse

110

Försvarets materielverk (del av)

500

Värnpliktsverket

75

Militärpsykologiska institutet

40

Försvarets förvaltningsskola

50

Arméns tekniska skola

200

Statens rättskemiska laboratoriura

85

Arbetsmedicinska institutet (filial)

40

Riksförsäkringsverket (del av)

200

Sjöfartsverket

290

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut

400

Luftfartsverket

305

Statens väg- och trafikinstitut

150

Statens geotekniska institut

80

Bilregistret             1 Körkortsregistret  |

70

Mynt- och justeringsverket (del av) (=myntverket)

50

Statistiska centralbyrån (del av)'

700

Statens personalpensionsverk

245

Centrala sludiehjälpsnämnden

90

Kungl, Tekniska högskolan i Stockholm (del av)

400

Socialhögskolan i Östersund

40

Bibliotekshögskolan

40

Lantbruksstyrelsen

185

Skogsstyrelsen

95

Statens livsmedelsverk

185

Skogshögskolan

330

Statens institut för byggnadsforskning

160

Statens invandrarverk

210

Lantmäteristyrelsen

170

Rikets allmänna kartverk

520

Sveriges geologiska undersökning

260

Statens provningsanstalt

220

Domänverket

400      7 350

//, Nu föreliggande förslag

Domstolsverket

75

Försvarets civilförvaltning

285

Fortiflkalionsförvaltningen

600

Försvarets forskningsanstalt (del av)

750

Civilförsvarsstyrelsen

200

Statens bakteriologiska laboratorium

550

Televerket (del av)

250

Statens vägverk

700

Statens trafiksäkerhetsverk

95

Skolöverstyrelsen (del av)

50

Statens jordbruksnämnd

150

Patent- och registreringsverket (del av)

120

Statens brandinspektion

Statens brandskola

35

Sprängämnesinspektionen    J

Statens institut för företagsutveckling

120      3 980

Summa            11 330

1 Enligt beslut av Kungl. Maj:t i särskUd ordning.

Prop. 1973: 55

37

Val av lokaliseringsorter

Delegationen redovisade i sitt första betänkande de prmciper som delegationen ansåg böra vara vägledande vid valet av lokaliserings­orter för central statlig förvaltning. En viktig utgångspunkt var därvid att från stockholmsregionen utflyttad statlig förvaltning skulle lokali­seras framför allt tUl sådana regioner som kunde utvecklas till al­ temativa lokaliseringsorter till storstäderna.

Delegationen redovisade material som tydde på att föratsättningar­na att utveckla storstadsaltemativ var begränsade. Fraraför allt gäller detta i Norrland. Delegationen ansåg eraellertid att på grund av de specieUa obalansproblem som fmns inom stödområdet statlig verk­samhet borde lokaliseras till ett antal orter även i detta område.

Vid valet av lokaliseringsorter beaktade delegationen dessutom att vissa verksamheter var beroende av specieUt goda kommunikationer med huvudstaden medan andra åter borde anknyta tUl befintliga insti­tutioner av olika slag.

Från dessa utgångspunkter föreslog delegationen följande orter som lämphga lokaliseringsorter för central statlig verksamhet som utflyttats från Stockhohn, nämligen: Norrköping, Lmköpmg, Karlstad, Gävle, Falun/Borlänge, Sundsvall, Östersund, Umeå och Luleå.

I propositionen om omlokalisering av viss statlig verksamhet (prop. 1971: 29) accepterade departeraentschefen de föreslagna lokaUserings-ortema men förordade därutöver att även Uppsala, Eskilstuna, Jön­köping och Borås skulle bli lokaliseringsorter för central statlig för­valtning. Genom tidigare beslut har även Örebro kommit att utgöra lokaliseringsort för sådan verksarahet (del av statistiska centralbyrån). Departeraentschefen underströk att de berörda orterna kunde betrak­tas som så väl utbyggda regionala tillväxtcentra att de lämpade sig för lokalisering av central statlig verksamhet.

Riksdagen anslöt sig till departementschefens uppfattning och frara-höll (InU 1971: 15, rskr 1971: 196) att regionalpolitiska msatser i den förra och omfattning som var aktueUa borde koncentreras tiU ett be­gränsat antal regionala tillväxtcentra och då i första hand tUl sådana som kunde tänkas få betydelse som storstadsalternativ.

Delegationen fick således i riksdagsbeslutet stöd för sin uppfattning att endast ett fåtal orter ktmde väljas för lokaliseruig av statlig central förvaltning. NytUlkomna forskningsresultat sora delegationen tagit del av stöder detta synsätt.

Vägledande för delegationens val av lokaliseringsorter i den andra utflyttningsetappen har vidare varit riksdagens uttalande (InU 1971: 15, rskr 1971: 196) att delegationen i sitt fortsatta utredningsarbete skulle beakta de förbättringar av de fyra nordligaste länens närings­struktur sora en fortsatt utflyttning till dessa län av statlig verksamhet

Prop. 1973: 55

38

skulle iimebära. Utskottet framhöll också att raycket talar för att möjligheterna till omlokalisering av statlig verksamhet till sydöstra Sverige särskilt borde prövas.

Ett grundläggande motiv för delegationens uppfattning att en kon­centration av insatserna borde ske var att, eftersom utflyttningens om­fattning är begränsad, några väsentliga regionalpolitiska effekter kan uppstå endast ora utflyttningen koncentreras till ett ganska litet antal orter. Vidare bedörade delegationen en koncentration fördelaktig raed hänsyn till fraratida raöjUgheter till rationaliseringar. Ora verk­saraheter sora är beroende av varandra eller sora är av likartad karak­tär saralokaliseras underlättas dessutora kontaktema. Tankegångarna bakora dessa motiv redovisades utförligare i delegationens första betän­kande.

Som framgår av den fortsatta redovisningen föreslår delegationen utflyttning av centrala statliga verksaraheter som i vissa fall har starkt inbördes beroende eller sora har nära anknytning till verksaraheter som flyttades ut redan i den första etappen. Med hänsyn härtill och på grand av den relativt begränsade omfattning omlokaliseringen i en andra etapp enligt delegationens uppfattning måste få har delegatio­nen funnit att ytterligare lokaliseringsorter i princip inte bör införas. Delegationen har ansett sig kunna göra undanlag härifrån i endast ett fall. Det har skett i anslutning till riksdagens uttalande ora att möjlighetema tUl en lokalisering till sydöstra Sverige bör prövas. Med hänsyn till de regionalpolitiska probleraen i Kalraarorarådet anser dele­gationen att Kalraar bör prioriteras.

I förslaget tUl den första utflyttningsetappen frarahöll delegationen att vid valet av lokaliseringsorter de regionalpolitiska probleraen i de norra delama av landet speciellt beaktats. Sarama synsätt bör enligt delegationens uppfattning koraraa till uttryck i det förslag delega­tionen nu framlägger. Större delen av de omlokaliserade verksamhe­terna föreslås därför bli förlagda till de s. k. skogslänen.

Delegationen har under utredningsarbetet låtit undersöka de olika orternas föratsättningar att tå emot central statlig verksamhet i en andra etapp. Förutsättningama varierar något, raen med den tidsplan som delegationen föreslår för genomförandet av oralokaliseringsför-slagcn anser delegationen att raottagningskapaciteten i de berörda or­terna är tillräcklig för att förslagen skall kunna förverkligas utan betydande störningar.

Genom tidigare fattade beslut ora omlokalisering har till vissa av mottagningsortema lokaliserats närbesläktade verksamheter. Sålunda kan de myndigheter som lokaliserats till Gävle sägas bilda ett "mark­block". Till Karlstad har lokaliserats försvarsmyndigheter och tUl Jönköping lantbraksmyndigheter. Vidare har tUl Umeå och Linköping förlagts verksamheter som har behov av nära kontakt med universitet

Prop. 1973: 55

39

och högskolor. Beträffande vissa andra raottagningsorter är den till resp. ort oralokaliserade rayndighelsgruppen raera heterogen. Detta gäller frärast Sundsvall och Norrköping.

I det följande redovisas raotiven lill valet av de olika lokaliserings-ortema.

Vad först gäller Luleå skall enligt statsmakternas tidigare beslut en del av Sveriges geologiska undersökning med ca 100 anställda förläg­gas till denna ort. Vidare har 1972 års riksdag (prop. 1972: 37, UbU 1972: 23, rskr 1972: 173) beslutat att tre institutioner vid tekniska hög­skolan i Stockholra med ca 50 anställda skall flyttas till Luleå. Sam­tidigt har riksdagen beslutat att den geoteknologiska utbildningen vid högskolenheten i Luleå skall byggas ut. När utbyggnaden är helt ge­nomförd beräknas verksaraheten kräva ca 400 anställda. Härigenom komraer Luleå alltså att få direkta tillskott av sysselsättningstUlfäUen motsvarande sararaanlagt 500 anställda. HärtiU skall då läggas ca 1 000 elever vid fullständig utbyggnad av den geoteknologiska utbild­ningen. Delegationen har funnit att härutöver någon av de i denna etapp aktuella verksamheterna inte bör förläggas tUl Luleå.

Umeå har enligt den undersökning delegationen låtit göra beträffan­de kommunemas mottagningskapacitet relativt goda möjligheter att ta eraot ytterligare statlig verksarahet. Undersökningen visar bl. a. att Uraeå har ett relativt sett bra utgångsläge när det gäller att skaffa arbete åt raedföljande farailjeraedleraraar. Uraeå är vidare, tUlsararaans med Linköping, den enda av de föreslagna lokaliseringsorterna raed högre utbildning och forskning av någon större orafattning. Ur regio­nalpolitiska synpunkter har emellertid Umeå företräde vid valet raellan dessa båda orter.

Delegationen har tidigare förordat att statens bakteriologiska labo­ratoriura oralokaliseras. Med hänsyn till laboratoriets behov av närhet till medicinsk fakultet föreslår delegationen att laboratoriet förläggs till Umeå. Delegationen viU dock erinra ora den särskilda utredning sora enligt delegationens raening bör föregå oralokaliseringen. Till Uraeå bör även förläggas de medicinskt, biologiskt och beteendeve-tenskapligt inriktade delarna av försvarets forslcningsanstalt med 300 ä 400 anstäUda.

Genora en lokalisering av laboratoriet och angivna delar av forsk­ningsanstalten till Uraeå bör de båda institutionernas krav på lämp­lig vetenskaplig miljö kunna tillgodoses. Samtidigt koraraer ifrågava­rande verksaraheter tUlsararaans raed de raedicinska institutionerna att bilda ett raedicinskt centrara av betydande värde.

Riksdagen har tidigare beslutat förlägga skogshögskolan till Uraeå. Enligt KungJ. Maj:ts beslut den 2 juni 1972 skall ca 190 anstäUda vid högskolan förläggas till Uraeå, Vidare skall en filial av arbets-

Prop. 1973: 55

40

raedicinska institutet med ca 40 anställda inrättas i Umeå, De verk­samheter som delegationen nu föreslår lokaliserade till Umeå har till­sammans f. n. ca 900 anställda.

Riksdagen har tidigare beslutat alt tUl SundsvaU förlägga statens personalpensionsverk, centrala studiehjälpsnämnden, dataenheten vid riksförsäkringsverket och två avdelningar av kamraarrätten i Stockholra raed sammanlagt 560 anställda.

Delegationen har i yttrande till dorastolsverksutredningen föreslagit att domstolsverket förläggs till Sundsvall. I valet mellan Jönköping och Sundsvall ansåg delegationen att de regionalpolitiska argumenten vägde tyngre för en lokalisering till Sundsvall. Delegationen har inte funnit att några nya omständigheter tillkommit som ger delegationen anledning till ändrad bedöraning. Till Sundsvall bör enligt delegatio­nens raening vidare förläggas patent- och registreringsverkets bolags­byrå samt de delar av skolöverstyrelsen intagningssektionen och provkonstruktionsverksaraheten sora delegationen föreslår oraloka­liserade. Antalet anställda vid de berörda verksamhetema sora berörs av oralokaliseringen kan beräknas tiU ca (75-M20-1-50 =) 245.

Falun/Borlänge betraktades redan i delegationens första betänkan­de som en region. Länsstyrelsen har också meddelat delegationen att initiativ tagits tiU snabbt genomförda överläggningar rörande frågan om bildandet av ett nytt komraunblock raed de båda nuvarande kom­munema sora raedlemraar.

Riksdagen har tidigare beslutat att doraänverket skall förläggas till regionen. Verket har f. n. ca 400 anställda. Enligt vad delegationen erfarit avser verket att under de närraaste åren delegera en betydande del av centralförvaltningens £U-betsuppgifter, bl. a. till distriktsför­valtningarna. Tillsaramans raed rationaliseringsarbetet i övrigt inora verket leder detta enligt uppgift till en rainskning till bortåt hälften av nuvarande antalet anstäUda vid verkets centralförvaltning.

Delegationen har nu föreslagit att statens vägverk och statens trafik­säkerhetsverk oralokaliseras. Med hänsyn till sambanden raellan verken anser delegationen vidare att de bör samlokaliseras. Ur funktionssyn­punkt kräver verken en relativt central förläggnmg. Vid en avvägning mellan detta krav och de regionalpolitiska kraven har delegationen fun­nit att Falun/Borlänge-regionen är en lämplig förläggningsort för dessa verk. Delegationen föreslår att statens vägverk och statens trafiksäker­hetsverk omlokaliseras till Falun/Borlänge-regionen. Verken har f. n. ca (700-f 95 =) 795 anställda, raen som delegationen tidigare påpekat kan delegeringsarbetet inom vägverket leda till att detta tal blir lägre vid tidpunkten för oralokaliseringen.

Karlstad har i den undersökning delegationen låtit göra bedömts ha förhåUandevis goda möjligheter att ta eraot ytterligare statlig verksam­het. En begränsande faktor är dock svårigheten att bereda medföljande familjemedlemmar önskad sysselsättning.

Prop. 1973: 55

41

Riksdagen har beslutat att vissa militära myndigheter, näraligen väm-pliktsverket, militärpsykologiska institutet och försvarets sjukvårdssty­relse särat vissa delar av försvarets raaterielverk med sammanlagt ca 625 anställda, skall flyttas tUl Karistad. Delegationen föreslår nu att försvarets civilförvaltning och civilförsvarsstyrelsen omlokaliseras. Med hänsyn till den beslutade förläggningen av vissa försvarsrayndigheter tUl Karlstad är det enligt delegationen naturligt att också dessa rayndig­heter oralokaliseras dit. Delegationen föreslår att försvarets civilförvalt­ning och civilförsvarsstyrelsen oralokaliseras till Karlstad. Antalet an­ställda som berörs av omlokaliseringen beräknas uppgå till ca 485.

Eskilstuna har ett näringsliv sora doraineras av raetallraanufakturin-dustrin. Arbetstillfällena inom tjänstesektorn är få. Riksdagen har be­slutat att mynt- och medaljtillverkningen vid myntverket raed ca 50 an­ställda skall föriäggas till Eskilstuna.

Delegationen har i den nu aktueUa etappen föreslagit att fortifika­tionsförvaltningen oralokaliseras. Mot bakgrund av att huvuddelen av oralokaliserad central railitär förvaltning avses förläggas till Karlstad vore det i och för sig naturligt att förlägga även fortifikationsförvalt­ningen dit. Med hänsyn till förvaltningens behov av kontakter raed fraraför allt försvarets centrala staber och försvarets raaterielverk bör förvaltningen enligt delegationens raening dock förläggas närraare Stockholra. Med hänsyn härtUl och mot bakgrand av behovet av regio­nalpolitiska insatser i Eskilstuna föreslår delegationen att fortifikations-förvaltningen oralokaliseras till denna ort. Antalet anställda som berörs av omlokalisermgen kan uppskattas till ca 600.

Linköping hör till de orter som bedöms ha goda möjligheter att ta emot statlig verksamhet. Saratidigt är Linköping, vid sidan av Umeå, den enda av lokaUsermgsorterna som har högre utbildning och forskning av någon större omfattning. Riksdagen har tidigare beslutat att tUl denna ort förlägga verksamheter med behov av nära samarbete raed teknisk utbildning och forskning, nämligen statens kriminaltekniska laboratorium, statens rättskemiska laboratoriura, statens geotekniska institut och statens väg- och trafikinstitut särat viss provningsverksara-het vid försvarets raaterielverk.

Delegationen har nu föreslagit att de funktioner vid försvarets forsk­ningsanstalt sora avser teknisk inforraationsbehandlmg, spaning, sara­band etc. omlokaliseras. Dessa funktioner ställer särskilda krav på veten­skaplig miljö. De enheter som sysslar raed inforraationsbehandling ra. ra. kräver vidare tiUgång till teknisk högskola raed inriktning bl, a, på elektronik ra, m. och en industriell närrailjö av besläktat slag. Enligt delegationens mening uppfylls dessa krav vid en förläggning i Linkö­ping. Delegationen föreslår följaktligen att nyssnänmda funktioner vid forskningsanstalten omlokaliseras tiU Linköping. Antalet anställda som berörs av oralokaliseringen kan beräknas till ca 400.

Prop. 1973: 55

42

Jönköping torde ha sararaa föratsättningar att ta emot ytterligare statlig verksamhet som jämstora orter. Motsvarande gäller beträffande möjlighetema att bereda medföljande farailjeraedleraraar önskad syssel­sättning.

Riksdagen har tidigare beslutat att oralokalisera vissa rayndigheter på jordbrakets och skogsbrukets oraråden, näraligen lantbruksstyrelsen och skogsstyrelsen med tiUsamraans ca 265 anställda, till Jönköping. Efter­som delegationen funnit alt också statens jordbruksnämnd bör kunna oralokaliseras, bör därför även denna rayndighet förläggas till Jönkö­ping. Delegationen föreslår att statens jordbruksnärand raed ca 150 anställda oralokaliseras lill Jönköping.

Riksdagen har tidigare beslutat att statens provningsanstalt skall ora­lokaliseras tUl Borås. Genom riksdagens beslut att till anstalten föra över viss del av rayntverket koraraer oralokaliseringen alt beröra ca 220 anställda. Vidare inrättades den 1 juli 1972 en bibliotekshögskola raed ca 40 anställda i komraunen.

Delegationen har i slutrapporten föreslagit att den egentliga central­förvaltningen vid statens institut för företagsutveckling omlokaliseras. Med hänsyn till de samverkansmöjligheter som finns raellan provnings­anstalten och institutet bör institutet lokaliseras till Borås.

Delegationen har vidare föreslagit att statens brandinspektion, sta­tens brandskola och sprängäranesinspektionen omlokaliseras. Även för dessa myndigheter bör Borås utgöra lämplig lokaliseringsort. Brand­skolans behov av tUlfälliga lärare torde kunna tillgodoses i Borås och från Göteborg,

Delegationen föreslår alltså att till Borås omlokaliseras statens institut för företagsutveckling, statens brandinspektion, statens brandskola och sprängämnesinspektionen. Antalet anställda vid de verksaraheter sora be­rörs av oralokaliseringen beräknas till ca 155.

Mot bakgrand av riksdagens uttalande har delegationen prövat möj­ligheterna att tUl sydöstra Sverige oralokalisera central statlig verk­samhet. Delegationen har därvid funnit det angelägel att i första hand Kalmar tillförs sådan verksamhet. Delegationen har som fraragått av det föregående föreslagit att vissa delar av televerket, näraligen tele­skolan och byggnadsavdelningens byggnadskontor, oralokaliseras. De­legationen föreslår att dessa verksamheter förläggs tUl Kalmar. Antalet anställda sora berörs av oralokaliseringen beräknas till ca 250.

TUlsararaans innebär de tidigare fattade besluten ora oralokalisering järate delegationens nu föreliggande förslag att ca 54 % (i etapp 2 ca 62 %) av de omlokaliserade sysselsättningstillfällena tUlförs skogslänen (Norrbottens, Västerbottens, Väslemorrlands, Jämtlands, Gävleborgs, Kopparbergs och Värmlands län). Det kan erinras om att berörda län har något mer än 20 % av landets befolkning. Beslutad och föreslagen omlokahsering framgår av tabeU 5.

Prop. 1973: 55

43

I anslutning tUl de här redovisade förslagen förordar delegationen också att vissa delar av försvarets forskningsanstalt i samband raed att anläggningarna i Ursvik avvecklas" tillförs forskningsstationen vid Grindsjön i Nynäsharans komraunblock. Antalet anställda sora berörs härav beräknas till rainst 60. Vidare förordar delegationen att luft­vämsskjutskolan och luftvärnets kadett- och aspirantskola raed samman­lagt ca 35 anställda förläggs till Norrtälje.

Företrädare för Stockholms koraraun och Stockholras läns landsting har inför delegationen betecknat effekterna av oralokaliseringen av statlig verksarahet som mycket oroväckande. Antalet av oralokalisering­en berörda sysselsatta måste givetvis vara av avgörande betydelse när det gäller att bedöma dessa effekter. De förslag delgationen lägger frara är enligt delegationens uppfattning inte av sådan omfattning att de äventyrar en balanserad utveckling i storstockholrasorarådet.

Den föreslagna orafattningen av den saralade omlokaliseringen bör enligt delegationens uppfattning verksamt kunna bidra till en raera balanserad utveckling på lokaliseringsorterna. För stockholmsregionens del innebär den föreslagna omlokaliseringen att expansionen under 1970-talet av statsförvaltningen i regionen, som tidigare växt med i ge­nomsnitt ca 4 % per år, kommer att dämpas. Regionen koraraer dock fortfarande att vara den överlägset största lokaliseringsorten för stats­förvaltningen.

Tabell 5. Beslutad och av delegationen föreslagen oralokalisering raed fördelning på orter.

Ort

Myndighet

Antal an­ställda (avrundat)

Summa

Luleå

Sveriges geologiska undersökning

(del av)

100

Högskolenheten i Luleå (teknisk ut­

bUdning och forskning)                              ca 400'

500

Umeå

Skogshögskolan

330"

Arbetsmedicinska institutet (filial)

40

Försvarets forskningsanstalt (del av)

350

Statens bakteriologiska laboratorium

550

1 270

Östersund      Försvarets förvaltningsskola

50

Arméns tekniska skola

200

Socialhögskola

40

290

Sundsvall      Statens personalpensionsverk

245

Centrala studiehjälpsnämnden

90

Riksförsäkringsverket (del av)

200

Kammarrätten, två avdelningar

25

Domstolsverket

75

Skolöverstyrelsen (del av)

50

Patent- och registreringsverket (del av)

120

805

Prop. 1973

1:55

44

Ort

Myndighet

Antal an­ställda (avrundat)

Summa

Gävle

Lantmäteristyrelsen Rikets allmänna kartverk Centralnämnden för fastighetsdala Statens institut för byggnadsforskning

170

520

70

160

920

Falun/ Borlänge

Domänverket

Statens vägverk

Statens trafiksäkerhetsverk

400»

700

95

1,195

Karlstad

Värnpliktsverket MUitärpsykologiska institutet Försvarets sjukvårdsstyrelse Försvarets materielverk (del av) Försvarets civilförvaltning CivUförsvarsstyrelsen

75 40 110 400 285 200

1 110

Örebro'

Statistiska centralbyrån (del av)

Bilregistret

Körkortsregistret

700 70

770

Eskilstuna

Mynt- och justeringsverket (del av) (=myntverket) Fortifikationsförval tningen

50 600

650

Uppsala

Statens livsmedelsverk Sveriges geologiska under­sökning (del av)

185 160

345

Norrköping

Statens invandrarverk Sveriges meteorologiska pch hydro­logiska institut Luftfartsverket Sjöfartsverket Kriminalvårdsstyrelsen

210

400 305 290 300

1 505

Linköping

Statens kriminaltekniska laboratorium Statens rättskemiska laboratorium Statens geotekniska institut Statens väg- och irafikinstitut Försvarets materielverk (del av) Försvarets forskningsanstah (del av)

60

85

80

150

100

400

875

Jönköping

Lantbruksstyrelsen

Skogsstyrelsen

Statens jordbruksnämnd

185

95

150

430

Borås

Statens provningsanstalt (jfr prop.

1972:54)

Bibliotekshögskolan

Statens institut för förelagsutveckling

Statens brandinspektion

Statens brandskola

Sprängämnesinspektionen

220

40

120

35

415

Kalmar

Televerket (del av)

250

Summa

11 330»

' Enligt riksdagens beslut 1972.

" Enligt riksdagens beslut 1971.

» Enligt Kungl, Maj:ts och riksdagens beslut i särskild ordning.

* Därav 10 925 omlokalisering och 390 nyetablering i Luleå och Östersund.

Prop. 1973: 55

45

Kostnader och intäkter vid omlokalisering av statlig verksamhet

Delegationen framhåller i betänkandet att varje omlokalisering av statlig verksamhet medför kostnader för den berörda verksamheten. Bland de olika kostnadsposterna kan nämnas direkta flyttningskostna­der, kostnader för att rekrytera ny personal i anledning av personal­avgång i samband med omlokalisering och försämrade produktionsför-håUanden tUl följd av omställningen. Sistnämnda förhållanden kan leda tUl såväl ökade kostnader sora minskade mtäker för den berörda verk­samheten.

Myndighetemas driftansvar avser i första hand den egna myndighe­tens kostnadsutveckling. Det är därför självklart att myndighetema vid sina bedöraningar av en eventuell oralokalisering fäst stort avseende vid de företagsekonoraiska konsekvenserna av en onUokalisering. För statsmakterna gäUer det däreraot att bedöraa såväl effekterna för den enskUda rayndighelen som effekterna för statsförvaltningen i dess hel­het. Statsmakterna måste emellertid även gå ett steg längre. De raåste grunda sina ställningstaganden också på de samhällsekonomiska konse­kvensema av ett omlokaliseringsbeslut.

Delegationen har i sitt arbete ställts inför kravet på att s. k. cost benefit-analyser (samhällsekonomiska kostnads/intäktsanalyser) skulle redovisas. Innebörden av dessa krav är att delegationen tUl grund för sina stäUningstaganden skulle lägga inte bara en beräkning av de stats­finansiella eUer företagsekonomiska kostnadema utan också kvantifiera de sarahällsekonoraiska effekterna i vidare mening. Delegationen har emellertid konstaterat att av alla de faktorer som måste ingå i en sådan totalanalys, så är endast en raycket begränsad del raöjlig att bestämma. Till följd av dessa brister i informationsunderlaget skulle en costbene-fit-analys bli ofullständig och därmed kunna bli missvisande. Delegatio­nen har emellertid så långt raöjligt försökt att beräkna de ekonomiska konsekvensema av sina förslag.

De kostnader som kan uppskattas med viss tillförlitlighet avser flytt­ningskostnaderna i vid bemärkelse för verken och deras personal, in­vesteringsbehoven för nya lokaler på raottagningsorterna särat ökning­en av driftkostnadema på den nya förläggningsorten. Däreraot har and­ra kostnader och möjliga vinster inte kunnat närmare beräknas.

Bland kostnader som inte kunnat kvantifieras kan nänmas påfrest­ningarna på mottagningsorten i samband med inlokaliseringen, kostna­dema för konsumentema av verkens tjänster vid en raera spridd loka­lisering av myndigheterna och kostnader till följd av en eventueU ökad stelhet i förvaltningsstrukturen. TUl nackdelarna vid en oralokaUsering raåste också föras de påfrestningar och omstäUningar som de anstäUda och deras familjer utsätts för.

Bland positiva effekter på mottagningsortema kan nämnas ett bättre

Prop. 1973: 55

46

utnyttjande av infrastrakturen, förbättrad straktur och social balans på arbetsmarknaden, förbättrad skattekraft och förbättrat underlag för interregionala kommunikationer. Dessa effekter kan endast bestämraas i begränsad orafattnmg. Mycket tyder också på att omlokaliseringsbe-sluten initierar betydande rationaliseringar vid de berörda rayndigheter­na. Häratöver koramer att tUlgången till nya och ändamålsenliga loka­ler bör fräraja en effektivisering av rayndigheternas verksamhet på den nya orten. En fördel komraer med stor sannolikhet också att vara kor­tare resor till och från arbetet och därmed ökad fritid för de anställda. Genom personalbyten mellan myndigheterna komraer dessutora raöjUg­heter att öppnas för personal även vid rayndigheter sora inte omloka­liseras att få önskemål tUlgodosedda om sysselsättning utanför stor­stockholrasorarådet.

När det gäller de raätbara kostnadema har delegationen i första hand valt att belysa de statsfinansiella effektema. De i det följande re­dovisade kostnadsberäkningama sora avser den andra utflyttnings­etappen grundar sig bl. a. på uppgifter ora myndighetemas kontakt­mönster såsora de belysts genom KOMM 71, erfarenheterna från studier gjorda i samband med omlokahseringen av förenade fabriksverken samt av myndighetema redovisade uppgifter. Beräkningarna är baserade på vissa antaganden om t. ex. flyttningsbenägenhet, åldersstruktur hos per­sonalen m. m.

Engångsutgiflerna i samband med flyttningen, dvs. flyttningskostna­derna i vid bemärkelse, har av delegationen beräknats till i storleksord­ningen 25 000 kr. per anställd. Häri ingår utgifter för den anställdes och verkets flyttning, besöksresor före och efter oralokaliseringen, dub­bel hyra i vissa fall samt omstationeringstraktaraenten i saraband raed omlokahseringen. Vidare ingår utgifter för planering av omlokalise­ringen enligt de normer som tiUämpas i den första omlokaliserings­etappen. Andra poster är utgifter för omplacering av personal sora inte flyttar med samt utgifter för rekrytering och utbildning av den personal sora skall ersätta dem som inte följer med vid flyttningen. Utgiftema för förtidspensionering påverkas starkt av antagandena om åldersstraktur, flyttningsbenägenhet och omplaceringsraöjligheter. Vid de av delegatio­nen gjorda antagandena uppgår dessa utgifter till 5 000 kr. per anställd. Slutligen ingår bland engångsutgifterna utgifter för dubblering av per­sonal med anledning av en förväntad ökad personalorasältning i anslut­ning tiU oralokaliseringen. Vid den av delegationen förordade oralokali­seringen kan engångsutgifterna beräknas tUl 100 raUj. kr.

Beträffande kapitalinvesteringarna har delgationen vid sina beräk­ningar utgått från att myndigheternas lokalbehov på raottagningsorlen i samtliga faU tillgodoses genom nybyggnad på nyförvärvad mark. De­legationen har utgått ifrån ett lokalbehov sora raotsvarar de av rayndig-hetema f. n. disponerade ytorna. I de fall myndigheterna redovisat

Prop. 1973:55

47

expansionsbehov redan i Stockholm har detta således inle beaktats. Byggnadskostnadema varierar naturligtvis beroende på verksamhetens art. De är således väsentligt högre per anställd för en laborativ myndig­het som statens bakteriologiska laboratoriura än för en adrainistrativ myndighet som statens jordbruksnärand. Delegationen beräknar de sara­raanlagda investeringarna för raark, byggnader, inredning och utrast­nmg i kostnadsläget vid tiden för delegationens slutrapport till ca 420 railj. kr.

Till större delen ersätter de angivna investeringarna sådana inves­teringsbehov sora inora överskådlig tid ändå skuUe ha uppstått för den centrala förvaltningen. Vad sora inträffar är alltså att investeringarna koramer tUl stånd på de föreslagna lokaliseringsorterna i stället för i stockholmsområdet.

Det lokalbestånd som bhr fristäUt genom de förordade omlokalise­ringama bör normalt, i vissa fall efter viss ombyggnad, kunna användas för andra ändaraål. I vissa fall, t. ex. FOA:s anläggningar i Ursvik, kan en avveckling och försäljning dock bli aktuell. I samband raed ora­lokaliseringen kan såväl kapitalvinster sora vissa kapitalförluster ak­tualiseras.

Delegationen pekar också på att raan från Stockholms kommuns sida understrukit angelägenheten av att staten i samband med oralo-kaliseringarna raedverkar lill att återställa kontoriserade bostäder till sitt ursprangliga ändaraål.

På erfarenhetsraässig grandval beräknar delegationen alt de berörda investeringarna koromer att bli i genomsnitt minst 10 % lägre än ora de hade utförts i de centrala delama av Stockholras förorter. Även i de fall där en förhyrning blir aktuell kan raan räkna raed genorasnittligt lägre utgifter i omlokaliseringsorterna.

Som understrukits av samtliga myndigheter innebär en lokalisering utanför storstockholmsområdet ökade driftkostnader. Dessa avser ut­gifter för resor och traktamenten tUl och från Stockholm särat i fler­talet fall också ökade utgifter för övrig reseverksarahet. Häri ingår vidare ökade telekostnader. Slutligen ingår under denna rubrik utgifter för den personalökning som krävs för att kompensera restidsförlusterna. De ökade driftkostnaderna har av delegationen för det första året be­räknats till i genorasnitt 5 000 kr. per anställd. Delegationen påpekar dock att raan kan anta att såväl kontaktraönster som andra rutiner kom­mer alt successivt förändras efler en oralokalisering. Detta har varit fallet vid likartade oralokaliseringar som tidigare genomförts. Vidare kan man förvänta alt de interregionala koraraunikationerna också suc­cessivt förbättras. Härigenom bör de ökade driftkostnaderna efter hand gå ned.

Mot de ökade driftkostnadema för de omlokaliserade myndigheterna ställer delegationen den minskning i lokalkostnadema som kan förvän-

Prop. 1973: 55

48

tas för statsverket i dess helhet. Denna minskning kan uppskattas till i storleksordningen 1 500 kr. per omlokaliserad anställd. Den totala ök­ningen av driftkostnaderna kan således initialt uppskattas till 15 milj. kr. per år. Dessa utgifter torde successivt rainska.

De ökade driftkostnaderna vid de oralokaliserade rayndigheterna bör sättas i relation tUl deras nuvarande driftkostnader. Dessa kan beräk­nas f. n. uppgå tUl ca 300 milj. kr.

De i det föregående redovisade beräkningarna av utgifterna på bud­geten till följd av omlokaliseringen har sararaanfattats i tabell 6. Det fiims anledning att understryka att engångsutgifterna och investerings­utgiftema koraraer att fördelas över flera år. När det gäller engångs­utgifterna komraer de att successivt öka åren före utflytlnragen, kulmi­nera flyttningsåret för att sedan snabbt avta. Någon fördelning i ti­den av dessa utgifter har dock inle gjorts, utan de redovisade uppgif­terna avser en odiskonterad summa.

Tabell 6. Utgifter för delegationens omlokaliseringsförslag. (Avrandade tal).

Utgift per

Utgift totalt.

anställd.

milj. kr.

kr

Engångsutgifter

25 000

100

Ökade årliga driftkostnader

för statsverket första året

efter omlokaliseringen

3 500'

15

Kapitalinvestering (mark.

byggnader, inredning och

utrustning)

104 000

420

' 5 000 kr i ökade driftkostnader minus 1 500 kr i minskade lokalkostnader för statsverket.

Vid en bedöraning ora de av delegationen beräknade raerulgifterna för den föreslagna omlokaliseringen är acceptabla är det enligt dele­gationen intressant att göra en jämförelse med de utgifter staten har för andra regionalpolitiska insatser.

Delegationen erinrar ora att de totala budgetutgifterna för lokali­seringsstöd till industriföretag f. n. uppgår till ca 400 railj. ler. per år. Häratöver koraraer de rainskade skatteintäktema till följd av att investe-ringsfondema får användas i regionalpolitiskt syfte. Vidare är en be­tydande del av de mycket avsevärda belopp som satsas inom arbetsmark­nadspolitikens ram en återspegling av den bristande regionala balansen. Detsamma kan sägas om det belopp på drygt två railjarder kr. sora budgetåret 1972/73 satsas på koraraunal skatteutjämning och om drift­bidraget till statens järnvägar sora samraa budgetår beräknas uppgå tUl drygt 320 milj. kr. Statsmakterna satsar alltså miljardbelopp för att utjämna brister som följer med den regionala obalansen.

Prop. 1973: 55

49

Som en ytterligare jämförelse har delegationen beräknat vilket stat­ligt stöd som skuUe ha utgått ora reglerna ora regionalpolitiskt stod hade tillärapats på nu aktuell oralokalisering.

Detta beräkningsexempel visar att subventionen enligt de lokalise­ringspolitiska stödreglerna ca 115 milj, kr, är av samma storleks­ordning sora de av delegationen beräknade engångsutgifterna för oralo­kaliseringen. Kapitalinvesteringarna koraraer, som framgått av redovis­ningen, att bli lägre utanför än i stockholrasorarådet. Kvar slår den bestående ökningen av driftkostnaderna på i början ca 5 %. Mot denna ökning bör eraellertid ställas de svårberäknade men tämligen säkra rationaliseringsvinster som koraraer att uppstå i samband med omlo­kaliseringen.

Delegationen anför sararaanfattningsvis att de beräknade utgifterna för den föreslagna oralokaliseringen av statliga rayndigheter frarastår sora riraliga, i relation såväl till sarahällets övriga insatser på regional­politikens område som till de förväntade positiva effekterna på raot-tagningsortema.

Genomförandet av förslagen

Delegationen anför att det är ur regionalpolitisk synpunkt angeläget att omlokaliseringen komraer till stånd så snart sora raöjligt. A andra sidan kräver myndighetemas förberedelsearbete för oralokaliseringen uppförandet av förvaltningslokaler och personalens behov av en rimlig oraslallningstid att oralokaliseringen inte sker alltför brådstörtat.

Enligt delegationens uppfattning bör oralokaliseringen i andra etap­pen väsentligt underlättas av erfarenhetema från den första etappen. Bl. a. torde erforderliga ratiner ha etablerats för att klara den berörda personalens skUda problem. Det finns därför anledning anta att de nu föreslagna omlokaliseringama bör kunna genomföras imder smidiga forraer.

De hittills gjorda erfarenheterna från den första etappen visar emel­lertid att omlokaliseringen kräver betydande insatser av all berörd per­sonal. Detsamma kommer naturligen att gälla även 1 andra etappen.

Vid avvägningen raellan dessa olika synpunkter har delegationen korarait fram till att oralokaliseringen i andra etappen huvudsakligen bör kunna ske under åren 19761980. I vissa fall torde det vara natur­ligt att försöka att nära ansluta tUl första etappen. Detta torde t. ex. gälla statens institut för företagsutveckling, där viss lokalgemenskap raed statens provningsanstalt synes böra eftersträvas. I andra fall torde omlokaliseringen sannoUkt kunna genomföras först eraot slutet av perio­den. Detta torde bl. a gälla statens bakteriologiska laboratoriura där så­väl Verksamhetens karaktär sora byggnadsinvesteringarnas omfattning talar för en successiv överföring av verksamheten från Solna till Umeå.

4   Riksdagen 1973.1 saml Nr 55

Prop. 1973: 55

50

Ett närraare ställningstagande till omlokaliseringstidpunktema torde lik­som varit fallet i första etappen få ske efter samråd raed bl. a. de orga­nisations- och ortskonimittéer som koramer att inrättas vid de berörda myndighetema.

Delegationen understryker vikten av att man visar erforderlig flexi­bUitet i tidsplaneringen. Detta är nödvändigt för att underlätta såväl den berörda personalens omställning som de mottagande kommunernas planering. Vissa av de föreslagna raottagningsorterna har svårigheter att bereda medflyttande familjemedleramar önskad sysselsättning på den nya bostadsorten. Delegationen anser att dessa problera är av stor be­tydelse för den enskilde och att aUa ansträngningar raåste göras för alt lösa dem på ett tillfredsställande sätt. Delegationen förordar därför att möjlighetema att lösa de medflyttande famlljeraedleramarnas sysselsätt­ningsfrågor ytterligare undersöks bl. a. i samverkan med berörda kom­muner.

Även när det gäller myndighetema koraraer det alt uppstå ett antal övergångsproblera av skUda slag.

Delegationen vill särskilt peka på de övergångsproblem sora kan upp­stå för uppdragsfinansierade verksaraheter som föreslås omlokaliserade i båda etapperna. Dessa verksamheter komraer att påverkas på flera sätt. Deras intäktssida kommer att påverkas negativt i första hand genora produktionsstörnmgar vid själva oralokaliseringen. På kostnadssidan koraraer dessa verksaraheter att drabbas av dels en betydande del av vad vi i det föregående betecknat som engångsutgifter, dels ökade ka­pitalkostnader för de på raotlagningsorten nyuppförda lokalerna.

För att möta dessa problera är det enligt delegationens mening rim­ligt att förräntnings- och avskrivningskraven i lämplig utsträckning sätts ned för kapitalinvesteringarna på den nya lokaliseringsorten. En paral-leU härvidlag är bl. a de förmåner sora utgår till privata förelag inora ramen för lokaliseringspolitiken. Det är även riraligt inte rainst raot bakgrand av att oralokaliseringen beslutas av stalsraakterna och inte av myndighetema på företagsekonomiska grander att staten lämnar bidrag över budgeten för den merbelastning som omlokaliseringen föror­sakar ifrågavarande affärsverksamheter. Även härvidlag kan parallell i viss utsträckning dras med stödåtgärder som läranas enskilda företag. Med stödinsatser av här angivet slag bör oralokaliseringen även av upp­dragsfinansierade verksaraheter enligt delegationens raening kunna ge-noraföras utan allvarliga konsekvenser för dessa.

Delegationen påpekar att upprätthållandet av de oralokaliserade rayn­digheternas kontakter komraer att vara av stor betydelse för deras fort­satta effektivitet. De föreslagna lokaliseringsorterna har redan i nuläget acceptabla flyg- och järnvägsförbindelser. Det ökade passagerarander-lag som oralokaliseringen raedför kan tänkas leda till ytterligare för­bättringar. Det av delegationen inhämtade utredningsunderlaget visar särskilt på behovet av förbättrade interregionala förbindelser.

Prop. 1973: 55

51

När det gäUer teleförbindelserna torde det vara angeläget att bl. a. öka myndighetemas tUlgång till telex- och telefonkonferensförbindelser. Delegationen pekar härvid på att utredningar som gjorts i Storbritaimien tyder på att telefonförbindelser mellan särskilt inredda telekonferens-rum i betydande utsträckning kan ersätta vanliga sammanträden och därmed tjänsteresor.

Ett ytterligare problem sora synes böra närraare övervägas är behovet av lokaler för de omlokaliserade myndighetema i samband med till­fälliga överläggnmgar i Stockholm.

EnUgt delegationens mening finns det i flertalet fall en omedelbar altemativanvändning för de lokaler som friställs genom omlokaUsering-en. När det gäUer statsägda lokaler blir det naturligt att använda dem för myndigheter som f. n. har en mindre tillfredsställande lokalsitua­tion. Specialinredda lokaler, t. ex. vid försvarets forskningsanstalt och statens bakteriologiska laboratoriura, torde emellertid kräva ombygg­nadsåtgärder för att kunna användas för annan statlig verksarahet. Ett altemativ sora är tänkbart i dessa båda exerapel är att ifrågava­rande raarkområden med byggnader försäljs. Denna fråga bör bli före­raål för särskild prövning.

Beträffande förhyrda lokaler torde det i vissa fall vara lärapUgt att även fortsättningsvis utnyttja dem som en del av det statliga lokalbe­ståndet. I åter andra faU torde en avveckling förefalla lämplig. Det gäl­ler t. ex. lokaler som disponeras i s. k. rivningshus samt lokaler i peri­fera lägen eller med extremt höga hyror.

Med avgivandet av det föreUggande betänkandet har delegationen avslutat sitt uppdrag. Den understryker emellertid angelägenheten av att de ansträngningar som görs inom förvaltningen att delegera uppgif­ter från centrala organ fullföljs. En annan raetod att begränsa central­organens tiUväxt är att man inrättar filialer utanför storstockholmsom­rådet dit expansionen förläggs. Ett framgångsrikt exerapel på denna rae­tod är statistiska centralbyråns etablering i Örebro. Delegationen för­ordar att deima metod prövas för andra expansiva verksamheter.

Remissyttranden över delegationens förslag

Allmänna synpunkter

Flertalet reraissinstanser har i frågan ora användningen av lokali­sering av statlig verksarahet sora ett regionalpo­litiskt medel hänvisat till sina yttranden över delegationens ti­digare förslag. Mot bakgrand av främst befolkningsutvecklingen i stockholmsregionen aktualiseras dock principfrågan av några reraiss­instanser.

Prop. 1973: 55

52

Praktiskt taget samtliga reraissuistanser sora behandlar frågan tUl­styrker en fortsatt decentralisering av den statliga verksaraheten.

Lantbrukarnas Riksförbund (LRF) anser rentav att arabitionsnivån i fråga ora utflyttningen av statliga rayndigheter borde kunna sättas betydligt högre än vad som skulle bli en följd av ett realiserande av delegationens förslag. Fraraför aUt synes det olärapligt att nu besluta att någon ytterligare utflyttning ej bör ske efter genoraförandet av etapp 

II.

Inte heller länsstyrelserna i Östergötlands, Jönköpings, Got­lands, Värmlands och Älvsborgs län vill se utlokaliseringsraöjligheter-na som uttömda i och raed de nu föreslagna utflyttningarna.

Länsstyrelsen i Stockholms län däreraot avstyrker förslaget raed undantag av oralokaliseringen till Norrtälje och Nynäshänms kommun­block, Sveriges Industriförbund och SAF anser att delegationens rap­port inte kan läggas till grund för beslut om ytterligare utflyttning av statlig verksarahet från Stockholra, Även TCO och SACO avstyrker delegationens förslag.

Med hänsyn tUl påfrestningarna för enskilda anställda anser SR att det är av största vikt att beslut ora oralokalisering fattas endast i sådana fall, när bevisligen fördelarna väger över probleraen och nack­delarna.

ÅtskiUiga reraissinstanser uppehåller sig allmänt vid frågan om de­centralisering genora ett delegerande av beslutanderätten inora den statliga verksaraheten. Sålunda anser statens planverk, flertalet läns­styrelser, statens personalnämnd, ERU, Svenska kommunförbundet. Svenska landstingsförbundet, LRF, TCO, SR och SACO att detta är en raetod som verkningsfullt kan användas för bl. a. regionalpolitiska syften. Statskontoret delar delegationens uppfattning att raan i saraband med organisationsundersökningar och förvaltningsrevisioneUa utred­ningar bör granska förutsättningama att delegera arbetsuppgifter från centralförvaltningen eller att etablera filialer utanför stockholrasorarå­det. Utredningsunderlag av delvis nytt slag krävs dock.

Delegationens förslag att ytterligare tillväxt av centrala rayndigheter såvitt raöjligt skall förläggas utanför stockholmsområdet röner in­stämraande från statens personalnämnd, flertalet länsstyrelser, ERU, Svenska kommunförbundet. Svenska landstingsförbundet, LRF, TCO och SR.

Några reraissinstanser uppehåller sig särskilt vid den senaste befolkningsutvecklingen i Stockholm och vilken be­tydelse denna skall tillåtas spela vid överväganden om ytterligare ut­lokalisering.

Länsstyrelsen i Stockholms län ansluter sig tiU målsättningen att dämpa tillväxten av den centrala förvaltningen i stockholmsonu-ådet. Länsstyrelsen imderstryker dock att de åtgärder som vidtas inte får innebära att de ekonomiska och sociala villkoren för länets invånare

Prop. 1973: 55

53

försämras. Länsstyrelsen hävdar att förutsättningama för utlokalise­ring av statlig verksamhet i ett väsentligt avseende ändrats. Trenden raed den starka tUlväxten av stockholmsregionen har nämligen bratits. Ökningen i länet uppgick år 1971 till endast 9 000 personer.

I yttrande sora länsstyrelsen i Stockholras län inhämtat från Stock­holms kommun, framhåller koraraunen att stockholmsregionen imder senaste tioårsperioden genomgått en utveckling mot en allt mer oba­lanserad näringsstraktur. Sysselsättningen inom industrin har således minskat med över en procent per år. Befolkningsminskningen har vi­dare under senare tid varit mycket snabbare än vad som-förutsetts. Denna utveckling är enligt många tecken i första hand straktureUt betingad. Ställning bör därför enligt kommimen inte nu tas till ut­flyttningsetapp

II. 

Stockholms läns landsting anser att utredningsma­terialet mot bakgrund av den minskade takten ifråga om utveck­lingen inom stockholmsregionen mte utgör ett tillräckligt underlag för beslut om omlokalisering.

Mot bakgrund av den förändring som under senare tid skett på arbetsmarknaden, anser sig arbetsmarknadsstyrelsen ha anledning att i viss mån modifiera den positiva bedömning, som man tidigare har haft av värdet av utlokalisering av statlig verksamhet från stockholmsområ­det.

Enligt Industriförbundet och SAF har en väsentlig förändring i be­folkningsutvecklingen i stockholmsregionen inträtt. Det är enligt orga­nisationema för dagen inte möjligt att ange orsakerna till denna ut­veckling. Att den skulle vara konjunkturellt betingad kan ifrågasättas. Skulle en prognos, som beaktar orsakerna tUl befolkningsutvecklingen, visa att expansionstakten koraraer att bli väsentligt lägre än vad man hittiUs räknat med, försvagas de regionalpolitiska skälen för utflyttning av statlig verksamhet. Även Svea hovrätt anför liknande synpunkter.

Länsstyrelserna i Östergötlands och Örebro län menar dock att de farhågor, som från vissa håll framförts, om att arbetsmarknadsförhål­landena i stockholrasorarådet skulle ytterligare försvåras genora utlo­kalisering enligt delegationens förslag förefaUer överdrivna. En upp­gång i konjunkturerna koraraer raed all sannolikhet att förändra den nuvarande situationen. Även länsstyrelsen i Västmanlands län anser att den nuvarande utvecklingen är tillfällig.

Svenska landstingsförbundet anser att tidigare beslut ora utlokali­sering och delegationens förslag innebär en dämpning av servicesek­torn i stockholmsregionen, som enligt förbundets mening är fördelaktig med hänsyn till regionens näringsstruktur.

LO, som inte finner anledning att nu frångå sin tidigare redovisade positiva inställning, påpekar att andelen induslrisysselsatta inom stock­holmsregionen har minskat kraftigt under den senaste tioårsperioden. Enligt LO:s mening är en sådan obalans i den yrkesmässiga samman-

Prop. 1973: 55

54

sättningen inte önskvärd av såväl ekonomiska som kulturella syn­punkter.

Länsstyrelsema i de län som föreslås som mottagare av decentraliserad statlig verksamhet och länssty­relsema i de län som i övrigt särskilt granskats av delegationen har synpunkter på delegationens bedömningar och förslag.

Länsstyrelsema i två av norrlandslänen är kritiska mot delegationens förslag. Mot bakgrund av riksdagens uttalande att särskUt de fyra nordligaste länens situation skulle uppmärksammas i delegationens fortsatta arbete, anser länsstyrelsen i Jämtlands län m. fl. att förslaget är helt otillfredsställande. Östersundsregionen anses ha goda förutsätt­ningar att fungera som lokaliseringsort för ytterligare statlig förvalt-ningsverksarahet. Länsstyrelsen anser vidare att svårighetema att bere­da medföljande faraUjemedleraraar arbete inte är större i Östersund än på flertalet av de föreslagna lokaliseringsorterna. Bostadsförsörj­ningen planeras vidare raed utgångspunkt i en betydande befolknings­tillväxt. Länet sägs vara beroende av fortsatta regionalpolitiska insat­ser.

Länsstyrelsen i Norrbottens län raenar att en decentralisering av tjänsteproduktionen innebär en möjlighet tUl ökning av antalet ar­betstUlfäUen som är synnerligen väsentlig i Norrbotten. Tillskottet blir ytterligare värdefullt genom att det representerar en ökad yrkesmässig differentiering. Länsstyrelsen anser att Luleå föreslagits få motta en förhållandevis Uten andel av den decentraUserade verksamheten och att länet bör tUlföras ytterligare myndigheter. Samarbetsnämnden för Fyr­kanlen (Luleå-Piteå-ÄIvsbyn-Boden) hävdar att delegationen underskat­tat områdets möjligheter att ta emot utlokaliserade verk och önskar att ytterligare statUg verksamhet lokaUseras tiU orarådet.

Länsstyrelserna i Västernorrlands och Västerbottens län däremot tillstyrker delegationens förslag men pekar samtidigt på länens möj­ligheter att ta emot ytterligare statUg verksamhet.

Länsstyrelserna i Kronobergs, Kalmar och Blekinge län anser inte att tUlräcklig hänsyn tagits tUl riksdagens uttalande om att situationen i länen i sydöstra Sverige borde beaktas. Den föreslagna utlokalise-ringen anses inte medföra en väsentlig regionalpolitisk effekt. Länssty­relserna i Kronobergs och Kalmar län betonar att den demografiska och ekonomiska situationen i länen uppvisar eftersläpning i förhåUande till riket i genomsnitt. Länsstyrelsen i Kronobergs län är undrande inför förslaget att utlokalisering sker till Mälar-Hjähnarområdet och Östergötland. Detta innebär enligt länsstyrelsen att man skapar ett ännu större Storstockholm på andra landsdelars bekostnad. Med hänvis­ning till riksdagens uttalande i anslutning tiU beslut om ändrad regio­nal organisation för SJ hemställer länsstyrelsen, Kronobergs läns lands­ting och Växjö koraraun att statlig verksarahet lokaliseras tiU Växjö.

Prop. 1973: 55

55

Länsstyrelserna i Östergötlands, Jönköpings, Älvsborgs, Värmlands och Kopparbergs län, dvs. de övriga län till vilka delegationen har föreslagit att statlig verksarahet skaU utflyttas, tillstyrker förslagen, men flera av länsstyrelserna framhåller att man i länen har kapacitet och behov att ta emot fler rayndigheter.

Flera av länsstyrelserna i de län sora inte föreslagits sora raottagare av decentraliserad statlig verk­sarahet anför synpunkter på sin situation. Länsstyrelsen i Got­lands län pekar på den höga arbetslöshet och undersysselsättning sora råder på ön och önskar alt stalsraaktema beaktar detta i regional­politiken. Länsstyrelsen i Kristianstads län tycker det är anmärknings­värt att inte ytterligare regioner i sydöstra Sverige korarait i fråga som utlokaliseringsorter, Kristianstad-Hässleholmsregionen anses vara lämp­lig att motta statliga lokaliseringar.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län anser att decentralisering till Göteborg hade varit ändaraålsenlig eftersora då åtskUliga av annars uppkoraraande koraraunikationsproblera hade kunnat undvikas. Loka­lisering av förvaltningsverksarahet till Göteborg anses även vara moti­verad av regionens ensidiga inriktning av näringslivet mot verkstads­industri.

Länsstyrelserna i Göteborgs och Bohus län samt Älvsborgs län er­inrar om de gynnsamraa förutsättningar sora Trestad, dvs. Trollhättan, Vänersborg och Uddevalla, erbjuder för statlig verksarahet.

Skövdes raöjUgheter att fungera som lokaliseringsort anser länssty­relsen i Skaraborgs län vara väl dokumenterad. Länsstyrelsen finner det otillfredsställande att Skaraborgs län och Skövde inte föreslås få ta emot någon utlokaUserad verksarahet. Angelägenheten av regional­politiska insatser anses vara väl så stor sora i åtskilliga av de län till vilka statlig verksamhet föreslås bli utlokaliserad.

Länsstyrelsen i Örebro län anser att Örebro är överlägsen flertalet av de av delegationen redovisade kommunerna sora raottagare av utlo­kaliserad statlig verksarahet. Länsstyrelsen anser alt det är anraärk-ningsvärt att en ort med så många fördelar inte utnyttjas tUl att av­lasta storstadsområdena, särskilt sora utvecklingen under de senaste åren tyder på att länet har raist en stor del av sin tidigare tillväxt­kraft.

Länsstyrelsen i Västmanlands län anför att den utpräglade industri-dorainansen raedför en påtaglig strukturell obalans på arbetsmarkna­den, sora är särskilt kännbar i konjunktursvackor. Statliga insatser skulle verka för ett stabilare näringsliv inom länet. Länsstyrelsen an­ser att speciellt goda förutsättningar finns att ta eraot institutioner för tekniskt utvecklingsarbete och forskning.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län anser att Gävle är en raycket lämp­lig ort vid utlokalisering. Ur regionalpolitisk synpunkt är det synner-

Prop. 1973: 55

56

ligen angeläget att näringslivet i länet differentieras och förstärks. Även från andra synpunkter vore det lämpligt med ytterligare utflytt­ning av statlig verksamhet till Gävle.

Flera remissinstanser uppehåller sig vid metoderna för kost­nadsberäkningar m.m.

Industriförbundet och SAF delar delegationens uppfattning om ut­flyttningens långsiktigt positiva effekter för mottagningsorterna. I den framlagda rapporten saknas emellertid en bedöraning av de sarahälls­ ekonoraiska konsekvensema av utflyttningen och delegationen har i första hand uppehållit sig vid de kostnader för statsverket, sora upp­kommer i samband med genoraförandet av oralokaliseringen. Organisa­tionerna anser att igångkömingsprobleraen i saraband med omloka­lisering knappast kan lösas under så kort tid som ett år och att om-ställningskostnadema därför sannolikt är upptagna till ett för lågt belopp. Organisationema anser emellertid att det är av större betydelse att delegationen bortsett från att oralokaliseringen för flertalet verk raåste leda till bestående merkostnader för bl. a. externa kontakter. Vidare kan man inte heller bortse från att utlokaliseringen kan leda till effektivitetsförluster bl, a, till följd av att betydelsefulla personliga sammanträffanden inte kommer till stånd utan ersätts av andra, mindre effektiva kontaktvägar. Enligt organisationemas uppfattning måste man vidare för verk sora har service- och speciallstfunktioner räkna raed inte oväsentliga kostnads- och effektivitetsraässiga konsekvenser för avnämarna.

Beträffande frågan om de samhäUsekonomiska kostnaderna och in­täktema har SACO full förståelse för de svårigheter sora är förenade raed att göra sådana analyser. Det är i vissa faU knappast möjligt att kvantifiera vissa sarahällsekonoraiska kostnads- och intäktsposter. Utredningen har emellertid till skillnad från i förra rapporten så långt det av praktiska skäl är möjligt försökt beräkna förslagets direkta kostnader och ställer dessa kostnader i relation till i verbal förra uttryckta sarahällsekonoraiska vinster. SACO finner eraeUertid inte några övertygande argument för att utiokaliseringen skulle leda till sara­hällsekonoraiska vinster. Därraed får hela frågan bedöraas enbart från kostnadssidan. SACO finner det också felaktigt att ställa de beräk­nade kostnaderna i relation till sarahällets stöd i förra av lokali­seringsbidrag och lån. Det förefaUer SACO sannolikt att de totala kost­naderna för förslaget är högre än delegationens beräkningar. Härtill koraraer att det i dag inte är raöjligt att beräkna vissa följdkostna­der av utlokaliseringen för t. ex. koramunerna, merkostnader för kon­sumenterna vid kontakter raed myndigheterna eftersom dessa sprids över hela landet, kostnader för effektivitetsförluster. SACO efterlyser vidare kostnadsberäkningar för den beslutade utiokaliseringen.

Enligt SR har delegationen denna gång lagt ner ett betydelsefullt

Prop. 1973: 55

57

arbete på att analysera kostnadssidan. De merkostnader som uppstår i samband med omlokalisering har delegationen ansett sig kunna re­dovisa enbart i beskrivande form. SR har förståelse för delegationens svårigheter i detta avseende, men detta hindrar inte att på en del punkter redovisning av kvantitativ natur hade kunnat åstadkommas och därför borde ha verkställts. En tillräckligt fyllig beskrivning av bristfälligheterna i en sådan partiell redovisning hade kunnat neutraU-sera verkningarna av dessa brister och ge ett bättre bedömningsunder­lag än det nu föreliggande.

Riksrevisionsverket anser att samhällsekonomiska kostnadsinläkts-analyser bör vara ett underlag för ställningstagande i lokaliserings­frågor. Verket, som i likhet med delegationen är medvetet om de svårlösta mätproblemen i samband raed tUlärapning av "costbenefil"-analyser, anser likväl att försök tUl en dylik analys, låt vara i kva­litativa termer, hade varit värdefuU. Bedömningen av de sarahällseko­noraiska effekterna kan underlättas om en sädan analys får komplette­ra de av delegationen utförda beräkningarna. I beräkningen av ökade årliga driftkostnader redovisas inga merkostnader för att upprätthålla kontakterna med de omlokaliserade myndigheterna. Verket antar dock att dessa kostnader är sraå i förhållande tUl de redovisade. Den valda raetoden för beräknmg av engångsutgifter finner verket rimhg. Trots den osäkerhet, som raed nödvändighet måste ligga i de gjorda anta­gandena, anser verket att de redovisade utgiftema anger en riktig stor­leksordning. Verket är dock tveksamt till sättet att beräkna mindre-kostnader för lokalhållning. Detta bygger på förutsättningen att ora en utlokalisering inte skulle korama tUl stånd, det i stället skulle krävas investeringar i Stockholra, sora raed ca 50 railj. kr. överstiger investe­ringskostnaderna på lokaliseringsortema. Beräkningen av ökade årliga driftkostnader kan av detla och ovan anfört skäl antas ligga något hög­re än de redovisade kostnaderna.

Statskontoret anser att delegationens kostnadsberäkningar för om­lokaliseringen bygger på olika antaganden, vilkas rimlighet i de enskUda fallen i och för sig kan diskuteras. Statskontoret vUl för sin del peka på att riskerna för produktionsstörningar i samband med flyttnmgen kan ha underskattats. Framför allt kan svårigheter uppstå på grand av en ökad personalavgång, sora kan korapenseras endast genora omfat­tande rekryterings- och utbildningsinsatser. Man kan å andra sidan i viss omfattning räkna med rationaliseringsvinster i samband med om­lokaliseringen bl. a. på grund av att behovet av anpassning till de nya förutsättningama för kontakter med andra organ och nya lokaler kan göra en allraän genomgång av organisationen nödvändig. Statskontoret anser därför att lokaliseringsdelegationens beräkningar i stort sett utgör en acceptabel grund för att bedöraa storleksordningen av de kvantifier-bara kostnadema.

Prop. 1973: 55

58

Försvarets rationaliseringsinstitut anser att det är väsentligt att sora delegationen gjort göra järafördser raed de hypotetiska statli­ga subventioner sora skulle ha erfordrats för en raotsvarande omlo­kalisering av industriföretag. Institutet menar dock att lokalisering av industriföretag i allmänhet torde ge en större sysselsättningseffekt för befolkningen i lokaliseringsorten än vad utflyttning av statliga myndig­heter ger.

Statsförvaltningens expansion i stockholrasorarådet har gjort att byggnadsstyrelsen varit hänvisad till att hyra kontorslokaler sora er­bjudits på marknaden, I många fall har styrelsen därvid tvingats acceptera alltför dyra och raindre rationella kontorslokaler. Styrelsen koramer vid en decentralisering av statlig verksamhet att kunna göra ekonoraiskt och funktionellt fördelaktiga omdispositioner av lokalin­nehavet. Styrelsen avser därvid även att beakta möjligheterna att ut­rymma nu disponerade kontoriserade bostadslägenheter. Vid gransk­ning av de uppskattade investeringskostnaderna anser styrelsen sig ha funnit dessa vara rimliga.

ERU delar delegationens uppfattning att den statliga sektoms loka­lisering bör bedöraas ur ett samhällsekonoraiskt perspektiv. Därvid bör dock framhållas alt sarahällsekonoraiska bedöraningar i praktiken innebär justeringar av sektorsbedöraningar. Sektorsvisa bedöraningar måste följaktiigen fortfara alt spela en väsentlig roll sora underlag vid lokaliseringsbeslut.

Länsstyrelsen i Stockholms län raenar att delegationen inskränkt sig tUl den statsfinansiella aspekten. Länsstyrelsen hävdar att det inte kan uteslutas att en utflyttning av statlig verksamhet i föreslagen om­fattning leder till rainskad produktionseffektivitet. En splittrad hu­vudstadsfunktion leder inte bara till kontaktsvårigheter utan även tUl Ökade kostnader för regionala statliga organ, landsting, komrauner, företag, organisationer och enskilda. Även länsstyrelsen i Hallands län anser att delegationen inte belyst i hur hög grad åtgärderna kommer att belasta samhällsekonomin. Den betydande förlust som uppkomraer för bl. a. konsuraenterna av verkens tjänster har man inte sökt beräkna.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län konstaterar att det är omöjligt att i ekonoraiska terraer i sin helhet kvantifiera de effekter omlokaliseringen för raed sig. Hela den probleraatik sora är förknippad med delegationens förslag innebär alt relationen kostnaderintäkter i flera avseenden över huvud inte är gripbar.

När det gäUer beräkning av kostnader och intäkter vid utlokalise­ring av statlig verksarahet delar länsstyrelsen i Kopparbergs län de­legationens synsätt alt dessa faktorer bör bedömas ur ett samhälls­ekonomiskt perspektiv. Delegationen har så långt möjligt försökt be­räkna kostnader och intäkter i kvantitativa terraer. Länsstyrelsen har i princip inget att invända mot delegationens angreppssätt och bedöm­ningar. Länsstyrelsen i Gotlands län är övertygad om att effektema av

Prop. 1973: 55

59

omlokalisering av statUg verksamhet i den omfattning som beslutats och föreslagits innebär långsiktiga samhällsekonomiska vinster.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län instämraer i delegationens upp­fattning att de företagsekonomiska kostnadema vid en omlokalisering av statlig verksamhet måste bedömas i förhållande tiU den regional­poliliska effekten av utlokaliseringen. Beträffande driftkostnadema har länsstyrelsen den uppfattningen att dessa under den första tiden kan öka i förhållande tUl nuläget. Efter hand torde det emellertid inte vara orimligt att räkna med en återgång till nu rådande kostnadsnivå. Fak­torer som lägre personalorasältning m. m. är härvidlag betydelsefulla. Erfarenheter från utlokaliserade privata verksamheter av liknande slag sägs tyda på detta.

Även om någon fuUständig samhällsekonomisk kalkyl inte kunnat göras för den föreslagna omlokaliseringen delar länsstyrelsen i Jämt­lands län delegationens uppfattning att de beräknade kostnadema får anses rimliga raed hänsyn till de förväntade effekterna och tiU de san­nolika kostnaderna för att med andra regionalpolitiska medel uppnå samma resultat. Länsstyrelsen i Gävleborgs län för frara liknande syn­punkter och tUlägger att en omlokalisering av statlig verksarahet har vissa fördelar i jämförelse med t. ex. omlokalisering av industrier. Ytterligare oralokalisering av statUg verksarahet är raotiverad, även ora kostnaderna härför skulle bli relativt sett något större än .vad som nu beräknats.

Industriförbundet och SAF raenar att man inte helt kan bortse från att utflyttningen för några verk kommer att leda tiU att de inte kan fullgöra sina kvalificerade och kontaktintensiva arbetsuppgifter på det sätt som hittills varit faUet. Uppgifterna kan då komma att överföras tUl departementen eller handläggas i särsldld ordning. En sådan ut­veckling bör enligt organisationernas uppfattning undvikas. Den skulle stå i strid raed svensk förvaltningstradition och raotverka strävandena mot en mera decentraliserad beslutsprocess inom den statliga förvalt­ningsapparaten. Länsstyrelserna i Stockholms, Hallands och Västman­lands län samt LRF betonar det viktiga i att en sådan utveckling kan förebyggas. Även statens vägverk pekar på risken för en sådan ut­veckling.

Ett flertal av de rayndigheter sora föreslås bli utflyttade saraarbetar eUer kan korama att samarbeta med statistiska centralbyrån (SCB). Enligt SCB torde praktiskt taget saratiiga av dessa vara konsuraenler av verkets statistik. Flera producerar statistik sora används av SCB. En utflyttning av berörda rayndigheter koraraer i viss utsträckning att försvåra statistikverksamheten, raen inte i sådan orafattning att verket anser sig ha anledning avstyrka delegationens förslag.

Delegationen har frarahållit att landets kommunikationssy­stem är starkt centraliserat och att detta i stor utsträckning byggts

Prop. 1973: 55

60

ut för att medge snabba koraraunikationer raellan Stockholm och lan­dets övriga delar. Länsstyrelserna i Jönköpings, Kronobergs, Kalmars, Malmöhus, Hallands, Göteborgs och Bohus, Värmlands och Jämtlands län, ERU, Svenska kommunförbundet samt Linjeflyg AB instämmer i detta och betonar hur viktigt det är att den omställning som omlo­kaliseringen innebär underlättas genom förbättrade koramunikations-möjligheter raellan de berörda orterna.

Beträffande undersökningen ora kommunernas möjlighe­ter att ta emot ytterligare statlig verksamhet är, såvitt SACO kunnat finna, osäkerheten stor i fråga om komrau­nernas verkliga raöjUgheter och vUja att lösa de raånga problera som kommer att uppstå i samband med en eventuell ytterligare utiokalise-ring. Bristfälliga lösningar på problemen kommer främst att drabba de anställda i de utlokaliserade myndighetema och deras famUjer. Men även kommunernas tidigare invånare kommer i en sämre situar tion, beroende på att de genora utflyttningen får försärarade raöjUg­heter vad gäller bl. a. tUlgången på bostäder, raöjUgheter tUl för­värvsarbete genora raedflyttande makars önskemål om arbete. Det kan heller inte uteslutas att koraraunalskatten måste höjas.

Flera av de kommuner som av delegationen föreslagits som mot­tagare av decentraliserad statUg verksamhet pekar i sina yttranden tiU resp. länsstyrelser på de gynnsamma arbetsmarknadsmässiga konse­kvenserna av att efterfrågan på arbetskraft differentieras när statlig verksamhet lokaliseras till orten. Koraraunerna pekar också på de goda förutsättningar sora inte rainst mot bakgrund av den rådande efter-frågesituationen finns att tillgodose den medflyttade personalens Önskemål om bostäder. Flera kommuner hävdar att delegationen un­derskattat mottagningsmöjlighetema, bl, a, därför att delegationen gjort alltför snäva geografiska avgränsningar. Lokalisering tUl viss ort medför anspråk även på annan kommunal service än bostäder och kommunerna anser sig ha goda förutsättnuigar att klara också dessa Önskemål. Statens planverk delar delegationens uppfattning att samt­liga lokaliseringskommuner har erforderlig mark- och planberedskap för den byggnadsverksamhet sora föranleds av ett genomförande av förslagen.

Frågan om delegationens kontakter med de fack­liga organisationerna berörs av personalorganisationerna. LO anser att delegationen tiUmötesgått önskemålen om fortlöpande information och insyn i arbetet. Delegationen har vidare enligt orga­nisationen i slutskedet gått ut raed en bred inforraation om sina över­väganden och förslag till de anställda. TCO redovisar att ett antal överläggningar ägt rum mellan delegationen och företrädare för TCO. Organisationen anser sig eraellertid kunna konstatera att de fackliga or­ganisationema inte tiUåtits få någon sora helst insyn i det egentliga utredningsarbetet. Begreppet sararåd anser TCO inte kan användas

Prop. 1973: 55

61

som beskrivning av vad som förekomrait i detta sammanhang. Enligt SACO:s mening har delegationen på ett bättre sätt än tidigare försökt informera de anställda. Dock har de fackUga organisationerna inte haft någon insyn i det egentliga utredningsarbetet.

Förslag till omlokalisering

Delegationen har vid sin genomgång av de i Stockholm befintliga myndigheterna funnit att flertalet fortfarande bör vara lokaliserade dit. Delegationens förslag beträffande den egna myndighetens kvarblivande i huvudstaden har tUlstyrkts eller läranats utan erinran av riksåklagaren, rikspolisstyrelsen, krigsarkivet, försvarels rationaUseringsinslilut, flyg­tekniska försöksanstalten (FFA), försvarshögskolan, militärhögskolan, krigsskolan, sjökrigsskolan, giftnämnden, statens strålskyddsinstitut, postverket, transporinämnden, kammarkollegiet, generaltullstyrdsen, statistiska centralbyrån, bankinspektionen, försäkringsinspektionen, riksskatteverket, utrustningsnämnden för universitet och högskolor, sta­tens naturvårdsverk, koncessionsnämnden för miljöskydd, näringsfri-heisombudsmannen, konsumentombudsmannen, statens pris- och kar­tellnämnd, organisationskommittén för konsumentverket, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, bosladsslyrelsen, statens hyresråd, statens plan­verk och statens vatlenfallsverk. Ej heller övriga berörda rayndigheter sora avgett remissyttrande över delegationens belänkande har funnit anledning till gensaga raot delegationens förslag till fortsatt lokalise­ring till Stockholra.

FFA har raot bakgrund av att delegationen ansett att anstaltens lokalisering bör prövas på nytt ora raera omfattande investeringar be­hövs anfört att det är ett starkt önskeraål att ett definitivt beslut fattas om FFA:s lokalisering till dess nuvarande plats. Också beträf­fande statens naturvårdsverk har delegationen ansett att i den raån ett större investeringsprograra skulle aktualiseras på laboratoriesidan man finge överväga förläggning av laboratoriet utanför stockholms­området. Verket har uttalat sig starkt för samförläggning raed hänsyn tUl de olägenheter det skulle innebära ora analys- och utrednlngsfunk-tionema inte funnes lätt tUlgängliga för verket i övrigt. Postverket hävdar att postbankens centrala verksamhet måste vara lokaliserad tiU Stockholm oavsett utgången av pågående undersökningar av postban­kens förhållande tiU Sveriges Kreditbank och bankgirot, vilka under­sökningar delegationen förordat att man avvaktar irman möjlighetema prövas för en partiell omlokalisering av postbankens verksamhet. Ge­neraltullstyrelsen, byggnadsstyrelsen, arbetsmarknadsstyrelsen och sta­tens vattenfallsverk frarahåller att av delegationen påvisade decentrali-seringsmöjUgheter beaktas i den utsträckning som är riralig. VattenfaUs­verket anser dock att det f. n. saknas tUlräckliga utgångspunkter för

Prop. 1973: 55

62

att man skall kunna faststäUa ett maximiantal för verkets personal­styrka i Stocldiolm, vUket delegationen föreslagit skuUe prövas av Kimgl. Maj:t.

I det följande redovisas myndighetsvis de synpunkter som framförts av remissinstansema betiäffande de rayndigheter sora föreslagits skola oralokaliseras.

Domstolsverket. Domstolsväsendets organisalionsnämnd (DON) an­för att den imder sin verksarahet har fuimit att starka effektivitetsskäl talar för att domstolsverket lokaliseras till stockholmsområdet. Verket kommer att vara administrativ centralmyndighet för mera än 150 regio­nala och lokala myndigheter inom domstolsväsendet samt inom hyres-och arrendenämnds- och rättshjälpsorganisationen. Till verket torde också komma att knytas den redovisningscentral och det revisionskon­tor som nu finns vid DON och som, föratom de myndigheter som redan nämnts, även betjänar riksåklagaren med läns- och distriktsåklagar-rayndighetema (dvs. omkring 100 myndigheter).

För att domstolsverket skaU kunna fullgöra sina uppgifter effektivt krävs erdigt organisationsnämnden en omfattande besöksverksamhet hos de myndigheter som faller inom förvaltningsområdet. Det är därför av arbetsekonomiska och kostnadsmässiga skäl angeläget att verket för­läggs tiU den del av landet i vilken tyngdpunkten av verksamhetsfältet är belägen. Detta är otvivelaktigt mellersta Sverige och främst stock­holmsregionen.

Domstolsverket uppges vidare komma att ha behov av täta kontakter med justitiedepartementet och med centralmyndigheter placerade i Stockholm.

En förläggning utanför storstockholrasorarådet måste enligt DON:s mening medföra en klar effektivitelsnedsättning för domstolsverket, betydande kostnadsökningar och även i övrigt många olägenheter. Mot en förläggning utanför storstockholmsområdet talar vidare de rekryte­ringssvårigheter som kan befaras uppkomraa, särskilt på handläggarsi-dan. TUl verket måste knytas ett jämförelsevis stort antal kvalificerade tjänstemän, företrädesvis jurister men även andra, t. ex. datatekniker.

Om domstolsverket inte förläggs tUl storstockholmsområdet bör det enligt DON:s mening förläggas tUl Jönköping eller annan lämplig cen­tralort i mellersta eller södra delen av riket. DON avstyrker bestämt att verket lokaliseras till SundsvaU.

Svea hovrätt anser att vägande sakliga skäl talar för att domstols­verket förläggs tiU storstockholrasorarådet eller i vart faU till någon centralt belägen ort i mellansverige. Majoriteten av ledamöterna i Göta hovrätt anser att verket bör förläggas till Jönköping. En minoritet av hovrättens ledamöter anser däremot att verket i första hand bör förläg­gas till Stockholm. Övriga hovrätter förordar Stockholm som lokalise­ringsort i första hand. I andra hand bör Jönköping väljas.

Prop. 1973: 55

63

Länsstyrelsen i Jönköpings län anför att det föreligger mycket starka skäl som talar för en förläggning av domstolsverket tUl Jönköping. Jön­köping ligger centralt i förhållande till flertalet lokala rayndigheter inora dorastolsväsendet liksora inora hjrresnärands- och rättshjälpsorganisatio­nen och ger goda betingelser för de omfattande kontakter mellan dessa och det centrala verket som koraraer att vara nödvändiga i den adrainist­raliva verksaraheten. En lokalisering till Jönköping tillstyrks även av Jönköpings kommun.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län tillstyrker delegationens förslag om lokaUsering av verket tUl Sundsvall. Sundsvalls kommun understryker de goda förutsättningar komraunen har i förra av hovrätt, kararaar-rättsavdelningar, tiUgång tiU dataexpertis m. ra.

Centrala militära staber och skolor. Delegationens förslag att nu inte lägga fram förslag tUl oralokaliseringar av krigsraaktens centrala staber har lämnats utan erinran av remissinstansema.

Delegationen har föreslagit att låta försvarets rationaliseringsinstitut (FRI) kartlägga föratsättningarna för en partiell omlokalisering av publikationsverksaraheten vid centrala staber och förvalt­ningar samt försvarets brevskola ävensom den s. k. no r-malieverksamheten vid försvarets materielverk i saraband raed en pågående översyn av publikationstjänsten. FRI förklarar sig berett att åta sig detta vidgade utredningsuppdrag. Försvarets brevskola före­slår att utvidgningen även skall orafatta läroraedelsproduktionen inom försvaret. Skolan, sora avstyrker en utlokalisering av skolan, anser att lokaUseringsort kan bedöraas först efter utredningsarbetet. Försvarets materielverk anser att en förnyad utredning ora norraaUefunktionen skulle leda till sarama slutsatser sora tidigare utredningar, nämligen att norraaUefunktionen är en servicefunktion i det ratinraässiga arbetet som kräver samlokalisering med dem som betjänas. Verket avstyrker bestämt den föreslagna utvidgningen av FRI:s översyn.

Delegationen har också föreslagit att luftvämsskjutskolan samt luftvärnets kadett- och aspirantskola oralo­kaliseras tUl Norrtälje. FRI, som har biträtt delegationen med utredning härora, läranar förslaget utan erinran. Även chefen för armén biträder i princip delegationens uppfattning men anser att frågan bör behandlas tiUsamraans med övrig fredsorganisation inom armén. Försvarets freds-organisationsutredning har i delta sararaanhang avstått från att yttra sig över förslaget och hänvisat till ett eget delbetänkande. Länsstyrelsen i Stockholms län tillstyrker saralokaliseringen till Norrtälje.

Försvarets civilförvaltning (FCF) och dess företagsnärand anser att FCF med hänsyn till arten av sina nuvarande uppgifter och till det därav följande kontaktmönstret inte bör flyttas från Stockholm.

Prop. 1973: 55

64

FCF har i annat sammanhang anmält tUl Kungl. Maj:t, att verkets uppgifter och organisation av flera skäl behöver ses över. Frågan har också tagits upp av FRI. Innan resultaten av en sådan översyn förelig­ger bör något beslut ora en total eller partiell oralokalisering av civil­förvaltningen inte fattas.

Ora en flyttnmg av civilförvaltningen trots allt skulle beslutas, finner verket att de av verkets företagsnämnd undersökta koraraunerna Karl­stad och Skövde båda är tänkbara sora lokaUseringsort och att de får anses tämligen likvärda i de flesta hänseenden. Vid en i oktober 1972 företagen enkät bland verkets personal har 24 % förklarat sig vara per­sonligen positivt inställda lill att flyUa raed vid en eventuell oralokalise­ring, raedan återstående 76 % angav negativ inställning. I valet raellan Karlstad och Skövde förklarade sig 78 % föredra Karlstad och 19 % Skövde, raedan 3 % avstod från uttalande.

En oralokaliseruig av civilförvaltningen skulle enligt överslagsraässiga beräkningar medföra beslående ökningar av de årliga driftkostnader­na med ca 2,5 railj. kr. och engångskostnader frånsett kostnader av in-vesleringskaraktär ora 9 å 10 milj. kr. Ökningen av driftkostnaderna utgör ca 12 % av civilförvaltningens budget för budgetåret 1972/73.

Överbefälhavaren (ÖB) motsätter sig en utflyttning av FCF. Denna skulle försvåra försöken raed försvarets datadrift och negativt påverka FCF:s eventuella framtida uppgifter som t. ex. förvaltningsrevision. ÖB anser dock att ora utflyttning av ytterligare rayndigheter inora försvaret erfordras skulle en omlokalisering av FCF medföra de rainst negativa konsekvenserna. Liknande synpunkter anförs av chefen för marinen.

Försvarets materielverk delar delegationens uppfattning att FCF:s uppgifter sora försvarets palentorgan bör stanna kvar i Stockholra även vid en oralokalisering av verket i övrigt.

Försvarets rationaUseringsinslilut (FRI) utgår i sin bedömning från FCF:s nuvarande organisation, raen anför att förändringar i organisa­tionen kan bli aktuella. FRI anser att en oralokalisering av FCF försvå­rar eller oraöjliggör angelägna uppgifter inora försöks- eller utrednings-verksarahet för försvaret inora orarådena geraensara datadrift, organisa­tionen av ekonoraisk redovisning och redovisningsrevision ävensora i fraratiden förvaltningsrevision, FRI anför dock att ora FCF skall flytta från Stockhohn så biträder FRI valet av Karlstad sora lokaUse­ringsort, Vidare biträder institutet patentverksarahetens kvarstannan-de i Stockholm.

Riksrevisionsverket betonar vikten av att FCF inte omlokaliseras in­nan den nya redovisnings- och revisionsorganisationen (systera S) har genoraförts och stabUiserats.

Oralokaliseringen av FCF tUl Karlstad tillstyrks av Karlstads kom­mun, som är beredd att aktivt medverka därvid. Länsstyrelsen i Skara­borgs län har föreslagit att FCF skall lokaliseras till Skövde. Synpunk­ten delas av Skövde kommun.

Prop. 1973: 55

65

TCO tar upp synpunkter Uknande FRLs och anför att ur facklig synpunkt skulle utlokaliseringen innebära dels en försämring av kon-taktraöjligheterna på central nivå raellan arbetsgivaren och de fackliga organisationema inora försvarsområdet, dels särare service genteraot de försvarsanställda i olika personalfrågor.

SACO-föreningen vid FCF anser att FCF raed hänsyn till kontakt-strakturen inte bör flyttas från Stockholm. Föreningen ser med allvar på den bestående kostnadsökning för verkets del sora befaras om en utlokalisering skulle koraraa till stånd. En sådan kunde komma att inne­bära ytterligare personalminskning och en ännu hårdare belastning på kvarvarande personal.

Fortifikationsförvaltningen (FortF) avstyrker bestämt att verket ora­lokaliseras från Stockholm så länge verkets främsta uppdragsgivare är placerade i huvudstaden. En sådan åtgärd medför extra driftkostnader men fraraför allt förseningar och fördyringar 1 FortF:s produktion. Dessa kostnader kan beräknas bli av sådan omfattning att de inte upp­vägs av motsvarande regionalpolitiska fördelar.

FortF frarahåller att statsförvaltningen raåste ges riraliga förutsätt­ningar att arbeta effektivt och ekonoraiskt. För FortF är i detta sam­manhang kontaktraöjlighetema med uppdragsgivarna i Stockholm sär­skUt betydelsefulla. Eskilstuna fyller enligt FortF:s bedöraning inte tillnärraelsevis kraven i detta hänseende. Eskilstuna tUlgodoser inte heller önskemålen om att arbetsraarknaden på en ny lokaliseringsort skall kunna klara de indurekta sysselsättningsproblem sora uppstår vid flytt­ningen av ett verk raed ett så relativt stort antal tjänstemän. Farailje-medleraraarnas berättigade anspråk på arbetsraöjligheter kan Eskilstuna enligt uppgifter i betänkandet inte tillgodose.

FortF drar slutsatsen av de anförda föratsättningarna för verksam­heten att verket bör stanna kvar i Stockholm. Om FortF av andra skäl likväl skall oralokaliseras måste en ort väljas som bättre än Eskilstuna tillgodoser kraven på effektivitet i FortF :s verksarahet. Från dessa och andra utgångspunkter vore Uppsala ett avgjort bättre alternativ.

Företagsnämnden har i en bilaga tUl verkets yttrande frarahållit att en lokalisering tUl EskUstuna är svårförståelig eftersom altemativet varken ur arbetssynpunkt eller miljösynpunkt innebär några fördelar för personalen. Det anses vidare betänkligt om beslut fattas ora ytterli­gare utlokalisering från stockholrasorarådet Innan verknuigarna av de redan beslutade kunnat värderas och bedömas.

överbefälhavaren (ÖB) avstyrker bestämt en förflyttning av FortF. ÖB anför att de centrala staberna, fortifikationsförvaltnlngens huvud­sakliga uppdragsgivare och försvarets materielverk, den för förvaltnuig-en viktigaste samverkansmyndigheten har organiserats för att verka ge­mensamt med förvaltningen. Genom att saraverkansrayndigheter och

5   Riksdagen 1973.1 saml Nr 55

Prop. 1973: 55

66

uppdragsgivare är lokaliserade tillsammans kan de komplettera varand­ra med fackexpertis sora av rationalitetsskäl endast återfinns i en rayn­dighet. ÖB pekar vidare på att en omlokalisering av FortF kommei att medföra stora personalavgångar innebärande att en betydande sak­kunskap går förlorad samtidigt sora etablerade och ändaraålsenliga rutiner och saraverkansforraer bryts. Delta bortfall medför högre drifts­kostnader men även försenade leveranser av produkter som blir dyrare och av sämre kvalitet än dagens. Det utryrame sora finns kvar i de re­dan hårt beskurna raraarna och som kan användas för investeringar i rationalitetssyfte kommer således att minska ytterligare raed en utlokali­sering av FortF. Detta förhållande kommer att medföra en icke god­tagbar eftersläpning i rationaliseringsarbetet. Chefen för marinen av­styrker en utlokalisering av FortF. Chefen för armén avstyrker beträf­fande markbyrån och anser i övrigt att Karlstad vore lämpligare som lokaliseringsort genom att man då lättare kan samordna kontakterna med övriga utiokaliserade rayndigheter. ÖB frarahåller också att endast en lokaliseringsort bör koraraa ifråga för försvarets rayndigheter utan­för Stockholra. Chefen för flygvapnet anser att överförande av FortF:s flygfältssektion till flygmaterielförvaltningen skulle undanröja en del av en omlokaliserings negativa effekter.

Även försvarels materielverk anser att behovet av nära kontakter mel­lan FortF och de centrala railitära myndigheterna i Stockholra, inklu­sive raaterielverket, skulle vid den föreslagna lokaliseringen raedföra allvarliga avbräck i saraarbetet och därraed en icke acceptabel effekt­nedgång i verksamheten. Verket anser därför att beslut om utflyttning av FortF ej bör fattas på grundval av utredningen.

Försvarets rationaliseringsinstitut anser att det sett ur försvars­koncernens synvinkel icke är lämpligt att lokalisera FortF till EskUstuna, Enligt institutets mening bör den nya lokaliseringsorten bli Karlstad om förvaltningens huvuddel skall flytta från Stockholra,

Länsstyrelsen i Södermanlands län instäramer i delegationens moti­veringar för utlokalisering av fortifikationsförvallningen. Länsstyrelsen vill eraellertid ifrågasätta ora inte samhällsekonomiska hänsyn talar för, att ytterligare myndigheter bör samlokaliseras raed fortifikationsför­valtningen. Enligt vad som sägs i betänkandet har förvaltningen sina flesta kontakter med försvarets raaterielverk. Denna myndighet skall en­Ugt riksdagens beslut i första etappen delas upp raed placering i Karl­stad resp. Linköping. Länsstyrelsen anser att kontaktsarabanden i detta fall blev OtUlräckligt kartlagda före beslutet om utlokalisering. Eskils­tuna kommun finner delegationens förslag väl underbyggda och till­styrker dem. Det centrala läget gör kommunen tUl lämplig lokaliserings­ort för FortF. Komraunen är beredd att raedverka till att oralokalise­ringen underlättas.

TCO anför att en omlokalisering av FortF skulle allvarligt reducera

Prop. 1973: 55

67

möjligheterna för förvaltningen alt bedriva effektivt, serviceinriklat ar­bete i vilket ekonoraiska och tekniska krav kunde tillgodoses på ett acceptabelt sätt. Skälet härför är de avbrutna direktkontakterna med de centrala staberna och försvarets materielverk, TCO pekar vidare på ett förestående förslag till omorganisation av FortF vilket skulle försvåras vid en samtidig omlokalisering. SR anser att ett flertal skäl talar för att FortF även i fortsättningen bör vara lokaliserad till Stockholm. Valet av Eskilstuna anses olämpligt, bl. a. genom den begränsade arbetsmark­naden för kvinnor.

Försvarefs forskningsanstalt (FOA) anser att delegationen grovt underskattat de stora nackdelar som är förenade raed en splittring och partiell utlokalisering av FOA. Nackdelarna är enligt anstaltens upp­fattning så betydande att de allvarligt rubbar raöjlighelerna att på ett effektivt sätt utnyttja de miljardbelopp sora årligen tillförs totalförsva­ret. De negativa sarahällsekonoraiska effekterna härav bedöras inte bli kompenserade av de positiva som är begränsade till städerna Linköping och Uraeå och frärast till byggnadsskedet. FOA yrkar bestämt att för­slaget ej genomförs.

FOA anser vidare att delegationen när det gäller anstalten går eraot principen att verksamheter raed nära saraband raed statsraakterna skall vara i Stockholra och att verk med uppgifter som gränsar till varandra skall förläggas tillsammans. Delegationens förslag har heller inle slöd av 1969 års försvarsforskningsutredning (FU-69). Vid liden för avgivandet av delegationens betänkande hade FU-69 redovisat ett preliminärt underlag, vilket entydigt talade raot en utlokalisering. I FU-69 slut­betänkande förordas också en samlad lokalisering i stockholrasorarå­det.

Umeå och även Linköping ligger så långt från anstaltens uppdragsgi­vare att inriktningen av FOA genom arbetskontakter och FOA:s möj­lighet att överföra inforraation till avnäraama inora de berörda forsk-ningsorarådena allvarligt försvagas. Sekretesskrav förstärker svårighe­terna. FOA:s vetenskapliga kontakter försvagas fraraför allt kraftigt in­ora de oraråden sora är specifika för skyddsforskningen.

En geografisk splittring av försvarsforskningsorganisationen skulle vidare medföra stora kostnader för dubblering av personal och för­söksanordningar samt försämrade och försvagade inre kontakter och informationer. Det blir också synnerligen svårt att saraordna sysleratek-niken och systeraforskningen när saraverkande forskargrupper skiljs åt geografiskt,

FOA frarahåller även att under de närraaste åren koraraer det svenska försvarets utforraning att oraprövas radikalt. Försvarsforskningen, som ger det främsta tekniska underlaget för långsiktig planering, får därvid mycket stor betydelse för ett effektivt utformat fraratida försvar.

Prop. 1973: 55

68

Sarahällsekonorain i försvarsforskning är onekligen svårbedörad men det synes raycket orationellt att vidtaga åtgärder sora leder till alt försvars­forskningsverksamheten skadas.

Möjlighetema för FOA att i form av civila uppdrag från industrin delta i forskning över arbetsplatsemas hälsoproblem och den yttre miljön minskas även kraftigt.

Även företagsnämnden vid FOA avstyrker bestämt förslaget att splitt­ra FOA genom att utlokalisera delar av anstalten till Umeå och Linkö­ping. Nämnden anser att praktiskt taget saratliga av delegationen be­handlade faktorer entydigt talar eraot en utiokalisering. Klart negativa följder kan påvisas för raånga av de anställda och för försvaret och för­svarsforskningen. Inte.heller kan FOA:s lokalisering på nya orter för­väntas leda till nyetableringar av andra serviceanläggningar eller in­dustrier där, eftersora FOA i relativt liten orafattning lägger ut arbeten annat än vid universitet och högskolor och vissa specialiserade indu­strier.

Överbefälhavaren avstyrker bestärat en splittring av forskningsresur­serna. Även cheferna för armén och marinen avstyrker en omlokalise­ring av FOA.

Med hänsyn till de försämrade förutsättningar för samordning och samverkan för försvarsforskningen som skulle bli följden av en utloka­lisering avstyrker försvarets materielverk med bestämdhet att delar av försvarets forskningsanstalt oralokaliseras enligt förslaget. Materielverket och forskningsanstalten har under senare år ändrat sina arbetsformer så att en mycket bred kontaktverksamhet myndigheterna eraellan raöj-liggjorts. Härigenom har gynns£unma förutsättningar skapats för ett ef­fektivt samarbete. Om delegationens förslag lill utflyttning av delar av forskningsanstalten genomförs skulle detta innebära att själva grun­den för samarbetet i hög grad försämras. Materielverket påpekar också det olämpliga i att FOA:s resurser för medicin och psykologi flyttas till Uraeå under det att försvarets sjukvårdsstyrelse och railitärpsyko-logiska institutet enligt tidigare beslut förlagts till Karlstad.

Försvarets rationaliseringsinstitut (FRI) anför att en oralokalisering av delar av försvarets forskningsanstalt är förbunden med orafallande olägenheter. Delegationen har inte funnit att saraverkanskraven vare sig intemt eller med staber och försvarets raaterielverk är så starka att en omlokalisering av delar av anstalten inte är möjlig under föratsätt-nmg att mottagningsorten har en läraplig "miljö". Sett i ett regional­politiskt perspektiv ansluter sig institutet tUl delegationens bedömning. Enligt FRI:s mening är Linköping och Umeå relativt väl valda lokali­seringsorter, möjligen med viss tvekan för Umeå beroende bl. a. på av­ståndet. På båda ortema fmns dock möjligheter till saraverkan raed uni­versitet och högskolor. Ora den långsiktiga planeringsfunktionen för för­svarsforskningen knyts till ett centralt ledningsorgan som lokaliseras till

Prop. 1973: 55

69

Stockholm anser institutet att samverkanskraven för avnäraama kan till­godoses på ett godtagbart sätt. FRI anför vidare att enligt tidigare fattat riksdagsbeslut skall railitärpsykologiska institutet omlokaliseras till Karlstad. Men i enlighet raed ett av försvarsforskningsutredningens två organisationsaltemativ vid oralokalisering bör den forskande verksam­heten vid mUilärpsykologiska institutet förläggas lill Uraeå där den ut­gör ett naturligt korapleraent till de övriga forskningsresurserna,

7969 års försvarsforskningsutredning konstaterar att, raed hänsyn tagen enbart till arbetsförhållandena inora försvarsforskningsorganisa­tionen, torde en partiell utlokalisering enligt delegationens förslag inne­bära betydande merkostnader och påfrestningar. Dessa är framför allt knutna tUl behovet att upprätthålla nära kontakter dels inbördes mellan olika delar av försvarsforskningsorganisalionen, dels mellan dessa delar och olika avnämarrayndigheter inora försvaret. Härtill kommer att av­gångar av kvalificerad personal på vissa nyckelbefattningar i samband med en omlokalisering kan få långvariga effekter på forskningsverksam­heten. Försvarsinteraa förhållanden talar sålunda starkt för en fortsatt samlad lokalisering av försvarsforskningen lill stockholmsregionen och utredningen förordar också som framgår av dess slutbetänkande (SOU 1972: 8) en sådan organisationslösning. Även Tekniska högskolan i Stockhohn anser att FOA bör kvarstanna i Stockholra. Speciellt är av­delningen för teknisk inforraationsbehandling och planeringsavdelning­en av betydelse för högskolan bl, a, på datorområdet, tillämpad mate­matik och mikrovågsorarådel.

Delegationens förslag tillstyrks av universitetskanslersämbetet och länsstyrelsen i Östergötlands län. Linköpings kommun finner förslaget ora Linköping väl raotiverat raed hänsyn till den omfattande mihlära verksamheten, den högre tekniska utbildningen och industrins inrikt­ning i komraunen. Länsstyrelsen i Stockholms län tillstyrker delega­tionens förslag såvitt avser Nynäshamns kommunblock men avstyrker i övrigt.

Länsstyrelsen i Västerbottens län tillstyrker det av delegationens för­slag som berör det egna länet. Förutom den önskvärda regionalpoli­tiska effekten talar bl, a, universitetets inriktning för detta. Även Umeå kommun betonar det stora värdet av det medicinska centrum som en förläggning av FOA:s berörda delar och SBL till Umeå skulle skapa. Länsstyrelsen anser vidare att bl. a. med hänsyn lill det behov av kontakt mellan olika FOA-enheter sora anförts FOA:s avdelning för teleteknik bör kunna lokaliseras till Skellefteå. En sådan lokali­sering skulle tillföra orarådet ett starkt inslag av avancerad teknisk verksarahet av värde för det industrieUa utvecklingscenlrara som är under uppbyggnad. Samma uppfattning har Västerbottens läns lands­ting och Umeå universitet samt organisationskommittén för högre teknisk  utbildning  och  forskning  i  övre  Norrland  fört  frara.  Även

Prop. 1973: 55

70

Skellefteå kommun anser att förutsättningarna för alt lokalisera frärast de delar av FOA som avser teknisk informationsbehandling till kom­munen bör prövas. Kommunen betonar därvid den planerade tekniska högskoleenhetens behov av externa resurser. Samarbetsnämnden för Fyrkanten, dvs. Boden, Luleå, Piteå och Älvsbyn, anser att en enhet ur FOA bör raed tanke på de raånga railitära etablisseraangen i Norrbotten förläggas till någon av komraunerna,

TCO konstaterar att inga vägande sakskäl kan anföras för en utlo­kalisering och splittring av FOA enligt delegationens förslag. En geo­grafisk splittring av FOA skuUe allvarligt inskränka personalens val­frihet och raöjlighet till utveckling på grund av anstaltens breda kom­petensområde. Personalens möjlighet att ingå i olika tvärvetenskapliga projekt skulle också kraftigt reduceras. Liknande synpunkter har också framhållits av FOA personalorganisationers representantskap, som an­ser att den splittrade organisationen inle skapar förutsättningar för en raeningsfull arbetsinsats.

Byggnadsstyrelsen anför att FOA:s lokaler på Linnégatan speciellt har inretts för forskningsändamål, raen trots detta är att betrakta som tämligen allmängiltiga och användbara för konlorsverksarahel eller verkstadsutryraraen efter lätt ombyggnad. Lokalerna i Ursvik ligger i ett område som kan bedöraas attraktivt för samhällsbyggnads-ändaraål, varför styrelsen anser alt ett friställande av orarådet från statlig användning bör övervägas.

I en geraensara skrivelse har Västerbottens läns landsting och Umeå universitet anfört att den till Uraeå föreslagna delen av FOA kora­mer att få fullgoda arbetsbetingelser där. De invändningar sora bl. a. från FOA:s sida gjorts mot lokaliseringsförslaget måste enligt landstinget och universitetet anses sakna tyngd. En genomgång av huvudargumenten mot flyttningen svårare rekryteringsutsikter, säm­re kontakter med uppdragsgivare och andra forskningsinstitutioner, sämre serviceorgan och infrastruktur, kostnadsökningar samt ölägen­heter för de anställda ger vid handen att en förflyttning är fuUl möjlig. Det framhålls att det är viktigt att man inte inskränker sig lill att bedöraa FOA:s funktionsraöjligheler i dagsläget utan dess situation i Uraeå när verksaraheten skall påbörjas och när avsevärda föränd­ringar har inträffat.

Civilförsvarsstyrelsen anser raed hänsyn lill de raånga negativa kon­sekvensema såsom funktionssvårigheter, väsentliga kostnadsökningar och nackdelar för personalen alt en oralokalisering inte bör komraa tUl stånd.

De centrala rayndigheter och organisationer som styrelsen främst samverkar raed skall enligt delegationens förslag stanna i Stockholra.

Styrelsen anför vidare att personalen syns drabbas hårdare än andra

Prop. 1973: 55

7!

myndigheters personal av två skäl. Dels är en del så specialiserade alt de anser sig tvungna att följa med trots alt de i princip inte vill. Dels syns en utflyttning ej innebära en förbättring av boendeför-hållandena, t, ex, kortare restider lill arbetet eller billigare bosättning. Detta beror på civilförsvarsstyrelsens nuvarande lokalisering i Råcksta och Rosersberg, dvs, i bostadsområden utanför innerstaden.

För att undvika en omedelbar ökning i personalomsättningen är det enligt CivUförsvarsstyrelsen angeläget att beslut om att styrelsen bör kvarstanna i stockholrasorarådet fattas snarast, Ora så inte kan ske bör ett ställningstagande tiU en eventuell oralokalisering uppskjutas till dess den nyligen tillsatta utredningen ora val av regionalpolitiska rae­del fraralagt resultat. Ora en oralokalisering av civilförsvarsstyrelsen ändock bedöras kunna koraraa ifråga bör i första hand en lokalisering till Sigtuna kommun (Rosersberg) närraare övervägas. Detla lokali­seringsaltemativ förs även fram av Sigtuna kommun. Kommunen an­ser att nuvarande enheter i Rosersberg inte bör oralokaliseras ens vid ett genomförande av delegationens förslag.

Befälsskolan behöver kontakt med en fältskola som ger möjlighet till praktisk träning. Såvitt civilförsvarsstyrelsen kan bedöraa bör en fällskola inte förläggas till Karlstad. Även ora styrelsen i övrigt om­lokaliseras kan det bl. a. av detta skäl vara mest ändamålsenligt alt bibehålla befälsskolan i Rosersberg. Slutlig ställning till befälsskolans lokalisering anser sig styrelsen emellertid inte kunna taga förrän efter slutförandet av visst utredningsarbete. Civilförsvarsstyrelsen frarahål­ler också att de föreläsare som mera regelbundet föreläser vid sär­skilda kurser komraer från FOA, försvarets skyddsskola, överstyrelsen för ekonoraiskt försvar, televerket och Sveriges Radio, En flyttning innebär enligt styrelsen oproportionerligt långa resor för dessa före­läsare. Kostnaderna blir högre, raen specieUt allvarlig är risken att utorastående specialister inte koramer att disponeras av skolan på grund av det långa avståndet mellan Stockholm och Karlstad, Chefen för armén som frarahåller att någon raöjlighet att utnyttja kasern-eller övningsoraråde vid I 2 inte föreligger anser att civilförsvarets skolor fortfarande bör ligga i Rosersberg, CivUförsvarsstyrelsen bör då lokaliseras nämiare Rosersberg än vad delegationen föreslagit, exem­pelvis i Enköping,

Försvarets rationaliseringsinstiiui framhåller att om civilförsvars­styrelsen skall omlokaliseras biträder institutet i stort delegationens förslag att förlägga styrelsen till Karlstad. Beträffande civilförsvarets befälsskola förordar institutet att frågan om lokalisering av denna vUar i avvaktan på ställningstagande till kommande förslag om en central utbildnings- och förrådsorganisation inom civilförsvaret.

En omlokalisering till Karlstad tillstyrks av Karlstads kommun. Länsstyrelsen i Värmlands län anför att en uttunning av den före-

Prop. 1973: 55

72

slagna lokaliseringen till Karlstad inte får ske om någon positiv re­gionalpolitisk effekt skaU uppnås.

Överstyrelsen för ekonomiskt försvar (ÖEF) anför att det är uppen­bart att saraverkan inora totalförsvaret försvåras vid genoraförandet av samtliga beslutade och föreslagna oralokaliseringar. Länsstyrelsen i Jönköpings län framför tveksamhet inför att civilförsvarsstyrelsen ut­lokaliseras utan att motsvarande åtgärd vidtas i fråga ora ÖEF. Dessa båda myndigheter är länsstyrelsernas viktigaste uppdragsgivare i vad avser försvarsplanläggning, varför det är nödvändigt alt deras verk­samhet synkroniseras.

TCO finner inte några bärande skäl som talar för en omlokalise­ring av befälsskolan. Fördelarna raed dess nuvarande läge är däreraot uppenbara. TCO kan inle i delegationens betänkande finna någon motivering varför civilförsvarsstyrelsen inte har behov av geografisk närkontakt med bl. a. statsdepartementen. Delegationens beskrivning av en central förvaltningsmyndighet med sådana behov är tillämplig på styrelsen enligt TCO:s mening. Personalorganisationerna vid civil­försvarsstyrelsen framhåller de intensiva kontakterna med FortF och FOA, de goda utbildningsraöjligheterna vid befälsskolan i Rosersberg samt de stora nackdelarna för personalen vid en flyttning.

Statens bakteriologiska laboratorium (SBL) avstyrker bestämt dele­gationens förslag att oralokalisera SBL till Umeå, Ur funktionella och ekonomiska utgångspunkter finner SBL den nuvarande lokaliseringen mest ändamålsenlig. Ora Kungl. Maj:t trots detta vUl förorda en oralo­kalisering bör ställningstagandet enligt SBL:s raening föregås av en för­utsättningslös och grundligare utredning. SBL framhåller att laborato­riet är en praktiskt-vetenskapligt inriktad institution med uppdrags­verksamhet i form av raikrobiologisk diagnostik och vaccinförsörjning som dominerande verksamhet. Kravet på full kostnadstäckning upp­fylls f, n, till 98 %. Vid omlokalisering till Uraeå räknar SBL raed att all rutindiagnostik utom parasitologi bortfaller, Västerbottens läns landsting förfogar enligt SBL över tillräcklig kapacitet för alt även på längre sikt självt svara för regionens behov av raikrobiologisk service. Eftersom sådan diagnostik till sin natur är en regional verk­samhet kan SBL ej heller påräkna prov från nuvarande upptagningsom­råde. Konsekvensen blir bl. a. att antalet anställda i Umeå får inskrän­kas till ca 400 raot f. n. 565. Provvolyraen blir dessutora otUlräckhg för SBL:s centrallaboratoriefunktioner sora icke kan upprätthållas på nuvarande nivå.

SBL fungerar i vad avser diagnostikverksamheten till 40 % som en regional institution. En kraftig regional förankring är ett oeftergivligt krav. Ingen annan region än stockholmsregionen har under överskåd­lig tid behov av SBL:s tjänster. Regionen raåste däremot enligt SBL:s

Prop. 1973:55

73

bedömning investera ca 35 railj. kr. i ett nytt laboratorium om SBL oralokaliseras.

SBL understryker att den epideraiövervakande och epidemibekära-pande uppgift som åvilar SBL endast kan fyllas om SBL är förlagt lill den centrala delen av landet raed möjlighet till närkontakt raed socialstyrelsen och statens veterinärraedicinska anstalt. Epideraier ut­bryter oftast i de tätbefolkade orarådena i syd- och raellansverige. Bakteriologiska preparat måste ibland från fall till fall importeras, varvid en central distributionsort kan vara avgörande för raöjlighet alt leverera ett preparat i rätt tid.

SBL frarahåller vidare alt laboratoriet är beroende av nära sara­verkan raed karolinska institutets virologiska institution som bedriver en på SBL:s praktiskt-vetenskapliga verksarahet specialinriktad forsk­ning, bl. a. på virusvaccinorarådet. Motsvarande gäller institutets im­munologiska institution sora är helt integrerad raed SBL.

Ora hänsyn tas även till externa effekter uppgår kostnaderna för om­lokaliseringen enligt SBL:s beräkningar till ca 280 railj. kr. eftersora Stockholms läns landsting måste investera 35 railj. kr. i ett nytt labo­ratoriura raed ca 120 anställda. Staten måste vidare, ora SBL:s nu­varande oraråde försäljs, tiUhandahålla nya virologiska och immuno­logiska inslilutionsbyggnader åt karolinska institutet. TUlsararaans krävs investeringar på 50 railj. kr. Ora hänsyn tas härtill stiger kostnaden per sysselsätlningslUlfäUe till 0,7 railj. kr. Även de driflekonoraiska konsekvenserna blir synnerligen besvärande eftersora ett bortfall av rutindiagnostiken raedför alt SBL:s resultat av uppdragsverksaraheten försäraras med 4 milj. kr. Ett sådant årligt underskott kan endast korapenseras genora ett kraftigt ökal driftbidrag.

Även socialstyrelsen, sora avstyrker oralokaliseringen av SBL, under­stryker att laboratoriets funktionsduglighet blir försämrad genora en utflyttning från stockholrasorarådet saratidigt sora att verksaraheten fördyras och att väsentliga övergångssvårigheter under lång tid upp­står. Socialstyrelsen pekar också på alt de ständigt återkoraraande kontaktbehov med SBL som styrelsen har behov av för planering av epidemiberedskapen och genomförandet av andra verksaraheter som styrelsen tillsammans med SBL har ansvaret för måste ske genora ett ömsesidigt informationsutbyte raellan skilda experter saralade i grupp. Med hänsyn till arten av delta inforraalionsutbyle och de krav som måste ställas på informationens kvalitet kan kommunikationen mellan de deltagande inte ske på annat sätt än genom direkta personkontak­ter.

Statens livsmedelsverk vill särskilt understryka vikten av att ett centrallaboratorium sora SBL verkligen ligger så centralt sora möjligt inora riket, varigenora garantier kan erhållas att åtgärder på snabbast möjliga sätt kan vidtagas vid inträffade epideraifall. Livsraedelsverket

Prop. 1973: 55

74

finner det från denna utgångspunkt förvånande alt delegationen som ul-lokaliseringsort föreslagit Umeå.

Livsmedelsverket vill också fästa uppraärksamheten på den nya livsmedelslagstiftningens bestämraelser om skärpt hälsokontroll av per­sonal, som är sysselsatt med livsraedelshantering. I bl. a. denna kon­troll måste SBL medverka i fråga om vissa bakteriologiska undersök­ningar, och det erforderliga intima saraarbetet mellan livsmedelsver­ket och SBL skulle vid en utiokalisering lill Umeå påtagligt försvåras.

Statens veterinärmedicinska anstalt (SVA) avstyrker bestämt att de­legationens förslag alt omlokalisera SBL till Uraeå komraer tiU ut­förande. Delta sker på grund av de förödande effekter omlokali­seringen skulle få för det nödvändiga saraarbetet mellan SBL och SVA, raen även på grund av de stora risker för eftersläpning i veten­skaplig utveckling och servicefunktioner, sora oundvikligt skulle upp­stå för SBL, om stora delar av dess kreativitet måste ianspråktagas för raed oralokalisering förenade planeringsuppgifter.

Universitetskanslersämbetet (UKÄ) pekar på att en oralokalisering av SBL förutsätter att lokal- och resursfrågorna för den immunologiska och virologiska utbildnings- och forsknmgsverksamheten vid karolinska institutet löses. Den forskningssamverkan sora etablerats raellan SBL och karolinska institutet koraraer att avsevärt försvåras vid en om­lokahsering av SBL, Uppbyggnaden av en raotsvarande forsknings­samverkan i Umeå torde enligt UKÄ ta lång tid och fordra ytterligare resurser för den mikrobiologiska verksaraheten vid universitetet där. Denna fråga bör behandlas av de särskilda sakkunniga som enligt delegationens förslag skall utreda formerna för SBL:s omlokalisering. Under förutsättning att konsekvenserna av en omlokalisering i dessa avseenden tiUräckligt beaktas har UKÄ inte något att erinra mot en lokalisering av SBL till Umeå. Även organisationskommittén för högre teknisk utbildning i Övre Norrland tillstyrker  delegationens  förslag.

Delegationens förslag tillstyrks av länsstyrelsen i Västerbottens län. Länsstyrelsen framhåller Umeås goda möjligheter att klara rekrytering­en av personer raed varierande utbUdningsgrad, Universitetets profile­ring mot bl, a. kemi-biologi-raedicin skulle ytterligare raarkeras om de­legationens förslag genomförs. En sådan satsning på Uraeå skulle också ge väsentliga regionalpolitiska effekter. Synpunkterna delas av Umeå kommun.

Länsstyrelsen i Stockholms län har föreslagit att SBL av effektivi­tetsskäl lokaliseras till Märsta. Länsstyrelsen i Uppsala län anser att Uppsala frarastår som en myckel lämplig lokaliseringsort för SBL raed tanke på förekorasten därstädes av sådana verksamheter som an­getts vara betydelsefulla för SBL:s verksarahet och på Uppsalas geo­grafiska läge. En förläggning till Uppsala skulle utgöra ett bra komple­ment till  näringslivet där och bidra till en  önskvärd differentiering

Prop. 1973: 55

75

därav. Länsstyrelsen vill dock inte bedöraa i vad mån dessa synpunk­ter är starkare än de regionalpolitiska motiven för ell annat val av lokaliseringsorl.

Byggnadsstyrelsen anför alt SBL:s nuvarande lokaler är speciellt utformade för verksaraheten. Karaktären på lokalerna medför att dessa endast i begränsad omfattning går att ändra lill generella kontors­lokaler. De bör i fraratiden användas för verksamheter där lokalernas speciella karaktär kan nyttiggöras, I den mån framtida behov av SBL:s lokaler för statlig verksarahet finns kan avgöras först i anslutning til! den lokalplanering som måste ske för de genom den nu föreslagna utlokaliseringen friställda lokalerna,

TCO finner det helt orealistiskt att SBL skulle omlokaliseras. De­legationens förslag skulle raedföra att SBL:s verksarahet, som befräm­jar landels hälsovård och utveckling blir ineffektiv. En sådan åtgärd bör enligt organisationens uppfattning noga övervägas och bättre bedö­mas än vad delegationen synes ha gjort. SACO-föreningen vid SBL frarahåller att delegationens förslag inte innebär att raan förflyttar SBL utan att man slår sönder en väl fungerande och beprövad organi­sation, Kostnadema för samhället blir enligt föreningen orimliga dels direkt ekonoraiskt, dels i förra av bristande funktion. De personliga problemen för de anställda blir också stora.

I en geraensara skrivelse har Västerbottens läns landsting och Umeå universitet behandlat de skäl sora av SBL framförts mot en lokalise­ring lill Uraeå. I skrivelsen anges att få, ora ens några, skäl kan betecknas som vägande. Sålunda betonas att av SBL gjorda kostnads­kalkyler inte beaktar sarahällsekonoraiska överväganden, alt det ve­tenskapliga kontaktraönstret snabbt bör kunna utvecklas i Uraeå som får en accentuering av den vetenskapliga verksamheten inom områden som står SBL nära. Den epideraiologiska övervakningsfunktionen bör kunna skötas lika väl från Uraeå och transport- och koraraunikalions-frågorna erbjuder inte de problera SBL påstår. Även den diagnostiska verksaraheten bör kunna bedrivas rationellt. Landstinget och universi­tetet tillstyrker delegationens förslag, I de anförda synpunkterna in­stäramer Västernorrlands samt Norrbottens läns landsting.

Televerket delar delegationens uppfattning all en oralokalisering av verkets centralförvaltning inte bör aktualiseras. Delegationen har funnit, att det vore olärapligt alt genomföra en sädan oralokali­sering samtidigt sora en raycket orafallande organisationsöversyn på­går. Televerket frarahåller dessutom all verket inte skulle ha resurser att på en gång förbereda en eventuell oralokaUsering av cenlralför-valtningen och fullfölja del påbörjade, för televerkels ekonomi och effektivitet ytterst betydelsefulla omorganisationsarbetel.

Beträffande den föreslagna utflyttningen av teleskolan anför

Prop. 1973: 55

76

televerket att verket med hänsyn till de stora kostnaderna för utbild-ningsverksamheten och till den utomordentliga betydelse, som utbild­ningen har för televerkets totala verksarahet, har funnit det angeläget att se över utbildningsverksaraheten vid televerket. En sådan översyn har under sommaren 1972 lagts fram och reraissbehandlas inora ver­ket under resten av år 1972. När reraissförfarandet slutförts och tele­verkets ledning tagit ställning till de fraralagda synpunkterna och för­slagen, återstår att utreda och överväga hur televerkets utbildnings­verksarahet skall organiseras och adrainistreras. Härvid koraraer bl. a. teleskolans fraratid alt behandlas. Televerket har därför den bestämda uppfattningen att något beslut beträffande ändrad lokalisering av tele­skolan inte bör fattas för närvarande, StäUning i frågan om lämplig placering av teleskolan bör tagas först, sedan utredningen om adraini-slrerandet och organiserandet av verkets utbildningsverksarahet slut­förts. Det skulle för övrigt, så som televerket ser saken, knappast kunna vara till fördel för en nu eventuellt utsedd "mottagande" ort att få till stånd ett beslut om flyttning av teleskolan, utan att man vet eller för närvarande kan förutse, vilken utformning som en eventuell central utbildningsenhet kan koraraa att få.

Om trots vad televerket framhålht beslut nu likväl skulle komma att fattas beträffande omlokalisering av teleskolan, viU verket för sin del inte motsätta sig att som ny lokaliseringsort utses Kalmar, även ora en placering på den orten skulle, raed hänsyn lill dennas förhållandevis ogynnsamraa läge från koraraunikationssynpunkt, med­föra kännbara ölägenheter beträffande utnyttjandet av lärarkrafter från andra håll inora televerket.

I fråga om byggnadsavdelningens centrala enhet, byggnadskon­toret, har televerket i sitt yttrande med anledning av statskontorets kartläggning anslutit sig till statskontorets uppfattning, alt en omloka­lisering kan genomföras utan att verksamhetens effektivitet på sikt äventyras. Televerket framhåller dock att betydande övergångssvårighe­ter uppkoimner och att man har att räkna med en kostnadsökning vid kontorets placering på annan ort än Stockholm. Televerket har vid sitt ställningstagande i frågan utgått från att byggnadskonloret, såsom statskontoret föreslagit, även i fortsättningen skulle vara place­rat på en ort belägen i meUansverige och med goda koraraunikationer.

Enligt televerkets raening fyller inte Kalraar de krav, sora i kom­munikationshänseende måste ställas på byggnadskontorets lokaliserings­ort. Norrköping tUlgodoser däremot enligt televerkets raening denna angelägenhet. För Norrköping talar även att byggnadsavdelningen re­dan nu har en raaterielsektion där, vilken sysselsätter 58 personer i viss förrådsverksamhet och verkstadsarbete för avdelningens räkning. Vid flyttning av byggnadskontoret till Norrköping skulle en sam­ordning av dess verksamhet med  byggnadskontoret  kunna ske. Vid

Prop. 1973: 55

77

en oralokalisering av byggnadskontoret skulle dess förläggning till Norrköping i stället för till Kalraar innebära påtagliga fördelar också i personalpolitiskt hänseende. Statsanställdas Förbund har också anfört dessa skäl för en lokalisering till Norrköping.

Företagsnämnderna vid verkets centralförvaltning och byggnadsav­delning avstyrker att något beslut fattas om oralokalisering på grand­val av delegationens förslag.

Länsstyrelsen i Kalmar län anser alt delegationens förslag är allt­för raåttfullt för att kunna betraktas sora gensvar på riksdagens ut­talande ora sydöstra Sveriges behov av sysselsätlningsförstärkning. Med hänsyn till angelägenheten av att hålla samraan vissa organisa­tionsenheter inora sararaa verk borde frågan om inte fler enheter inom televerket kan förläggas till Kalraar bli allvarligt prövad. Televerket bör enligt länsstyrelsens mening i sin fortsatta planering inte enbart beakta vad delegationen föreslagit för oralokalisering utan i samband med pågående översyn av organisationen också överväga om inte järaväl andra enheter av verksamheten kan saralokaliseras raed bygg­nadskontoret och teleskolan till Kalraar. Dessa synpunkter delas av Kalmar kommun, som hälsar delegationens förslag raed tillfreds­ställelse. Koraraunen påpekar att delegationen dock snarast underskat­tat Kalmars mottagningskapacitet som är stor även på kort varsel.

Även SR framhåller att utredningar pågår inora televerket i fråga ora den fraratida utbildningsverksaraheten. Dessa bör avslutas innan frå­gan ora oralokalisering avgörs. När frågan ora oralokalisering av tele­skolan avgörs bör raan vidare enligt SR:s uppfattning ta hänsyn till ekonoraiska och praktiska konsekvenser av att tiralärare tUl skolans kur­ser i stor utsträckning häratas från centralförvaltningen och stock-holrasregionen. Vidare bör raan beakta att raöjlighelema för elever vid kurserna att företa studiebesök hos tUlverkare av teleraaterial i stockholmsregionen blir avsevärt rainskade. Dessa synpunkter förs även frara av TCO.

SR anser vidare att förslaget ora oralokaliseringen lill Kalraar av byggnadskontoret bör oraprövas. Kalraar kan inte anses uppfyUa i varje fall kraven på goda koraraunikationer. Vidare koraraer verksamheten under överskådlig tid att bli mycket obetydlig i sydöstra delen av landet i förhållande till den totala arbetsvolyraen. Slutligen frarahåller SR att i betänkandet raarkerats de begränsade raöjlighelerna att ge raed­flyttande farailjeraedleraraar önskad sysselsättning i Kalraar.

Också TCO anser att en utlokalisering till Kalraar sora dels har ett dåUgt koramunikationsnät, dels inte ligger i raellansverige skulle allvarligt försärara möjligheterna till effektiv funktion.

Civilingenjörsföreningen vid televerket avstyrker bestärat utiokali-seringsförslaget mot bakgrund av risk för försvårad verksamhet, säm­re resultat och högre kostnader samt den oro personalen känner.

Prop. 1973: 55

78

Statens vägverk, som samrätt med verkets centrala förelagsnämnd och centralförvaltningens lokala förelagsnämnd, framhåller att verket liksom SJ, televerket, postverket, arbetsmarknadsverket m. fl., som en­ligt delegationens uppfattning skall ligga kvar med sin centrala led­ningsfunktion i Stockholm, är ett starkt decenlraUserat verk med en stor regional och lokal organisation och har därtill övergripande sara-hällsplanerande uppgifter.

I saraklang raed det av regeringen tidigare uttalade målet för den generella regionalpolitiken och den konkretisering av denna politik som nu framlagts, undersöker vägverket geraensaral med statskonto­ret möjligheterna av en ytterligare decentralisering av den redan starkt decentraliserade organisationen. Principiellt kan centralförvaltnmgens verksamhet koncentreras på övergripande utvecklings-, planerings- och ledningsfunktioner samt övriga uppgifter sora ingår som ett led eUer en del av den totala samhällsplaneringsfunktionen. Detta innebär dä en minskning av den nuvarande centralförvallningen. En sådan de­centralisering får, enligt vägverkets uppfattning, större regionalpolitisk betydelse än en utlokalisering av den nuvarande centralförvaltningen tUi en enda ort.

Vägverket anser alt dessa skäl talar för att Stockholm bibehålls som lokaliseringsort för verkets centrala ledning. Den undersökning av verkets organisation som nu utförs skall eraellertid i görlig raån vara oberoende av en eventuell oralokalisering. För alt inte nuvarande organisation skall låsas för lång tid fraraåt herasläller vägverket alt beslut ora omlokalisering av vägverkets centralförvaltning inte fattas förrän resultatet föreligger från det nämnda utredningsarbetet.

Om slatsmaklema ändå finner skäl för alt nu fatta principbeslut om omlokalisering av vägverkets centralförvaltning hemställer väg­verket att lokaliseringsort inle beslutas förrän utredningsresultatet fö­religger.

Riksrevisionsverket (RRV) anför att verket i sitt förvaltningsrevi­sioneUa arbete på statens vägverk har funnit indikationer på vissa brister i vägverkets organisationsstruktur. Enligt RRV finns det därför anledning att närmare utreda den regionala vägorganisalionen och raöj­lighelerna till en ökad decentralisering av vägverkels centralförvalt­ning för alt undanröja bristerna i vägverkets organisation. RRV anser därför att det vore önskvärt att decentraUseringen kora till stånd innan vägverket oralokaliseras. En omlokalisering av den stora centralför­valtningen i oförändrat skick kan näraligen enligt RRV:s bedöraning komraa att iimebära större risker för att man blir låst vid nuvarande organisationsstruktur.

Statens väg- och trafikinstitut uttrycker allvarliga farhågor för egen del med den föreslagna oralokaliseringen av vägverket. En påtaglig risk för institutets vidkommande är att vägverket bygger upp ett eget

Prop. 1973: 55

79

organ för viss forskning och utvecklmg med hänsyn till kornmunika-tionssvårighetema mellan institutet i Linköping och den föreslagna lokaliseringsorten.

Länsstyrelsen i Kopparbergs län bedömer möjligheterna för statens vägverk (ca 700 anställda) alt bedriva sin verksamhet i Falun/Bor­länge som mycket goda. Länsstyrelsen har emellertid erfarit att Falun/ Borlänge inte komraer att kunna tillföras saratiiga arbetstillfällen när de inledda rationaliserings- och delegeringsarbetena genomförts. Även om länsstyrelsen har full förståelse för alt en viss omorganisation kan bli aktuell inom de berörda verken inför ett byte av lokaliseringsort vill länsstyrelsen allvarligt frarahålla alt en för inflytlningsregionen tillfredsställande lokaliseringspolilisk effekt kan uppnås endast om ut­flyttningen berör såväl rutinbetonade sora högre funktioner. Länssty­relsen finner det eraellertid styrkt att en utlokalisering till Falun/ Borlänge i enhghet raed delegationens förslag kan genomföras under fullt hänsynstagande tUl organisatoriska och funktionella förhållanden. Regionkommittén Borlänge-Falun uttalar att regionen har resurser att bemästra de problem som den av delegationen föreslagna utlokalise­ringen kan medföra. En lokalisering av vägverket och trafiksäkerhets-verket till Falun/Borlänge innebär ett synnerUgen värdefullt tillskott för regionen.

Länsstyrelsen i Kristianstads län anser alt vägverket bör förläggas till Kristianstad/Hässleholmsregionen. Kristianstad har redan nu hu­vudkontoret för södra vägplanläggningsorarådet.

Länsstyrelsen i Hallands län har pekat på de olägenheter sora en utflyttning av statens vägverk till Falun/Borlänge skulle medföra. Av samtiiga de verk, sora orafattas av delegationens tidigare och nuva­rande förslag, torde vägverket vara det med vilket komrauner och läns­myndigheter har de tätaste personkontakterna. Länsstyrelsen vill därför ifrågasätta om inle verket tillhör den kategori sora bör kvarstanna i Stockholm, Härför talar även verkets behov av samverkan med ar­betsmarknadsstyrelsen. Sistnämnda synpunkter delas av länsstyrelsen i Stockholms län.

Vägverkets samarbete med arbetsmarknadsstyrelsen framhålls även av TCO, som anser att hänsyn bör tas till att vägverket redan är ett av de mest decentraliserade statiiga verken när ullokaliseringsfrågan bedöms.

Statsanställdas förbund avstyrker delegationens förslag med tanke på de problem som skulle uppstå för läns- och komraunala rayndigheter. En lokalisermg tiU exerapelvis Norrköping/Linköping skulle däreraot innebära att centralförvaltningen kom närraare verksaraheten, vars tyngdpunkt ligger i syd- och raellansverige. Däremot tillstyrker Stats-ansiälldas förbunds vägavdelningar i norrlandslänen delegationens för­slag.

Prop. 1973: 55

80

Statens trafiksäkerhetsverk, med instämmande av verkets företags­nämnd, avstyrker delegationens förslag. Med hänsyn till verkets redan nu starkt decentraliserade organisation av verkets ca 400 anställda komraer ca 100 att tillhöra centralförvaltningen synes de eventuella regionalpolitiska fördelama raed en utflyttning av centralförvallningen ur verkets synpunkt inte stå i riralig proportion till nackdelarna.

Något bärande skäl för saralokalisering raed vägverket finns inte enligt irafiksäkerhelsverkets raening. I trafiksäkerhelsarbetet har verket inte raer orafallande kontakter med vägverket än raed andra rayndig­heter raed uppgifter inora trafiksäkerhetsorarådet. Sora exempel på så­dana myndigheter nämner verket rikspolisstyrelsen och skolöversty­relsen. Ett betydande saraarbete när det gäller trafiksäkerhetsarbetet bedrivs också med ett flertal frivilligorganisationer, såsora NTF och motororganisationerna. I fråga ora planering av inforraations- och trafiksäkerhetskampanjer krävs täta personliga kontakter raed Sveriges Radio/TV, reklarabyråer och distributionsföretag. Dessa är i huvud­sak lokaliserade till stockholrasorarådet. En placering av verket i Falun/ Borlänge anses därför ur karapanjsynpunkt helt oläraplig.

Trafiksäkerhetsverket frarahåller vidare att tidigare beslutad lokali­sering av statens väg- och Irafikinstitut till Linköping koraraer att inne­bära svårigheter i saraarbetet trots befintliga goda koraraunikationer mellan Stockholra och Linköping. Svårigheterna skulle komraa att öka betydligt vid en lokalisering av verket till Falun/Borlänge, inte minst på grund av sämre kommunikationer till sistnämnda ort.

Verket vill ånyo understryka det direkta sambandet raellan typ­besiktningen och fordonsbyråns övriga sektioner. En flyttning till Fa­lun/Borlänge av lypbesiktningen av fordon skulle raedföra stora svå­righeter att rent tekniskt genoraföra besiktningarna. Vissa delar av besiktningsverksaraheten raåste nämligen ske i saraband med prov­körningar, för vilka den nu tillgängliga provbanan inte är tillfyllest. Dessa prov utförs f. n. på motorvägnätet kring Stockholm. I Dalarna finns inte för proven lämpliga vägar, och dessutom gör den längre vintem att tiUräckligt torra och isfria vägar inte står till förfogande för provverksamheten imder erforderlig tid. De ökade kostnader, som en instäUelse till typbesiktning av fordon i Falun/Borlänge skulle komraa att medföra för bilbranschen, kan vidare enligt trafiksäkerhets­verkets uppfattning komraa att inverka raenligt på intresset att låta typbesiktiga fordonen, vilket skulle direkt motverka i olika sammanhang uttalade önskemål ora typbesiktning av i stort sett alla fordon.

Trafiksäkerhetsverket påpekar att hos personalen finns ett starkt motstånd mot flyttning från Stockholra. Huvuddelen av personalen vid centralförvaltningen utgöres av specialister. Ora denna personal skuUe korama att sluta sin anställning, finge verket utoraordentligt stora svårigheter att återbesätta dessa tjänster, och det skulle korama att

Prop. 1973: 55

81

dröja lång tid och kräva mycken vidareutbildning, innan den nyrekry-terade personalen bleve i stånd att uträtta ett fullgott arbete.

Statens väg- och trafikinsliiul för fram synpunkter liknande de som trafiksäkerhetsverket tagit upp beträffande möjligheterna till saraarbe­te mellan partema.

Riksrevisionsverket (RRV) anser alt den föreslagna omlokalisermgen av trafiksäkerhetsverket skulle försvåra detta verks möjligheter att omorientera sin nuvarande verksamhet mot saraordningsfunktionen. För en ökad tonvikt på denna funktion krävs nära kontakt raed stats­departeraenten liksora raed den raångfald rayndigheter, organisationer och forskningsorgan sora verkar på trafiksäkerhetsorarådet och sora i huvudsak inte komraer att bli föreraål för oralokalisering. På angivna grunder ifrågasätter RRV om trafiksäkerhetsverket bör omlokaliseras från stockholmsområdet.

Sveriges Bilindustri- och Bilgrossistförening hemställer under hän­visning till extrakostnaderna och den kapacitetsrainskning som en ut­lokalisering av typbesiktningsverksarahelen skulle raedföra att typ­besiktningen  även  i fortsättningen  ligger kvar  i  stockholrasorarådet.

Länsstyrelsen i Kopparbergs län och regionkommUlén Borlänge-Fa­lun anför beträffande trafiksäkerhetsverket samma synpunkter som nyss redovisats beträffande vägverket. Lokaliseringsdelegationens förslag tillstyrks och mottagarortens goda förutsättningar när det gäller kora­raunikationer, differentierad arbetsraarknad, utbildningsmöjligheter och service framhålls.

TCO anser att ett utflyttningsbeslut skulle tUlskapa en snedbelast­ning av Irafiksäkerhelsverkets synnerligen välbehövliga samråds- och kontaktverksarahet. Kännbara påfrestningar uppkoraraer också för typ-besiklningsverksamheten raed bl. a. extra belastning på personalen sora följd. Stora avgångar av teknikerpersonal skulle leda tUl svårreparabla skador för verket.

Skolöverstyrelsen (SÖ), med instämraande av företagsnämnden, av­styrker delegationens förslag ora partiell oralokalisering av SÖ.

SÖ anför beträffande båda de arbetsenheter inora SÖ som delegatio­nen föreslagit skola omlokaliseras, provkonstruktionsverksaraheten och intagningssektionen, att så väsentliga förändringar i fråga ora såväl innehåll sora organisatoriska former kan förutses, att ett oralokalise­ringsbeslut raed utgångspunkt i nuvarande förhållanden inte bör fattas.

SÖ erinrar ora att det uppdragits åt utredningen ora skolan, staten och koraraunerna att pröva frågan om den framtida omfattningen och organisationen av provkonstruktionsverksamheten inom utbildningsområdet. Det är enligt SÖ inte osannolikt all resultatet kom­raer att bli att det bUdas ett fristående organ för fraraställning och distribution av prov inom utbildningsområdet. SÖ finner dessa ora-

6   Riksdagen 1973.1 saml Nr 55

Prop. 1973: 55

82

ständigheter bestärat tala för att det inte är raöjligt att nu besluta att SÖ:s provkonstruktionsverksamhet skall omlokaliseras.

Beträffande intagningssektionen anför SÖ att det f. n. är en öppen fråga vUka organisatoriska former för antagning till lärar­utbildning och annan högre utbildnmg sora i fraratiden koraraer att skapas, och att det i varje faU inte är raeningsfullt att nu på grund­val av delegationens förslag besluta att SÖ:s arbetsenhet för intagning till lärarutbildning skall omlokaliseras.

SÖ framhåller att de förslag som snart är att vänta från 1968 års utbildningsutredning rörande den eftergymnasiala utbildningens orga­nisation torde bli utgångspunkt för väsentliga förändringar beträffan­de läraratblldningen över huvud taget.

Även 1968 års utbildningsutredning (U 68) frarahåller att intagnings­sektionens verksamhet kommer att beröras av utredningens kommande förslag om den högre utbildningens organisation. U 68 prövar både lärarutbildningens verkstillhörighet och utformningen av ett antag­ningssystem till högre utbildning och avser att föreslå en för huvud­delen av all statlig högre utbUdning gemensam organisation, omfat­tande bl. a. lärarutbUdningen. Vidare påpekar U 68 att den nyligen tUlsatta kompetenskoinraitléns arbete raed behörighetsregler och urvals-bestämmelser för antagning tUl högre utbildning också komraer att beröra intagningssektionens verksarahet. Mot bakgrund härav finner U 68 att dess och korapetenskomraitléns förslag bör avvaktas innan ställning tas tUl intagningssektionens lokalisering. Till dessa synpunkter ansluter sig universitelskanslersämbetel.

När det gäller de av delegationen berörda delarna av SÖ delar riksrevisionsverket (RRV) i och för sig delegationens uppfattning att dessa delar borde kunna oralokaliseras. Verksaraheten vid dessa sek­tioner är enligt RRV:s bedöraning klart mindre beroende av verket i övrigt än någon annan enhet där. RRV har i en rapport ifrågasatt de­ras tillhörighet tUl SÖ.

Två faktorer bidrar emellertid till att RRV för närvarande vill ifrågasätta en omlokalisering. Den första är att den övergripande ut­redningen ora bl. a. SÖ:s fraratida uppgifter och organisation numera tillsatts. Det synes enligt RRV:s mening lämpligast att frågan om vilka av SÖ:s nuvarande enheter som kan eller bör avskiljas organisatoriskt eller geografiskt behandlas av denna utredning. Den andra faktorn är frågan om vilken verksarahet sora skall bedrivas vid de berörda sek­tionerna.

RRV pekar på behovet av en saraordning av all intagning till högre UtbUdning, oavsett ora utbUdningen bedrivs av UKÄ, SÖ eller annan rayndighet. RRV finner därför alt SÖ:s intagningsseklion inte kan be­handlas separat.

Beträffande provsektionen har RRV pekat på den förlagsraässiga

Prop. 1973: 55

83

karaktären som stora delar av den nuvarande verksaraheten har. En företagsenhet skulle kunna etableras på härför lämplig ort. RRV har eraellertid också pekat på att SÖ i och för sig behöver någon form av provsektion för utveckling av konkreta metodfrågor för utvärdering av undervisnuigen. Det är mot denna bakgrund oklart huravida frågan egentligen gäller en direkt omlokalisering från SÖ:s stockholmsdel eller en organisatorisk avveckling och nylnriktning därstädes saratidigt med en företagsetablering på en ort som passar de statliga företags­intressena, t. ex. Utbildningsförlagets.

Delegationens förslag tillstyrks av länsstyrelsen i Västernorrlands län. Länsstyrelsen anser också att om en samordning sker av den in­tagningsverksamhet som för närvarande handhas av UKÄ och SÖ bör denna verksarahet i sin helhet förläggas till Sundsvall.

TCO och SACO-föreningen vid SÖ anser det olämpligt att under pågående utredningar utlokalisera en del av SÖ. TCO anför också att flertalet sökande tUl utbUdningar vilkas intagning handläggs av intagningssektionen finns i södra Sverige. Placering av intagnmgssek-tionen i Sundsvall skulle försvåra och fördyra dessa kontakter såväl personliga som telefonmässiga raed inlagningssektionens personal.

Sundsvalls kommun frarahåller att komraunen har raer än erforderlig kapacitet för att ta eraot den föreslagna andra etappen av lokalise­ringen av StatUg verksarahet. Koraraunen bedöraer denna lokalisering erforderlig för koramunens och regionens utveckling och särskilt värde­full, då den kan väntas ge ökade möjligheter tUl arbetstUlfäUen för koraraunens invånare, särskilt vad gäller kvinnlig arbetskraft.

Kommittén för den fortsatta verksamheten med radio och television inom utbildningsväsendet samt utbildningsprogramenheten vid Sveriges Radio AB. Kommittén för den fortsatta verksamheten med radio och television inom utbildningsväsendet med instämmande av företags­nämnden delar delegationens uppfattning och förordar att koinrait-téns utredningsuppdrag vidgas tUl att orafatta även förslag om verk­samhetens framtida lokalisering. Även Sveriges Radio och 1969 års radioulredning biträder delegationens förslag härutinnan.

Länsstyrelsen i Östergötlands län anser att hithörande verksamhets lokalisering bör beaktas vid valet av lokaliseringsorter för övrig statlig verksamhet. För länsstyrelsen skulle det frarastå sora naturligt ora kommittén finner att Norrköping är raest läraplig ort vilket överens­stämmer med det förslag som regeringen förelade riksdagen våren 1971. En flyttning till Norrköping skulle ge goda möjligheter tiU sam­ordning raed Sveriges Radios redan etablerade verksarahet.

Länsstyrelsen i Västerbottens län erinrar ora att Koramittén för te­levision och radio i utbildningen (TRU) av delegationen i etapp 1 föreslogs lokaUserad till  Umeå.  De föratsättningar som  då förelåg,

Prop. 1973: 55

84

och sora exemplifierades med universitetets orafallande utbildnings- och forskningsverksamhet, har utvecklats vidare sedan dess. När kommit­tén lägger fram sitt förslag till organisation, innebärande en fuUständig eller partiell oralokalisering av verksamheterna, bör därför Umeå fort­farande framstå som en fördelaktig lokaliseringsort.

Länsstyrelsen i Örebro län anser att man bör noga pröva möjlig­heterna att flytta över TRU:s verksamhet till Örebro. En sådan åtgärd skulle vara ett verksamt medel att suga upp en del av det överskott på välutbildad arbetskraft som finns inora länet.

Statens jordbruksnämnd, med instämmande av företagsnämnden, motsätter sig bestämt delegationens förslag i vad avser utlokalisering av jordbruksnämnden. Den eventuella lokaliseringspolitiska fördelen av en utlokahsering av jordbruksnämnden måste vägas mot den ad­rainistraliva skada som ofrånkomligen skuUe följa och sora enligt närandens bedöraning skulle bli mycket allvarlig.

Jordbruksnämnden frarahåller att delegationen har utgått från anta­gandet om en frivillig saralokalisering med jordbruksnämnden av vis­sa för nämnden betydelsefulla kontaktkällor. En sådan kan enligt närandens bedöraning inte påräknas och skulle f. ö. varken vara lärap­lig raed hänsyn till närandens behov av balans i kontaktraöjligheten vad avser producenter, konsuraenler, handel och livsmedelsindustri el­ler raed hänsyn till regleringsföreningamas funktionsraöjligheler. Kon­sumentdelegationen har i yttrande till näranden funnit att starka skäl talar för att nämnden stannar kvar i Stockholm. Vidare har reglerings­föreningarna framhållit för jordbraksnämnden att dessas arbete skulle starkt försvåras om nämnden lokaliserades till annan plats.

Beträffande prisregleringen anför nämnden att en utlokalisering skulle vara oförenlig med det nuvarande systemet för jordbrukspris­överläggningar, antingen dessa skulle ske på lokaliseringsorten eller i Stockholm eller de skulle omhänderhas av näranden eller av särskilt tillsatta priskoramittéer. Närandens raöjUgheter att raedverka i frågor sora berör utrikeshandeln och handelspolitiken skuUe också starkt be­gränsas, med åtföljande försämrmg i närandens beslutsunderlag för de löpande prisregleringsärendena, Genoraförandet av införselavgiftsänd-ringarna, vilka i genomsnitt sker en eller två gånger per vecka, skulle försenas, likaså handläggningen i importlicens- och avgiftsbeskedsären-den, där importörerna ofta är beroende av omedelbar expediering.

På försörjningsberedskapens oraråde skulle enligt närandens uppfatt­ning en oralokalisering oraöjUggöra för näranden att utan väsentligt ökade resurser upprätthålla nuvarande verksarahet inora den fredstida försörjningsberedskapen. Vidare skulle en omlokalisering vara ofören­lig med gällande planering för centralt krisorgan på Uvsraedelsområ-det och därigenom på ett livsviktigt område bryta igenom den eljest

Prop. 1973: 55

85

gällande organisationsprincipen att de myndigheter sora i fredstid ar­betar inom ett visst försörjningsområde också skall i krisfall omhän­derha krisregleringama på orarådet.

Statens livsmedelsverk anför att saraarbetet raellan verket och jord­bruksnämnden frärast avser kvalitets- och prisfrågor, införsel av jord­bruksprodukter och planering av livsraedelsberedskapen. En omlokali­sering av jordbraksnänmden tiU Jönköping skulle för livsmedelsverkets del innebära svårigheter och tidsförlust när det gäller handläggningen av sådana ärenden. Överstyrelsen för ekonomiskt försvar frarahåller det nära samarbetet mellan styrelsen och statens jordbruksnämnd med nära nog dagliga kontakter i samarbetsgrupper eller på annat sätt. överstyrelsen betraktar en utlokalisering av jordbraksnämnden som ytterligt besvärande för en effektiv saraordning av verksaraheten inora det ekonomiska försvaret och avstyrker sålunda utlokalisering. Också statens pris- och kartellnämnd tar upp beredskapsfrågan och pekar på att även jordbraksnämnden svarar för den ekonoraiska försvarsbered­skapen på livsraedelsorarådet, vilket både vid beredskapsplaneringen och i en akut krissituation nödvändiggör nära kontakt raed pris- och kartellnänmden.

Pris- och karteUnämnden framhåller även att för att en effektiv pris-övervakning skall kunna upprätthållas beträffande jordbrukets pro­dukter krävs att nämndens och jordbraksnämndens åtgärder i största möjliga utsträckning samordnas. Med hänsyn till de olägenheter som kan uppstå om pris- och kartellnämndens kontakter raed jordbraks­nämnden försvåras vill nämnden för sin del förorda att den ifrågasat­ta utflyttningen icke kommer till stånd.

Även kommerskollegium anser att en omlokalisering av jordbruks­nämnden till ort utanför Stockholra skulle försvåra de nödvändiga kontaktema raellan verken. Kollegiet anför bl. a. att det på det han-delspoUtiska orarådet ofta uppkoraraer frågor sora fordrar snabb ut­redning och snabbt ställningstagande. Nära kontakter mellan tjänste­män vid jordbruksnäranden och kollegiet har väsentligt bidragit till att uppkorana frågor kunnat snabbt och allsidigt belysas.

Däremot anser lantbruksstyrdsen att det skulle innebära betydande fördelar om en koncentration av den samlade lantbruksadministratio-nen kunde äga rura. Mot denna bakgrund är det ur styrelsens synpunkt motiverat att statens jordbruksnämnd och lantbrukets organisationers centrala verksarahet förläggs till Jönköping.

Statistiska centralbyrån (SCB) anför att SCB har intensivt saraarbete med jordbraksnämnden i statistiska frågor. En utflyttning av näranden kommer att i viss utsträckning försvåra för statistikverksamheten nöd­vändigt samarbete raen inte i sådan orafattning att SCB anser sig ha anledning avstyrka det framlagda förslaget om utlokalisering av jordbruksnämnden.

Prop. 1973: 55

86

Länsstyrelsen i Jönköpings län finner att den av delegationen före­slagna lokaliseringen av statens jordbraksnämnd tUl Jönköping ter sig som en naturUg konsekvens av riksdagens tidigare beslut att dit för­lägga lantbraksstyrelsen och skogsstyrelsen. Länsstyrelsen tillstyrker därför förslaget. I och för sig medför detta enligt länsstyrelsen inte någon mera avsevärd lokaliseringseffekt, raen jordbruksnärandens för­läggning torde ha avgörande betydelse för lokaliseringen av Lantbra­karnas riksförbund och dess branschorganisationer liksora reglerings-föreningama raed sammanlagt ett betydande antal anställda. En ut­lokalisering av dessa organisationer till Jönköping finner länsstyrelsen naturlig och välmotiverad. Dessa synpunkter delas av Jönköpings kom­mun.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län vars yttrande utformats i samarbete med Skövde kommun, anser att en utlokalisering av statens jordbraks­nämnd till Skövde skulle ge denna de utoraordentligt goda raöjUgheter tUl de direkta kontakter raed jordbraksnäringen och livsmedelsindu­strin, som nämnden behöver. Jönköpings raöjUgheter i detta avseende är enligt länsstyrelsen inte jämförbara med Skövdes. Länsstyrelsen fin­ner att Skövdes försprång i detta hänseende väl torde uppväga den fördel ur kontaktsynpunkt, som ligger i att Jönköping koraraer att bli förläggningsort även för lantbraksstyrelsen.

Lantbrukarnas Riksförbund (LRF) anser att ytterligare övervägan­den raåste göras innan stäUning tas till jordbraksnärandens lokalisering. Enligt förbundets raening bör jordbruksnäranden anses ha sådana funk­tioner, sora har direkt betydelse för statsledningen. Det gäller inte en­bart nämndens roll vid prisförhandlingar och den löpande jordbraks-prisregleringen utan också dess funktion sora centralt planeringsorgan för försörjningsberedskapen och som centralt krisorgan på livsmedels­området.

LRF reagerar raot att delegationen vid sitt förslag ora utlokalisering av jordbraksnäranden säger sig ha utgått från att regleringsföreningar­na och LRF raed anslutna branschföreningar är positiva till att flytta ut sin centrala verksarahet från storstockholrasorarådet. Förbundet finner det anmärkningsvärt att delegationen anser sig ha anledning att göra antaganden om förbundets inställning till här aktuell fråga. LRF be­kräftar att dagliga kontakter förekommer mellan jordbraksnänmden och LRF raed dess branschorganisationer och att nämnden för sin verksamhet är beroende av bl. a. dessa kontakter. Men det är enligt förbundets åsikt knappast rimligt att utgå ifrån att en näringslivsorga­nisation som LRF, med ett vitt förgrenat kontaktbehov, skall anpassa hela sin verksamhet och lokalisering efter enbart en eller ett par kon­taktpunkter på den statliga sidan under motivering att dessa statliga or­gan eljest inte kan fungera på ett tillfredsställande sätt.

Sveriges Grossisiförbund frarahåller att de ömsesidiga kontakterna

Prop. 1973: 55

87

raellan jordbraksnäranden och handeln resp. livsraedelsinduslrin under senare år ökat betydligt i orafattning, i första hand som en följd av jordbruksprissystemets koraphcerade regler och dess praktiska tillämp­ning. En utlokalisering av näranden skulle därför inte bara försvåra utan också i betydande utsträckning direkt oraöjUggöra dessa också ur affärssynpunkt ytterst angelägna kontakter.

TCO anser att ett genomförande av delegationens förslag skulle medföra att näranden inte kunde fungera tillfredsställande. TCO håller före att delegationen gjort en felbedöraning när raan trots fraraförda sakskäl ändå förordat en utlokahsering. Delegationens raolivering ut­görs därvid enbart av en spekulation i en högst osannolik utflyttning av vissa av jordbrakets organisationer, TCO framhåller att jordbraks­näranden också har nära kontakter raed industri, konsuraentorganisa-tioner ra, fl. Mycket talar för alt saraarbetet raed dessa viktiga institu­tioner kommer att avsevärt försvåras efler en eventuell utflyttning av nämnden. En utflyttning skulle vidare för närandens del innebära att reseintensiteten skulle öka så raycket att en personalförstärkning krävs.

TCO understryker beträffande de personalpolitiska konsekvenserna av en utflyttning att personalsaramansättningen är den ogynnsammast tänkbara. Ett förhållandevis stort antal kvinnor har högt kvalificerat arbete. Den nuvarande åldersstrukturen raedför att raånga tjänsteraän vid tiden för den beräknade utflyttningen koraraer alt vara i 5060-årsåldern. Detta innebär synnerligen negativa sociala konsekvenser för tjänstemännen. TCO framhåller också att nämndens personal genom sin ofta högt drivna specialisering både är svåra alt omplacera och ersätta.

Patent- och registreringsverket med instämmande av företags­nämnden hälsar raed tUlfredsställelse att delegationen inle förordat en omlokalisering av patent-, varumärkes-, mönster- eller namnverk-saraheterna. Däreraot raolsälter sig verket förslaget ora bolagsbyråns oralokalisering.

Patentverket anför att en flyttning av bolagsbyrån från stockholras­orarådet skulle vara synnerligen oläglig för bolagsbyråns kundkrets, varav raer än hälften finns i delta område där också bankemas största notariatavdelningar och den övervägande delen av landets advokal-och revisionsbjrråer finns. Besvärande koraraunikationsproblera skulle uppstå och insynen i aktiebolagens ekonomiska förhållanden försvåras. Ktmdkretsen, som genora avgifter bestrider kostnaderna för bolags­byråns verksarahet, skulle förorsakas merkostnader. I skrivelser till pa­tentverket har Föreningen Auktoriserade Revisorer, Svenska Revisor­samfundet, Svenska Bankföreningen, Sveriges Advokatsarafund och Stockholras handelskararaare avstyrkt att bolagsbyrån oralokaliseras. En speciell uppgift sora är aktuell för både bolagsbyrån och andra enheter i verket, nämligen firmagranskningen, skulle enligt verket få avgjort

Prop. 1973: 55

88

försämrade viUkor vid en lokalisering av bolagsbyrån till annan ort. Patentverket anser vidare att det inte är möjligt att från Stockholm ut­öva en nöjaktig ledning av bolagsbyrån om den flyttas ut. De adrai-nistrativa funktionerna, t. ex. personal- och ekonoraifrågor, som nu för hela patentverket handhas av verkets adrainisfrativa byrå, skulle för­svåras och fördyras. Sarama problem uppstår beträffande kontakten och samarbetet med planerings- och utvecklingsenheten i fråga om på­gående och planerat rationaliserings- och utvecklingsarbete på bolags­byrån, sora till stor del rör sig på det datatekniska området, Palentver-ket räknar också vid ett beslut ora oralokalisering raed stor avgång av personal och åtskilliga yrkanden ora förtidspensionering med påföljan­de nedgång i effektiviteten. De här anförda synpunkterna förs även fram av Statstjänstemannaförbundet.

Slutligen anför patentverket att, ora tanken på en oralokalisering av bolagsbyrån inte frånträds, det bör beaktas att en utflyttning av byrån måste förenas raed en omvandling lill en självständig enhet. Detta sä­ges kräva en organisationsutredning och verket anser att beslut i lo­kaliseringsfrågan inte bör fattas förrän dessa frågor lösts.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län tillstyrker delegationens förslag och anser att bolagsbyrån med hänsyn till dess från övriga verkets skUda arbetsuppgifter utan olägenheter bör kunna omlokaliseras till SundsvaU, Sundsvalls kommun frarahåller de stora möjligheter kom­munen har att ta emot flera rayndigheter, Föratsättningarna ökar med förbättrade kommunikationer med bl. a. Stockholm som utbyggnaden av Sundsvall/Hämösands flygplats innebär.

Statens brandinspektion framhåUer att en utflyttnmg från stockholras­orarådet inte bör koraraa i fråga av effektivitetsskäl. För en central förvaltningsmyndighet som har att verka inom ett så brett oraråde som brandförsvaret, raåste raöjlighelerna till rationellt samarbete med andra säkerhetsvårdande centrala myndigheter och organisationer med an­knytning till brandförsvar vara den avgörande faktorn vid ett ställ­ningstagande tiU oralokalisering. Mot bakgrunden av alt härvid när­mast åsyftade myndigheter arbetarskyddsstyrelsen, komraerskolle-gium, planverket och rikspolisstyrelsen med vilka brandinspektionen har fortlöpande, delvis dagligen förekomraande saraarbete får bli kvar i stockholrasorarådet frarastår förslaget att den nuracrärt minsta säker­hetsvårdande rayndighelen näraligen brandinspektionen ullokahseras, såsora både märkligt och omotiverat.

Mot den lokaliseringspolitiska effekten av att genom en utflyttning av brandinspektionen avlasta stockholmsregionen nio arbetstiUfällen bör enligt inspektionens mening vägas myndighetens möjligheter att vid en annan lokalisering effektivt fullgöra sina uppgifter.

Brandinspeklionen frarahåller vidare att erfarenheten har visat att

Prop. 1973: 55

89

för brandförsvaret och dess utveckling betydelsefulla probleraställning-ar av brandteknisk natur ofta tidigast aktualiseras i den samlade tät­ortsregion, med dess rikt utvecklade närings- och samhällsliv, som Storstockholms bostadsförsörjningsområde utgör. Skulle ett av styrelsen för statens brandskola framfört förslag att förlägga brandskolan till Hägernäsorarådet (Roslagens Flygkår, vilken nedläggs 1974) i Täby, skulle en samlokaUsering där av brandskolan och brandinspektionen vara möjlig och önskvärd,

Brandraspektionen önskar att om beslut ora en oralokalisering till Borås ändå fattas genoraförandet av arbetsbelastningsskäl måtte få an­slå lill oralokaliseringsperiodens senare del. En utflyttning lill Täby skulle däreraot kunna ske tidigare.

Statens brandskola. Styrelsen för statens brandskola raed instäm­raande av skolans personal och elevkår avstyrker en oralokalisering av skolan till Borås raed hänsyn tUl raöjlighelerna att där bedriva en tillfredsställande utbildning.

I betraktande av de obetydliga verkningarna i lokaliseringshänseende av en utflyttning av brandskolan anser styrelsen att de avgörande fak­torerna vid valet av lokaliseringsort för skolan raåste vara skolans raöj­Ugheter att bedriva en tillfredsställande undervisning och tillgodose elevemas intressen.

Styrelsen framhåller att skolan begagnar sig av ett stort antal ett 90-tal specialister som deltidslärare. De svarar för orakring 75 % av den vid skolan raeddelade undervisningen. Dessa kan i tUlräckUg omfattning rekryteras endast inora stockholrasorarådet. Styrelsen delar inte delegationens optiraistiska uttalanden i lärarrekryteringsfrågan. Styrelsen finner att för rekryteringen av deltidslärare är en lokalisering av statens brandskola tUl Borås olämplig.

Möjligheterna tiU studiebesök är enligt styrelsens uppfattning mindre goda i boråsregionen. Studieresor måste göras till göteborgsområdet, vilket raedför tidsspillan och ökade kostnader för skolan. Brandskolans lokalisering till stockholrasorarådet är ur denna synpunkt fördelaktig. Även sådana studieobjekt sora tunnelbana, fjärrvärraeverk, bergrums­anläggningar, storlager, höglager, storgarage, flygplatser, elverk, vat­tenverk, publika lokaler, oljedepåer, haranar m, ra, finns saralade i stör­re orafattning i stockholrasorarådet än på något annat håll.

Vid en lokalisering av brandskolan till stockholrasorarådet kan vi­dare de för praktisk utbildning nödvändiga lokalerna och övningsfälten i viss utsträckning utnyttjas även av brandkårerna inora området. Härigenom uppnås ett bättre utnyttjande av dyrbara resurser.

Styrelsen har även av hänsyn till elevema avstyrkt en flyttning från stockholrasorarådet. Med hänsyn till att det dorainerande antalet elever koraraer från de östra delarna av Svealand skulle en förflyttning av

Prop. 1973:55

90

skolan från stockholrasorarådet raedföra ökade reseavstånd till heraor-ten.

Styrelsen påpekar att den har underhand till civildepartementet och byggnadsstyrelsen framfört att ett railitärt etablissemang som krigsraak-ten fraradeles ej vidare behöver, näraligen Hägernäsorarådet i Täby kommun, skulle vara mycket lämpligt för skolans behov och kunna iordningstäUas för skolans behov med begränsade kostnader. En flytt­ning tiU Borås förutsätter däreraot anskaffande av toratmark och öv­ningsfält för skolan och nyuppförande av byggnader och andra anord­ningar.

LUcnande synpunkter har anförts av SACO-medlemmar vid statens brandskola. Även TCO frarahåller alt ora brandskolan finge överta an-läggningama i Hägernäs skulle det väl fylla skolans behov. TCO anser i övrigt att en utflyttning från stockholrasorarådet skulle innebära ett lika svårartat som opåkallat avbräck i skolans verksamhet. Genom för­lusten av en inarbetad lärarstab skulle utbildningskapaciteten sjunka på ett oacceptabelt sätt. Svenska kommunalarbetareförbundet föreslår också att skolans förläggningsort liksom hittills bör ligga inora stock­holrasorarådet.

Sprängämnesinspektionen, som i ärendet har hört sprängämnesin­spektionens förtroenderåd, avstyrker bestärat delegationens förslag ora oralokalisering tUl Borås.

Inspektionen anför att den har hela landet såsom tillsynsoraråde och att Stockholra är landels koraraunikalionscentrura vilket bl, a. raedger snabb utryckning vid olyckor. Annan lokalisering raedför fördyring i förra av längre och kostsamraare resor och lägre personalutnytljande. Inspektionens chefsmyndighet komraerskollegiura är belägen i Stockholm. Ett dagligt samarbete pågår raed koraraerskollegiura, bl. a. i saraband med utarbetande av tillämpningsföreskrifter ra, ra. Såsora specialinspektör inora yrkesinspektionen har sprängämnesinspektören ett nära saraarbete med arbetarskyddsslyrelsen.

Sprängäranesinspektionen påpekar vidare att dess framtida ställning är föremål för överväganden av bl. a. arbetsrailjöutredningen. Något ställningstagande föreligger ännu icke. Frågan ora omlokalisering är även beroende härav.

Även kommerskollegium betonar behovet av nära personligt saraar­bete raed kollegiet och arbetarskyddsstyrelsen. Kollegiet anför också att inte bara huvuddelen av de civila och railitära rayndigheterna ulan även de stora branschorganisationerna sora rådgör raed inspektionen är verksamraa i Stockholra, Personalens åldersstruktur gör även att kontinuiteten i inspektionens arbete skulle äventyras vid en utflyttning. HärtiU koramer den ringa lokaliseringspolitiska vinsten med en ut­flyttning i beaktande av att personalen uppgår till endast 16 personer. Kollegiet anser att inspektionens lokalisering ej bör ändras.

Prop. 1973: 55

91

Arbetarskyddsstyrelsen avstyrker bestärat delegationens förslag. Med hänsyn tUl att sprängäranesinspektionens fraratida organisation och arbetsuppgifter är föreraål för överväganden i flera olika sara­manhang t, ex arbetsrailjöutredningen, koraraerskollegieulredningen och räddningstjänstutredningen bör inte beslut fattas nu om loka­lisering av inspektionen.

Försvarets materielverk pekar på att även verket har ett omfattande samarbete med sprängäranesinspektionen. Flyttning av inspektionen från Stockholra koraraer enligt raaterielverkets raening att försvåra detta saraarbete, vilket raedför ökade kostnader och indirekt kan iimebära försämrad säkerhet vid transport och förvaring av försvarets explosiva varor,

LO framhåller att sprängäranesinspektionens verksarahet bör överfö­ras från kommerskollegium till arbetarskyddsstyrelsen, LO finner liksom Svenska Fabriksarbetareförbundet att en förflyttning av sprängämnesinspektionen till Borås skulle allvarligt försvåra inspektio­nens arbete med hänsyn till sprängämnesindustrins lokalisering. Också Svenska kommunalarbetareförbundet anser att inspektionen bör vara kvar i Stockholra,

Statens institut för företagsutveckling (SIFU) avstyrker delegatio­nens förslag till oralokalisering av institutet, SIFU kan varken finna företagsekonoraiska eller andra skäl som talar för en omlokalisering av SIFU utanför storstockholrasorarådet,

SIFU anser att institutets arbetssituation är i viss mån jämförbar med affärsverkens för vilka delegationen bl. a. frarahåller att raark-nadskontakter är särskilt känsUga för påverkan, i synnerhet ora verket arbetar i en konkurrenssituation. Omlokaliseringen påverkar både ora­fattning, inriktning och former för kontaktema och därigenom förut­sättningama för effektivitet i tjänsteproduktionen.

SIFU:s vitt förgrenade och för verksamheten helt nödvändiga kon­taktsystem koraraer vid en även delvis genoraförd utlokalisering enligt institutets uppfattning att försäraras och kan raedföra att delar av verksaraheten inte längre kan bedrivas. Inora SIFU:s utbildnings­verksarahet berörs, föratora planerings- och uppläggningsarbetet i sara­råd raed företrädare för SIFU:s avnäraargrupper, 1 200 specialister för lärartjänster och 20 000 kursdeltagare. Huvuddelen av institutets avnä­raargrupper har uttalat sig för att institutet bör ligga kvar i Stockholm.

SIFU utgår från att en utflyttning av verk och myndigheter kan böra ske på politiska grunder mot bakgrund av övergripande bedömningar samtidigt som det ur det enskilda verkels intressen kan vara orationellt. Ur dess egen synpunkt ter sig inte statens provningsanstalls tidigare beslutade lokalisering till Borås sora rationell raed hänsyn till anstal­tens uppgifter och kundkrets, SIFU ifrågasätter ora man motverkar de

Prop. 1973: 55

92

negativa konsekvensema för provningsanstalten genom att också loka­lisera SIFU dit. Med den svaga samverkan mellan de båda verken som synes sannoUk kan man enligt SIFU i stället länka sig att en konkur­rens om liknande resurser på en mindre ort kan få ökad negativ effekt för båda verken.

SIFU förutser betydande kostnadsökningar inom utbildningsverk­samheten. Med sanuna finansieringsform som SIFU för närvarande har medför det en sådan ökad belastning på kursavgifterna att den svårli­gen kan bedrivas efter en utlokalisering. En utlokalisering för SIFU föratsätter därför enligt institutets mening en förändrad finansierings­form med väsentligt höjda anslag.

SIFU betonar att en successiv, utökad decentralisering av SIFU:s verksamhet, lokaliserad till för olika regioner lärapliga orter utgör ett mycket lämpligt altemativ till den av delegationen föreslagna utloka­liseringen till Borås. Dessa tankegångar har också framförts sora önsk­värda av ett flertal av institutels avnäraargrupper. En sådan successiv "utlokalisering" kan enligt SIFU ske utan väsentliga stömingar för så­väl verksamheten sora personalen. En sådan lösning förordas även av TCO. SACO-föreningen vid SIFU frarahåller de svårigheter och pro­blera för de anställda och deras anhöriga sora skulle uppkomma vid en utlokalisering där de lokaliseringspoliliska fördelarna blir ringa.

Kommerskollegium framhåller att SIFU:s framtida verksamhet är föreraål för prövning i saraband raed övervägandena beträffande ett industripoUtiskt verk. I detta läge bör enligt kollegiet inte fattas be­slut angående omlokalisering av institutet.

En oralokalisering av SIFU avstyrks också av Rörfirmornas Riksför­bund. Även Svenska Målarförbundet finner det angeläget att SIFU:s verksamhet fortsätter med central organisation i Stockholm.

Länsstyrelsen i Kronobergs län anför att Växjö skulle kunna erbjuda en lämplig railjö för SIFU:s verksamhet, bl, a, raed tanke på den höga andelen raindre och raedelstora företag i Kronobergs och angränsande län. Organisationskommittén för högre teknisk utbildning och forskning i Övre Norrland anser att en oralokalisering av SIFU till övre Norr­land bör övervägas. Sett utifrån Skellefteåregionens näringsstraktur och SIFU:s anknytning till det industriella utvecklingscentret i Skellef­teå bör vid val av ort i övre Norrland i första hand Skellefteå koraraa i fråga. I andra hand är enligt kommitténs mening Luleå den lämpli­gaste orten. Länsstyrelsen i Norrbottens län föreslår att SIFU lokali­seras! till Luleå där ett regionkontor f. n. finns. Bl. a. den tekniska högskolerailjön anses tala för denna lösning.

Länsstyrelsen i Älvsborgs län och Borås kommun ser delegationens förslag ora statlig verksamhet tiU Borås med tillfredsställelse även om åtgärderna inte är tUlräckliga ur regionalpolitisk synpunkt.

Byggnadsstyrelsen räknar raed att efter en utflyttning av SIFU kim-

Prop. 1973: 55

93

na använda en del av de friställda lokalerna för administrativ förvalt­ningsverksarahet, raedan övriga lokaler kan användas för rausei- och utställningsverksamhet eller som repetitions- och scenlokaler. De do-natlonsvillkor som gäller för tomtens utnyttjande kan emeUertid be­gränsa möjlighetema för den framtida användningen av lokalerna.

Departementschefen Den allmänna bakgrunden

Full sysselsättning och en jämnare inkorastfördelning ulgör centrala mål för den ekonomiska politiken. Ett förverkligande av dessa är en grundläggande förutsättning för en framgångsrik välfärdspolitik och en fördjupad järalikhet raellan människorna.

Under senare år har de regionalpolitiska insatserna korarait att frara­stå sora allt väsentligare raedel för att uppnå dessa raål. RikUinjema för det fortsatta handlandet inom detta område lades fast i det re­gionalpolitiska handlingsprograra sora antogs av riksdagen under hös­ten 1972 (prop. 1972: 111 bil. 1, InU 1972: 28, rskr 1972: 347). Pro-grararaet byggde i väsentlig grad på den planering som raed utgångs­punkt i riksdagens beslut åren 1964 (prop. 1964: 185, BaU 1964: 48, rskr 1964: 408) och 1970 (prop. 1970: 75, BaU 1970: 40, rskr 1970: 304) har genoraförts i länen länsplanering 1967 och länsprograra 1970.

Riksdagens beslut år 1972 innebar att de successivt ökande resurserna raålraedvetet skulle användas för att i länen bygga upp orter av olika karaktär sora inbördes skulle koraplettera varandra så att de tre grand­läggande välfärdseleraenten arbete, service och god raUjö skulle göras tillgängliga för alla raänniskor. Till ledning för planeringen i lä­nen och för fördelningen av de samhälleUga resurserna angavs ramar i form av befolkningstal för tiden t. o, ra, år 1980 och en plan för ut­veckling av den regionala strukturen. Planen anger bl. a. de funktio­ner sora olika orter storstäder, priraära centra, regionala centra och korarauncentra skall fullgöra.

Riksdagen gjorde också vissa principiella uttalanden rörande medlen i den framtida regionalpolitiken. Dessa uttalanden koraraer att följas upp med bl. a. förslag tUl 1973 års riksdag om medlen i den fortsatta regionalpolitiska stödverksamheten och av de särskilda insatserna i gles­bygderna.

Ett väsentiigt led i förverkligandet av de regionalpolitiska raålen är enligt prop. 1972: 111 att etablera väl fungerande lokala arbetsraark-nader, som kan erbjuda människoma goda sysselsättningsraöjUgheter och dessutom ge valmöjligheter beträffande yrkesinriktning och utbild­ning. En lång rad erfarenheter visar att det på de mindre arbetsmark­naderna härvidlag kan uppstå vissa problem, i synnerhet om de domi-

Prop. 1973: 55

94

neras av ett enda stort företag. En större arbetsraarknad har otvivel­aktiga fördelar i dessa avseenden. Ett väsentligt led i regionalpoUtiken bör därför vara att i anslutning tUl de enskilda människornas nuvarande bostadsorter utveckla ett antal mera differentierade arbetsraarknader som ger valmöjligheter och som tål de påfrestningar som strukturför-ändringama för med sig. Inte minst ur dessa straktursynpunkter är det angeläget att kontaktberoende, informationsbehandlande, styrande och annan kvalificerad verksarahet viimer insteg också på andra arbetsmark­nader än storstadsområdenas.

När det gäller valet av dessa huvudorter för näringsliv och service utanför storstadsområden konstateras i prop. 1972: 111 (bil. 1 s. 480) att länsstyrelserna i länsprogram 1970 hade föreslagit inte raindre än 22 orter sora storstadsalternativ och därvid fått stöd av en betydande majoritet av kommunerna i resp. län. Föredragande departeraentsche­fen anslöt sig till uppfattningen att det var nödvändigt att saratliga de angivna ortema utvecklades så att en kvalificerad arbetsraarknad och service kunde erbjudas i de skilda länen. Saratidigt konstaterades att raöjUgheter inte förelåg att utveckla saratliga dessa orter tUl verkhga alternativ till storstäderna. Med hänsyn härtill kora denna grapp av orter att i stället benäranas primära centra. Det påpekades vidare att utvecklingen i de skilda primära centra raåste ske efter olika raönster aUt efter orternas näringsgeografiska och andra föratsättningar.

En av föratsättningama för att primära centra skall kunna fullgöra de av riksdagen angivna funktionema är att tillväxten i storstadsområdena dämpas och i stället länkas över på dessa orter. Storstadsområdenas höga tillväxttakt under en lång följd av år har som beskrivits i prop. 1972: 111 rainskat möjlighetema att åstadkomma en balanserad regio­nal utveckling i andra delar av landet. Samtidigt har storstadsområ­dena själva brottats med svårbemästrade problem. Den snabba befolk­ningstillväxten där har raedfört köproblem inom vissa servicesektorer, särskilt inom sjukvårds- och komraunikationssektorerna. På grand av de ökade reseavstånden blir arbets- och serviceresoma allt raera på­frestande. I särskUt storstockholrasorarådet har dessutora arbetsraark­naden visat allt klarare tecken på balansbrister genom en alltför snabb tUlväxt av administrations- och servicebefattningarna och en absolut tUlbakagång av tiUverkningsyrkena. En enhällig riksdag har gjort upp­repade uttalanden om en i dessa olika avseenden mera balanserad ut­veckling och även beslutat om åtgärder för att åstadkomraa en därap-ning av storstadstillväxten.

Ett verksamt bidragande medel för att utveckla primära centra er­bjuder lokalisering av central statlig förvaltning. På grandval av ett första betänkande som framlagts av delegationen för lokalisering av statiig verksarahet (SOU 1970: 29) beslöt 1971 års riksdag (prop. 1971: 29, InU 1971: 15, rskr 1971: 196) om en första utflyttnmgsetapp. Be-

Prop. 1973: 55

95

slutet innebar att myndigheter med ca 6 100 anställda skulle utlokali­seras från stockholrasorarådet tUl olika delar av landet. Vid behand­lingen av propositionen uttalade inrikesutskottet i sitt av riksdagen god­kända betänkande att insatsema borde koncentreras tUl ett begränsat antal regionala tillväxtcentra, i första hand sådana sora kunde tänkas få betydelse sora storstadsaltemativ. Ville raan uppnå i olika avseenden attraktiva altemativ tiU storstädema fann utskottet det nödvändigt att koncentrera de resurser som i så fall kunde stå tUl buds. Enligt utskot­tets raening borde detta leda till att statliga verksaraheter flyttades ut grappvis. Därigenom skulle man uppnå den väsentliga regionalpoliliska effekt på inflyltningsorten som avsågs. TUl de i propositionen föror­dade allmänna riktlinjerna anslöt sig en nära nog enhällig riksdag.

Genomförandet av den första utlokaliseringsetappen

1971 års riksdagsbeslut om en första etapp i utlokaliseringen av cen­tral statlig förvaltning innebar att trettio rayndigheter och institutioner särat delar av ytterligare fyra olika rayndigheter skulle lokaliseras utan­för stockholrasorarådet tUl tretton orter i olika delar av landet (prop. 1971: 29, InU 1971: 15, rskr 1971: 196). Sanunanlagt hade dessa myn­digheter ca 6 100 anställda. Enligt förslaget skulle inflyttning på de nya lokaliseringsorterna kunna beräknas ske under åren 19741976,

I enlighet raed vad jag hade föreslagit i propositionen skulle genorafö­randet av omlokaliseringen i princip ankoraraa på rayndigheterna själva. Särskilda organisationskommittéer borde inrättas vid de organ sora skulle oralokaliseras, bl. a. för att berörda arbetstagargrupper skuUe be­redas möjlighet att deltaga i planerings- och utredningsarbetet, I beslut den 4 juni 1971 föreskrev Kungl, Maj:t att företagsnämnd eller i före­koraraande fall den centrala förelagsnäranden skulle fungera sora or­ganisationskommitté i omlokaliseringsfrågor. Kommittéerna har bl. a. att fastställa planer sora är direkt avhängiga av myndigheternas omloka­lisering och sora avser personalinformation, personaladministration, kontorsrationalisering och andra åtgärder i saraband raed omlokalise­ringen. För att fullgöra sina uppgifter har organisationskomraittéerna tilldelats särskUda raedel.

Särskilda ortskommittéer har inrättats sora sararådsorgan raellan rayndigheter sora lokaliseras tUl sararaa ort. Ortskorarailtéerna består av två ledaraöter från varje rayndighet, varav en företräder rayndighelen och en de anställda. I dessa koraraittéer skall behandlas frågor sora är gemensarama för de berörda rayndigheterna. Detta kan gälla exerapelvis bostadsförhållandena, geraensarama servicefunktioner, lokalisering och utnyttjande av arbetslokaler, arbetsmarknadsfrågor, geraensararaa kon­takter raed koraraun ra. ra. De hittills gjorda erfarenheterna av kon­struktionen raed särskilda organisationskoraraittéer och särskilda orts-

Prop. 1973: 55

96

koraraittéer har givit vid handen att de i hög grad bidragit till att effek­tivisera förberedelserna för utflyttningen och detta på ett sätt som möj­liggjort smidiga kontakter raellan personal, myndigheter och korarauner.

För beredning av uppkoraraande geraensamraa frågor raed anknyt­ning till oralokaliseringen har inora Kungl, Maj:ts kansli bUdals en in­terdepartemental samordningsgrupp raed representanter för samtliga be­rörda departement. Inora finansdeparteraentet har bUdats en särskUd arbetsgrapp som svarar för den tekniska och administrativa saraord­ningen av oralokaliseringens genomförande, varvid även viss service och rådgivning läranas tiU omlokaliseringsrayndigheterna.

Kungl, Maj:t har vidare i enlighet med riksdagens beslut inrättat en särskild närand näranden för vissa oraplaceringsfrågor (NOM) med uppgift att pröva ora de skäl sora en anställd åberopar mot flytt­ning är så vägande alt denne bör undantas från flyttning. Vidare har statens personalnämnd fått i uppdrag att allraänt biträda den av om­lokaliseringen berörda personalen. Bl. a. skall personalnämnden med­verka tUl omplacering av sådana tjänstemän sora ansetts böra undanlas från flyttning. För att underlätta personalnärandens omplaceringsverk­samhet har Kungl. Maj:t i april 1972 beslutat ora inskränkningar i rätten för myndighet att ledigförklara och tillsätta tjänst. Behovet av nyanställd personal skall i första hand tiUgodoses genom personalnämn­dens centrala omplaceringsverksamhet.

Med utgångspunkt i riksdagsbeslutet år 1971 har beslut fattats ora att möjligheten alt erhålla bostadsanskaffningslån raed statlig garanti skall vidgas tUl att också gälla lån tUl kontantinsats vid köp av eget hem för den personal som avses i riksdagsbeslutet. Vidare har ett avtal om särskilda förraåner för personal sora berörs av oralokaliseringen slutits mellan staten och de anstäUdas huvudorganisationer. Avtalet innehåller bl. a. bestämraelser om fria resor tUl och från utflytlningsorten, vidgad rätt att erhålla orastalioneringstraklaraente, bibehållen 5-ortslön under viss övergångstid, vidgad rätt till ersättning för flyttningskostnader och ersättning för dubbelhyra under viss tid.

Av intresse i sammanhanget är all den faktiska efterfrågan på ompla­ceringsmöjligheter sora hittills manifesterats från dera sora omfattas av det tidigare utlokaliseringsbeslutet väsentiigt underskridit det antal ar­betstillfällen som kunnat erbjudas genom personalnämnden. Detta kan vara ett tecken på att flyttningsbenägenheten är högre än vad som frara­komrait vid de enkäter sora företogs under hösten 1971.

I enlighet raed Kungl. Maj:ls uppdrag har ortskorarailtéerna inkom­mit raed förslag till saraordnad prelirainär tidsplan för rayndigheternas utflyttning. Genora tre olika beslut under våren 1972 beslöt Kungl. Maj:t att planeringen av oralokaliseringen raed några undantag skulle fortsätta på grandval av de tider för utflyttningen sora korarait-téerna föreslagit. I det fortsatta planeringsarbetet skall koraralttéerna

Prop. 1973: 55

97

efterhand ortsvis komplettera och mer i detalj redovisa förutsättningar­na att genoraföra flyttningarna vid de i översiktsplanen angivna tid­punktema.

Ansvaret för den raed utlokaliseringen förenade byggnadsverksamhe­ten ligger på byggnadsstyrelsen och, i vissa fall, på fortifikationsförvalt­ningen, I sin verksamhet har byggnadsstyrelsen att sararåda raed organi­sations- och ortskorarailtéerna, Genora beslut i juni 1971 uppdrogs åt styrelsen att skyndsamt planera lokalförsörjningen för de utlokaliserade myndighetema. Under hösten 1971 redovisades efler sararåd raed myn­digheterna en lokalförsörjningsplan för omlokaliseringen. På grundval av dessa förslag fick byggnadsstyrelsen i uppdrag att fortsätta plane­ringen och snarast redovisa byggnadsprograra för de olika byggnaderna, F. n. har byggnadsprogram redovisats för flertalet planerade nybyggna­der. De första uppdragen att utföra nybyggnad för omlokalisering kun­de lämnas redan under hösten 1972. Huvuddelen av byggnadsarbetena för den första etappen beräknas bli utförda under budgetåren 1973/74 och 1974/75. Den första oralokaliseringen av en hel rayndighet cen­tralnämnden för fastighetsdala beräknas ske i augusti 1973, varvid förhyrda lokaler utnyttjas. Merparten av omlokaliseringama beräknas ske åren 1975 och 1976.

EnUgt vad jag erfarit har det hittillsvarande arbetet med oralokalise­ringen fortskridit planenligt. De gjorda erfarenhetema visar visserligen att oralokaliseringen kräver betydande insatser av all berörd personal men andelen raedflyttande anställda visar en tendens att öka. Erfaren­hetema från statens personalnämnd ger även vid handen alt raånga an­ställda vid rayndigheter som inte berörs av omlokaliseringen kommer att söka sig till de utflyttande verken.

Huvuddragen i delegationens förslag

Delegationen för lokalisering av statlig verksamhet har i juni 1972 re­dovisat sin slutrapport "Decentralisering av statlig verksarahet ett led i regionalpolitiken" (SOU 1972: 55).

Utgångspunkten för delegationens fortsatta överväganden om decen­tralisering av statlig verksamhet som ett led i regionalpolitiken har varit statsmakternas ställningstaganden till delegationens tidigare förslag. Des­sa ställningstaganden innebar bl. a. att raan anslöt sig till principen att frågan ora oralokalisering av central statlig verksarahet raåste bedöraas ur ett sarahällsekonomiskt perspektiv och inte enbart grandas på före­tagsekonoraiska bedömningar eller statsfinansiella överväganden. Sora en grandläggande utgångspunkt för utredningsarbetet skulle gälla att statsraakterna, dvs. regering och riksdag, fortfarande skulle vara lokali­serade tUl Stockholra. Härav följde att de statliga verksaraheter sora har ett raycket nära samband med statsmakterna också borde vara lokalise-

7    Riksdagen 1973.1 saml Nr 55

Prop. 1973: 55

98

rade till sarama region. Omfattande kontakter med andra institutioner lokaliserade till stockholmsområdet utgjorde även ett skäl för en fortsatt lokalisering till detta område. I övriga fall borde en oralokalisering till andra delar av landet prövas.

En ytterligare utgångspunkt för arbetet med delegationens andra etapp har varit att man skulle redovisa stäUningstaganden beträffande samtliga centrala statliga verksaraheter till vilka slutlig ställning inte togs vid 1971 års riksdag. För de verksamheter sora enligt 1971 års be­slut skulle bli kvar i storstockholrasorarådet har delegationen även prö­vat föratsättningarna för en partiell omlokalisering. Sararaanlagt har ca 85 rayndigheter och institutioner granskats av delegationen i den andra etappen.

Delegationen har gjort vissa avgränsningar i sitt arbete. Sålunda har lokaliseringen av verksaraheter raed mindre än 10 anställda inle prövats. Inte heUer har delegationen prövat förläggningen av kulturella institu­tioner av rikskaraktär på grund av att dessa orafattas av det arbete sora bedrivs av 1965 års musei- och utställningssakkunniga. Även frågor som gäller den högre utbUdningens lokalisering har undantagits med hänvis­ning tUl att dessa frågor behandlas av 1968 års ulbildningsutredning, Inle heller de statliga bolagen har varit föreraål för delegationens pröv­ning eftersora dessa enligt delegationens raening bör behandlas av stalsraaktema på sarama sätt sora enskilt ägda företag. De statliga affärs­verken har däreraot en annan ställning vilket raedför att delegationen i denna andra etapp prövat förläggningen av de fyra affärsverk sora nu är lokaliserade tUl Stockholra och till vilkas lokalisering ställning inte togs år 1971.

Vid prövningen av möjlighetema att dela eller partiellt oralokalisera rayndigheter har delegationen som en utgångspunkt för sitt arbete angett att administrativ effektivitet skall kunna upprätthållas på sikt även om vissa ökade kostnader kan godtas av regionalpolitiska skäl.

Vad beträffar valet av orter redovisade delegationen 1 sin första rap­port som sin grundläggande uppfattning att en koncentration av insat­sema borde ske. Med hänsyn till att utflyttningens omfattning var be­gränsad kunde några väsentliga regionalpolitiska effekter uppstå endast om utflyttningen koncentrerades till ett ganska litet antal orter. Delega­tionen bedömde vidare att en koncentration var fördelaktig med hänsyn tUl möjligheterna tUl rationaUseringar. Om verksamheter som var be­roende av varandra eller som var av likartad karaktär saralokaliserades skulle dessutom kontakterna underlättas.

Genom 1971 års riksdagsbeslut ora omlokaliseringen fick delegatio­nen stöd för sin uppfattning att endast ett fåtal orter kunde utväljas för lokalisering av central statlig förvaltning. Vägledande för valet av loka­liseringsorter i den andra etappen har vidare varit inrikesutskottets av riksdagen godkända uttalande (InU 1971: 15, rskr 1971: 196) att delega-

Prop. 1973: 55

99

tionen i sitt fortsatta utredningsarbete skulle beakta de förbättringar av de fyra nordligaste länens näringsstruktur som en fortsatt utflyttning tUl dessa län av statlig verksamhet skulle innebära. Utskottet framhöll också att mycket talar för att möjlighetema till omlokalisering av statlig verk­sarahet till sydöstra Sverige särskilt borde prövas.

De verksamheter sora orafattats av utredningens andra etapp har i all­raänhet varit raera koraplexa än de i den första rapporten. Enligt de­legationen skulle detta raotivera en raer inträngande analys än vad som krävdes för den första etappens rayndigheter. I skilda sararaanhang har krav ävenledes rests på att besluten skulle föregås av utförliga sarahäUs-ekonoraiska kostnads- och intäktskalkyler. Sararaanlagt talade dessa olika oraständigheler för att utredningsarbetet i den andra etappen skuUe kräva en längre tidsperiod. Hänsynen till personalen vid de myn­digheter där ställning tUl eventuell omlokalisering ännu inte tagits talade eraellertid för att utredningsarbetet borde bedrivas raed skyndsarahet så att sluthgt besked om vilka verksaraheter sora skulle föreslås bli oraloka­liserade snarast ktmde läranas berörda personalkategorier. Den begrän­sade tiden för utredningsarbetet har dock korapenserats genom kraftig insats av utredningsresurser.

I sitt slutbetänkande föreslår delegationen att den andra etappen av oralokaliseringen av central statlig verksarahet bör omfatta tolv hela myndigheter samt delar av ytterligare fyra myndigheter. Antalet an­ställda vid de av delegationen till utflyttning föreslagna myndigheterna uppgår till ca 4 000 personer. Den första oralokaliseringsetappen omfat­tade 6 100 anställda. Härutöver har i andra sammanhang fattals beslut om lokalisering utanför Stockholra sora berör ca 1 200 anställda. TUl­sararaans med dessa tidigare beslut om omlokalisering innebär således delegationens förslag att ca 11 300 anställda i central statlig verksamhet förläggs utanför Stockholm. Enligt delegationens mening bör åter­stående centrala myndigheter med ca 32 000 anställda även i framtiden vara förlagda till stockholmsområdet. Detta irmebär att ca 3/4 av de an­ställda i central statlig förvaltning kommer att vara stationerade i detta oraråde. Av saratliga statsanställda i stockholrasorarådet sararaanlagt ca 95 000 på central, regional och lokal nivå skulle 12 % omlokalise­ras och 88 % bli kvar i stockholmsområdet.

Beträffande vissa myndigheter och institutioner har delegationen för­ordat fortsalt utredning innan ställning tas tUl deras lokalisering. I fråga om den verksamhet som tidigare bedrevs av komraittén för television och radio i utbUdningen (TRU) och i fråga om Sveriges Radios utbild­ningsprogramenhet föreslår delegationen att lokaliseringsfrågan prövas av den nyligen tillkallade kommittén för den fortsatta verksamheten med radio och television inom utbUdningsväsendet. Delegationen anser vidare att föratsättningarna att omlokalisera publikationsverksamheten ra. ra. vid försvarets centrala staber och förvaltningar samt försvarets

Prop. 1973: 55

100

brevskola närmare bör kartläggas i anslutning till pågående utredning om försvarets publikationstjänst.

I den andra etappen föreslås endast en ny lokaliseringsort, nämligen Kalmar. I övrigt begränsas ortsvalet tUl sarama orter som omfattades av 1971 års riksdagsbeslut. Det av delegationen fraralagda förslaget tiU en andra etapp innebär att nära 2/3 av de omlokaliserade sysselsättningstill­fällena kommer skogslänen tUl del. De till övriga Sverige omlokaliserade sysselsättningstillfällena har i huvudsak koncentrerats till orter och re­gioner där särskUda regionalpolitiska insatser är motiverade. I anslut­ning till sina övriga förslag har delegationen även förordat att delar av försvarets forskningsanstalt omlokaliseras till Grindsjön i Nynäshamns kommunblock och att luftvämsskjutskolan och luftvärnets kadett- och aspirantskola förläggs till Norrtälje.

Delegationen beräknar att utgiftema för den nu föreslagna omlokali­seringen kommer att uppgå till ca 100 mUj. kr. eller i genomsnitt ca 25 000 kr. per anställd. DärtUl kommer sedan en initial ökning av myn­digheternas driftkostnader med ca 15 milj. kr. Investeringsbehovet, in­klusive markförvärv, för de föreslagna omlokaliseringama kan beräknas tiU i storleksordningen 420 milj. kr. Huvuddelen av dessa ersätter inves­teringar som annars skulle behövt göras i stockholmsområdet.

Enligt gällande planer beräknas den första omlokaliseringsetappen i huvudsak genomföras under åren 19721976. Den föreslagna andra etappen bör enligt delegationens mening i huvudsak kunna genomföras under åren 19761980.

Någon ytterhgare omlokalisering av myndigheter koraraer inte att föreslås av delegationen utan utredningsarbetet har genom det nu fram­lagda betänkandet slutförts.

Remissinstansemas inställning

Ett flertal av de remissinstanser som yttrat sig över delegationens slut­betänkande hänvisar i vad gäller den principiella frågan ora använd­ningen av utlokalisering av statlig verksamhet som ett regionalpolitiskt raedel tUl sina yttranden över delegationens tidigare rapport. Detta inne­bär att reraissopinionen fortfarande i stort sett ansluter sig till uppfatt­ningen att åtgärder bör vidtas för att dämpa expansionen i storstock­holmsområdet i syfte att åstadkomma en bättre balanserad utveckling. Med hänvisning till de senare årens befolkningsutveckling i storstock­holmsområdet anser dock vissa remissinstanser att det nu inte är lika angeläget sora tidigare att flytta hela rayndigheter från denna region. Återigen andra instanser har vänt sig raot denna uppfattning och raenar att den nu aktuella situationen i Stockholra i huvudsak är betingad av tiUfälligt verkande faktorer. Behovet av en därapning av slorstadstill-växten skulle således även fortsättningsvis bestå.

Prop. 1973: 55

101

När det gäller fortsatt oralokalisering av statlig verksarahet reser någ­ra reraissinstanser invändningar raot delegationens uttalande alt oraloka­lisering av ytterligare rayndigheter inte koraraer att föreslås. Flertalet re­raissinstanser uttalar sig för att en fraratida nyetablering av statlig verk­sarahet i görligaste raån förläggs utanför storstadsorarådet. Man frara­håller även angelägenheten av att ansträngningar görs för att delegera arbetsuppgifter och beslutsfunktioner från de centrala rayndigheterna.

Ett flertal reraissinstanser konstaterar att raetoderna för kostnadsbe­räkningama har förbättrats sedan delegationens föregående rapport och anser att dessa är godtagbara, I en del fall hävdas dock att decentralise­ringen kan ge upphov till beslående raerkostnader i kontaklverksarahe-ten för myndigheter och avnämare, sora kan vara större än de sora angi­vits av delegationen, I fråga ora analysen av de samhällsekonomiska kostnaderna och intäkterna har en del reraissinstanser uttryckt förståelse för de av delegationen redovisade svårigheterna att kvantitativt uttrycka dessa. Trots frånvaron av en fullständig sarahällsekonoraisk kalkyl delar vissa av reraissinstanserna delegationens uppfattning att de beräknade kostnaderna får anses riraliga med hänsyn till de positiva regionalpoli­tiska effektema. Andra organ vUl i avvaktan på mera detaljerade beräk­ningar inte ansluta sig tUl denna uppfattning utan hävdar att betänkan­det inte kan läggas till grund för beslut om ytterligare utflyttning av statlig verksamhet,

I anslutning till behandlingen av förslaget tUl oralokaliseringens första etapp uttalade riksdagen bl, a, att delegationen i sitt fortsatta arbete sär­skilt borde dels beakta behovet av omlokalisering till de fyra nordligaste länen, dels pröva möjligheterna till omlokalisering till länen i sydöstra Sverige. En del reraissorgan anser alt delegationen inte i tillräcklig ut­sträckning beaktat dessa uttalanden. Åtskilliga av de län som i det före­liggande förslaget inte skulle få mottaga någon utlokaliserad verksamhet uttrycker missnöje över delta samtidigt som man framhäver de gynn­samma förutsättningar som finns för att ta emot statlig verksamhet. I en del fall har även remissinstanser aktualiserat utflyttning av sådana rayn­digheter sora icke föreslagits av delegationen.

Genoragående gäller att de orter sora av delegationen föreslagits få mottaga statlig verksarahet uttryckt tUlfredsställelse över delegationens förslag och förklarat sig ha kapacitet att ta emot den ifrågavarande verksamheten.

Ett flertal remissinstanser betonar vikten av att oralokaliseringen un­derlättas inte bara genora goda koraraunikationsraöjligheter raed Stock­holra utan även genom förbättrade direktförbindelser raellan de orter sora koraraer att få raottaga statlig verksarahet.

De myndigheter som helt eller delvis föreslagits bli oralokaliserade har i en hel del fall anslutit sig till de allraänna målsättningarna för sam­hällets regionalpoUtik men däremot i samtliga faU avstyrkt förslaget i

8   Riksdagen 1973.1 saml Nr 55

Prop. 1973: 55

102

vad gäller den egna myndigheten. TUl dessa ställningstaganden har per­sonalen anslutit sig. Som ett alternativ anför flera myndigheter att en vidgad delegering vore att föredra fraraför en utflyttning av den cen­trala myndigheten.

Delegationens förslag beträffande de rayndigheter sora föreslagits stanna kvar i Stockholra har läranats utan erinran av dessa rayndigheter.

Liksom delegationen understryker remissinstanserna vikten av att per­sonalfrågonia ägnas den största orasorg.

Principiella överväganden

I den proposition sora förelades riksdagen år 1971 raed förslag till en första etapp i utlokaliseringen av central statlig förvaltning från Stock­holra (prop. 1971:29) redogjorde jag för de principer som legat tiU grund för det då framlagda förslaget. Jag framhöll därvid att de regio­nalpolitiska fördelar sora stod att vinna genora de av raig föreslagna ut-lokaliseringama raer än väl motvägde de olägenheter i förra av ökade kostnader och övergångsvisa oraställnuigsproblera sora uppstod vid utlo­kaliseringen. De genora utlokaliseringen skapade sysselsättningstillfäl­lena skulle i hög grad bidra till att öka den ur regionalpolitisk synpunkt önskvärda differentieringen av arbetsraarknaden på raottagningsorlen. Därigenom kunde landets arbetskraftsresurser bli bättre utnyttjade och människomas valfrihet i fråga om sysselsättning och yrke öka, Saratidigt skulle även på längre sikt trycket på stockholrasregionen korama att minska och den för statssektorn mycket besvärliga lokalsituationen i Stockholras centrala delar skulle bättre kunna beraästras,

I förhållande till de aktuella behoven var de resurser som i detta sararaanhang stod till sarahällets förfogande starkt begränsade. För att uppnå bästa raöjliga resultat var det nödvändigt att resurserna i allt vä­sentligt koncentrerades tUl ett begränsat antal regionala tillväxtcentra.

En annan utgångspunkt för de fraralagda förslagen var att de svårig­heter som uppstår för personalen i saraband raed en oralokalisering och de stömingar i rayndighetemas verksarahet sora uppkoraraer i saraband raed flyttningen inte fick bli för stora. Erfarenheterna från tidigare ut­flyttningar inom både den statliga och den privata sektorn hade emeller­tid givit vid handen att dessa svårigheter kunnat beraästras genom en noggrann planering och genom att planeruigstiden gjordes tiUräckligt lång. De av mig framlagda förslagen tUl utlokaliseringens första etapp avsåg att tillgodose dessa krav.

I allt väsentligt biträdde riksdagen de av mig förordade principerna och riktlinjerna för utiokalisering av central statlig verksarahet i regio­nalpolitiskt syfte. De hittills gjorda erfarenhetema av utlokaliseringens första etapp har inte gett mig anledning att revidera de tidigare redo-

Prop. 1973: 55

103

visade principerna. Genomförandet av utlokaliseringens första etapp har fortskridit planenligt.

Inte heller de kostnadsberäkningar för oralokalisering sora delegatio­nen presenterat har föranlett raig att revidera de uppfattningar jag redo­visade i propositionen tiU 1971 års riksdag. Enligt dessa beräkningar skulle den genomsnittliga oralokaliseringskostnaden uppgå till inte fullt 25 000 kr. per anstäUd eller sararaanlagt för denna etapp ca 100 mUj. kr. De investeringskostnader inkl. markanskaffning sora utlokaliseringen föranleder har av delegationen uppskattats tUl sammanlagt ca 420 railj. kr. Statsförvaltningen har i Stockholra ett stort behov av nya lokaler för att ersätta ur olika synpunkter raindre lärapliga lokaler. Investeringarna på de nya lokaliseringsortema ersätter således i betydande utsträckning ett investeringsbehov sora ändå skulle fått tillgodoses ora rayndigheterna legat kvar i stockholrasorarådet. På grund av den lägre kostnadsnivån på omlokaUseringsortema beräknar delegationen att dessa investeringskost­nader skulle ha varit ca 40 å 50 railj. kr. större för ett förortsläge i Stockholra och minst 100 railj. kr. större för ett innerstadsläge.

Delegationen har beräknat storleken på den subvention sora enligt gällande lokaliseringspolitiska stödregler skulle utgå i det fall en syssel­sättningseffekt av samraa storlek skulle åstadkommas med den gängse lokaliseringspolitikens hjälp. Man har därvid kommit frara till att detta subventionsbelopp skulle vara av sararaa storlek sora de beräknade engångsutgifterna för oralokaliseringen. Sora delegationen frarahållit kan visserligen en viss initial ökning av driftkostnaderna bli ofrånkomlig raen mot denna kan dock ställas de fördelar som uppnås genom den lägre investeringskostnaden.

Delegationen framhåller även att rationaliseringsvinster raed stor sannolikhet kommer att uppstå i saraband raed omlokaliseringen. Jag delar den av delegationen fraraförda uppfattningen att de beräknade ut­giftema för den föreslagna omlokaliseringen av statliga myndigheter framstår som riraliga i relation till såväl samhällets övriga insatser på re­gionalpolitikens område som tUl de förväntade positiva effektema på mottagningsortema. Även om en mera fullständig analys hade kunnat göras skulle denna säkerligen inte ha förändrat denna bedöraning.

Sararaanfattningsvis kvarstår enligt rain mening de regionalpolitiska motiv sora förelåg vid statsraakternas föregående beslut om utlokalise­ring av statlig verksamhet. Ytterligare förslag tiU omlokalisering av stat­lig verksarahet bör sålunda föreläggas riksdagen.

Förslag till omlokalisering

I sitt slutbetänkande redovisar delegationen för lokalisering av statiig verksarahet ställningstaganden tUl eventuell oralokalisering av all den centrala statliga verksarahet till vilken slutlig ställning inte togs av riks-

Prop. 1973: 55

104

dagen år 1971. Vid sina ställningstaganden tiU frågan om oralokalisering har delegationen arbetat efter i huvudsak två principer. Den ena innebär att myndigheter som har behov av saraarbete eller bedriver likartad verksarahet förs sararaan till grupper eller föreslås utlokaliserade till orter dit likartad verksarahet utlokaUserats i den första etappen. Därjärate har delegationen även beaktat vissa rayndigheters behov av kontakter raed högre utbildning och forskning. Den andra principen är att myndigheter som har ett slort behov av täta kontakter med kvarva­rande verksarahet i stockholrasorarådet antingen föreslås ligga kvar där eller förläggas nära huvudstaden.

De verksaraheter som har granskats i den andra och avslutande utred­ningsetappen har i allmänhet till sin natur varit mera koraplexa än de sora omfattades av den första etappen. Detta har motiverat ett mera in­trängande utredningsarbete än vad sora krävdes för första etappens rayndigheter. För att få bättre underlag för sma överväganden har för delegationens räkning bl, a. genomförts en omfattande kontaktundersök­ning vid flertalet av de berörda myndigheterna. På grundval av ca 120 000 undersökta kontakthändelser vid 34 rayndigheter har saraban­den raeUan myndigheterna och deras omvärld kartlagts och analyserats.

Delegationen föreslår att den andra etappen av omlokaliseringen av central statlig verksamhet skaU omfatta tolv hela rayndigheter särat de­lar av ytterligare fyra rayndigheter. Sararaanlagt skulle ca 4 000 anställ­da beröras av denna andra etapp av oralokaliseringen. De rayndigheter sora av delegationen ansetts i sin helhet kunna lokaliseras utanför stock­holmsområdet är domstolsverket, försvarets civilförvaltning, fortifika­tionsförvaltningen, civilförsvarsstyrelsen, statens bakteriologiska . labo­ratorium, statens vägverk, statens trafiksäkerhetsverk, statens jordbruks­närand, statens brandinspektion, statens brandskola, sprängäranesinspek­tionen samt statens institut för företagsutveckling. Dessutom föreslår delegationen att delar av försvarets forskningsanstalt, televerket, skol­överstyrelsen särat patent- och registreringsverket skall utlokaliseras.

Med utgångspunkt i de av 1971 års riksdag uttalade riktlinjerna för valet av lokaliseringsorter och på grundval av egna undersökningar rö­rande de resp, orternas raottagningskapacitet särat den aUmänria regio­nalpolitiska situationen föreslår delegationen följande fördelning av de utlokaliserade rayndigheterna. Till Uraeå bör statens bakteriologiska la­boratoriura särat de raedicmskt, biologiskt och beteendevetenskapUgt in­riktade delama av försvarets forskningsanstalt oralokaliseras. Till Sundsvall bör patent- och registreringsverkets bolagsbyrå särat intag-nmgssektlonen och provkonstruktionsverksamheten vid skolöverstyrel­sen förläggas. Vidare uttalar delegationen att även det nya dorastolsver-ket bör lokaliseras tUl Sundsvall. Med hänsyn tiU sarabanden raellan sta­tens vägverk och statens trafiksäkerhetsverk föreslår delegationen att dessa båda samlokaliseras, vamd delegationen finner att Falun/Bor-

Prop. 1973: 55

105

längeregionen skuUe vara en läraplig förläggningsort för dessa verk. Vidare föreslår delegationen att försvarets civilförvaltning och civilför­svarsstyrelsen skaU omlokaliseras tUl Karlstad och forttfikationsförvalt-ningen till Eskilstuna. Tillgång till en teknisk högskola jämte den indu­striella strakturen i regionen talar enligt delegationen för att de funktio­ner vid försvarets forskningsanstalt som avser teknisk inforraationsbe-handUng och liknande bör lokaliseras tiU Linköping. Med hänsyn tiU riksdagens tidigare omlokaliseringsbeslut förefaller det enligt delegatio­nen lämpligt att statens jordbruksnärand förläggs till Jönköping. Vidare föreslår delegationen att till Borås oralokaliseras statens institut för före-tagsutveckUng, statens brandinspektion, statens brandskola och spräng­ämnesinspektionen. För att tiUgodose riksdagens uttalande om önsk­värdheten av en lokalisering till sydöstra Sverige föreslår delegationen en lokalisermg tiU Kalmar av vissa delar av televerket, nämligen telesko­lan och byggnadsavdelningens byggnadskontor.

I anslutning tUl dessa förslag förordar delegationen även att vissa delar av försvarets forskningsanstalt skaU tillföras forskningsstationen vid Grindsjön i Nynäshamns komraunblock särat att luftvämsskjutsko­lan och luftvärnets kadett- och aspirantskola förläggs tUl Norrtälje.

Efter sararåd med berörda departementschefer viU jag anföra föl­jande. Jag har funnit att de av delegationen fraraförda förslagen till sin allmänna inriktning och omfattning är väl avvägda. Enligt rain raening kan förslagen i huvudsak läggas till grund för ett ställningstagande tUl en andra etapp i oralokaliseringen av central statlig verksarahet. Jag delar delegationens uppfattning att en lokalisering av ungefär den före­slagna omfattningen verksamt bör kimna bidra tUl en mera balanserad utveckling på lokaliseringsortema. Jag har inte funnit att den senaste ti­dens utveckling i stockholmsområdet skulle förändra den av mig tidi­gare redovisade inställningen tiU lokalisering av statlig verksamhet som ett regionalpolitiskt instrament. Det förslag som nu läggs fram är inte av en sådan omfattning att det äventyrar en balanserad utveckling i stock­holrasorarådet.

Jag vlU emellertid framhåUa att det inte kan få bli fråga om att ge­nerellt hålla tillbaka utvecklingen i storstockholrasorarådet så att raan hindrar en önskvärd differentiering av arbetsmarknaden. Tvärtom är det önskvärt att man med olika medel stoppar minskningen av indu­strisysselsättningen.

Jag vill nu redovisa mina stäUningstaganden beträffande delegatio­nens förslag ifråga om de enskilda myndigheterna.

Tidigare denna dag har chefen för försvarsdepartementet lagt frara förslag ora försvarsforskningens fraratida organisation ra. ra. Enligt pro­positionen härom samlas ansvaret för huvuddelen av den försvarsforsk-

Prop. 1973: 55

106

ning som inte är direkt knuten tUl materielutveckling i en myndighet, försvarets forskningsanstalt. Anstalten får enligt förslaget fera enheter. Verksaraheten inom dessa avgränsas i huvudsak efter de fem tlUärap-ningsområdena vapen och deras verkan, skydd raot ABC-stridsraedel, teknisk informationsbehandling, raänniskan i totalförsvaret samt plane­rings- och utredningsmetodik. MUitärpsykologiska institutet och vissa specialmedicinska forskargrupper inom försvaret koraraer enligt försla­get att bilda en enhet för medicinsk och beteendevetenskaplig forskning inom tillärapningsorarådet raänniskan i totalförsvaret.

Efter sararåd raed chefen för försvarsdeparteraentet förordar jag att enheten för skydd mot ABC-stridsraedel raed ca 250 anställda i sam­band med omorganisationen av försvarets forskningsanstalt oralokalise­ras tiU Umeå.

Den föreslagna enheten vid försvarets forsknmgsanstalt för teknisk in-formationsbehandUng bör förlägas tUl Linköping. Förekomsten av en högskola med teknisk utbUdning och forskning samt en avancerad elektroteknisk industrisektor gör Linköping lämpUg sora raottagare av ifrågavarande del av försvarets forskningsanstalt.

I sitt betänkande föreslår delegationen även att statens bakteriologiska laboratoriura (SBL) oralokaliseras till Umeå. Vissa delar av SBL:s verksamhet har en närmast lokal anknytning till stockholrasorarådet och torde därför knappast vara aktuella att omlokalisera till Uraeå. En omlokalisering skulle således kunna omfatta ca 400 befattningar. I be­tänkandet framhåUs bl. a. att omlokaliseringen av en så stor och kom­plex institution sora SBL kräver en omfattande planering och sannolikt får genomföras successivt under flera år. Med hänsyn till de särskilda förhåUandena vid en omlokalisering av denna myndighet, bl. a. kraven på att tUlgodose den bakteriologiska och virologiska servicen i stock­holmsområdet, att ordna en saraverkan med landstingsorganen i mot­tagningsregionen samt att trygga en oavbraten verksamhet vid SBL, för­ordar delegationen att formema för SBL:s omlokalisering utreds genom särskilda sakkunniga. RegionalpoUtiska raotiv talar för en oralokalise­ring av SBL till Umeå. Remissbehandlingen och de skrivelser som kom­mit in från bl. a. Västerbottens läns landsting har eraellertid bekräftat att en omlokalisering av SBL är förenad med särskilda problem. Kungl. Maj:t har därför tidigare denna dag bemyndigat chefen för socialde­partementet att tillkalla högst fyra sakkunniga med uppdrag att utreda de närraare föratsättningarna särat formerna för en omlokalisering av SBL tUl Umeå. Resultatet av den nya utrednmgen bör dock avvaktas innan slutlig stäUnmg tas till laboratoriets lokalisering.

Jag har vidare funnit att delegationens förslag om en utlokalisering tUl Sundsvall av patent- och registreringsverkets bolagsbyrå och skol­överstyrelsens enhet för provkonstruktion och intagning till lärarutbild­ning är välgrundande. Efter samråd med berörda departementschefer

Prop. 1973: 55

107

föreslår jag därför en utflyttning av dessa verksamheter till Sundsvall. Den närmare organisationen av skolöverstyrelsens verksamhet med provkonstruktion och intagning till lärarutbildning blir dock beroende av pågående utredningar om bl. a. skolöverstyrelsens och universitets-kanslersärabetets uppgifter. Vidare kan planeringen av omlokalisering­en av patent- och registreringsverkets bolagsbyrå påverkas av förestå­ende ändringar rörande aktiebolags- och firmaregistreringen.

Med anledning av delegationens förslag om en förläggning av det bli­vande domstolsverket till Sundsvall vill jag erinra ora att riksdagen i sär­skild ordning förelagts förslag ora verkets förläggning till Jönköping (prop. 1972: 1 bU. 4), Riksdagen har ännu inle tagit ställning till delta förslag. Jag utgår ifrån att riksdagen behandlar frågan ora lokaliseringen av dorastolsverket samtidigt raed förevarande ärende.

Jag anser också de av delegationen anförda motiven för en utlokalise­ring av statens vägverk och statens trafiksäkerhetsverk till Falun/Bor-/änge-orarådet vara bärande, Efler sararåd raed chefen för koraraunika-tionsdeparteraentet förordar jag sålunda att delegationens förslag ge­noraförs i vad avser dessa verk. Närheten till och goda kommunikatio­ner raed stockholrasorarådet medför att omlokaliseringen bör kunna ske utan alt verksamhetens effektivitet äventyras.

Efter sararåd raed chefen för försvarsdeparteraentet biträder jag även delegationens förslag i vad gäller omlokalisering till Karlstad av försva­rets civilförvaltning och civilförsvarsstyrelsen. Med hänsyn till de nära kontakter som finns raellan de bägge palentsektionerna vid civilförvalt­ningens juridiska byrå och de enligt förslaget i Stockholra kvarvarande delarna av patent- och registreringsverket bör dessa palentseklioner inte oralokaliseras. Frågan ora dessa enheters adrainistraliva anknytnmg torde få prövas i särskild ordning, Genora sitt nära saraband raed civil­försvarets undsättningskårsskola bör vidare civilförsvarets befälsskola ligga kvar i Rosersberg.

Jag vill erinra ora att större delen av den föreslagna enheten för me­dicinsk och beteendevelenskaplig forskning inom försvarels forsknings­anstalt enligt riksdagsbeslut år 1971 kommer att ligga i Karlstad,

Efter samråd raed chefen för försvarsdeparteraentet biträder jag ävenledes delegationens förslag om alt, efter omorganisation, omlokali­sera fortifikationsförvaltningen till EskUstuna. I avvaktan på vidare ut­redning bör dock byggnads- och reparationsberedskapens centralkontor t. v. ligga kvar i Stockholra. Genora det korta reseavståndet bör foriifi-kationsförvaltningens behov av samverkan och kontakter med de cen­trala staberna i Stockholm kunna tillgodoses utan större olägenheter.

I förslaget lUl riksdagen angående den första etappen av oralokalise­ringen av central statlig verksarahet hänvisade jag till kontakter raed företrädare för jordbrukets organisationer vid vilka det framkommit att man övervägt att flytta huvudorganisationerna för dessa från Stockholm under förutsättning att de centrala statliga organ som har stor betydelse

Prop. 1973: 55

108

för lantbraket också flyttas ut. Vid dessa kontakter framhöll organisa­tionerna att Jönköping skulle vara lämplig sora lokaliseringsort. Efter sararåd raed chefen för jordbruksdeparteraentet föreslog jag då att lant­bruksstyrelsen och skogsstyrelsen skulle flyttas tUl Jönköping vUket även blev riksdagens beslut.

Den oraständigheten att jordbrukets huvudorganisationer fortfarande är förlagda tUl Stockholra bör inte utgöra ett hinder för staten att be­driva en aktiv regionalpolitik genora decentralisering av central statlig verksamhet på jordbrukets område. Efter sararåd med chefen för jord­bruksdepartementet föreslår jag därför i likhet med delegationen att sta­tens jordbraksnämnd flyttas tUl Jönköping. Den förhandlingsverksarahet sora äger rara i anslutning till närandens arbete bör då naturligen också äga rum i Jönköping. Lantbrakarnas Riksförbund har i sitt remissytt­rande uttalat att ambitionsnivån för utflyttning av statUga organ borde kunnat sättas betydligt högre än vad som skulle bli en följd av ett för­verkligande av delegationens förslag. Mot bakgrand av bl. a. detta utta­lande utgår jag ifrån att jordbrakets organisationer i positiv anda över­väger en omlokalisering också av sin verksarahet.

Chefen för industridepartementet kommer senare i vår att föreslå In­rättandet av ett industriverk. Verksamheten vid statens institut för före­tagsutveckling avses bli integrerad i det nya verket. Efter samråd med chefen för industridepartementet föreslår jag att en enhet ur det nuva­rande institutet omfattande ca 100 personer förläggs till Borås.

Efter samråd med chefen för kommunikationsdeparleraentet föreslår jag att delegationens förslag ora en lokalisering till Kalmar av telever­kets teleskola och byggnadsavdelningens byggnadskontor genomförs.

Chefen för komraunikationsdepartementet koramer alt i annat sam­manhang föreslå inrättandet av en geraensara civil/militär flygtrafikled­ningsorganisation. Enligt detta förslag kommer Sverige att indelas i två flyginformationsregioner, en för den norra delen och en för den södra delen av landet. Vardera regionen kommer att övervakas av en kontroll-central. Efter samråd raed chefen för koraraunikationsdepartementet föreslår jag att kontrollcentralen för den norra flyginformationsregionen lokaliseras tiU Luleå. Den södra centralen avses bli förlagd till Malmö/ Sturaps flygplats. I fullt utbyggt skick koramer centralen i Luleå att om­fatta ca 100 anställda. Uppbyggnaden av derma central koramer att in­ledas under den tidsperiod som jag i det följande komraer alt föreslå skall gälla för omlokaliseringens andra etapp.

Delegationen föreslår att statens brandinspektion, statens brandskola och sprängäranesinspektionen utlokaliseras till Borås. Mot bakgrund av bl. a. föreliggande förslag från arbetsrailjöutredningen anser jag mig inte kunna förorda en oralokalisering av sprängämnesinspektionen. Det nära saraband sora finns raellan inspektionen och arbetarskyddsstyrelsen, vil­ken skall vara förlagd till Stockholra, talar för att inspektionen inte ora-

Prop. 1973: 55

109

lokaliseras. Inte heller när det gäller de båda brandrayndigheterna är jag beredd att föreslå att de förläggs på större avstånd från Stockholra. Efter sararåd med chefen för civUdepartementet förordar jag att brand­inspektionen och brandskolan förläggs tUl Rosersberg i Sigtuna kora­mun. Genom en sådan förläggning erhålls ett bättre utnyttjande av de betydande investeringar i administrations- och särskUda övnmgsanlägg-ningar som redan gjorts vid civUförsvarsskolan i Rosersberg.

I anslutning tUl sina övriga förslag förordar delegationen att delar av försvarets forskningsanstalt med minst ca 60 anställda lokaliseras till Grindsjön i Nynäshamns kommunblock samt att luftvämsskjutskolan och luftvärnets kadett- och aspirantskola med sammanlagt ca 35 an­ställda förläggs tUl Norrtälje. Efter samråd raed chefen för försvarsde­partementet räknar jag med att såväl Nynäshamns koramunblock sora Norrtälje kommer att tUlföras ytterligare militär verksamhet.

Mot bakgrund av riksdagens uttalande om att frågan ora förlägg­ningen av TRU-kommitténs produktionsenhet och Sveriges Radios ut-bildningsprograraenhet på nytt iskulle övervägas uppdrog Kungl. Maj:t år 1971 åt delegationen att på nytt pröva och lägga frara förslag tUl lo­kalisering av dessa verksaraheter. Sederraera har Kungl. Maj:t i decera-ber 1971 givit koramittén för den fortsatta verksamheten med radio och television inom utbildningsväsendet i uppdrag att fraralägga förslag om hur verksamheterna skall organiseras. I sitt betänkande framhåller de­legationen att så väsentliga förändringar i fråga ora verksarahetens frara­tida inriktning, orafattning och organisation kan koraraa att ske till följd av kommitténs utredningsarbete att det i detta sararaanhang inte synes raeningsfullt att ta slutlig ställning till lokaliseringsfrågan. Delegationen förordar därför att kommittén ges i uppdrag att i saraband raed förslag i organisationsfrågan även pröva frågan ora verksamheternas framtida lo­kalisering. Efter samråd med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] instämmer jag i delega­tionens bedömning. Frågan om tilläggsdirektiv tUl komraittén torde få anraälas i ett senare sararaanhang.

Delegationen föreslår även att frågan om en partiell oralokalisering av publikationsverksaraheten vid försvarets centrala staber och förvalt-nmgar samt försvarets brevskola liksom den s. k. normalieverksaraheten vid försvarets raaterielverk bör utredas inora raraen för den översyn av publikationstjänslen som pågår inom försvarets rationaliseringsinstitut. Efter samråd med chefen för försvarsdeparteraentet anser jag alt förat­sättningama för en omlokalisering av hela publikations- och normalie­verksaraheten inom försvaret bör övervägas närmare. Förslag i denna fråga kommer att anraälas av chefen för försvarsdeparteraentet i annat sammanhang.

Delegationen har även i övrigt fraralagt synpunkter på verksaraheter där partiell oralokalisering eller andra åtgärder i lokaliseringsavseende kan aktualiseras i framtiden. Jag finner dock inte anledning att nu ta upp dessa förslag till behandling.

Prop. 1973: 55

110

De i denna avslutande etapp av mig fraralagda förslagen till omlokali­sering av statlig verksarahet från storstockholrasorarådet kan samman­fattas i följande tablå:

Anställda

(ungefärligt

antal)

Luleå

Luftfartsverket: kontrollcentral för norra

fiyginfomiationsregionen

100

Umeå

Statens bakteriologiska laboratorium

(400)

Försvarets forskningsanstah, del av

250

SundsvaU

Patent- och registreringsverket, del av

120

Skolöverstyrelsen, del av

50

FalunjBorlänge    Statens vägverk

max,   700

Statens trafiksäkerhetsverk

95

Karlstad

Försvarets civilförvaltning

285

Civilförsvarsstyrelsen

190

Eskilstuna

Fortifikationsförvallningen

600

Linköping

Försvarets forskningsanstalt, del av

400

Jönköping

Statens jordbruksnämnd

150

Borås

Statens institut för företagsutveckling, del av

100

Kalmar

Televerket, del av

250

Totalt ca 3 700

Genora de båda omlokaliseringsetapperna samt de i anslutning härtUl fattade särskilda lokaliseringsbesluten har statliga verksamheter med ca 11000 anstäUda tillförts sammanlagt 14 mottagningsorter. Lokalise­ringarna kommer att utgöra ett kraftfullt stöd för dessa orters tUlväxt och kommer på ett effektivt sätt att raedverka till ett förverkligande av de regionalpolitiska raålsättningama.

Saratidigt kan man dock konstatera att raan genom det nu framlagda förslaget nått gränsen för vad sora nu är raöjligt att utlokalisera från stockholrasorarådet. Någon ytterligare omlokalisering av centrala stat­liga myndigheterna i de former som här föreslagits i två etapper bör därför enligt min mening inte ske. Efter ett genomförande av omlokali­seringen kommer drygt 80 000 statligt anställda aUtjärat att vara statio­nerade i stockholmsområdet. Ca 50 000 av dessa är verksararaa vid re­gional och lokal statlig förvaltning. De fraratida årliga tUlskotlen i främst lokal och regional förvaltning koramer att raedföra att de nu beslutade och föreslagna omlokaliseringama för stockholmsområdets del motvägs av denna tillväxt hos de kvarvarande verksamheterna.

Det är emellertid enligt min mening angeläget att ansträngningarna att delegera uppgifter från centrala till regionala och lokala organ full­följs. I den mån så bedöms lärapligt bör därför ytterhgare tillväxt av

Prop. 1973:55

111

centrala myndigheter förläggas utanför stockholmsområdet. Jag finner det också naturligt att lokaliseringen av nytiUkomraande statlig verksam­het från fall till fall prövas mot bakgrund av statsraakternas övergri­pande regionalpolitiska målsättningar.

Genomförandet av omlokaliseringens andra etapp

I raitt förslag angående första etappen av omlokalisering av viss stat­Ug verksarahet (prop. 1971: 29) framhöll jag vikten av att stora an­strängningar görs från arbetsgivarens/statens sida för att lindra de om-ställningsproblera sora uppstår för den berörda personalen. Jag frarahöll även vikten av att oralokaliseringen genomförs på ett sådant sätt att störningarna i myndigheternas verksarahet blir så små sora raöjligt.

Dessa principer har varit vägledande vid valet av åtgärder för genora-förande av den första etappen av oralokaliseringen. I allt väsentligt bör genomförandet av den nu aktuella etappen följa sararaa ordning sora ut­vecklats för den första. Det innebär således att särskilda organisations­kommittéer bör bildas inom de ifrågavarande oralokaliseringsmyndighe-tema. De hittUls gjorda erfarenheterna föranleder raig inte att föreslå Kungl. Maj:t några ändringar i dessa kommittéers samraansättning el­ler arbetsuppgifter.

Jag utgår vidare ifrån att de hittills etablerade ortskommitiéerna kom­pletteras raed representanter för de verk och rayndigheter sora orafattas av den nu föreslagna andra etappen särat att ora så erfordras nya ortskonimittéer etableras. I likhet raed vad sora har gällt för den första etappen bör det ankomma på ortskommitiéerna att utarbeta och tUl Kungl. Maj:t inkomma med förslag till en samordnad prelirainär tids­plan för utflyttningen av de i denna senare etapp föreslagna myndighe­terna. Jag avser att sedermera föreslå att erforderliga resurser ställs till organisations- och ortskommittéemas förfogande för att de skall kunna fullgöra sina nya eller utvidgade arbetsuppgifter.

Genom skilda beslut har Kungl. Maj:t uppdragit åt bl. a. statens per­sonalnämnd, byggnadsstyrelsen, utrustningsnäranden för universitet och högskolor, statskontoret och arbetsmarknadsstyrelsen att raedverka vid genoraförandet av omlokaliseringens första etapp. Jag avser att seder­mera föreslå Kungl. Maj:t att uppdra åt de näranda rayndigheterna att på sarama sätt sora tidigare raedverka vid utlokaliseringens andra etapp. Den särskilt inrättade näranden för vissa omplaceringsfrågor (NOM), som skall pröva om anställd vid myndighet som skall omlokaliseras bör undantas från flyttning, kommer även att genomföra denna prövning för den av den andra etappen berörda personalen. Statens personal­nämnd har allmänt tUl uppgift att biträda den av omlokaliseringen be­rörda personalen. Genora närandens försorg komraer sådana anställda sora undantas från omplacering att erbjudas en så långt raöjligt likvär-

Prop. 1973: 55

112

dig statiig anställning inom stockholrasorarådet. Även i övriga fall kom­mer möjligheter att öppnas för en ansökan om omplacering inom stock­holmsområdet.

I fråga om den särskilda raöjligheten för anställda vid oralokalise-ringsmyndighet att erhålla bostadsanskaffningslån raed statlig garanti erinrar jag om att statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] i prop. 1973: 1 (bil. 2) anraält att denna lånemöjlighet bör medges alla statsanställda som utan egen be­gäran erhåller ny tjänstgöringsort.

När det gäller frågor om särskilda förmåner ra. ra. för den personal sora berörs av oralokaliseringen behövs förhandUngsuppgörelse. I fråga ora. den första etappen av oralokaliseringen har, sora jag tidigare berört, avtal träffats som reglerar bl. a. möjlighet tiU fria resor tUl och från utflyttningsorten, vidgad raöjlighet att erhåUa omstationeringstrakta­mente, bibehållen 5-ortslön under viss övergångstid, vidgad möjhghet till ersättning för flyttningskostnad samt ersättning för dubbel hyra under viss tid.

Enligt min raening bör oralokaliseringen i andra etappen väsentligt underlättas av de erfarenheter sora gjorts vid genoraförandet av utloka­liseringens första etapp. Erforderliga ratiner har nu etablerats för att klara den berörda personalens problem. Det finns därför anledning anta att de nu föreslagna omlokaliseringama bör kunna genomföras under smidiga forraer.

Tidsplan och medelsbehov

Den första utlokaliseringsetappen beräknas enligt nu gällande planer i huvudsak genomföras under åren fram t. o. m. år 1976. Sora jag tidigare redovisat föreliggar inte nu några oraständigheler sora talar för att denna tidsplan skulle behöva frångås.

I fråga ora valet av tidpunkt för genoraförandet av den andra etappen anför delegationen i sitt belänkande att det ur regionalpolitisk synpunkt är angeläget att oralokaliseringen koramer till stånd så snart som möj­ligt. Ä andra sidan kräver rayndighetemas förberedelsearbete för oralo­kaliseringen, uppförandet av förvaltningslokaler och personalens behov av en riralig oraslallningstid för att bl. a. bereda medflyttande familje­medlemmar önskad sysselsättning på den nya bostadsorten att oralokali­seringen inte sker alltför snabbt. Vid awägnmgen raellan dessa olika synpunkter koraraer delegationen frara till att oralokaliseringens andra etapp huvudsakligen bör ske under åren 19761980. Delegationen frarahåller att i vissa fall det torde vara naturligt att så nära sora raöjligt ansluta till den första etappen saratidigt sora delegationen understryker vikten av att man visar erforderlig flexibilitet i tidsplaneringen.

I allt väsentligt biträder jag de av delegationen framförda förslagen och synpunkterna på frågan om lidsplanen för omlokaliseringens andra

Prop. 1973: 55

113

etapp. Jag vHl därvid särskilt understryka vikten av att den nu före­slagna utlokaliseringsetappen infogas i en med den första etappens ge­nomförande gemensam tidsplanering så att alla möjligheter tUl en sara­ordning meUan de båda etapperna tillvaratas.

Delegationen beräknar utgifterna för den föreslagna oralokaliseringen till ca 100 milj. kr. Häri ingår kostnader för bl. a. förmåner för perso­nal som medföljer vid orhlokaliseringen, extra personal för planering och genoraförande av rayndighetens flyttning, i förekoraraande fall för­tidspensionering av anställda vid den flyttande rayndigheten, kostnader för oraplacering av personal sora inte följer raed till den nya lokalise­ringsorten samt kostnader för rekrytering och upplärning av ny personal i saraband raed flyttningen. Delegationen har vidare beräknat att den initiala driftkostnadsökningen till följd av utflyttningen koraraer att upp­gå tiU ca 15 milj. kr., vilket belopp kan beräknas bU successivt raindre. Investeringsbehovet inkl. markförvärv för de av delegationen föreslagna omlokaliseringama beräknas i betänkandet till i storleksordningen 420 milj. kr. Kostnadsberäkningar av delta slag är självfallet förenade med stora osäkerhetsraarginaler. Vid reraissbehandlingen har eraellertid inget framkorarait sora skulle tyda på att väsentliga avvikelser skulle vara ak­tuella. Utan att ta ställning till de exakta kostnaderna för oralokalise­ringen bedöraer jag dock storleken på dessa sora väl förenliga raed de regionalpoliliska vinsterna och inte större än vad andra regionalpoliliska insatser skulle ha krävt.

Utgifter för planerings- och utredningsarbete ra. ra. i saraband med den andra omlokaUseringsetappen bör, i likhet med vad som gäller för den första etappen, belasta det under sjunde huvudtiteln uppförda för­slagsanslaget Förberedelser för omlokalisering av statlig verksarahet. Anslaget kan härigenom komma att uppvisa en högre medelsbelastning än vad som angetts i årets statsverksproposilion.

Hemställan

Under åberopande av vad jag anfört i det föregående hemställer jag att Kungl. Maj:t föreslår riksdagen

att godkänna de aUraänna riktlinjer för oralokaUsering av cen­tral statlig verksamhet som jag angett i det föregående.

Med bifall tUl vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordar Hans Maj:t Konungen att till riksdagen skall avlåtas proposition av den ly­delse bUaga till detta protokoll utvisar.

Ur protokollet: Britta Gyllensten

Prop. 1973: 55

114

Tabellförteckning

1.

Statiiga myndigheter som skall omlokaliseras enligt 1971 års riks­dagsbeslut (etapp 1)            5

2.

Planerade flyttnmgstldpunkter för de omlokaliserade myndighe­terna (etapp 1 och beslutade i särskild ordning) .........................................................     10

3.

Centrala statiiga myndigheter som enUgt delegationen bör förbU

i stockhohnsområdet ........................................ 

.. 

17

4.

Beslutad och av delegationen föreslagen omlokalisering utan för­delning på orter    

36

5.

Beslutad och av delegationen föreslagen omlokahsering med för­delning på orter    

43

6.

Utgifter för delegationens omlokaliseringsförslag ..... 

48

Prop. 1973:55

115

Innehållsförteckning

Inledning   ......................................................... 

.... 

2

Riksdagsbeslutet år 1971 om omlokalisering av statUga myndigheter

4

Förberedelsearbetet med att genomföra beslutad omlokalisering ..

7

Delegationens förslag............................................ 

.. 

11

Utredningsarbetets uppläggning och bedrivande...... 

.. 

11

Val av myndigheter   ......................................... 

.. 

13

Val av lokaliseringsorter...................................... 

37

Kostnader och intäkter vid omlokalisering av statlig verksamhet

45

Genoraförandet av förslagen............................... 

49

Remissyttranden över delegationens förslag.............. 

.. 

51

Allmänna synpunkter.......................................... 

.. 

51

Förslag tUl oralokalisering.................................... 

61

Departeraentschefen    ........................................ 

93

Den allraänna bakgranden   ................................ 

93

Genomförandet av den första utiokaUseringsetappen 

.. 

95

Huvuddragen i delegationens förslag .................... 

.. 

97

Remissinstansernas  inställning   .......................... 

100

Principiella överväganden  .................................. 

102

Förslag till omlokalisering..................................... 

103

Genoraförandet av omlokaliseringens andra etapp.... 

111

Tidsplan och medelsbehov.................................. 

112

HemstäUan   ...................................................... 

113

Tabellförteckning................................................. 

114

KUNGL. BOKTR. STOCKHOLM 1973     730143