Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1977/78:138

Regeringens proposition

1977/78:138

med förslag till lag om ändring i atomenergilagen (1956: 306), m. m.

beslutad den 16 mars 1978.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga de förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås ändringar i dels alomenergUagen (1956: 306), dels lagen (1940: 358) med vissa bestämmelser tUl skydd för försvaret m. m., den s. k. skyddslagen.

Ändringen i atomenergilagen innebär att anläggning för bearbetning, lagring eUer förvaring av använt atombränsle eUer radioaktivt avfaU som uppkommer vid användning av atombränsle eller vid bearbetning av använt atombränsle kommer att faUa inom atomenergUagens tUlämp-ningsområde. Vad gäUer anläggning för använt alombränsle innebär lagändringen ett förtydligande. Genom ändringen kommer uppförande, innehav och drift av sådana anläggningar att kräva regeringens eller, efter särskilt bemyndigande, statens kärnkraflinspektions tillstånd. Än-läggningama kommer vidare att stå under kärnkraftinspektionens tUl­syn. Med den föreslagna ändringen i alomenergUagen ges sålunda kärn­kraftinspektionen möjlighet att pröva och kontrollera säkerheten hos anläggningar i kärnkraftens hela processkedja.

Ändringen i skyddslagen syftar till alt förbättra möjlighetema att skydda kämreaktorer och vissa andra anläggningar inom kämenergiom­rådet mot sabotage m. m. Det föreslås ske på så sätt alt skyddslagens be­stämmelser om bl. a. förbud mot tUlträde tUl vissa försvarsanläggningar görs tiUämpliga på dem.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1978.

1    Riksdagen 1977/78.1 saml Nr 138

Prop. 1977/78:138

1   Förslag tiU

Lag om ändring i atomenergilagen (1956:306)

Härigenom föreskrives att 2 § atomenergilagen (1956: 306) skaU ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2§i

Ulan tillstånd av regeringen el-

Utan tillstånd av regermgen el-

ler myndighet som regeringen be- ler myndighet som regeringen be­

stämmer må ej någon uppföra, in- stämmer må ej någon uppföra, in­

nehava eUer driva atomreaktor el- nehava eller driva atomreaktor el­

ler anläggning för bearbetning av ler anläggning för bearbetning av

ämne eller förening som avses i ämne eller förening som avses i

1 §.

1 §. Detsamma gäller i fråga om

anläggning för bearbetning, lag­ring eller förvaring av använt atombränsle eller radioaktivt av­fall som uppkommer vid använd­ning av atombränsle eller vid bearbetning av använt atom­bränsle.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1978.

De nya bestämmelserna skall icke tillämpas i fråga om uppförande och innehav av anläggning, om uppförandet har påbörjats före ikraft­trädandet eller anläggningen innehas vid ikraftträdandet.

Den som vid ikraftträdandet driver anläggning som avses i 2 § andra meningen och som ej omfattas av tiUstånd enligt 2 § i dess äldre lydelse får, under förutsättning att ansökan om tillstånd görs före utgången av år 1979, fortsätta att driva anläggningen utan tillstånd till dess ansök­ningen har slutligt prövats.

1 Senaste lydelse 1975: 706.

Prop. 1911/18:138

2    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1940: 358) med vissa bestämmelser till skydd för försvaret m. m.

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1940: 358) med vissa be­stämmelser tiU skydd för försvaret m. m.i

dels att i 1, 3, 8, 1011 §§ ordet "Konungen" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "regeringen" i motsvarande form,

dels att 2 § skaU ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2§

Konungen eller .enligt Konung-

Regeringen eUer enligt regering-

ens  bemyndigande  vederbörande     ens   bemyndigande  vederbörande

länsstyrelse   må   utfärda   förbud,     länsstyrelse   må   utfärda   förbud,

som i 1 § avses, i fråga om anlägg-     som i 1 § avses, i fråga om anlägg­

ning, inrättning, fartyg, luftfartyg     ning, inrättning, fartyg, luftfartyg

eller område, som eljest är av be-     eller område, som eljest är av be­

tydelse för försvarsväsendet.

tydelse för försvarsväsendet. Det­

samma gäller i fråga om kärnkraft­

anläggning eller annan anläggning

som avses i 2 § atomenergilagen

(1956:306).

Vid krig eller krigsfara, vari riket befinner sig, eller eljest under utom­ordentliga av krig föranledda förhållanden må förbud på sätt i första stycket sägs utfärdas jämväl i fråga om anläggning, inrättning, fartyg, luftfartyg eller område, som är av betydelse för folkförsörjningen.

Denna lag träder i krafl den 1 juli 1978.

1 Lagen omtryckt 1960: 75. Senaste lydelse av 10 a § 1971: 571.

Prop. 1977/78:138

Utdrag

INDUSTRIDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1978-03-16

Närvarande: statsministern FäUdin, ordförande, och statsråden Boh­man,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Burenslam[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition med förslag till lag om ändring i atomenergilagen (1956: 306), m. m.

1   Inledning

Kontroll och tiUsyn över verksanUieten på kärnkraftområdet utövas enligt lagen (1956: 306) om rätt att utvinna atomenergi m. m. (alom­energUagen, AEL). TUlsynsmyndighet enligt AEL är statens kämkraft­inspektion. Inspektionens tillsynsansvar omfattar bl. a. det kämkraftav-fall som innehåUer s. k. klyvbara ämnen, t. ex. uran och plutonium.

Dåvarande chefen för induslrideparlementet tUlkaUade år 1973 med stöd av Kungl. Maj:ts bemyndigande utredningen (I 1972: 08) rörande aktivt avfall från kärnkraftverk, Aka-utredningen. Dess uppgift var bl. a. att göra en genomgång av tekniska, ekonomiska och säkerhetsmäs­siga problem i samband med såväl upparbetning av kärnbränsle som den följande behandlingen och förvaringen av det högaktiva avfallet. På gmndval av genomgången skulle utredningen analysera de olika frågor som är av betydelse för den svenska beredskapen på avfallsområdet, bl. a. frågor om lagstiftning.

Aka-utredningen avgav i maj 1976 betänkandet (SOU 1976: 3031) Använt kärnbränsle och radioaktivt avfaU. I betänkandet föreslås bl. a. att AEL ändras så att också anläggningar för bearbetning och förvaring av radioaktivt avfaU, som uppkommer vid användning av kärnbränsle eller bearbetning av använt kärnbränsle, omfattas av i AEL föreskriven tillståndsskyldighet och av kärnkraftinspektionens tiUsyn. Lagförslaget bör fogas tiU protokollet i detta ärende som bilaga 1.

Belänkandet har remissbehandlats. Av det stora antal remissinstan­ser och underinstanser som yttrat sig över betänkandet har yttranden

Prop. 1977/78:138

5

över den föreslagna lagändringen och vissa anknytande lagstiftningsfrå­gor avgetts av universitetet i Uppsala (juridiska och matematiska-natur­vetenskapliga fakiUtetema), svenska språknämnden, koncessionsnämn­den för miljöskydd, statens kämkraftinspektion, länsstyrelsema i Ble­kinge, Malmöhus och Hallands län, Södertälje och Oskarshamns kom­muner samt AB Atomenergi. Länsstyrelsen i HaUands län har bifogat yttrande av Svenska kommunförbundets avdelning i Hallands län.

I skrivelse den 1 juU 1977 om kärnkraftinspektionens tUlsyn över och kontroll av hantering och förvaring av radioaktivt avfall från kärnkraft­anläggningar har inspektionen hemstäUt att regeringen vidtar behövliga åtgärder för att ändra AEL så att tiUstånd krävs för att dels förvärva, inneha, överlåta, bearbeta eller på annat sätt ta befattning med även ra­dioaktiv avfallsprodukt, som har bildats vid utvinning av atomenergi i atomreaktor eUer bearbetning av använt kärnbränsle, dels uppföra, in­neha eller driva anläggning för bearbetning eller förvaring av sådan pro­dukt. Till skrivelsen har fogats förslag till lag om ändring i AEL. För­slaget bör fogas tUl protokollet i detta ärende som bilaga 2.

Efter remiss har yttranden över skrivelsen avgelts av rikspolisstyrel­sen, hovrätten över Skåne och Blekinge, statens jämvägar, statens väg­verk, sjöfartsverket, statskontoret, siatens naturvårdsverk, statens strål­skyddsinstitut, koncessionsnämnden för miljöskydd, arbetarskyddsstyrel­sen, statens planverk, statens industriverk, Sveriges geologiska imdersök-ning (SGU), statens vattenfaUsverk, programrådet för radioaktivt avfall, siatens brandnänmd, länsstyrelsema i Uppsala, Södermanlands, Kalmar, Malmöhus och Hallands län. Svenska kommunförbundet, Landsorgani­sationen i Sverige (LO), Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Centralorganisationen SACO/SR, Centrala driftledningen, AB Atom­energi, Oskarshamnsverkets Kraftgrupp AB, Sydkraft AB, AB Asea-Atom och Svensk kärnbränsleförsörjning AB. TiU länsslyrelsemas ytt­randen har fogats yttranden av länsläkarorganisationen i Uppsala län, Kävlinge kommun, hälsovårdsnämnden i Östhammars kommun samt Sydvästra Skånes kommunalförbund.

I skrivelse den 4 november 1976 om skydd mot obehörigt intrång i kärnkraftanläggningar m. m. har statens kämkraftinspektion hemstäUt att regeringen vidtar åtgärder för alt göra det möjligt att förstärka skyd­det vid kämkraftanläggningar och andra anläggningar som avses i 2§ AEL, dvs. anläggningar för bearbetning av ämne eUer förening, som an­vänds eller kan användas som kärnbränsle, liksom av använt kärn­bränsle. Skyddet avses gälla mot avsiktiig skadegörelse, sabotage, stöld och terroristhandUngar, s. k. fysiskt skydd.

Efter remiss har yttranden över skrivelsen avgelts av rikspolisstyrel­sen, statens strålskyddsmstitut, överbefälhavaren (ÖB), länsstyrelserna i Uppsala, Södermanlands, Kalmar, Malmöhus och HaUands län, statens vattenfaUsverk, Oskarshamnsverkets Kraftgmpp AB, Sydkraft AB och

Prop. 1977/78:138

6

AB Atomenergi. Till länsstyrelsernas yttranden har fogats yttranden från Östhammars, Nyköpings, Oskarshamns, Kävlinge och Varbergs kommuner.

2    Gällande bestämmelser

2.1 Bestämmelser om kontroll och tillsyn enligt atomenergilagen m. m.

Kontroll och llUsyn över verksamheten på kämenergiområdet utövas som redan har nämnts enligt AEL. Enligt AEL (1 §) krävs tiUstånd för förvärv, innehav, överlåtelse, bearbetning av eller annan befattning med uran, plutonium eller annat ämne som används som bränsle i atomreak­tor. Tillståndsskyldigheten omfattar också förening i vilken sådant ämne ingår. Vad som nu har sagts gäUer också i fråga om bl. a. kämbränsle som har använts i reaktor.

Vidare behövs tillstånd för utförsel av kämbränsle eller änrne som kan omvandlas tUl kärnbränsle och för utförsel av använt kärnbränsle (3§).

Enligt 2 § AEL krävs tillstånd för att uppföra, inneha och driva atomreaktor eller anläggning för bearbetning av ämne eller förening som avses i 1 §, dvs. bl. a. använt kärnbränsle.

Vid meddelande av tiUstånd liksom under tillstånds giltighetstid får uppstäUas sådana villkor som är påkaUade av säkerhetsskäl eller eljest från allmän synpunkt (4 §).

Tillstånd enligl AEL meddelas av regeringen eller myndighet som re­geringen bestämmer. I förordningen (1976: 12) om tillsynsmyndighet en­ligt atomenergilagen (1956: 306), m. m. har regeringen överlåtit åt sta­tens kärnkraftinspektion att pröva vissa tillståndsfrågor. TUlstånd att uppföra, inneha eller driva atomreaklor eUer anläggning för bearbetning av bl. a. använt kärnbränsle meddelas dock av regeringen.

Enligt förordningen utövar inspektionen tillsyn över efterlevnaden av 13 §§ AEL samt av vlUkor som har meddelats med stöd av 4 § samma lag. Med tillsynsfunktionen följer rätt att få de upplysningar och hand­lingar som behövs för att trygga efterlevnaden av föreskrivna vUlkor. Inspektionen har också rätt att få tillträde tUl anläggning eller plats där verksamhet på kärnenergiområdet bedrivs (6 §).

Frågor om skydd mot strålningsskador regleras med slöd av strål­skyddslagen (1958:110). Enligt denna får radiologiskt arbete, bl. a. ar­bete med radioaktivt ämne eller vid anläggning för utvinning av kärn­energi, inte bedrivas utan tiUstånd (2 §). När tUlstånd meddelas skall också meddelas de vUlkor och andra föreskrifter som finns behövliga från strålskyddssynpunkt (5 §).

Prop. 1977/78:138

7

Tillstånd enligt strålskyddslagen krävs inte för vad som omfattas av tillstånd enligt AEL, om inte annat föreskrivs i det tillståndet (2 § femte slycket). När tillstånd har beviljats enligt AEL får emeUertid, utöver de för tiUståndet gäUande villkoren, meddelas särskilda föreskrifter som be­hövs för strålskyddet. Om tUlslåndet avser anläggnmg som anges i AEL skall dock fråga om föreskrift som angår annat än den normala driften eller som kan i avsevärd mån påverka omfattaingen av eller driften vid anläggningen underställas regeringens prövning.

Frågor om tUlstånd prövas och särskUda föreskrifter meddelas av strålskyddsmyndigheten som är statens strålskyddsinstitut. Institutet ut­övar också tUlsyn över efterlevnaden av strålskyddslagen och de före­skrifter som har meddelats med stöd av denna.

2.2 Vissa bestämmelser som syftar tUl att minska riskerna för sabotage m.m.

Frågor om fysiskt skydd prövas i samband med tillståndsprövningen för kärnkraftanläggningar och andra anläggningar som avses i 2 § AEL. Härvid föreskriver kämkraftinspektionen som villkor för tUlstånd att anläggningarna förses med tUlfredsställande skydd mot avsiktlig skade­görelse, sabotage, stöld och terroristhandlingar. Skyddsåtgärderna kan avse t. ex. dels anläggningarnas konstruktion och utförande, dels perso­nell bevaknmg och annat tlUlrädesskydd.

Bevakning ombesörjs normalt av bevakningsföretag som anlitas av den som driver anläggningen. Enligt 7 § lagen (1974: 191) om bevak­ningsförelag (ändrad senast 1975: 687) åtnjuter väktare skydd som avses i 17 kap. 5 § brottsbalken. Det innebär att våld, hot, förgripelse eller våldsamt motstånd mot väktare straffas som brott mot allmän verksam­het. Väktaren har samma rätl som varje annan person atl hindra eUer håUa kvar någon som tas på bar gärning (24 kap. 1 § brottsbalken och 24 kap. 7 § andra stycket rättegångsbalken) och att la tiUbaka stulet gods "å färsk gärning" (14 § lagen (1964: 163) om införande av brotts­balken). Har väktaren utraslals med ordningsvaklsförordnande enligt 90 § polisinstruktionen (1972: 511) har han också polismans befogenhe­ter, dvs. han har rätt att med visst våld och genom tillfälligt omhänder­tagande avvärja olaga intrång 1 anläggningen.

Den som gör sig skyldig till olaga intrång kan straffas enligt 4 kap. 6 § andra slycket brottsbalken. Är det olaga intrånget inte grovt, krävs att målsäganden anger brottet tiU åtal eller att åtal finns påkaUat från allmän synpunkt. Vid direkta angrepp på egendom kan straff komma i fråga enligt brottsbalken bl. a. för stöld och egenmäktigt förfarande (8 kap. 1 och 8 §§), skadegörelse (12 kap. 1 §) och sabotage (13 kap. 4 §).

Prop. 1977/78:138

8

Genom några författningar har vissa möjligheter skapats att minska riskema för sabotage m. m. vid kraftanläggningar.

I kungörelsen (1966: 273, ändrad senast 1977:437) om säkerhets­skydd vid statsmyndigheter skall sådan myndighet som har befattning med uppgift eller förhållande som angår rikets försvar eller landets sä­kerhet i övrigt vidta åtgärder för säkerhetsskydd inom sitt verksamhets­område. Kungörelsen torde gälla för statens vattenfaUsverk men tiUäm­pas i huvudsak också av övriga kraftföretag. Säkerhetsskydd innefattar bl. a.

skydd mot att innehåUet i hemlig handling eUer annan uppgift av be­tydelse för landets säkerhet kommer tUl obehörigs kännedom,

skydd mot obehörigs tillträde till aidäggning, inrättning, fartyg, luft­fartyg eller område, där hemlig handling eller annal av betydelse för landets säkerhet förvaras eller verksamhet av sådan betydelse drivs,

skydd mot att den som ej är pålitiig från säkerhetssynpunkt får tjänst, vikariat eller uppdrag som avses i 1 § personalkontrollkungö­relsen (1969: 446, ändrad senast 1976: 110).

Genom personalkontroll kan man undvika att besätta vissa tjänster med icke lämpUg personal. Personalkontroll enligt personalkontroll-kungörelsen får företas av bl. a. statens vattenfallsverk.

Lagen (1940: 358) med vissa bestämmelser till skydd för försvaret m. m. (skyddslagen) ger regeringen eller efter regeringens bemyndigande vederbörande mUllära befälhavare möjlighet alt utfärda förbud för obe­höriga bl. a. alt beträda anläggning, inrättning, fartyg, luftfartyg eller område som liUhör eller nyttjas av försvarsväsendet, att av eller inom sådana anläggningar etc. ta fotografier eller göra avbUdningar eller be­skrivningar eller att inom sådana anläggningar etc. inneha sprängämnen (1 §). I fråga om anläggning, inrättning, fartyg, luftfartyg eller område, som eljest är av betydelse för försvarsväsendet, får regeringen eller en­ligt regeringens bemyndigande vederbörande länsstyrelse utfärda sådant förbud (2 § första stycket). Vid krig eller krigsfara fär förbudet utsträc­kas också tiU anläggning etc, som är av betydelse för folkförsörjningen (2 § andra slycket).

Bevakningspersonal vid anläggning etc, som skyddas av förbudet en­ligt skyddslagen, har befogenhet (10 §) att i den omfattning som krävs för att fuUgöra bevakningsuppgiften företa kroppsvisitation på personer som där söker vinna tillträde eUer som uppehåUer sig där samt under­söka föremål som dessa personer medför. Bevakningspersonalen får också på platsen eller i dess närhet tUlfälligt omhänderta personer och av dessa medförda föremål. Dessa befogenheter kan enligt 3 § bevak-ningskungörelsen (1940: 383) utövas av fömtom krigsman polis­man eller annan som åtnjuter polismans skydd och befogenheter (ord­ningsvakt).

Oavsett om någon fälls till ansvar för överträdelse av skyddslagen el-

Prop. 1977/78:138

9

ler ej kan fotografier, avbildningar, beskrivningar, apparater och mate­riel, inkl. sprängämnen, som tUlkommit eller innehafts i strid mot förbu­det förklaras förverkade (9 §).

Den som bryter mot förbudet kan straffas med dagsböter eller fäng­else (7 §).

I den nyss nämnda bevakningskungörelsen ges bl. a. vissa närmare föreskrifter om hur bevakningspersonalens befogenheter skall utövas.

3    Aka-utredningens förslag ocb kärnkraftinspektionens skrivelser

3.1 Allmänt om radioaktivt avfall

I statens kämkraftinspektions skrivelse den 1 juli 1977 lämnas en re­dogörelse för de skilda slag av radioaktivt avfall som uppkommer i kärnkraftens processkedja.

Radioaktivt avfall uppstår vid drift av kärnkraftverk dels vid käm-klyvningsprocessen genom att klyvningsprodukterna i många faU är starkt radioaktiva, dels genom att radioaktiva aktiveringsprodukter bil­das i material som är utsatta för det starka neutronflödet inne i reak­torn. Klyvningsproduktema stannar kvar i det använda kärnbränslet. De avskiljs vid bränslets upparbelnmg och bildar då det högaktiva avfaUet. Om upparbetning inte sker, betraktas det använda bränslet i sin helhet som högaktivt avfall.

En kärnkraftanläggning är försedd med ett antal reningskretsar för reaktorns kylvatten. Radioakliva produkter, som kommit ut i kylvatlnet antingen på gmnd av felaktiga bränsleelement eller genom korrosion av aktiverat material, fångas i dessa kretsar upp i fUter och jonbytare, vUka ger upphov till radioaktivt avfall. Detta avfall benämns ofta medelak­tivt.

Även lågaktivt kärnkraftavfall uppkommer vid kämkraftanläggning-arna och består till en del av fast material såsom papper, plast och glas som i ringa utsträckning är förorenade av radioaktivitet. Detla avfall kan förpackas, hanteras och lagras i emballage som säckar och fat utan omfattande skyddsåtgärder. Flytande avfall av denna typ behandlas genom indunslning eller på annat sätt för att avfallet skall få mindre vo­lym.

Enligt kärnkraftinspektionen krävs särskUd uppmärksamhet från han­terings- och skyddssynpunkt i fråga om avfall som innehåller plutonium eller andra alfastrålande ämnen.

Enligt Aka-utredningens betänkande (SOU 1976: 30 s. 58) kan man räkna med följande volymer radioaktivt avfall från drift av en kärnreak­lor på 900 MW eleffekt under ett år.

1   Riksdagen 1977/78.1 saml Nr 138

Prop. 1977/78:138

10

Typ av avfall

Högaktivt avfall

Medelaktivt avfall Kapslingsavfall Jonbytarmassor och indunstar­koncentrat

Härdkomponenter, höljerör och metalliskt avfall

Lågaktivt avfall

Sopor och liknande avfall

Före

behandling

m3

Efter

behandling

mS

17

3

11

2

90

9

100

50

800

120

3.2 Aka-utredningens förslag till ändring i atomencrgilagen

I Aka-utredningens betänkande (SOU 1976: 30 s. 97) uttalas att det inte klart i AEL framgår vUket ansvar som åvilar statens kärnkraftin­spektion som tillsynsmyndighet vad gäller hanteringen av använt käm­bränsle och radioaktivt avfall. Utredningen föreslår därför att 2 § AEL ändras så att också anläggningar för bearbetning och förvaring av ra­dioaktivt avfall, som uppkommer vid användning av kärnbränsle eller bearbetning av använt kärnbränsle, omfattas av tillståndsskyldighet samt kontroll och tillsyn enUgt AEL.

3.3 Kärnkraftinspektionens förslag till ändring i atomcnergilagen

I kärnkraftinspektionens skrivelse den 1 juU 1977 om liUsyn över och kontroll av hantering och förvaring av radioaktivt avfall från kämkraft­anläggningar pekar inspektionen på atl inspektionens tillsyn och kon­troll f. n. är begränsad till de ämnen och anläggningar som anges i 1 och 2 §§ AEL. Endasl om avfallet innehåller uran, plutonium eller torium eller föreningar därav omfattas det av bestämmelserna i AEL. Lagen reglerar sålunda direkt endasl i begränsad utsträckning frågor om hante­ring och förvaring av det radioaktiva avfall, som uppkommer vid käm­kraftanläggningar eller som uppslår vid lagring av material som kan an­vändas som kärnbränsle. Dessa frågor regleras i stället genom föreskrif­terna i strålskyddslagen.

Genom att AEL endast i begränsad utsträckning är tillämplig beträf­fande radioaktivt avfall, är kärnkraftinspektionens möjligheter alt utöva llUsyn över och kontroll av hanteringen och förvaringen av radioaktivt avfall från kärnkrafianläggningar begränsade i samma mån.

EnUgt slatsmaktemas uttalanden (se prop. 1976/77: 100 bil. 17 s. 168, NU 1976/77: 24, rskr 1976/77: 206) bör det ankomma på kämkraftin­spektionen alt svara för tillsyn över och kontroll av hantering och förva­ring av radioaktivt avfall från kämkraftanläggningar. Ansvaret bör en­ligt inspektionen omfatta hela avfallshanteringen och avse alla slag av

Prop. 1977/78:138

H

radioaktivt avfall från kärnkraftanläggningarna. Nuvarande författ­ningsreglering ger inte inspektionen möjlighet att la ett fullständigt an­svar. I den mån avfaUet inte innehåller klyvbart material, regleras i dag frågor om radioaktivt avfaU uteslutande i strålskyddslagen. En lagänd­ring bör därför enligt inspektionens mening göras så alt inspektionen får behörighet som kontroU- och tUlsynsmyndighel beträffande alla slag av radioaktivt avfaU från kämkraftanläggningar.

3.4 Kärnkraftinspektionens förslag om skydd mot obehörigt intrång i kärnkraftanläggningar m. m.

Bakgranden tiU kämkraftinspektionens hemställan om åtgärder för att göra det möjligt att förstärka det fysiska skyddet vid anläggningar, som nu är i fråga, är att länsstyrelsen i Kahnar län med slöd av skydds­lagen och bevakningskungörelsen utfärdat förbud mot bl. a. tUlträde till Oskarshamns kämkraftverk och i samband härmed ålagt kraftverksäga-ren att bl. a. uppsätta förbudstavlor. Härigenom får bevakningspersona-len vissa särskilda befogenheter och straff kan följa på överträdelse av förbudet. Skyddslagens bestämmelser har enligt kärakraftinspeklionen liUämpats beträffande kämkraftanläggningar också av andra länsstyrel­ser.

Förutsättningen för att under normala fredsförhällanden utfärda ett förbud som nu avses är all anläggningen är av betydelse för försvarsvä­sendet ulan alt tiUhöra eUer nyttjas av detla. Sedan ÖB uttalat att det närmast torde ankomma på mUitär myndighet atl bedöma om en an­läggning har betydelse för försvarsväsendel, har chefen för Kronobergs regemente förklarat att Oskarshamns kämkraftverk ej har betydelse för det militära försvaret ("försvarsväsendet").

Dessa uttalanden från militärt håll ger enligl kämkraftinspektionen anledning tiU tvekan om ett av myndighet direkt utfärdat tiUträdesför-bud, innefattande särskilda bestämmelser om straff för överträdelse och särskilda befogenheter för bevakningspersonalen, under normala freds­förhållanden kan stödjas på skyddslagen när del gäller kämkraftanlägg­ningar och andra anläggningar som avses i 2 § AEL. Lagen är, påpekar kämkraftinspektionen, utfärdad före kärnkraftens tid.

Enligt kärnkraftinspektionens mening torde dock ett förbud vara på­kallat från de synpunkter inspektionen har att beakta. Kärnkraftinspek­tionen saknar befogenhet att utfärda föreskrifter motsvarande ett sådant förbud, eftersom inspektionen kan utöva myndighet endast gentemot in­nehavare av tillstånd enligt AEL genom att lämna föreskrifter som viU­kor för tiUståndet. Direkt för allmänheten bindande och straffsanktione­rade bestämmelser i samband med kämkraftanläggningar meddelas av andra myndigheter.

Prop. 1977/78:138

12

4   Remissyttrandena

4.1      Över Aka-utredningens förslag till ändring i atomenergilagen

Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig över Aka-utredningens förslag till ändring i 2 § AEL. Statens kärnkraftinspektion delar utred­ningens uppfattning alt hantermgen av radioaktivt avfall bör regleras i första hand i AEL. Med utredningens förslag blir tillsynsmyndigheten enligt AEL huvudansvarig för tillsyn vad gäller kärnenergins avfallsfrå­gor.

Flera remissinstanser, däribland statens kärnkraftinspektion, länssty­relserna i Blekinge och Malmöhus län samt juridiska fakulteten vid Upp­sala universitet, pekar på behovet av en mera genomgripande översyn av lagstiftningen på området i syfte att bl. a. modernisera denna och sam­ordna tiUståndsprövningen med annan närliggande prövning. Några in­stanser, såsom koncessionsnämndeli för miljöskydd, länsstyrelsen i Hal­lands län och Oskarshamns kommun menar att de av utredningen be­handlade anläggningarna för upparbetning av använt kämbränsle och central lagring av radioaktivt avfall regelmässigt bör underkastas pröv­ning enligt 136 a § byggnadslagen (1947: 385). Oskarshamns kommun framhåller särskilt behovet av att kunna göra en samlad bedömning av lokaUseringsfrågoma.

4.2      Över kämkraftinspektionens förslag till ändring i atomencrgUagen

Samtiiga instanser som har yttrat sig över statens kärnkraftmspeklions förslag till ändring i AEL ställer sig positiva tUl att k ä r n k r a f t i n-spektionen ges ett tillsynsansvar beträffande ra­dioaktivt avfall från kärnenergianläggningar. Rikspolisstyrelsen framhåUer att tUlsynen över och kontroUen av kärn­krafianläggningar, kärnbränsle och radioaktivt avfall från kärnkrafian­läggningar är av vital betydelse framför allt från säkerhetssynpunkt. Den tveksamhet som i dag råder beträffande ansvaret för tUlsynen över och kontrollen av den del av det radioaktiva avfallet som inle innehåller klyvbara ämnen är otiUfredsställande. Statens strålskyddsinstitut pekar på att nuvarande lagstiftomg på kämenergiområdet inle omfattar an­läggningar för bearbetning eUer förvaring av högaktivt radioaktivt av­faU. Om exempelvis kylningen skuUe upphöra eUer tanken skuUe brista vid förvaringen av färskt högaktivt avfall efter upparbetning av kärn­bränsle, skulle konsekvenserna kunna bli spridning av radioaktiva äm­nen i en omfattnuig som är jämförbar med en reafctorolycka. Det finns därför skäl för att kärnkraftinspektionen även beträffande sådana an­läggningar utför en säkerhetskontroll motsvarande vad som nu sker för kärnkraftverken. Strålskyddsinstitutet framhåller vidare att kärnkraft-

Prop. 1977 f 18:138

13

inspektionen med den nuvarande lydelsen av AEL saknar formell grund för en kontroU av säkerheten i andra anläggningar än dem i vilka det finns klyvbart material. Liknande synpunkter framförs av SGU som anser det vara riktigt och lämpligt all kärnkraflinspeklionen förutom sina hittillsvarande uppgifter också skall utöva tillsyn över och kon­troll av hantering och förvaring av radioaktivt avfaU från kärnkraft­anläggningar, även om avfallet inte innehåUer klyvbart material. Detta bör gälla oavsett om hantering och förvaring sker vid kärnkraftanlägg- nuigarna eller i anläggningar på annan plats. Arbetarskyddsstyrelsen tiUstyrker att lagändring sker som utsträcker kärnkraftinspektionens normala befogenheter att gälla även anläggningar för bearbetning och förvaring av radioaktivt avfall som uppkommer vid användning av kämbränsle eller bearbetning av använt kämbränsle.

Några remissinstanser, däribland statens vattenfallsverk och Svensk kärnbränsleförsörjning AB, erinrar om sin positiva syn på Aka-utred­ningens förslag om att kämkraftinspektionen får ökade resurser för kontroll av hantering och förvaring av använt kärnbränsle och radioak­tivt avfall.

Frågan hur ansvaret formellt skall fördelas meUan tillsynsmyndigheterna på kärnenergiområdet behandlas av många re­missinstanser. Vissa remissinstanser, däribland statens strålskyddsinstitut, belyser ingående ansvarsfrågorna.

Kärnkraftinspektionens förslag tUl ansvarsfördelning får stöd eUer lämnas ulan eriman av många remissinstanser. TiU dessa hör rikspolis­styrelsen, sjöfartsverket, koncessionsnämnden för miljöskydd, statens planverk, statens brandnämnd, länsstyrelserna i Södermanlands, Kal­mar, Malmöhus och Hallands län, hälsovårdsnämnden i Östhammars kommun, Kävlinge kommun. Sydvästra Skånes kommunalförbund och AB Asea-Atom.

Vissa remissinstanser pekar på oklarheter i ansvarsfördelningen mel­lan tillsynsmyndigheterna som kan uppslå om kärnkraftinspektionens förslag följs. Statens industriverk framhåUer att förslaget synes innebära en ny gränsdragning mellan kärnkraftinspektionens och strålskyddsinsli-tutets tUlsynsområden. SGU noterar atl fråga om gränsdragningen mel­lan de båda tillsynsmyndigheternas verksamhetsområden kan upp­komma, men förmodar att sådant kan regleras i annan ordning. Pro­gramrådet för radioaktivt avfall menar att kämkraftinspektionens för­slag kan medföra att verksamheter, som hittills övervakats av siatens strålskyddsinstitut, förs in under kärnkraftinspektionens tillsynsansvar. Detta kan leda tUl oklarheter i gränsdragningen mellan resp. myndighe­ters ansvarsområden och till dubblering av tiUsynskompetens om inte särskilda förlydliganden görs. Oklarheten uppkommer när kärnkraftav­fall förvärvas och bearbetas i annat syfte än alt förvara det. Det före­faller enligt programrådet sannolikt att det omfattande utvecklingsarbete

Prop. 1977/78:138

14

inom avfaUsområdet som nu pågår inom och utom landet kommer att i viss ulsträcknmg inriktas på att avfall skall kunna nyttiggöras. En an­vändning som ledan har aktualitet är starka strålkällor för sterilisering av livsmedel och för sterilisering av rölslam. Andra användningar torde aktualiseras efter hand som strålkällor kan framstäUas till lägre kostnad ur kärnkraflavfall än genom bestrålning av modersubstanser i reaktorer. Användning av strålkällor inom forskning, utvecklingsarbeten och in­dustriell verksamhet regleras av slrålskyddslagen och står under strål-skyddsinstitutets tiUsyn. Det synes enligt prograrmådets mening inte föreligga några starka motiv för att lägga tUlsynsansvar hos en annan myndighet därför atl kärnkraftavfall varit utgångsmaterial för en strål­källa. Nuvarande kompetensfördelning bör i princip bibehållas oföränd­rad. Liknande synpunkter anför Sydkraft AB, som även påpekar att aUt från början lågaktivt aviall, som inle innehåUer alfa-aktivt eller klyvbart material, bör undantas från kämkraftinspektionens ansvarsområde. TUl-synsansvaret för sådant avfall vUar på strålskyddsinstitutet och något väsentiigt skäl atl ändra på delta föreligger inte.

Länsstyrelsen i Uppsala län understryker vikten av att ansvarsfördel­ningen i dessa frågor regleras på ett klart och entydigt sätt. Länsstyrel­sen delar uppfattningen att tUlägg tUl nuvarande lagstiftning måste göras i avsikt att ge kärnkraftuispektionen ansvar för och därmed överbUck över den tekniska kontrollen av avfaUshanteringen i dess helhet. Slrål-skyddsinstitulet bör liksom hittills uppställa de krav som skall gälla om­givningspåverkan med avseende på människor och miljö samt med hjälp av mätningar utöva kontroll härav. Liknande synpunkter anförs av Svenska kommunförbundet som framhåller alt, om kämkraftinspektio­nens förslag tUl ändring av AEL genomförs, inspektionen kommer att få ansvar för tillsyn och kontroll också av icke-klyvbart radioaktivt avfall, vilket nu faller under strålskyddsinstitulets ansvarsområde. Del svenska skyddet av lotalmUjön kännetecknas nu av en rik flora av mjmdigheter, vilkas ansvarsområden delvis täcker varandra. En sådan dubbel- eller flerfaldig läckning förekommer t. ex. inom vattenvården, livsmedelskon­trollen, produktkontrollen och miljövårdsinformationen. Det torde bli allt svårare alt motivera eller bibehålla en så orationell verksamhet. Också AB Atomenergi delar uppfattningen att kämkraftinspektionen bör ha ett väl definierat ansvar för radioaktivt avfall. Det är även vik­tigt att gränsen mot andra myndigheters ansvarsområden samtidigt blir väl definierad, främst mot statens strålskyddsinstitut, som under strål­skyddslagen har ansvar för skydd mot bl. a. joniserande strålning. En överlappning av oUka myndigheters ansvarsområden leder enligt bolaget tlU en dubblering av tillsynsverksamheten och blir ekonomiskt betung­ande för samhället. Kärnkraftinspektionens förslag kan leda tiU oklarhe­ter bl. a. vid tUlämpning på hantering av strålkällor och andra produkter

Prop. 1977/78:138

15

som framsläUs genom bestrålning i atomreaktorer eller utvinns ur ra­dioaktivt avfall. Dessa oklarheter bör undanröjas.

Länsläkarorganisationen i Uppsala län anför att ett kämkraftverk ald­rig kan bli en helt isolerad del från samhället i övrigt och att det därför från tillsynssynpunkt är en mindre god lösning att den lokala eUer regio­nala tillsynsmyndigheten inte kan följa tillsynsorganets verksamhet även inom kärnkraftverkets område. Även om det fortsättningsvis inle skulle vara möjligt att åstadkomma en sådan rutin blir varje förändring, som medför överförandet av tUlsynen tlU en enda myndighet, från "omgi­vande" tillsynsmyndigheters synpunkt till en klar fördel för deras ar­bete. Med det senare avses i första hand hälsovårdsnämnden, länsstyrel­sen, länsläkaren och i viss mån också landstinget. Länsstyrelsen i Upp­sala län hänvisar tUl dessa synpunkter och förutsätter att frågor som be­rör de regionala och lokala myndighetemas verksamhet kan lösas genom kontinuerlig information från de centrala tUlsynsmyndighclema.

Några remissinstanser stäUer sig tveksamma eller negativa tUl käm­kraftinspektionens förslag och förordar ytterligare utred­ning av ansvarsfördelningsfrågorna. Statens natur­vårdsverk anser att de föreslagna ändringarna i 1 § AEL synes leda tUl oklarheter i den ansvarsfördelning mellan kämkraftinspektionen och strålskyddsinstitutet, som i dag råder och där strålskyddsinstitutet är an­svarig myndighet för frågor, som faller under strålskyddslagen. En avvi­kelse från denna princip kan leda till komplikationer i ärendehantering och kontakter mellan myndigheter och expertgrapper med olika kompe­tens och sakkunskap inom området. Minoriteten i Svenska kommunför­bundets styrelse pekar på att kärnkraftinspektionens förslag innebär en dubbeltäckning av tillsynsansvaret för icke-klyvbart material. Det kan därför inte tUlstyrkas utan bör utredas närmare. Liknande synpunkter framförs av Sydkraft AB och Svensk kärnbränsleförsörjning AB.

Flera remissinstanser avstyrker kärnkraftinspektio­nens förslag tlU ansvarsfördelning och förordar i stället den lösning som Aka-utredningen framfört i be­tänkandet Använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. Statskontoret erin­rar om sitt jtrande över Aka-utredningens förslag, där statskontoret tillstyrkte atl ansvaret för säkerhetsmriktat utvecklingsarbete och härtiU anknuten granskning och kontroll inom bränsle- och avfallsområdet skulle förläggas tUl kärnkraftinspektionen. Det förefaUer rimUgt att kärnkraftinspektionens ansvar för säkerhet och produklkontroU utvidgas att omfatta även anläggningar där radioaktiva klyvningsprodukter kan finnas. Om Aka-utredningens förslag i denna riktning genomförs, synes den av kärnkraftinspektionen föreslagna ändringen överflödig.

Statens strålskyddsinstitut avstyrker kärnkraftinspektionens förslag och framhåller att det enklaste och mest effektiva handläggningsförfa-

Prop, 1977/78:138

16

randel är om avfallsfrågorna behandlas med samma ansvarsfördelning mellan de två myndigheterna som redan råder inom övriga oinråden. Någon ändring av 1 § AEL skuUe då inte erfordras och Aka-utrednmg-ens ändringsförslag skuUe vara tillräckUgt. Det ger kämkraftinspektio­nen möjlighet att pröva och kontroUera säkerheten i varje anläggning i kärnkraftens processkedja, där del finns risk för olycka med allvarliga konsekvenser. Förslaget innebär också alt det kommer att krävas tiU­stånd enligt AEL för sådana anläggningar. Kämkraftinspektionens för­slag synes emellertid ha ytterligare en ambition. I Unje med den princip som exemplifieras i den s. k. villkorslagen är det önskvärt att de totala konsekvenserna av en föreslagen verksamhet kan överblickas när till­stånd ges för verksamheten. Detla mål kan emeUertid uppnås på grund­val av det ändringsförslag som framfördes av Aka-utredningen. Ett till­stånd enligl AEL innebär automatiskt ett tillstånd enligl strålskyddsla­gen, såvida inte annat föreskrivs i tiUståndet. Detta betyder emeller­tid inte att den tekniska handläggningen av strålskyddsfrågorna sker en­ligl AEL. Prövningen sker här enligt strålskyddslagen vid strålskydds-institutet som anger de särskilda viUkor som kan bli nödvändiga. Det går således utmärkt att med slöd av strålskyddslagen kräva en redovis­ning av hur man tänkt sig slutiigt hantera det radioaktiva avfallet från strålskyddssynpunkt innan man bedömer den avfaUsproducerande an­läggningen acceptabel från denna synpunkt. Med den av Aka-utred­ningen föreslagna ändringen av 2 § AEL kan också kämkraftinspektio­nen kräva en redovisning av hur man tänkt sig lösa säkerhetsaspekterna vid de avfallsanläggningar som kan bli nödvändiga. 4 § AEL ger här kärnkraftinspektionen slora befogenheter.

Strålskyddsinstitutet anger alt institutet har förståelse för att man kan vilja centralisera handläggningen av kärnkraftens avfaUsproblem tUl en enda myndighet och det kan tyckas som om detta utgjorde en förenkling och effektivisering. Så blir emellertid icke fallet eftersom strålskyddsin­stilutet fortfarande har sitt ansvar enligt strålskyddslagen. I stället för en förenkling skiUle förslaget leda till en oklarhet om ansvarsfördelningen. Strålskvddsinstitutet avråder därför bestämt från den av kämkraftin­spektionen föreslagna ändringen i AEL och förordar i stället att endast 2 § AEL ändras i enlighet med Aka-utredningens förslag. Strålskyddsin­stilutet rekommenderar vidare att kärnkraftinspektionen och strålskydds­institutet när det gäller anläggningar för bearbetning eller förvaring av radioaktivt avfall från kärnkraftverk följer samma ansvarsfördelning som f. n. gäller vid handläggningen av frågor rörande kraftverken. Insti­tutet delar uppfatmlngen att del är lämpligt att tillstånd för uppfö­rande av sådana anläggningar meddelas av regeringen på grandval av AEL efter det att strålskyddsaspekterna har behandlats av strålskydds­institutet på grundval av strålskyddslagen. Institutet anser att strål­skyddslagen ger tillräckliga möjligheter att kräva en redovisning av för-

Prop. 1977/78:138

17

utsättningarna atl lösa samtliga strålskyddsproblem som kan uppstå genom långlivade avfallsprodukter. Institutet betonar vidare att skydds­problemen beträffande radioaktivt avfall i de flesta faU är av slrål-skyddskaraklär snarare än säkerhetskaraktär. Institutet förutser därför att kärnkraftinspektionens intresse i första hand bör vara inriktat på an­läggningar för förvaring av det högaktiva avfallet, särskilt under den pe­riod då detta är färskt och innebär en potentiell risk för stora olyckor. Problemen med det lågaktiva avfallet från kämkraftverken är i princip likartade med problemen med lågaklivt avfaU från andra källor. Det se­nare avfallet skulle inte heller enligt kämkraftinspektionens förslag föras in under AEL.

Också statens vattenfaUsverk, LO, TCO och Oskarshamnsverkets kraft­grupp AB pekar på riskerna med en oklar ansvarsfördelning och för­ordar att Aka-utredningens förslag genomförs.

Några remissmstanser kommenterar det förslag till över­gångsbestämmelser som kärnkraflinspeklionen lämnat i sin skrivelse. Länsstyrelsen i Malmöhus län menar att övergångsbestäm­melserna bör kompletteras så alt en samordning med tidigare tUlstånd och föreskrifter, som meddelats enligt strålskyddslagen, underlättas. Sydkraft AB framhåller att de föreslagna övergångsbestämmelserna be­träffande avfaUslagring och lagringsanläggningar bör ändras. Hante­ringsutrustningar och lager för avfall, som hilliUs har installerats, är inte avsedda att utoyttjas längre än under kärnkraftverkets livstid för .elpro­duktion. Det har fömtsatts vid projektering av sådana avfallsanlägg­ningar alt ett för landet gemensamt lager skaU finnas tillgängligt från omkring mitten av 1980-talet. Hittillsvarande tUlstånd för kärnkraftver­ken medför rätt att under myndlghetsliUsyn inneha avfallsanläggning samt hantera och lagra avfaUsprodukt, Under förutsättning alt anlägg­ningsägaren uppfyller gällande föreskrifter för avfallsverksamheten in­nebär det erhållna tiUståndet ett visst rättsskydd, som medger rimliga planeringsmöjligheter för den fortsatta energiförsörjningen.

Kämkraftinspektionens förslag alt ansökan om förnyad prövning av gällande tUlstånd skaU inges före den 1 januari 1980 medför enligt Syd­kraft AB rättsosäkerhet. Sådan prövning är inte heller nödvändig. Myn­digheternas insyns- och tillsynsmöjligheter är redan tillgodosedda i nu­varande lagstiftning och säkerhetsgranskning har skett i vederbörlig ordning. Av förarbetena tUl lagändringen bör därför klart framgå att anläggningar för avfaU, som säkerhetsgranskals och tagits i drift före lagändringens ikraftträdande, ej skall undergå ny prövning.

Ett par remissinstanser har pekat på behovet av en mera aUmän översyn av gällande lagstiftning på kärnenergi­området. Länsstyrelsen i Malmöhus län anser att en översyn av AEL och strålskyddslagen bör göras i syfte att modernisera lagarna. Liknande åsikt har Sydvästra Skånes kommunalförbund som menar att

Prop. 1977/78:138

18

AEL i sin helhet bör omarbetas. Redan i remissvaret över Aka-utred­ningens betänkande framförde kommunalförbundet vissa synpunkter på behovet dels av beredskapsplaner i samband med transporter av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, dels av avvecklingsplaner i samband med ansökan om koncessioner för kämkraftanläggningar. Det bör enligt kommunalförbundets mening föranleda fler kompletteringar gäma i form av en mer fullständig och tidsenlig kärnenergUag.

4.3 Över kärnkraftinspektionens förslag om skydd mot obehörigt in­trång i kärnkraftanläggningar m. m.

Samtiiga remissinstanser stäUer sig positiva tiU statens kärnkraftin­spektions framställnmg om skyddsföreskrifter ooh betonar angelägenhe­ten av att ytterligare skydda kärnkraftarUäggningar. Rikspolisstyrelsen framhåller att vissa förhållanden, inte minst utvecklingen av den in­ternationeUa terrorismen, har inneburit att man i dag på ett helt annat sätt än tidigare måste beakta risken för sabotage och andra angrepp mot från samhällssynpunkt vitala objekt även i fredstid.

Flera remissinstanser bl. a. länsstyrelsen i Kalmar län understryker det stora samhällsintresset av alt kärnkraftverken ges bästa möjliga skydd mot sabotage och annan avsiktlig skadegörelse. Nyköpings kom­mun pekar på att inte minst behovet av skydd för den personal, som verkar inom anläggningen, bör uppmärksammas.

Några remissinstanser anser det vara angeläget att antingen skyddsla­gen ses över, omarbetas och moderniseras eller helt nya bestämmelser ut­arbetas för att bereda skydd i fredstid. Enligt rikspolisstyrelsen framstår lagbestämmelser motsvarande de i skyddslagen och läckande ett vida­re område, exempelvis objekt av vitalt samhällsintresse, som i högsta grad önskvärda. I fråga om de objekt som bör skyddas anser bl. a. ÖB och Sydkraft AB att bestämmelsema bör gälla objekt av betydelse för totalförsvaret.

Flertalet remissinstanser framhåller att motsvarande problem och skyddsbehov som vid kärnkraftanläggningar kan finnas också vid andra aiUäggningar med sabotagekänslig verksamhet. Bl. a. pekas från flera håll på elförsörjningsanläggningar. Länsstyrelsen i Södermanlands län anför i detla sammanhang att det torde finnas en rik flora på industrier och anläggningar som från sabotagesynpunkt är mycket enklare att skaffa sig tillträde till och skada än kämkraftverk. Sabotage torde med många gånger förhållandevis enkla medel lätt kunna genomföras och ef­fekten härav kan enUgt länsstyrelsen bli avsevärt mer katastrofal för så­väl människor som miljö. Länsstyrelsen förordar därför att utredning verkställs angående behov av särskilt skydd för kärnkraft- och andra sa-bolagekänsliga anläggningar.

Prop. 1977/78:138

19

5    Föredraganden

5.1 Ändring i atomenergilagen

En självklar förutsättning för att kärnkraften skaU få utnyttjas som energikäUa är att de risker som är förenade med den kan bemästras på ett betryggande sätt. Långtgående krav på säkerhet måste vara uppfyUda innan tillstånd att uppföra och driva en anläggning meddelas. Ett viktigt led i säkerhetsarbetet är vidare tillsynen av att stäUda krav uppfyUs. TiUsynen måste omfatta alla led i kämkraftproduktionen och särskUt in­riktas på de från skilda synpunkter kritiska punklema i kärnbränslecy­keln. Erfarenheter av säkerhetsproblem måste återföras och utnyttjas i syfte all åstadkomma ytterligare förbättring av säkerheten.

På senare år har de problem och risker som är förbundna med hante­ringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall alltmer uppmärk­sammats. Vad gäller det radioaktiva avfallet har uppmärksamheten i första hand kommit att gälla det högaktiva avfallet, dvs. främst de klyv­ningsprodukter som avskUjs vid upparbetning av använt kärnbränsle. Men också det låg- och medelaktiva avfaUet medför problem som måste bemästras genom fortlöpande kontroU och tiUsyn.

Kämkraftens avfallsfrågor har ingående behandlats av Aka-utred­ningen (I 1972: 08) bl.a. i utredningens slutbetänkande (SOU 1976: 30 31) Använt kämbränsle och radioaktivt avfall. Detla betänkande jämte remissyttrandena däröver har sedermera överlämnats att ingå i underla­get för energikommissionens (I 1976: 05) arbete. Med anledning av ett av Aka-utredningens förslag har statsmaktema (se prop. 1976/77: 100 bil. 17 s. 168, NU 1976/77: 24, rskr 1976/77: 206) uttalat att tUlsyns-och kontrollverksamhet med avseende på hantering och förvaring av ra­dioaktivt avfall från kärnkraftanläggningar bör byggas upp vid statens kämkraftinspektion. Inspektionen har från och med den 1 juli 1977 in­rättat en enhet för avfallsfrågor.

Verksamheten på kärnenergiområdet står under kontroll och tUlsyn bl. a. enligt reglerna i atomenergilagen (1956: 306) (AEL). ErUigt 1 § AEL krävs tillstånd för förvärv, innehav, överlåtelse, bearbetning av eller annan befattning med uran, plutonium eUer annat ämne som används som bränsle i atomreaktor. Tillståndsskyldigheten omfattar också för­ening i vilken sådant ämne ingår och gäller även i fråga om bl. a. kärn­bränsle som har använts i reaktor. Vidare behövs tiUstånd enligt 3 § AEL för utförsel av kämbränsle eller ämne som kan omvandlas till käm­bränsle och för utförsel av använt kärnbränsle.

Enligt 2 § AEL krävs tUlstånd för att uppföra, inneha eUer driva atomreaktor eller anläggning för bearbetning av ämne eUer förening som avses i 1 §, dvs. bl. a. använt kämbränsle.

Vid meddelande av tillstånd liksom under tillstånds giltighetstid får

Prop. 1977/78:138

20

uppställas sådana villkor som är påkallade av säkerhetsskäl eller eljest från allmän synpunkt (4 §).

TiUstånd enligt AEL meddelas av regeringen eller myndighet som re­geringen bestämmer. I förordnmgen (1976:12) om tiUsynsmyndighet en­ligt atomenergilagen (1956: 306), m. m. har regeringen överlåtit åt kärn­kraftinspektionen att pröva vissa tiUståndsfrågor, TUlstånd att uppföra, inneha eller driva atomreaktor eUer anläggning för bearbetning av bl. a. använt kämbränsle meddelas dock av regeringen. Enligt förordningen utövar kämkraftinspektionen tiUsyn över efterlevnaden av 13 §§ AEL samt av villkor som har meddelats med stöd av 4 § samma lag. Med till­synsfunktionen följer rätt att få de upplysningar och handUngar som be­hövs för att trygga efterlevnaden av föreskrivna viUkor. Kämkraftin­spektionen har också rätt att få tUlträde tiU anläggning eUer plats där verksamhet på kärnenergiområdet bedrivs (6 § AEL).

Vid sidan av AEL gäller beträffande kärmeaktorer som inle tagUs i drift före den 8 oktober 1976 lagen (1977:140) om särskilt tillstånd att tillföra kärnreaklor kärnbränsle, m. m., den s. k. villkorslagen.

Kärnkraftinspektionens tUlsyns- och kontrollverksamhet gäUer de ämnen och anläggningar som anges i 1 och 2 §§ AEL samt de förhål­landen varom föreskrifter har meddelats med stöd av 4 § lagen. Bestäm­melsema i AEL reglerar endast i begränsad utsträckning frågor om han­tering och förvaring av det radioaktiva avfall som uppkommer vid an­vändning av kärnbränsle eller vid bearbetning av använt kämbränsle. Detta har uppmärksammats av Aka-utredningen, som i sitt betänkande (SOU 1976: 30 s. 97) föreslår att 2 § AEL ändras så att också anlägg­ningar för bearbetning och förvaring av radioaktivt avfall omfattas av tillståndsskyldighet samt kontroll och tiUsyn enligt AEL.

Aka-utredningens förslag har i detta hänseende inte mött någon gen­saga vid remissbehandlingen. Flera remissinstanser pekar också på önsk­värdheten av en mera genomgripande översyn av lagstiftningen på kärn­energiområdet.

I skrivelse den 1 juU 1977 om tillsyn över och kontroll av hantering och förvaring av radioaktivt avfall från kärnkraftanläggningar har sta­tens kärnkraftinspektion pekat på att AEL endast i begränsad utsträck­ning är tillämplig beträffande radioaktivt avfaU, något som i samma mån begränsar inspektionens möjligheter att utöva tillsyn över och kon­troll av det radioaktiva avfaUet. Det lUlsyns- och kontroUansvar som statsmakterna har givit kärnkraftinspektionen bör enligt inspektio­nen omfatta hela avfallshanteringen och avse aUa slag av radioaktivt av­faU från kärnkraftanläggningarna. Då nuvarande författningsreglering inte ger kämkraftinspektionen möjUghet att ta ett fuUständigt ansvar, bör en lagändring enligt inspektionens mening göras så att inspektionen får behörighet som kontroU- och tUlsynsmyndighel beträffande alla slag av radioaktivt avfall från kärnkrafianläggningar.

Samtiiga remissinstanser är positiva tiU att kärnkraftinspektionen ges

Prop. 1977/78:138

21

ett tillsynsansvar beträffande radioaktivt avfaU. Däremot finns bland remissinstanserna olika uppfattningar om avgränsningen av kärnkraftin­spektionens ansvarsområde.

För egen del vill jag understryka det behov av en utvidgning av AEL:s tillämpningsområde som har påvisats av både Aka-utredningen och kärnkraftinspektionen. Som bl. a. strålskyddsinstitutet har påpekat kan risker och problem i samband med avfallshanteringen delvis jämfö­ras med vad som gäller för ett kämkraftverk. Flera remissinstanser har framhåUit den vikt som måste tillmätas säkerhetsaspektema i samband med hantering, transporter och förvaring av det radioaktiva avfallet. Reformbehovet i det hänseende jag nyss har redogjort för är klart do­kumenterat.

De båda förslag till ändring av AEL för vilka jag tidigare har redo­gjort innebär skilda lagtekniska konstmktioner. De skUjer sig delvis åt också i sak.

Det förslag som statens kämkraftinspektion har fört fram 1 sin skri­velse den 1 juli 1977 tar sikte på en ändring av 1 § AEL. Enligt inspek­tionen kan AEL göras tiUämplig med avseende på radioaktivt avfall genom atl ett tillägg görs tiU 1 § av den innebörden att sådana radioak­tiva avfallsprodukter, som har bildats vid utvinning av atomenergi i atomreaktor eller bearbetning av använt kämbränsle, jämstäUs med de ämnen och föreningar som omfattas av 1 § AEL i dess gäUande lydelse. Därutöver föreslås viss, huvudsakligen redaktionell ändring i 2 §.

Kärnkraftinspektionens förslag har, som jag tidigare nämnt, vunnit stöd eller lämnats utan erinran av flertalet remissinstanser. Många re­missinstanser har emellertid pekat på problem och oklarheter av främst administrativ art som skuUe kunna uppstå ifall inspektionens förslag ge­nomförs. Gemensamt för remisskritiken är påpekanden om oklarheter i ansvarsfördelningen mellan statens kämkraftinspektion och statens strålskyddsinstitut, vUka kan uppkomma till följd av förhållandel mellan AEL och strålskyddslagen (1958:110). I och för sig regleras frågor om skydd mot slrålningsskador med stöd av slrålskyddslagen enligt vUken radiologiskt arbete, bl. a. arbete med radioaktivt änme eUer vid anlägg­ning för utvinning av kärnenergi, inle får bedrivas utan tiUstånd (2 §). Sådant tUlstånd meddelas av statens strålskyddsinstitut. När tiUstånd har meddelats skall också meddelas de vUlkor och andra föreskrifter som finns behövliga från strålskyddssynpunkt (5 §). TUlstånd enligt strål­skyddslagen krävs emellertid inte för vad som omfattas av tUlstånd en­ligt AEL, om mte annal föreskrivs i det tillståndet (2 § femte slycket). När tillstånd har beviljats enligt AEL får dock, utöver de för tiUståndet gällande villkoren, meddelas särskilda föreskrifter som behövs för strål­skyddet.

Flera remissinstanser, däribland programrådet för radioaktivt avfaU, Svenska kommunförbundet, AB Atomenergi, Sydlaaft AB och Svensk

Prop. 1977/78:138

22

kärnbränsleförsörjning AB, framhåller alt kärnkraftinspektionens för­slag kan medföra att verksamheter, som hittiUs har stått imder strål-skyddslnstitutels lUlsyn, förs in under kärnkraftinspektionens ansvars­område. Risken för dubblering av tiUsynskompetens bUr därmed stor. Programrådet pekar i sitt yttrande särskilt på att strålkällor för använd­ning i forsknings- och utveckUngsarbete samt i industriell verksamhet i framtiden trollgen kommer att framställas ur kärnkraftavfaU. I dag reg­leras användningen av sådana strålkällor enligt strålskyddslagen och det föreligger enligt programrådet inte motiv för överföring av tiUsyns-ansvaret endast därför att kärnkraflavfall har varit utgångsmaterial.

Några remissinstanser har mot kämkraftinspektionens förslag till ändring av AEL stäUt den av Aka-utredningen förordade lösningen. Denna innebär, till skUlnad från inspektionens förslag, endast en änd­ring i 2 § AEL på så sätt att också anläggningar för bearbetning och för­varing av radioaktivt avfall, som uppkommer vid användning av kärn­bränsle eller bearbetning av använt kärnbränsle, omfattas av tillstånds­skyldighet enligt denna paragraf. Någon utvidgning av tillämpningsom­rådet för 1 § föreslås inte, TiU de remissinstanser som har förordat detta förslag hör strålskyddsinstitutet som har framhåUit att avfallsfrågorna bör behandlas med samma ansvarsfördelning mellan tUlsynsmyndighe-tema som redan råder inom övriga områden, något som möjliggörs genom Aka-utredningens förslag.

För egen del ansluter jag mig till förslagen om att AEL:s tiUämp­ningsområde nu bör vidgas tUl att gälla också radioaktivt avfaU. Jag för­ordar att detta sker så att ett tillägg görs till 2 § AEL, av vilket framgäi atl denna paragraf är tillämplig också i fråga om anläggningar för bear­betning, lagring eUer förvarmg av använt kärnbränsle eller radioaktivt avfall som uppkommer vid användning av kärnbränsle eller vid bearbet­ning av använt kärnbränsle. Härigenom kommer uppförande, irmehav och drift av sådana anläggningar att kräva regeringens eUer, efter sär­skilt bemyndigande, kärnkraftinspektionens tUlstånd. Vidare får käm­kraftinspektionen möjlighet att pröva och kontroUera säkerheten hos an­läggningar i kärnkraftens hela processkedja.

Tillståndsprövningen Uksom tUlsynsverksamheten med avseende på anläggningar för radioaktivt avfall kommer med den nu förordade änd­ringen i huvudsak att följa de regler och den praxis som har utvecklats vad gäller reaktorer. Ett tillstånd enligt 2 § AEL i den föreslagna lydel­sen till drift av exempelvis en förvaringsanläggning för radioaktivt avfall innebär sålunda samtidigt tillstånd enUgt strålskyddslagen, såvida inte annat föreskrivs i tUlslåndet. Med stöd av 4 § AEL kan tUlslåndet tids­begränsas saml förknippas med de viUkor som är påkallade av säker­hetsskäl eller annars från allmän synpunkt. Sådana villkor kan också uppställas när som helst under tillståndets gUtighetstid. Statens kämkraft­inspektions uppgifter med avseende på de anläggningar som omfattas

Prop. 1977/78:138

23

av 2 § AEL följer av förordningen (1976: 12) om tUlsynsmyndighel en­ligt atomenergilagen (1956: 306), m, m. Enligt denna skall inspektionen utöva tUlsyn över efterlevnaden av bl, a. 2 § AEL samt av vUlkor som har meddelats med stöd av 4 § samma lag. Ansökan om tiUstånd enligt 2 § AEL UU exempelvis en förvaringsanläggning skaU enUgt förordningen ges in tUl kämkraftinspektionen som har att inhämta behövUga yttranden och med eget yttrande överlämna handlingarna i ärendet tiU regeringen. Med slöd av 6 § AEL kan kämkraftinspektionen efter anfordran få del av de upplysningar och handlingar som behövs för tUlsynens utövande. Tillsynsmyndigheten får meddela de föreskrifter som behövs för att trygga efterlevnaden av uppställt vUlkor och har rätt till tUlträde tUI an­läggning eller plats, där verksamhet som avses i bl. a, 2 § AEL bedrivs.

Jag vUl påpeka att det nu föreslagna tUlägget tiU AEL endast delvis råder bot på de brister i gäUande lagstiftning på kämenergiområdet, som har påtalats av remissinstanserna. Jag har för avsikt att i annat sam­manhang återkomma tiU regeringen med förslag om en översyn av lag­stiftningen och myndighetsorganisationen på området.

Det av mig förordade tillägget till 2 § AEL avser anläggningar för bearbetning, lagring eller förvaring av använt kärnbränsle eller radioak­tivt avfall. Med anläggning avser jag sådan särskild anordning, i form av byggnad, bergrum eller liknande, som helt eller delvis iordningstäUs eUer har iordningställts för bearbetning, lagring eller förvaring av an­vänt bränsle eUcr radioaktivt avfaU. Vad som utgör en sådan anläggning skall således tolkas ganska vidsträckt, med utgångspunkt i del syfte, för vilket anläggningen ställs eUer har ställts i ordning. Utanför begreppet anläggning faller bränslebassänger och liknande anordningar i själva reaktorbyggnaden, vilka redan omfattas av AEL:s bestämmelser.

I jämförelse med Aka-utredningens förslag gör jag en åtskUlnad mel­lan lagring och förvaring av använt bränsle eller radioaktivt avfall. Denna distinktion knyter språkligt an tUI den terminologi som på sistone har utvecklats i Sverige. Sålunda talas om lagring då det gäller omhän­dertagande av kortare varaktighet, medan det långsiktiga omhänderta­gandet benämns förvaring. Enligl detta betraktelsesätt har också myn­tats begrepp som meUanlager och centraUager resp. slutförvar. Även om terminologin i Sverige ännu inte kan anses helt enhetlig, har begreppen lagring och förvaring numera fått en sådan stadga, all jag förordar atl de förs in i AEL.

Redan enligt sin nuvarande lydelse omfattar lagen använt kärn­bränsle. I delta hänseende innebär lagförslaget endast ett förtydligande så till vida att det uttryckligen innefattar anläggningar för lagring eller förvaring av det använda kärnbränslet. Av redaktionella skäl behålls i lagtexten benämningen atombränsle.

Begreppet radioaktivt avfaU inrymmer avfall av olika slag. Dels avses radioaktivt avfall, såväl högaktivt som medel- och lågaktivt, som upp-

Prop. 1977/78:138

24

kommer vid användning av kämbränsle i en reaktor. Exempel på sådant radioaktivt avfall är kapslingsavfall, jonbytarmassor, indunstarkoncen­trat, härdkomponenter, höljerör, metalliskt avfall, plast och papper. Dels avses sådant radioaktivt avfaU som uppkommer vid bearbetning av an­vänt kärnbränsle. Häri innefattas både det högakliva avfaU i form av klyvningsprodukter som avskiljs vid upparbetning av använt käm­bränsle och det radioaktiva avfall som bildas vid själva upparbetnings-processen. Också radioaktivt avfall som uppstår vid annan bearbetning av det använda bränslet än upparbetning hör hit. Sådant avfaU kan tän­kas uppstå bl. a. vid en anläggning där använt kämbränsle behandlas för direkt slutförvaring. Jag vill i detta sammanhang nämna att en och samma anläggning såväl av säkerhets- och miljöskäl som av ekono­miska skäl inte sällan kan komma att användas för skUda slag av ra­dioaktivt avfall, vilket kan tänkas underlätta en samlad tUlståndspröv-ning och tillsyn.

Den av mig förordade lagändringen bör träda i kraft den 1 juli 1978. Finns vid ikraftträdandet anläggrungar för bearbetning, lagring eUer för­varing av använt bränsle eller radioaktivt avfall vilka är under uppfö­rande bör dessa få byggas färdiga och innehas utan tiUstånd. Detsamma bör gäUa redan uppförda anläggningar. Sådana anläggningar som jag nu har nämnt bör dock inte få tas i drift förrän de har tUIståndsprövats och tillstånd har lämnats. I den mån anläggningar som har tagits i drift inte omfattas av lämnat tiUstånd enUgt 2 § AEL i dess nuvarande lydelse talar säkerhetshänsyn för att också dessa anläggningar blir prövade. Jag föreslår aUtså att den som vid ikraftträdandet driver sådan anläggning som avses i 2 § AEL i den av mig förordade lydelsen och som inte omfattas av tiUstånd enligl samma paragraf i dess äldre lydelse skaU vara skyldig att ansöka om tillstånd för att få fortsätta att driva anläggningen. Ansökan skaU göras före utgången av år 1979. Den som i rätt tid har gjort ansökan om tiUstånd får fortsätta att driva anläggningen till dess ansölmingen har slutligt prövats.

5.2 Skydd mot obehörigt intrång i kämkraftanläggningar m. m.

Under senare år har utvecklingen, inte minst av den intemationeUa terrorismen, medfört att riskerna för sabotage, avslktUg skadegörelse och andra angrepp på från samhällssynpunkt viktiga funktioner på ett annat sätt än tidigare måste ägnas uppmärksamhet. Från att tidigare ha gäUt huvudsakligen krigs- och beredskapstUlstånd har nu frågor om fysiskt skydd inom olika verksamhetsområden aktualiserats också i fredstid. Bland åtgärder, som syftar till att åstadkomma fysiskt skydd, ingår att hindra obehörig att få tUUräde tUl anläggning eUer område där verksam­het som skall skyddas bedrivs.

Enligt 2 § AEL krävs som jag nyss har nämnt särskilt tiUstånd för att

Prop. 1977/78:138

25

uppföra, inneha eller driva kämreaktorer och vissa anläggningar på kämenergiområdet. Tillstånd meddelas av regeringen. För tUlstånd kan uppstäUas de vUlkor som är påkallade av säkerhetsskäl eUer eljest från allmän synpunkt (4 §), Med stöd av denna bestämmelse har kämkraft­inspektionen ålagt anläggningsägarna atl vidla vissa åtgärder med av­seende på fysiskt skydd. Åtgärdema avser bl. a, anläggningarnas kon­struktion och utförande, personell bevakning och tlUlrädesskydd, In­spektionen kan dock inte meddela föreskrifter rörande t, ex. tUlträdes-förbud.

Med stöd av lagen (1940: 358) med vissa bestämmelser tiU skydd för försvaret m. m. (skyddslagen) och den i anslutning därtUl utfärdade be-vaknmgskungörelsen (1940: 383) kan länsstyrelsen utfärda förbud mot bl. a. tillträde till vissa anläggningar. Förutsättnbgen för att under fredsförhållanden utfärda ett sådant förbud är att anläggningen är av betydelse för försvarsväsendet utan att tlUhöra eller nyttjas av delta. Fråga har nu uppkommit om ett av länsstyrelse utfärdat tiUträdesförbud under fredsförhållanden kan stödjas på skyddslagen när det gäller käm­kraftanläggningar och andra anläggningar som avses i 2 § AEL.

I skrivelse den 4 november 1976 om skydd mot obehörigt intrång i kämkraftanläggningar m. m. har statens kämkraftinspektion hemställt om åtgärder för att göra det möjligt att förstärka det fysiska skyddet vid kämkraftanläggningar och andra anläggningar som avses i 2 § AEL, dvs., förutom kämreaktorer, f. n. anläggningar där ämne eUer förening, som används eUer kan användas som kärnbränsle, eller använt kärn­bränsle bearbetas.

Samtliga remissinstanser stäUer sig positiva tiU kämkraftinspektionens framstäUning om skyddsföreskrifter och betonar att det är angeläget att kärnkraftanläggningar får bästa möjliga skydd.

Även jag viU understryka vikten av säkerhet i och omkring anlägg­ningar där verksamhet på kärnenergiområdet bedrivs. För att skydda anläggningarna och den personal som arbetar där har ett omfattande och kostnadskrävande fysiskt skydd byggts upp. För att skydda allmänheten om en olycka skulle inträffa så atl radioaktivitet sprids i omgivningen har länsstyrelsen enligt statsmaktemas beslut planlagt, utbildat och övat en omfattande räddningsorganisation. Som komplement tiU de åtgärder som redan har vidtagits är det enligt min mening angeläget att anlägg­ningarna ges det skydd mot obehörigt intrång som ett tillträdesförbud innebär.

Flera remissinstanser pekar på att motsvarande behov av säkerhet finns vid andra elförsörjningsanläggningar med hänsyn tUl betydelsen från samhällelig synpunkt av en ostörd och ohindrad elproduktion och eldistribution.

Ett sabotage mot en kraftanläggning innebär i allmänhet ett produk-tionsborlfaU, ev. en driftstörning för konsumenterna och en ekonomisk

Prop. 1977/78:138

26

förlust för ägaren. Ett sabotage mot en kämkraftanläggning eUer annan anläggnmg som avses i 2 § AEL kan dessutom innebära risk för sprid­ning av radioaktiva partiklar, varvid också omgivningen kan påverkas. Större krav måste därför enligt min mening ställas på det fysiska skyd­det vid dessa anläggningar än vid kraftanläggningar av annat slag.

Flertalet remissinstanser framhåller att motsvarande problem och skyddsbehov som vid kärnkraftanläggningar kan finnas också vid andra anläggningar, där sabotagekänslig verksamhet förekommer. En remiss­instans pekar på att sabotage med många gånger förhåUandevis enkla medel kan genomföras vid åtskilliga industrier och anläggningar med katastrofala verkningar fÖr såväl människor som mUjö, Från några håll föreslås att möjligheterna att utfärda förbud enligt skyddslagen utvidgas till alt gälla objekt som är av betydelse för totalförsvaret.

1 denna del vill jag anföra följande. I ett öppet samhälle som vårt är del ogörligt att åstadkomma skydd i alla de fall där risk finns för sabo­tage eller andra angrepp. Sådana risker finns, som framhållits vid re­missbehandlingen, beträffande många industrier och andra anläggningar med eller utan betydelse för totalförsvaret. Som exempel kan nämnas anläggningar inom den kemiska industrin och för samhäUet viktiga funktioner som vattenförsörjningen. Jag är emellertid inte beredd att nu ta någon ställning till de förslag om mer generella löstUngar som har förts fram vid remissbehandlingen. Enligt vad jag har erfarit överväger cheferna för justitie- och försvarsdepartementen alt se över skyddslagen. Frågoma om fysiskt skydd vid sabotagekänsliga anläggningar i aUmän­het synes lämpligen kunna tas upp i det sammanhanget.

Behovet av förstärkt skydd på kärnkraftområdet anser jag emellertid vara så angeläget, inte mmst med hänsyn till behovet av enhetliga skyddsföreskrifter, att lagstiftningsåtgärder bör vidtas redan nu.

Föreskrifter om skydd mot bl. a. obehörigt intrång finns, som jag har nämnt, i skyddslagen och bevakningskungörelsen. Enligt lagen får rege­ringen eller enligt regeringens bemyndigande militär befälhavare utfärda förbud för obehöriga bl. a. att beträda anläggning, inrättning, fartyg, luftfartyg eller område som hör till försvarsväsendet eUer nyttjas av delta eller att fotografera, göra avbildningar eUer beskrivningar av eUer inom sådana anläggningar m. m. eller att därinom inneha sprängämnen (1 §). I fråga om anläggning, inrättning, fartyg, luftfartyg eller område, som eljest är av betydelse för försvarsväsendet, får regeringen eller efter bemyndigande vederbörande länsstyrelse utfärda sådant förbud (2 § första stycket). Vid krig eller krigsfara eller annars under utomordentli­ga av krig föranledda förhållanden får förbud utfärdas också i fråga om anläggning m. m., som är av betydelse för folkförsörjningen (2 § andra stycket).

Vid anläggning eller område, som skyddas av förbud enligt skyddsla­gen, har bevakningspersonalen befogenhet (10 §) att i den omfattning

Prop. 1977/78:138

27

som krävs för atl fuUgöra bevakningsuppgiften kroppsvisitera personer som där söker vinna tillträde eller som uppehåller sig där samt under­söka föremål som dessa personer för med sig. Bevakningspersonalen får också på platsen eller i dess närhet tUlfälligt omhänderta personer och av dem medförda föremål. Dessa befogenheter kan enligt 3 § bevak­ningskungörelsen utövas av förutom krigsman polisman eller an­nan som åtnjuter polismans skydd och befogenheter (ordrungsvakt).

Bestämmelser om skydd mot bl. a. tillträde tUl kämkraftanläggningar bör, som kämkraftinspektionen har avsett, i sak motsvara vad som gäl­ler enligt 2 § första stycket skyddslagen beträffande anläggningar som är av betydelse för försvarsväsendet.

Bestämmelser av detta slag hör systematiskt inte hemma i AEL. Det finns enligt min mening inte heller anledning att utarbeta en särskUd lag om skydd för kämkraftanläggningar. Efter samråd med chefema för justitie- och försvarsdepartementen förordar jag i stäUet en lösning inom skyddslagens ram. Jag är medveten om att inte heller en sådan lösning är invändningsfri från systematisk synpunkt men jag anser att den bör kunna godtas i avbidan på en allmän översyn av föreskrifterna på områ­det.

Som framgått av vad jag nyss har anfört får enligt 2 § första stycket skyddslagen regeringen eller, efler regeringens bemyndigande, vederbö­rande länsstyrelse utfärda förbud bl. a. mot tillträde till vissa anlägg­ningar av betydelse för försvarsväsendet. Jag förordar att skyddslagen genom ett tillägg till nämnda lagrum görs tiUämplig också beträffande kärnkraftanläggningar och andra anläggningar som avses i 2 § AEL. Anknytningen till AEL medför att skydd mot obehörigt intrång kan ges alla anläggningar som omfattas av tillståndsplikt enUgt AEL. Föreskrif­terna om skydd enligt skyddslagen kompletterar på så sätt de föreskrif­ter som kärnkraflinspeklionen meddelar som vUlkor för tillstånd. Som jag tidigare har förordat bör 2 § AEL omfatta också anläggningar för bearbetning, lagring och förvaring av använt kämbränsle eller radioak­tivt avfall, som uppkommer vid användning av kärnbränsle eller vid bearbetning av använt kämbränsle.

Lagändringen bör träda i kraft den 1 juli 1978.

6    Upprättade lagförslag och hemställan

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom industridepartementet upprättats förslag till

1.

lag om ändring i alomenergUagen (1956: 306),

2.

lag om ändring i lagen (1940: 358) med vissa bestämmelser tUl skydd för försvaret m. m.

Prop. 1977/78:138

28

Det under 2 angivna förslaget har upprättats i samråd med chefen för j uslitiedepartementet.

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att antaga förslagen.

7    Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att antaga de förslag som före­draganden har lagt fram.

Prop. 1977/78:138

29

Bilaga 1 Aka-utredningens förslag

Förslag till

Lag om ändring i atomenergilagen (1956:306)

Härigenom föreskrives att 2 § alomenergUagen (1956: 306) skaU ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Utan tillstånd av regeringen el­ler myndighet som regeringen be­stämmer må ej någon uppföra, in­nehava eller driva atomreaktor el­ler anläggning för bearbetiung av ämne eller förening som avses i

Föreslagen lydelse

2§i

Utan tUlstånd av regeringen el­ler myndighet som regeringen be­stämmer må ej någon uppföra, in­nehava eUer driva atomreaktor el­ler anläggning för bearbetning av ämne eller förening som avses i 1 § eller anläggningar för bearbet­ning och förvaring av radioaktivt avfall som uppkommer vid an­vändning av kärnbränsle eller bearbetning av använt kärn­bränsle.

1 Senaste lydelse 1975: 706,

Prop. 1977/78:138

30

Bilaga 2 

Statens kärnkraftinspektions förslag

Förslag till

Lag om ändring i atomenergiiagen (1956:306)

Härigenom föreskrives att 1 och 2 §§ atomenergilagen (1956: 306) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse.

l§i

Ej må någon utan tiUstånd av regeringen eller myndighet som rege­ringen bestämmer förvärva, innehava, Överlåta, bearbeta eUer eljest taga befattning med uran, plutonium eller annat ämne, som användes såsom bränsle (atombränsle) i anläggning för utvinning av atomenergi (atom­reaktor), eller förening vari sådant ämne ingår.

Vad nu sagts skall gaUa jämväl        Vad nu sagts skaU gäUa jämväl

1 fråga om torium och annat ämne, som är ägnat att omvandlas till atombränsle, ävensom förening vari sådant ämne ingår så ock be­träffande alombränsle, som an­vänts i atomreaktor.

i fråga om torium och annat ämne, som är ägnat att omvandlas tUl atombränsle, ävensom förening vari sådant ämne ingår så ock be­träffande atombränsle, som an­vänts i atomreaktor samt radioak­tiv avfallsprodukt, som har bildats vid utvinning av atomenergi i atomreaktor eller bearbetning av använt atombränsle.

2 §2

Ulan tillstånd av regeringen el­ler myndighet som regeringen be­stämmer må ej någon uppföra, in­nehava eller driva atomreaktor el­ler anläggning för bearbetning av ämne eller förening som avses i 1§.

Ulan tillstånd av regeringen el­ler myndighet som regeringen be­stämmer må ej någon uppföra, in­nehava eller driva atomreaktor el­ler anläggning för bearbetning el­ler förvaring av ämne, förening el­ler produkt som avses i 1 §.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1978.

Övergångsbestämmelser

Den som vid utgången av år 1977 innehar produkt som avses i 1 § el­ler sådan anläggning som avses i 2 § och för vUken tillstånd erfordras enligt denna lag får, under förutsättning att ansökan om tillstånd göres före den 1 januari 1980, fortsätta att inneha produkten eller anläggning­en utan tUlstånd till dess ansökningen slutiigt prövats.

1      Senaste lydelse 1975: 706,

2      Senaste lydelse 1975: 706.

Prop. 1977/78:138

31

Innehål]

Sid.

Propositionen   .................................................... 

1

Propositionens huvudsakUga innehåU  ...................... 

.... 

1

Lagförslag        ................................................... 

2

1.

Förslag tlU lag om ändring i atomenergilagen (1956: 306) ....

2

2.

Förslag tUl lag om ändring i lagen (1940: 358) med vissa be­stämmelser tiU skydd för försvaret m. m    

3

Utdrag ur protokoU vid regeringssammanträde 1978-03-16  

4

1.

Inledning    ..................................................... 

4

2.

Gällande   bestämmelser   ................................. 

.... 

6

2.1

Bestämmelser om kontroll och tiUsyn enligt atomenergi­lagen m. m      

6

2.2

Vissa bestänmielser som syftar till att minska riskerna för sabotage m. m      

7

3.  Aka-utredningens förslag och kämkraftinspektionens skrivelser .

9

3.1

Allmänt om radioaktivt avfall.......................... 

.... 

9

3.2

Aka-utredningens förslag tUl ändring i atomenergilagen ..

10

3.3

Kärnkraftinspektionens förslag tUl ändring i atomenergi­lagen             

10

3.4

Kärnkraftinspektionens förslag om skydd mot obehörigt in­trång i kämkraftanläggningar m.m 

11

4.  Remissyttrandena   .......................................... 

12

4.1

Över Aka-utredningens förslag till ändring i atomenergi-lagen            

12

4.2

Över kärnkraftinspektionens förslag tiU ändring i atom­energilagen      

12

4.3

Över kärnkraftinspektionens förslag om skydd mot obe­hörigt intrång i kärnkraftanläggningar m. m   

18

5.  Föredraganden   .............................................. 

19

5.1

Ändring i atomenergilagen   ........................... 

19

5.2

Skydd mot obehörigt intrång i kämkraftanläggningar m. m.

24

6.

Upprättade lagförslag och hemställan    ............... 

.. 

27

7.

Beslul  ........................................................... 

.. 

28

BUagor

1.

Aka-utredningens förslag tUl lag om ändring i alomenergUagen (1956:306)         

29

2.

Statens kämkraftinspektions förslag till lag om ändring i alom­energUagen   (1956: 306)            

30

NORSTEDTS TRYCKERI    STOCKHOLM 1978 700221