Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1981/82:12

Regeringens proposition 1981/82:12

om kyrklig beredskap;

beslutad den 22 oklober 1981.

Regeringen föreslår riksdagen att anta del förslag som har tagits upp i bifogade uldrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar

BIRGIT[REDACTED_EFTERNAMN]

KARL BOO

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås alt det genom en lag om kyrklig beredskap införs en skyldighel för de kyrkliga kommunerna atl redan under fredstid planera och vidta andra förberedelser för den kyrkliga verksamheten under beredskap och krig. De nya beslämmelserna motsvarar i huvudsak den planeringsskyldighet som redan finns för kommuner och landstingskommu­ner enligt lagen om kommunal beredskap. Det föreslås att domkapitlen skall följa tillämpningen av den nya lagen och ha lillsyn över de kyrkliga kommunernas beredskapsplanering. Lagen föreslås träda i krafl den 1 januari 1982.

1  Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 12

Prop. 1981/82:12

2

Förslag till

Lag om kyrklig beredskap

Härigenom föreskrivs följande.

1

§ Denna lag gäller de kyrkliga kommunernas beredskap. Med kyrklig kommun avses i lagen församling och kyrklig samfällighet enligl lagen (1961:436) om församlingsstyrelse. I fråga om de icke-lerritoriella försam­lingarna gäller denna lags beslämmelser om kyrkliga kommuner i tillämpliga delar.

2

§ De kyrkliga kommunerna skall under fredstid vidta de förberedelser som behövs för atl de under beredskapslillslånd och krig skall kunna fullgöra de uppgifter som enligt lag eller annan författning ankommer pä dem eller eljesl handhas av dem.

3

§ Vid förberedelsearbetet skall den kyrkliga kommunen samverka med den borgerliga kommunen och andra kyrkliga kommuner som är belägna inom denna.

Den   kyrkliga   kommunen   skall   också   samråda   med  övriga   kristna trossamfund som är verksamma inom den borgerliga kommunen.

4

§ Inom varje stift åligger det domkapitlet alt följa tillämpningen av denna lag. Domkapitlet skall se till att förberedelsearbetet ocb de kyrkliga kommunernas verksamhel under beredskapstillständ och krig bedrivs på elt ändamålsenligl sätt och samordnas med annan beredskapsplanläggning och försvarsverksamhel. I samordningsfrågor skall domkapitlet samråda med länsstyrelsen.

5

§ Om domkapitlet, med hänsyn till beredskapsuppgifternas omfattning eller betydelse, anser alt en kyrklig kommuns förberedelser bör redovisas i en särskild plan, får domkapitlet beslula att en sådan plan skall upprät­tas.

Om beslut enligt första slycket meddelas i fråga om

1.

en kyrklig samfällighet som ulgör pastorat och som inte ingår i en samfällighet enligl 2,

2.

en kyrklig samfällighet som avser alla ekonomiska församlingsangelägen­heter eller

3.

Stockholms kyrkliga samfällighet,

skall den särskilda beredskapsplanen omfalla även de kyrkliga kommuner som ingår i samfälligheten.

Domkapitlet får beslula om revision av särskilda beredskapsplaner, när det påkallas av iindrade förhållanden.

Prop. 1981/82:12

3

6 § Den särskilda beredskapsplanen upprättas och antas av den kyrkliga

kommunen. I fall som avses i 5 § andra stycket upprättas och antas planen av

samfälligheten.

När den särskilda beredskapsplanen har antagits, skall den sändas in till domkapitlet.

7

§ En kyrklig kommun är under beredskapstillstånd och krig skyldig all, i de hänseenden i vilka den är verksam för dem som är kyrkobokförda inom den kyrkliga kommunen, ulöva verksamhet även till förmån för andra personer som vistas inom den kyrkliga kommunen lill följd av krigsskada, utrymning eller andra med krig eller krigsfara sammanhängande utomor­dentliga förhållanden.

8

§ Under beredskapstillstånd och krig får en kyrklig kommun övergå lill krigsorganisation. Om domkapitlet beslutar om del, skall den kyrkliga kommunen övergå lill krigsorganisation. Domkapitlet skall genasl underrät­tas om beslut, varigenom en kyrklig kommun har övergått till krigsorgani­sation eller återgått till fredslida organisation.

Kyrkorådet leder verksamheten, när en kyrklig kommun har övergått lill krigsorganisation. Kyrkorådet får därvid besluta om hur övriga nämnder och andra organ i den kyrkliga kommunen än fullmäktige och församlingsdele-gerade skall inrikta och bedriva sin verksamhel. Kyrkorådet får också beslula om fördelning av personal och utrustning mellan de organ som ingår i krigsorganisationen allt efter uppkommande behov.

9 § En kyrklig kommun har rätt lill ersällning från staten för koslnader som

under beredskapstillstånd eller krig har uppkommit för den kyrkliga

kommunen lill följd av verksamhet enligl 7 §. Ersättningen beslutas av

länsstyrelsen. Den kyrkliga kommunen har rätt att få förskott pä sådan

ersättning av länsstyrelsen.

10        § Domkapitlets beslut enligt denna lag får överklagas hos regeringen

genom besvär. Länsstyrelsens beslut enligt 9 § får också överklagas hos

regeringen genom besvär.

Under beredskapslillslånd eller krig får domkapitlet besluta atl dess beslut enligt denna lag skall gälla med omedelbar verkan.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1982.

Prop. 1981/82:12

4

Utdrag

KOMMUNDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1981-10-22

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo, Petri,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Boo. Proposition om kyrklig beredskap

1 Inledning

För kommuner och landstingskommuner gäller lagen (1964:63) om kommunal beredskap (omtryckt 1977:417, ändrad senast 1981:294). Kom­munerna och landstingskommunerna är enligt denna skyldiga att i fredstid vidta de förberedelser som behövs för att de skall kunna fullgöra sina uppgifter under beredskapslillslånd. Uiöver de fredslida kommunala uppgifterna åläggs kommunerna enligt lagen särskilda uppgifter under beredskapslillslånd. Kompletterande bestämmelser om den kommunala beredskapen finns i kommunala beredskapskungörelsen (1964:722, ändrad senast 1981:889). Föreskrifter om kommunala uppgifter av vikt för totalförsvaret finns också i flera andra författningar.

Lagbestämmelser om de kyrkliga kommunerna finns huvudsakligen i lagen (1961:436) om församlingsstyrelse (omtryckt 1976:500, ändrad senasi 1981:558). Varken i församlingsslyrelselagen eller annorstädes finns uttryck­liga bestämmelser om skyldighet atl planera och vidta andra förberedelser för beredskap och krig. Någon motsvarighet till den författningsreglering som gäller för kommuner och landstingskommuner finns alltså inte pä det kyrkokommunaJa området.

Frågan om planering för den kyrkliga verksamhelen vid krig eller krigsfara har övervägts och utretts i skilda sammanhang. Efter framställning av ärkebiskopen tillkallades är 1960 en utredningsman med uppdrag att utreda svenska kyrkans och de fria trossamfundens själavårdande verksamhel under krig (kyrkoberedskapsutredningen). Ulredningen avgav betänkandet (SOU

Prop. 1981/82:12

5

1965:59) Kyrklig beredskap. I delta behandlades utöver den själavårdande verksamhelen olika frågor, som utredningen bedömde vara vikliga för den kyrkliga verksamheten under krig.

Vid remissbehandlingen av betänkandet restes bl. a. från kyrkliga remissinstanser starka principiella invändningar mot de föreslagna organisa­toriska lösningarna. Förslagen i betänkandet överarbetades därför inom utbildningsdepartementet. Resultatet av översynen redovisades våren 1970 i promemorian (Ds U 1970:7 del I) angående den fortsalla behandlingen av kyrkoberedskapsutredningens betänkande.

I departementspromemorian systematiserades utredningens olika förslag. Enligt vad som framhålls i promemorian borde vissa riktlinjer av grundläg­gande art fastställas för det fortsatta utrednings- och planeringsarbetet. Sådana allmänna riktlinjer angavs också i promemorian. Enligt dessa rikllinjer borde de kyrkokommunala uppgifterna i princip handläggas av de kyrkokommunala organen och de statliga beredskapsuppgiflerna av slalliga myndigheler. I promemorian angavs att det av beredskapsskäl var synner­ligen angelägel alt utrednings- och planeringsarbetet kom i gång ulan ytterligare dröjsmål. I promemorian föreslogs därför atl som centralt organ under Kungl. Maj:t för handläggning av kyrkliga beredskapsfrågor skulle tillsättas en mindre kommitté. Denna skulle bl. a. få till uppgifl alt initiera en planläggning på hela det kyrkliga området, alt fungera som rådgivande och samordnande organ i kyrkoberedskapsfrågor samt alt inom området utreda de grundläggande frågor som inte lämpligen borde ankomma på något annat centralt organ.

Sedan promemorian hade remissbehandlats, bemyndigade regeringen den 11 juli 1976 den dåvarande kyrkominislern att tillkalla en kommitté, kyrkoberedskapskommiltén (U 1976:09), med uppdrag att fortsätta atl utreda och planlägga själavården och övriga kyrkliga beredskapsfrågor vid krig eller krigsfara.

Kommittén' har den 24 april 1979 lill regeringen avgelt en promemoria med förslag lill lag om kyrklig beredskap. Promemorian har remissbehand­lats.

Mot vissa delar av kommitténs förslag har invändningar riktals vid remissbehandlingen. Förslaget har därför överarbetats inom kommundepar­tementet. Resultatet av överarbetningen har redovisals i departemenlspro­memorian (Ds Kn 1980:5) Kyrklig beredskap. Promemorian bör fogas till regeringsprolokollet i della ärende som bilaga 1.

Promemorian har remissbehandlats. En inom kommundepartementel upprättad sammanslällning över remissinstanser och remissyttranden bör fogas till regeringsprotokollet i detta ärende som bilaga 2.

' Departementsrådet Torsten[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, biskopen Lars Carlzon, miss­ionsföreståndaren Gösta[REDACTED_EFTERNAMN], förbundsdirektören Per-Olof[REDACTED_EFTERNAMN], krigsrådet Hans Kollind, stiflssekreteraren Sten G.[REDACTED_EFTERNAMN], kyrkoherden Jan[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1981/82:12

6

2 Allmän motivering 2.1 Nuvarande ordning

En administrativ beredskap finns genom alt statsmakterna redan under fred utfärdar lagar, förordningar och andra föreskrifter som reglerar samhällets omställning från fred lill krig. Den administrativa beredskapen kommer också till uttryck genom planering i fredstid för denna omställning och genom planering för att samhället även under krig skall kunna fungera i ordnade former. Denna planläggning, som görs inom skilda samhällsområ­den, brukar kallas beredskapsplanläggning. En grundläggande princip inom totalförsvaret är atl den myndighel eller det organ som svarar för viss verksamhel i fred skall svara för verksamheten också i krig, om verksamhe­ten då skall fortgå. Härav följer alt den myndighet eller del organ, som har ansvaret för en viss verksamhet i fred, i regel också har elt ansvar för planläggning och andra förberedelser för verksamheten i krig.

Genom fullmaktslagstiftning för krig och krigsfara skapas möjligheler för regeringen alt snabbt lämna de föreskrifter som kan krävas under sådana förhållanden. Fullmaklslagarna är utfärdade redan i fred, men de lillämpas då endast som underlag för krigsplanläggningen och andra förberedelser. För Ullämpning i övrigt av fullmaklslagarna under krig eller vid krigsfara m. m. fordras i regel särskill förordnande av regeringen och i många fall även alt förordnandet underställs riksdagens prövning.

En av fullmaktslagarna är lagen (1942:87) med särskilda-bestämmelser angående stats- och kommunalmyndigheterna och deras verksamhet vid krig eller krigsfara m. m. (ändrad senast 1953:51). den s. k. administrativa fullmaktslagen. Lagen, som har tillkommit med kyrkomötets samtycke, gäller med vissa undanlag för "'statsmyndigheter" och "kommunalmyndig­heter". Med "kommunalmyndigheter" avses bl. a. de kommunala, lands­iingskommunala och kyrkokommunala beslutande församlingarna och nämnderna. Lagen gör det möjligt för regeringen att vid krig eller krigsfara bestämma bl. a. att en uppgift som tillkommer regeringen skall övertas av en underordnad myndighel samt alt de uppgifter som tillkommer en statlig myndighet helt eller delvis skall överläs av en annan slallig myndighel eller av en "kommunalmyndighet". Enlig lagen kan regeringen vidare beslämma all vissa beslut av statliga myndigheter inte får överklagas, atl de uppgifter som tillkommer en "kommunalmyndighet" helt eller delvis skall överläs av en annan "kommunalmyndighet" eller av en statlig myndighet saml atl en myndighet får fatta beslut i annan sammansättning, med färre ledamöter eller i annan ordning än som annars är föreskrivet (2 §). Lagen gör del möjligt med väsentliga förenkligar i myndigheternas arbetssätt under krigsförhållanden.

Beslämmelser om tillämpningen av lagen finns i en anslutande kungörelse (1943:137). Enligl denna är myndigheterna redan i fredstid skyldiga alt vidta

Prop. 1981/82:12

7

vissa förberedande åtgärder. Del åligger bl. a. en myndighet att planlägga de ändringar eller inskränkningar i verksamhelen saml de övriga åtgärder som kan antas bli nödvändiga under krig eller krigsfara (2 §). Vid krig eller krigsfara skall myndigheterna anpassa sin verksamhet efter det rådande lägel. Organisationen, arbetsformerna och förfarandel i övrigl skall förenk­las i största möjliga utsträckning. För det fall att sammanträde med det beslutande organet inte kan hållas under krig eller krigsfara anges i 11 § beträffande det kommunala och kyrkokommunala området vilka organ som skall utöva beslutanderätten i det ordinarie organets ställe. 1 församling, pastorat eller kyrklig samfällighet utövas i sådant fall beslutanderätten av kyrkorådet.

För atl stärka rikels försvarsberedskap vid krigsfara får regeringen förordna om beredskapslillslånd. Grundläggande beslämmelser om della finns i lagen (1960:513) om beredskapslillslånd. Kompletterande besläm­melser om vad som skall iakttas vid beredskapstillstånd ges i beredskaps­kungörelsen (1960:515). I denna har fastställts vissa beredskapsgrader som skall intas vid beredskapslillslånd. I 8 § anges vilka beredskapsåtgärder som skall vidtas vid de olika beredskapsgraderna. De särskilda beredskapsgra­derna gäller också för kommunala myndigheter och organisationer för vilka har utfärdats föreskrifter om förberedelser för verksamhel i krig. Enligt 9 § innebär s. k. beredskapslarm att elt stort antal beredskapsförfattningar skall lillämpas, om inte regeringen beslämmer annat.

För flertalet statliga myndigheter, bl. a. domkapitel och stiftsnämnder, gäller förordningen (1977:55) om vissa statliga myndigheters beredskap m. m. Enligt 2 § bestämmer regeringen i vad mån en myndighet skall upprätthålla sin verksamhet under krig eller vid krigsfara. De myndigheter vilkas verksamhel skall upprälthällas skall under fredslid planera för atl under krig eller vid krigsfara kunna inta krigsorganisation och vidla övriga anordningar för den egna beredskapen saml kunna bedriva avsedd verksam­het (4 §). Planeringen skall enligt 6 ft samordnas med planeringen vid andra civila och militära myndigheter inom totalförsvaret.

Med hänsyn lill kommunernas betydelse för totalförsvaret är det av stor vikl att kommunerna redan i fredstid planlägger verksamhelen och vidtar andra förberedelser som behövs för all de skall kunna fullgöra sina uppgifter under beredskap och krig. Föreskrifter härom finns i lagen om kommunal beredskap och i kommunala beredskapskungörelsen. Lagen om kommunal beredskap är tillämplig också på landstingskommunerna. Föreskrifter om kommunala uppgifter av vikl för totalförsvaret finns också i flera andra förfatiningar.

Kommunerna och landstingskommunerna är enligl 6 § lagen om kommu­nal beredskap skyldiga att i fredstid vidta de förberedelser som behövs för att de skall kunna fullgöra sina uppgifter under beredskapslillslånd. Enligt 7 § kan länsslyrelsen, om det med hänsyn lill beredskapsuppgifternas omfall-

Prop. 1981/82:12

8

ning eller betydelse i en viss kommun fordras att dennas förberedelser redovisas i sårskild plan. förordna att kommunen eller landstingskommunen skall upprätta och anta sådan plan. Vid planläggningen skall samråd ske med länsslyrelsen. När planen har antagits, skall den insändas lill länsstyrelsen. Den förutvarande underställningsskyldighelen för kommunerna har nyligen upphävts (prop. 1980/81:80. KU 1980/81:13, rskr 1980/81:149).

Om en kommun eller landstingskommun enligt 7 § har upprättat en särskild plan. utgår statsbidrag med 90 % eller den större del av planlägg­ningskostnadens belopp som regeringen medger (16 §). Planläggningskost­naden skall i princip beräknas efler grunder som regeringen fastställer. Länsslyrelsen fär förordna om revision av kommunala och landstingskoni­munala beredskapsplaner, når del påkallas av ändrade förhållanden.

Enligt 1 § är en kommun under beredskapstillstånd i princip skyldig atl i de hänseenden i vilka kommunen är verksam för sina egna medlemmar utöva verksamhet till förmån för sådan befolkning från andra kommuner som till följd av krigsskada, utrymning e. d. har tagit uppehåll inom kommunen. Delsamma gäller för landstingskommunerna. I 18 § finns bestämmelser om ersättning från staten till kommuner och landstingskommuner för kostnader till följd av bl. a. verksamhel för inkvarterad befolkning frän andra kommuner och landstingskommuner. 15 § finns bestämmelserom skyldighet för kommuner och landstingskommuner alt under vissa förutsättningar lämna andra kommuner och landstingskommuner vissl bistånd.

Uppgifter som en kommun skall fullgöra under beredskapslillslånd och som saknar motsvarighet i fredslid skall enligl 9 § i princip handhas av en beredskapsnämnd. En sådan nämnd får tillsättas redan i fredslid. Under beredskapslillslånd får en kommun eller landstingskommun övergå till krigsorganisation (11 §). När en kommun eller landstingskommun har övergått lill krigsorganisation, ankommer ledningen av beredskapsverksam­heten på kommunstyrelsen resp. förvaltningsutskottet. Regeringen eller länsslyrelsen får under beredskapslillslånd förordna alt en kommun eller landstingskommun skall övergå lill krigsorganisation (12 S lagen om kommunal beredskap och 7§ kommunala beredskapskungörelsen).

Kommunstyrelsen resp. förvaltningsutskottet skall övervaka alt erforder­lig planläggning sker och alt övriga nödvändiga förberedelser vidtas för verksamheten i krig eller vid krigsfara (13 § lagen om kommunal bered­skap).

Enligt 14 § lagen om kommunal beredskap åligger del länsslyrelsen alt följa tillämpningen av lagen. Länsstyrelsen skall därvid se till att såväl förberedelsearbetet som själva verksamheten bedrivs på etl ändamålsenligl sätl saml samordnas med annan beredskapsplanläggning och försvarsverk­samhet. I 20 § föreskrivs bl.a. alt länsstyrelsen, om en kommun eller landstingskommun underlåter att fullgöra skyldighet som åvilar kommunen

Prop. 1981/82:12

9

eller landstingskommunen enligt lagen eller föreskrift som meddelas med stöd av denna, kan förelägga kommunen eller landstingskommunen lämpligt vite eller också själv vidta den åtgärd som skyldigheten avser.

En särskild nämnd, riksnämnden för kommunal beredskap, har inrättats med uppgift alt handha vissa centrala samordningsuppgifter rörande den kommunala beredskapsplanläggningen. Riksnåmnden ger ut allmänna anvisningar om kommunal beredskapsplanläggning. F. n. har så gott som samtliga kommuner och landstingskommuner upprättat beredskapsplaner. Enligt riksnämnden beräknas den landstingskommunala nyplanläggningen bli slutförd under budgetåret 1981/82. Landstingskommunerna är fr. o. m. den 1 juli 1981 skyldiga att också planlägga hälso- och sjukvården under beredskap och krig, eftersom ledningen av sjukvården i krig och därmed sammanhängande frågor då överflyttades från lånsstyrelserna till sjukvårds­huvudmännen (prop. 1980/81:57, SoU 1980/81:23, rskr 1980/81:216).

2.2 Svenska kyrkans och de övriga trossamfundens beredskapsplanering

Samhället och dess olika organ måsle i belydande utsträckning kunna fullgöra sina uppgifter också under beredskap och krig. Även under krigsförhållanden måsle samhället kunna fungera i ordnade former. För alt detta skall vara möjligt måsle samhället ha en försvarsberedskap för krig och krigsfara. En god beredskap kräver planering och andra förberedelser redan i fredslid.

Som jag har redovisat tidigare skall enligt förordningen om vissa statliga myndigheters beredskap m. m. de myndigheter vilkas verksamhet skall upprätthållas under krig eller vid krigsfara redan under fredstid planera för alt under beredskap och krig kunna inta krigsorganisation och vidta övriga anordningar för den egna beredskapen (organisationsberedskap). De skall också planera för att kunna bedriva avsedd verksamhet (verksamhelsbered-skap). Vidare skall de planera för att i förekommande fall kunna flytta verksamheten till särskild krigsuppehållsplats. Dessa bestämmelser om beredskapsplanering gäller bl. a. domkapitel och sliftsnämnder. För dessa organ inom svenska kyrkan finns sålunda grundläggande bestämmelser om beredskapsplanering.

Enligl lagen om kommunal beredskap är kommunerna och landstingskom­munerna skyldiga att i fredstid vidta de förberedelser som behövs för atl kommunerna skall kunna fullgöra sina uppgifter under beredskap och krig. Lagen gäller emellertid inte de kyrkliga kommunerna. I fråga om dessa saknas föreskrifter i lag om deras skyldighet atl planera och vidla andra förberedelser för beredskap och krig. Någon motsvarighet till den författ­ningsreglering som gäller för del statliga och det borgerligt kommunala området finns alltså inte på del kyrkokoinmunala området. I tillämpnings-kungörelsen lill administrativa fullniaktslagen finns visserligen en generell

Prop. 1981/82:12

10

bestämmelse, som också gäller de kyrkliga kommunerna, atl myndighelerna skall planlägga de ändringar eller inskränkningar i verksamhelen samt de övriga åtgärder som kan antas bli erforderliga under krig eller vid krigsfara. En enstaka beslämmelse av detta slag år enligt min mening inte tillräcklig som grund för en kvalificerad kyrklig beredskapsplanläggning. Härtill kommer atl föreskrifter om bl. a. de kyrkliga kommunernas åligganden i princip skall meddelas i lag (8 kap. 5 § regeringsformen och punkt 9 övergångsbestämmelserna till regeringsformen).

Ett omfatlande utredningsmaterial har tagils fram genom åren i fråga om den kyrkliga beredskapen. Detta material visar klart att det behövs en kyrklig beredskapsplanering och att det är mycket angeläget atl det skapas förutsättningar för att en sådan också kan komma till stånd. Del har emellertid lidigare inle gått alt nå enighet om i vilka organisatoriska former svenska kyrkan skall handlägga beredskapsfrågorna. En av orsakerna lill detta är svenska kyrkans uppbyggnad och det förhållandel all både statliga och kyrkokommunala myndigheter svarar för svenska kyrkans verksam­hel.

Som jag har nämnt inledningsvis föreslog kyrkoberedskapskommiltén en lag om kyrklig beredskap. Kommiilén ansåg atl del fordras en lagstadgad skyldighel för de kyrkliga kommunerna att vidta förberedelser i beredskaps­syfte för alt en tillfredsställande kyrklig beredskap skall uppnås. Kommitténs lagförslag byggde på att organisationen av den kyrkliga beredskapen så långt möjligl borde knytas lill redan befintliga organ. Organisationen på lokal nivå borde enligl kommittén omfalla samma territoriella område som den borgerliga kommunen. Denna utgångspunkt mötte enligt kommittén svårig­heter i de fall församling och kommun inte sammanfaller eller när samtliga församlingar i en kommun inte bildar en samfällighet. För att lösa denna komplikation föreslog kommittén att särskilda samfälligheter för bered­skapsfrågor skulle inrällas i dessa fall. Alla församlingar inom kommunen skulle ingå i samfälligheten. Enligt kommittén skulle samfällighetens kyrkoråd vara beredskapsnämnd. Församlingarnas skyldigheter att vidta förberedelseålgärder för beredskap och krig skulle enligt kommitténs förslag fullgöras genom den särskilda samfällighetens försorg.

Kyrkoberedskapskommilléns förslag alt den kyrkliga beredskapen skulle regleras i lag mottogs på det hela laget positivt. Förslaget atl särskilda samfälligheter för beredskapsfrågor skulle inrättas, när församling eller kyrklig samfällighet inte sammanfaller med den borgerliga kommunen, föranledde emellertid betydande kritik. 1 departementspromemorian före­slås därför atl församlingarna resp. de redan befintliga samfällighelerna i princip själva svarar för beredskapsuppgiflerna. 1 del överarbetade lagför­slaget föreskrivs en skyldighet förde kyrkliga kommunerna, vari inbegrips de redan befintiga samfällighelerna, all vidta de förberedelseåtgärder som behövs för atl de skall kunna fullgöra sina uppgifter under beredskap och krig.

Prop. 1981/82:12

11

Remissbehandlingen av departementspromemorian ger vid handen att förslaget om en särskild beredskapslag för de kyrkliga kommunerna i huvudsak tillstyrks eller lämnas ulan erinran. Flertalet remissinstanser ställer sig positiva lill alt beredskapsplaneringen skall göras av befintliga kyrkliga organ.

I direktiven för kyrkoberedskapskommiltén anges atl de fria trossamfun­dens beredskapsfrågor bör lösas så alt frivilliga överenskommelser mellan trossamfunden kommer till stånd. Kommittén har emellertid stannat för all föreslå en lagstadgad planläggningsskyldighet också för de fria trossamfun­dens del. Kommittén har motiverat delta med atl det skulle föreligga starka önskemål härom, inte minst från de ledamöter av kommittén som represenierar de fria samfunden.

Kommitténs förslag på denna punkl har kritiserats vid remissbehandling­en. Förelrädare för de fria samfunden har därvid föreslagil en samverkan mellan de fria trossamfunden och svenska kyrkan på frivillig väg i stället för en skyldighel för dem alt vidta förberedelseåtgärder för krig eller krigsfa­ra.

1 departementspromemorian anförs att det inte bör komma i fråga att behålla föreskriften om en skyldighet för de fria trossamfunden atl vidla förberedelseålgärder.

Det övervägande antalet remissinstanser delar uppfattningen i promemo­rian att planläggningsskyldigheten inle bör omfatta de fria trossamfunden ulan atl beredskapsplaneringen för deras vidkommande bör vara hell frivillig. Länsstyrelsen i Väslernorrlands län är emellertid av annan mening och anser atl det är en allvarlig brisl alt den föreslagna lagen endast omfattar regler om planläggning för svenska kyrkan och inle för de fria trossamfun­den.

Enligt min mening är det av stor betydelse för försvarsberedskapen atl den verksamhet som svenska kyrkan och övriga trossamfund bedriver upprätt­hålls i största möjliga utsträckning under beredskap och krig. Under de påfrestningar .som sådana lägen innebär kommer många människor säkerli­gen atl känna ell starkt behov av andlig omvårdnad. Svenska kyrkan och övriga trossamfund bör sålunda enligt min mening fullgöra sina uppgifter även under krigsförhållanden. Det fordras givetvis alt verksamhelen anpassas efter de ändrade förhållanden som kommer att råda under beredskap och krig. Som påpekas i deparlemenlspromemorian ändrar uppgifterna naturiigen karaktär och vissa av dem kan komma att utökas radikalt, t. ex. omhändertagande och begravning av döda. För alt svenska kyrkan och övriga trossamfund skall kunna klara sina uppgifter under beredskap och krig krävs förberedelser och planering redan i fredstid.

För svenska kyrkans vidkommande har en beredskapsplanläggning genomförts bara i begränsad utsträckning. Inom svenska kyrkan är endast domkapitlen och stiftsnämnderna skyldiga all vidta beredskapsförberedel-

Prop. 1981/82:12

12

ser. För de kyrkokoinmunala organen inom svenska kyrkan saknas däremol en i lag grundad skyldighel all ombesörja en beredskapsplanering. Jag anser att det är angeläget att del nu skapas förutsättningar för att en beredskaps­planering också kan komma till stånd på del kyrkokomniunala området. Del är enligt min mening inte naturligt att räkna med att en beredskapsplanering av svenska kyrkans verksamhel kan initieras enbart på frivillighelens väg. En skyldighet för de kyrkliga kommunerna atl vidta beredskapsförberedelser skall ha stöd i lag. Jag ansluter mig därför till uppfattningen i departements­promemorian att det behövs en reglering i lag om den beredskapsplanering och de andra beredskapsförberedelser som otvivelaktigt bör komma lill stånd på det kyrkokommunala området. En lagstiftning om kyrklig beredskap som riklar sig lill svenska kyrkans församlingar och samfälligheter bör alltså nu skapas.

Enligl min mening är del angeläget all de fria trossamfundens verksamhet också kan fortgå under beredskap och krig. För all de fria trossamfunden under sådana förhållanden skall kunna klara sina uppgifter bör de vidta förberedelser redan i fredslid. De fria trossamfunden bör emellertid handha sina beredskapsfrågor på frivillig väg. Jag är således inte beredd alt förorda en lagstadgad planläggningsskyldighet för de fria trossamfunden. Det bör kunna vara tillfyllest för alt främja planeringsarbetet att den kyrkliga kommunen samråder med framför allt de fria kristna trossamfunden som är verksamma inom den borgerliga kommunen. Det ankommer självfallel på de fria trossamfunden atl själva avgöra i vilken utsträckning de önskar ett sådant samråd.

En lag om kyrklig beredskap bör sålunda enligt min mening avse svenska kyrkan och dess verksamhet. Som jag redan har nämnt är domkapitlen och sliftsnämnderna redan skyldiga all vidta beredskapsförberedelser. Tyngd­punkten i svenska kyrkans verksamhet ligger emellertid på de kyrkliga kommunerna. Det är alltså främst deras uppgifter under beredskap och krig som behöver planeras och förberedas. En kyrklig beredskapslagstiftning bör därför i förlsta hand slå fast alt de kyrkliga kommunerna är skyldiga alt redan i fredslid planlägga verksamhelen under krig och vid krigsfara och alt vidla andra förberedelser så att de under sådana förhållanden kan fullgöra den verksamhel som bedrivs av dem. En sådan skyldighel bör självfallet gälla för alla kyrkliga kommuner.

Som framhålls i departementspromemorian kommer de kyrkliga kom­munerna lill skillnad från de borgerliga kommunerna troligtvis inte alt åläggas några nya särskilda uppgifter under beredskap och krig. En beredskapsplanläggning på det kyrkliga området kommer därför alt omfatta uppgifter av i princip samma slag som de fredstida uppgifterna. Jag vill i sammanhanget erinra om att ett utmärkande drag för svenska kyrkan är församlingsstruktureii. dvs. ett mycket stort antal kyrkliga kommuner, varav många små enheter. Med hänsyn härtill och då verksamheten är myckel

Prop, 1981/82:12

13

begränsad jämfört med kommunernas och landstingskommunernas verk­samhet kommer de kyrkliga kommunernas beredskapsplanläggning i många fall inte alt behöva bli särskill omfattande. Jag vill emellertid också peka på att församlingsstrukluren medför särskilda organisatoriska problem. Jag återkommer till de organisatoriska frågorna i del följande.

I promemorian anförs alt en lagstiftning om en kyrkokommunal bered­skapsplanläggning bör ha karaktären av en ramlagstiftning utan delaljföre­skrifter. Denna lagstiftningsteknik har uttryckligen mött invändningar endast från domkapitlet i Göteborg. Domkapitlet anser atl departements­promemorians lagförslag inle kan låggas till grund för en lagstiftning, eftersom lagförslaget är alltför abstrakt och konturlöst. Det saknar vidare enligt domkapitlet en förklaring till vad kyrklig beredskap närmare innebar. För egen del delar jag den uppfattning som har uttryckts i promemorian. Jag anser att en lagstiftning i saken kan utformas i huvudsak enligl promemorians förslag. En lag som gäller de kyrkliga kommunernas beredskap bör enligt min mening inte innehålla detaljerade föreskrifter. Genom att enbart ange ramarna för en kyrkokommunal beredskapsplanläggning tas tillbörlig hänsyn till den kyrkokommunala självstyrelsen. En så utformad normgivning ligger helt i linje med de strävanden som nu görs au i möjlig mån begränsa den statliga normgivningen på olika områden. Jag förordar därför all lagstiftningen på det hela taget får den inriktning som föreslås i promemo­rian. Jag delar vidare uppfattningen i departementspromemorian atl lagen om kommunal beredskap kan ge en viss ledning för en reglering i lag av beredskapsfrågorna på det kyrkokommunala området.

Liksom fallel är med lagen om kommunal beredskap bör enligt min meningen lag om kyrklig beredskap vara i kraft redan under fredstid. Vissa bestämmelser som är avsedda endast för krig, krigsfara eller liknande situationer bör emellertid utformas så att de först under sädana förhållanden kan träda i funktion.

2.3 Ansvaret för beredskapsplanläggningen m. m.

För tolalförsvarsplaneringen gäller principen att den som har etl ansvar i fred för viss verksamhel också skall förbereda, genomföra och leda samma verksamhet i krig, om verksamheten då skall fortgå. 1 direktiven för kyrkoberedskapskommiltén angavs all ansvaret för beredskapsuppgifterna om möjligl borde förläggas lill redan existerande myndigheter och organ som har motsvarande uppgifter i fred. Enligt kyrkoberedskapskommilléns förslag skulle emellertid en särskild organisation för de kyrkliga beredskaps­frågorna skapas. Kommittén ansåg atl organisationen på lokal nivå borde omfatta samma territoriella område som den borgerliga kommunen. Kommittén föreslog alt en särskild partiell samfällighet bildades för beredskapsfrågorna, når församling eller kyrklig samfällighet inle samman-

Prop. 1981/82:12

14

föll med den borgerliga kommunen. Alla församlingar inom kommunen skulle ingå i samfälligheten. Samfällighetens kyrkoråd skulle enligl förslaget vara beredskapsnämnd. Församlingarnas skyldigheter atl vidta förberedel­seåtgärder för beredskap och krig skulle enligt kommitténs förslag fullgöras genom den särskilda samfällighetens försorg. Samfällighetens beredskaps­nämnd skulle planera för församlingarnas verksamhel under beredskap och krig.

Förslagel om särskilda samfälligheter fick vid remissbehandlingen bety­dande kritik. De kritiska remissinstanserna ansåg bl. a. med hänvisning lill lotalförsvarsprincipen att några särskilda samfälligheter i princip inte behövdes. Förslaget om särskilda samfälligheter för beredskapsfrågor har frångåtts i deparlemenlspromemorian. Med hänsyn till de nackdelar som uppenbarligen var förenade med förslaget anförs i promemorian alt församlingarna resp. de redan befintliga samfällighelerna i princip själva bör svara för beredskapsuppgifterna.

Departementspromemorians förslag atl beredskapsplaneringen på lokal nivå skall utföras av redan befintliga kyrkliga organ och inle av några enbart för beredskapsändamål särskilt bildade samfälligheter lillslyrks eller lämnas utan erinran av flerlalel remissinslanser. Några remissinstanser framhåller emellertid vikten och lämpligheten av alt den lokala beredskapsorganisalio-nen geografiskt anknyter lill den borgerliga kommunen och omfallar samma område som denna. Den kyrkliga samfälligheten i Södertälje förordar alt särskilda samfälligheter inrättas för den kyrkliga beredskapen.

För egen del anser jag alt strävan bör vara atl lägga beredskapsuppgifterna på organ som ingår i den normala fredstida organisationen. Den samverkan som kan behövas med den borgerliga kommunen, andra kyrkliga kommuner och andra trossamfund anser jag bör kunna tillgodoses utan alt särskilda samfälligheter bildas. Etl tillskapande av särskilda samfälligheter innebär onekligen alt man i onödan och i stort antal fall skapar en belungande administrativ apparal som grundas på en för svenska kyrkan ny territoriell indelning. Som framhålls i deparlemenlspromemorian skulle inle sällan samfälligheten komma att omfatta åtskilliga församlingar. Vidare skulle inte alltid samlliga församlingar kunna bli representerade i församlingsdelege-rade och kyrkorådet skulle ofta få ohanterligt många ledamöter, även om alla församlingarna inle blev representerade där. Jag instämmer alltså i den kritik som har riktals mol förslagel om särskilda samfälligheter för beredskapsfrå­gorna och anser att sådana inte bör inrättas. I enlighet med totalförsvars­principen förordar jag atl församlingarna resp. de redan befintliga samfäl­lighelerna i princip själva svarar för beredskapsuppgifterna. De kyrkliga kommunerna kommer ju inte att upphöra under beredskap och krig, utan den kyrkokommunala verksamheten skall vidmakthållas med de förändring­ar som kan bli nödvändiga. Del är enligl min mening naturligt alt den myndighet eller det organ som i fred bedriver en viss verksamhet också

Prop. 1981/82:12

15

planerar för dess bedrivande vid krig och krigsfara. Jag föreslår alltså att de kyrkliga kommunerna själva i befintliga organisationsformer skall ha hand om de kyrkliga beredskapsfrågorna.

2.4 Beredskapsplaneringens omfattning, beredskapsplaner m. m.

Enligl 6 § lagen om kommunal beredskap är kommunerna och landstings­kommunerna skyldiga att redan i fredstid vidla de förberedelser som behövs för alt de under beredskapslillslånd skall kunna fullgöra såväl sina uppgifter enligt lagen som upprätthålla eller ulöva annan för totalförsvaret viktig verksamhet vilken åligger dem enligt särskild lag eller författning eller eljesl bedrivs av dem. Den kommunala planläggningsskyldigheten omfattar sålunda bl, a. den kommunala förvaltningsapparaten i dess helhet.

Förutom skyldighelen atl planlägga de specialuppgifler som kommunerna och landstingskommunerna skall fullgöra under beredskapstillstånd skall de också planlägga den verksamhet som de normalt bedriver i fredslid. Vid planläggningen måste det naturligtvis bli fråga om en resursomfördelning från mindre krigsvikliga verksamhelsområden till andra för totalförsvaret särskilt vikliga områden.

Med lagen om kommunal beredskap som förebild föreslås i departements­promemorian en lagfäst skyldighet för de kyrkliga kommunerna atl under fredslid vidla de förberedelser som behövs för alt de under beredskapslill­slånd och krig skall kunna fullgöra de uppgifter som enligt lag eller annan författning ankommer på dem. I promemorian preciseras denna skyldighel till all omfatta planläggning och andra förberedelseålgärder i fråga om de i församlingsslyrelselagen angivna församlingsangelägenheterna. Dessa anges i nämnda lag dels genom ell allmänt stadgande om alt församlingen får själv vårda sina angelägenheter, dels genom en i princip uttömmande uppräkning av församlingens olika verksamhetsområden. En församling kan utöver församlingsangelägenheterna också ha specialreglerade uppgifter.

I deparlemenlspromemorian framhålls alt också de kyrkliga samfällighe­lerna måste vidta de förberedelser som fordras för atl de skall kunna fullgöra sina uppgifter under beredskapslillslånd och krig. För flerförsamlingspaslo-raten gäller planläggningsskyldigheten m. m. pasloratsangelägenheterna.

Kammarkollegiet tar i silt remissyttrande upp frågan om planeringsskyl­dighetens omfattning. Kammarkollegiet anför atl formuleringen av 2 § i departementspromemorians lagförslag inle borde föranleda någon Ivekan angående planeringsskyldighelens omfattning, eftersom där står atl de kyrkliga kommunerna skall vidta de förberedelser som enligl lag eller annan författning ankommer på dem. Med hänsyn lill vad som uttalas i departe­mentspromemorian betonar kollegiet att planeringsskyldighelen endasi torde kunna omfatta den kyrkliga kommunens obligatoriska angelägenheter. I den mån församlingskompetensen grundas enbart på församlingsslyrelse-

Prop. 1981/82:12

16

lagen är den fakultativ, alltså frivillig, framhåller kollegiet. Församlingen kan här anpassa sina insatser lill vad som befinns lämpligt. Denna frihet bortfaller enligt kollegiet hell eller delvis om angelågenheten år obligatorisk. Kammarkollegiet uttalar atl det givelvis är önskvärt alt församlingen eller samfälligheten upprätthåller även frivillig, fakultativ verksamhel under ' beredskap och krig. Särskill i siörre församlingar är den enligl kollegiet ofta belydande och bedrivs inte sällan med anlitande av för denna verksamhel särskilt anslälld personal. Men principiellt kan dock enligt kollegiets mening planeringsskyldigheten inte omfatta annat än den obligatoriska verksamhe­ten.

Jag delar inte kammarkollegiets uppfattning i fråga om planeringsskyldig­helens omfattning. Det ligger i sakens natur alt det år den verksamhel som man avser att bedriva under beredskap och krig som behöver planeras. Denna verksamhel år givelvis av både obligatorisk och fakultativ arl. Enligt min mening bör utgångspunkten vara att den kyrkliga verksamhelen i slörsla möjliga utsträckning fortgår som under fred. Även om verksamhelen i princip bör upprätthållas måsle den anpassas till de ändrade förhållanden som kommer att råda under beredskap och krig. Det är då naturligt atl den fakultativa verksamheten minskar i omfång, men de församlingsvårdande uppgifterna bör om möjligt inte upphöra. Liksom den kommunala planlägg­ningsskyldigheten omfatlar hela den kommunala förvaltningsapparaten bör enligt min mening även den kyrkliga planläggningsskyldigheten omfatta all kyrkokommunal verksamhet. Detta bör komma till klart uttryck i lagtexten. Jag återkommer härtill i specialmotiveringen.

Som jag har angett tidigare är komnuinerna och landstingskommunerna enligt 6 S lagen om kommunal beredskap skyldiga att i fredstid vidla de förberedelser som behövs för att de skall kunna fullgöra sina uppgifter under beredskapstillstånd. Enligt 7S kan länsstyrelsen, om det med hänsyn lill beredskapsuppgifternas omfattning eller betydelse i en viss kommun fordras atl dennas förberedelser redovisas i särskild plan, förordna att kommunen eller landstingskommunen skall upprätla och anta en sådan plan.

Beiräffande planläggningsordningen anfördes i propositionen med förslag lill lag om kommunal beredskap (prop. 1964:4 s. 87) bl. a. att del lorde vara erforderligt att planerna antogs av kommunen i de fall, då planläggningen skulle redovisas lill länsstyrelsen. I övrigt fick del enligl propositionen ankomma på kommunen själv atl avgöra om planerna formligen borde fastställas av kommunen eller om lillräcklig stadga i planerna kunde vinnas utan att sådan fastställelse skedde. Vidare anfördes atl en granskning och sammanställning av planerna genom kommunstyrelsens försorg inle lorde kunna undvaras. I åtskilliga fall torde det också enligt proposiiionen bli nödvändigt med särskilda beslut rörande förhållanden som ingår i planerna exempelvis om iordningställande av krigsuppehållsplat.ser för kommunala organ vid slutlig utrymning av deras ordinarie verksamhetsort.

Prop. 1981/82:12

17

Den kommunala beredskapsplanläggningen förutsätter att planläggningen återges i en beredskapsplan. Den kan i sin tur beslå av olika delplaner för en kommuns olika fackområden. En beredskapsplan som efler länsstyrelsens förordnande skall redovisas till länsstyrelsen kallas enligt 7 § lagen om kommunal beredskap särskild plan. I fråga om kommuner och landstings­kommuner har praxis blivit all dessa skall upprätta särskilda planer.

Som jag har nämnt föreslår jag alt också de kyrkliga kommunerna skall vara skyldiga atl redan i fredstid planlägga verksamhelen under beredskap och krig och att vidla andra förberedelser så alt de under sådana förhållanden kan fullgöra den verksamhel som bedrivs av dem. Det föreslås alt denna skyldighet skall gälla för alla kyrkliga kommuner.

Omfattningen av förberedelsearbetet blir enligl min mening beroende på den kyrkliga kommunens sloriek. I små församlingar och samfälligheter kan arbetet säkeriigen bli förhållandevis enkelt och inte medföra några svårig­heter. Den kyrkliga beredskapsplanläggningen kan inle bli tillnärmelsevis lika omfatlande som de borgeriiga kommunernas beredskapsplanläggning. De kyrkliga kommunerna är inte sällan små enheter och de kommer sannolikl inle atl tillföras några nya uppgifter under beredskap och krig. Enligl min mening bör vidare den kyrkliga beredskapen byggas upp successivt, i takt med vad de ekonomiska resurserna medger.

Beredskapsplaneringen måsle självfallel anpassas efter de lokala förhål­landena. I varje kyrklig kommun bör beredskapsplanläggningen dokumen­teras på någol sått. Del förefaller lämpligl atl en enkel plan i någon form upprättas för alt den skall få lillräcklig stadga. Del synes däremol inle nödvändigt atl planerna formligen också faslslälls av den kyrkliga kommu­nen. De har ju i regel gjorts upp av kyrkorådet. Planerna kan emellertid nödvändiggöra särskilda beslut i fråga om exempelvis resursanvändningen m. m.

När del gäller den kommunala beredskapsplanläggningen har riksnämn­den för kommunal beredskap i stor utsträckning meddelat allmänna anvisningar för planläggningen. Även de kyrkliga kommunerna kommer givetvis alt behöva en närmare vägledning i fråga om planläggningen och andra förberedelser för verksamhelen under beredskap och krig. Enligt direktiven för kyrkoberedskapskommiltén är en av dess uppgifter att meddela erforderliga anvisningar i kyrkoberedskapsfrågor. Kommiilén kommer enligl vad jag har erfaril all ulfärda allmänna råd för kyrklig beredskap. Jag förutsätter all kommiilén samarbetar med övriga myndighe­ler som handlägger beredskapsfrågor så all deras erfarenheter från beredskapsplanering kan tas lill vara. De allmänna råd som kyrkobered­skapskommiltén ämnar meddela kommer alltså atl vara lill ledning för förberedelsearbetet och för vad planerna kan innehålla.

I flertalet fall blir säkerligen de kyrkliga kommunernas förberedelsearbete inle särskill omfatlande eller komplicerat. I vissa fall kan en kyrklig kommuns planläggning eller verksamhet under beredskap och krig ha

2 Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 12

Prop. 1981/82:12

18

särskild betydelse från totalförsvarssynpunkt. Della kan vara fallel t. ex. om verksamheten har betydelse för en förhållandevis stor befolkning. I fråga om den kommunala beredskapsplanlåggningen kan länsstyrelsen, om det med hänsyn till beredskapsuppgifternas omfattning eller betydelse i en viss kommun fordras alt dennas förberedelser redovisas i särskild plan, förordna alt kommunen eller landstingskommunen skall upprätla och anta en sådan plan. En motsvarande möjlighel att förordna att särskilda beredskapsplaner skall upprättas bör finnas också på del kyrkokommunala området. Når det gäller de kyrkliga kommunerna finns del enligt min uppfattning mera sällan anledning all förordna att särskilda beredskapsplaner skall upprättas. Uppgiften atl förordna att särskilda beredskapsplaner skall upprättas anser jag skall ankomma på domkapitlen.

Enligt promemorieförslaget skall den särskilda beredskapsplanen under­ställas domkapitlet för godkännande. I departementspromemorian uttalas att ell underställningsförfarande är motiverat ålminslone i ell inledningsske­de, även om beredskapsplanläggningen för de kyrkliga kommunernas del kan antas bli jämförelsevis okomplicerad. Som skäl för alt införa en underställningsskyldighel i fråga om de kyrkliga kommunernas särskilda beredskapsplaner anförs i promemorian att kommunerna har helt andra resurser för planläggningsarbetel än församlingarna och de kyrkliga samfäl­lighelerna. Kommunerna har också en betydande erfarenhel av beredskaps­planering och annan verksamhel inom totalförsvaret.

Jag vill erinra om att kravet på underställning i fråga om kommunernas särskilda beredskapsplaner har slopats den 1 juli i år. En av uppgifterna för domkapitlen som tillsynsmyndigheter blir att biträda de kyrkliga kommu­nerna i förberedelsearbetet. Del förutsätts atl de kyrkliga kommunerna samråder med domkapitlet under förberedelsearbetet. Etl nära samarbele mellan domkapitlet och den kyrkliga kommunen blir särskilt nödvändigt när en särskild beredskapsplan efler förordnande av domkapitlet skall upprättas. Del bör i fråga om den kyrkliga beredskapsplaneringen enligt min mening vara tillräckligt att särskilda beredskapsplaner upprättas i samarbele med domkapitlet. Genom detta samarbete kommer viktiga och övergripande beredskapssynpunkter med all säkerhet ändock atl bli tillgodosedda. Någon ytterligare kontroll i form av etl formellt underställningsförfarande anser jag inle behövs. Del räcker alt den särskilda beredskapsplanen sänds in till domkapitlet, när planen har antagits av den kyrkliga kommunen.

Jag övergår nu till frågan om den regionala tillsynen över de kyrkliga kommunernas beredskapsplanering.

2.5 Tillsynsmyndighet

Enligt 14 § lagen om kommunal beredskap åligger det länsstyrelsen inom varje län att följa tillämpningen av nämnda lag. Länsstyrelsen skall se lill atl

Prop. 1981/82:12

19

såväl förberedelsearbetet som själva verksamheten bedrivs på ell ändamål­senligt säll saml samordnas med annan beredskapsplanläggning och försvars­verksamhel.

Mot bakgrund av att lagen om kommunal beredskap har utgjort förebild lill kyrkoberedskapskommilléns förslag till lag om kyrklig beredskap föreslog kommittén länsstyrelsen som tillsynsmyndighet också beträffande kyrkliga beredskapsfrågor. Kommitténs förslag på den hår punklen mötte under remissbehandlingen viss kritik. I deparlemenlspromemorian föreslås i stället atl domkapitlet blir tillsynsmyndighet.

Förslagel alt lägga tillsynsuppgifterna på domkapitlen avstyrks endast av några få remissinstanser.

Länsstyrelsen i Jönköpings län. som godlar förslaget med domkapitlet som tillsynsmyndighel. anser alt frågan om lämplig tillsynsmyndighet får bedö­mas bl. a. med hånsyn lill omfallningen av den kyrkokommunala bered­skapsplanläggningen. Mot bakgrund av att den kyrkokommunala bered­skapsplanläggningen troligen är av sådan beskaffenhel all annan beredskaps­planläggning enbarl i begränsad omfattning direki påverkar den kyrkokom­munala beredskapen år den föreslagna ordningen med domkapitlet som tillsynsmyndighet för den kyrkokommunala beredskapen godtagbar från länsstyrelsens synpunkt. Länsslyrelsen anser emellertid atl det finns anled­ning att överväga om inte länsstyrelsen bör ha besvärsrätl över beslut av domkapitlet i beredskapsfrågor.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län anser atl tillsynen över den kyrkliga beredskapen bör ligga på länsstyrelsen. Det åligger nämligen länsslyrelsen alt verka för att totalförsvaret inom länet planläggs så all det i krig och vid krigsfara kan föras med en enhetlig inriktning. Om länsstyrelsen skall kunna fullgöra denna uppgift, krävs att länsstyrelsen får de formella möjligheterna att se lill atl planläggningen anpassas till de krav som olika militära och civila operaliva planläggningar ställer på hela krigssamhället. Länsslyrelsen har dessutom under hand erfarit att tanken är att ansvaret för begravningsvä­sendet, i vad gäller katastrofsituationer under krig, skall läggas på den borgerliga kommunen. Detta talar enligl länsstyrelsen ytterligare för att tillsynen över den kyrkliga beredskapen läggs på lånsstyrelsen.

Länsstyrelsen i Norrbottens län avstyrker förslaget med domkapitlet som tillsynsmyndighel. Enligl länsstyrelsens uppfattning saknar domkapitlen erfarenhet av beredskapsarbete och har inte heller resurser atl biträda de kyrkliga kommunerna i beredskapsplaneringen. Med hänsyn till att länssly­relsen är regional lotalförsvarsmyndighet med ansvar för viss samordning av den civila beredskapsplanlåggningen enligt länsstyrelseinstruktionen och till den erfarenhel länsstyrelsen har av beredskapsplanläggning synes det lämpligt att länsslyrelsen, på sätl gäller för den kommunala beredskapsplan-läggningen, utses som tillsynsmyndighet, framhåller länsstyrelsen.

För egen del vill jag anföra följande.

Prop. 1981/82:12

20

En väsenllig uppgift för tillsynsmyndigheten blir bl. a. atl samordna de kyrkliga kommunernas beredskapsplanering dels inom regionen, dels med annan beredskapsplanering och försvarsverksamhet. Alt välja länsstyrelsen som tillsynsmyndighet kan enligt departementspromemorian i förstone le sig lämpligl med hänsyn lill länsstyrelsens ställning som regional totalförsvars-myndighet. Delta skulle emellertid enligt vad som anförs i promemorian innebära atl ell organ som i fredstid endasi i begränsad omfattning handhar kyrkliga frågor införlivades i del kyrkliga organisationsmönslret och att nya beslutsvägar infördes. Det kan enligt min mening inte vara lämpligl. Domkapitlet fullgör en mängd uppgifter i fråga om den kyrkliga verksam­helen. Domkapitlet är bl. a. chefsmyndighet för stiftets prästerskap och har all lillgodose pastoralens behov av prästerlig arbetskraft under skiftande förhållanden. Den kyrkliga beredskapen innefattar främsi frågor om hur de kyrkliga kommunernas verksamhel skall kunna fortgå också under bered­skap och krig. De kyrkliga kommunerna kommer sannolikt inte alt få några nya uppgifter i krig. Det kan antas atl samordningen av de kyrkliga kommunernas förberedelsearbete och verksamhet under krigsförhållanden kommer att få större betydelse än samordningen med annan beredskapspla­nering och försvarsverksamhet. Med hänsyn härtill anser jag det naturligt alt lägga tillsynsfunktionerna på domkapitlet. Jag föreslår därför all domkapit­let blir tillsynsmyndighet.

Det är självklart all länsstyrelsens erfarenhet och sakkunskap i fråga om beredskapsplanläggning m. m. måsle tas lill vara. En samordning av beredskapsplanläggningen i fråga om olika sektorer ter sig ofrånkomlig. Jag föreslår en skyldighet för domkapitlet att samråda med länsstyrelsen. En besvärsrätl för länsslyrelsen över beslut av domkapitlet beträffande bered­skapsfrågor som länsslyrelsen i Jönköpings län förespråkar är jag däremol inte beredd att föreslå.

2.6 Kostnader m. m.

Enligl 16 § lagen om kommunal beredskap kan en kommun som efler länsstyrelsens förordnande har upprättat en särskild beredskapsplan få statsbidrag för planläggningskostnaden. Kyrkoberedskapskommiltén före­slog en moisvarande ersättningsbestämmelse i fråga om den kyrkliga beredskapen. Under remissbehandlingen av kommitténs förslag ifrågasattes det om ersättning från staten borde utgå för de kyrkliga kommunernas beredskapsplanläggning. Departementspromemorians lagförslag innehåller inte någon motsvarighet till 16 § lagen om kommunal beredskap. Enligl promemorian bör principen vara all de kyrkliga kommunerna själva med egna medel bekostar också sin planering för beredskap och krig.

Frågan om finansieringen av den kyrkliga beredskapsplaneringen har tagils upp av några remissinstanser. Etl par domkapitel ifrågasätter om inte

Prop. 1981/82:12

21

en kyrklig kommun bör erhålla statsbidrag för beredskapsplaneringen, eftersom en borgerlig kommun enligt 16 § lagen om kommunal beredskap har räll lill slatsbidrag. Domkapitlet i Uppsala föreslår att det inom kyrkofonden inrättas-en särskild beredskapsfond, vars finansiering på elt enkell sålt kunde lösas via den allmänna kyrkoavgiften. Svenska kyrkans församlings- och pastoralsförbund anser att de kyrkliga kommunerna i likhei med de borgerliga skall ha rätt till slatsbidrag för planlåggningskostnaderna, om underställning av beredskapsplanerna görs obligatorisk.

Enligt min uppfattning kan inte den kyrkliga beredskapsplanlåggningen anses jämförlig med kommunernas beredskapsplanläggning. Den kyrkliga beredskapsplanlåggningen blir inle tillnärmelsevis lika omfattande. Den kyrkliga kommunens verksamhet är genomsnittligt sett betydligt mindre än den borgerliga kommunens. Detta gäller även om man vid jämförelsen beaktar skillnaderna mellan de kyrkliga och de borgerliga kommunernas sloriek. De kyrkliga kommunerna kommer sannolikl inte heller alt tillföras några nya uppgifter under beredskap och krig. Som jag ser del bör de kyrkliga kommunernas planeringsarbete inle bli sårskilt krävande ens sell i förhållande lill deras ofta blygsamma resurser. Jag har i det föregående vidare framhållil all den kyrkliga beredskapsplaneringen bör byggas upp successivt, i takt med vad resurserna medger. Ambitionsnivån måste således anpassas lill de tillgängliga resurserna. Jag utgår från all beredskapsplanerna för flerlalel kyrkliga kommuner blir av enkel beskaffenhel. Sådana planer behöver inle heller sändas in till domkapitlet. En borgerlig kommun har rätt lill statsbidrag för planläggningskostnaden bara om en sårskild beredskaps­plan efler länsstyrelsens förordnande har upprältats. Jag har lidigare framhållil alt när det gäller de kyrkliga kommunerna del mera sällan finns anledning att förordna att särskilda beredskapsplaner skall upprättas. Den kyrkliga beredskapsplanläggningen avser väsentligen inoinkyrkliga förhål­landen och planeringsarbetet kommer säkerligen i slor utsträckning atl få inriktas på en inomkyrklig samordning. Den kyrkliga beredskapsplanlägg­ningen lorde bara i begränsad omfattning beröra övrig beredskapsplanlägg­ning. Sammanfattningsvis anser jag att principen bör vara all de kyrkliga kommunerna själva med egna medel bekostar också sin planering för beredskap och krig.

I departementspromemorian anförs att del självfallel inle är möjligt atl kräva atl en fullständig beredskapsplanering skall föreligga i flertalet kyrkliga kommuner förrän några år efter del atl en lag om kyrklig beredskap har trätt i krafl, även om det är angeläget att de kyrkliga kommunernas beredskapsplanering kommer i gång snabbi. När det gäller sådana kyrkliga kommuner där förberedelsearbetet kan vänlas bli mera omfallande synes det enligt promemorian lämpligt att arbetet bedrivs i elt begränsal anlal kyrkliga kommuner i varje stift ål gången. En sådan ordning gör del enligt promemorian möjligt atl utnyttja de erfarenheter som vinns efler hand.

Prop. 1981/82:12

22

samtidigt som domkapitlens resurser inte ansträngs lika hårt som vid ett mera forcerat förberedelsearbete. I vilken utsträckning domkapitlen kan behöva ökade resurser på grund av de nya uppgifterna kan inte bedömas nu, framhålls del i promemorian. I den mån ell sådant behov uppkommer torde enligl promemorian resp. domkapitel få begära de medel som behövs i samband med de årliga anslagsframställningarna.

Flera domkapitel framhåller i sina remissyttranden all det krävs resurs­förstärkningar av domkapitlen med hänsyn till de nya uppgifterna. Domka­pitlet i Linköping anför att det fordras både en personell och en ekonomisk resursförstärkning för atl domkapitlet skall kunna fullgöra sina åligganden enligt lagförslagel. Domkapitlet ifrågasätter om inte medel för resursför­stärkningen i samband med lagstiftningens införande bör tilldelas domkapit­len för tillsynsverksamheten som ulgör såväl elt förberedelsearbete som en fortlöpande verksamhet. Domkapitlet finner det inte vara ändamålsenligl alt begära medel i samband med de årliga anslagsframställningarna med hänsyn till atl det rör sig om nya åligganden för myndigheten.

För egen del är jag inle beredd all förorda någon permanent förstärkning av domkapitlens resurser. Jag ulgår från alt domkapitlen skall klara av de föreslagna uppgifterna inom ramen för befintliga resurser. Redan i dag åligger del domkapitlen att planera för den egna beredskapen. Denna planering hänger delvis samman med den beredskapsplanering som de kyrkliga kommunerna föreslås få ansvarel för. Denna utvidgade beredskaps­verksamhet kommer atl utvecklas successivt. Det biträde i kyrkoberedskaps­frågor som domkapitlen skall lämna de kyrkliga kommunerna får ske genom omprioritering och omfördelning av befintliga resurser. Vägledning i beredskapsplaneringen kommer domkapitlen alt få genom de allmänna råd som kyrkoberedskapskommiltén ämnar ge ut. Kommittén kommer också alt ta fram exempel på hur en beredskapsplan kan vara utformad och uppdelad i olika delplaner. Sakkunskap på området finns också hos länsstyrelserna med vilka domkapitlen bör samverka. Ambilionerna i planläggningsarbetel måsle anpassas lill del ekonomiska utrymmet.

En ytterligare fråga i sammanhangel år behovel av ulbildning dels för dem som kommer att upprätthålla ledande befattningar inom den kyrkliga krigsorganisationen, dels för dem som kommer all arbeta med beredskaps-planläggningen. Enligt direktiven skall kyrkoberedskapskommiltén övervä­ga behovel av utbildning på central nivå för dem som vid krig eller krigsfara kommer alt inneha ledande befallningar inom den själavårdande verksam­heten och inom övriga delar av den kyrkliga verksamheten i krig och - om sådan utbildning anses behövlig- lägga fram förslag härom för regeringen. Innan denna del av kommitténs uppdrag har fullgjorts finns det enligl min mening inle underlag för överväganden om behovet av utbildning i dessa frågor för sådan personal. I direktiven anges vidare alt kommittén bör fungera som elt rådgivande och samordnande organ i kyrkoberedskapsfrå-

Prop. 1981/82:12

23

gor. Kommittén har förklaral sig beredd alt medverka vid regionala konferenser eller liknande arrangemang i kyrkoberedskapsfrågor. Detta bör ske i så enkla former all verksamhelen kan bedrivas inom ramen för befintliga resurser. En sådan medverkan anser jag bör kunna bli värdefull såväl för domkapitlens personal som för förtroendevalda, präster och annan personal i de kyrkliga kommunerna.

I likhet med vad som gäller för kommunerna bör de kyrkliga kommunerna få rått lill kostnadsersättning för sådan verksamhet som under beredskaps­tillstånd eller krig har bedrivits för personer som vistas i den kyrkliga kommunen utan atl vara kyrkobokförda där. Jag vill i delta sammanhang erinra om all kyrkofondsutiedningen (Kn 1980:05) f. n. undersöker hur kyrkofonden i ökad utsträckning skall kunna användas för ekonomisk utjämning mellan församlingarna. Eftersom den nu angivna kostnadsersätt­ningen i hög grad gäller den inbördes kostnadsfördelningen mellan de kyrkliga kommunerna finns starka skäl för att ersättningen bör finansieras via kyrkofonden. I avvaktan på kyrkofondsutredningens förslag är jag emellertid inte beredd alt nu föreslå en sådan lösning. Ersättningen bör i stället ulgå av statsmedel. Jag avser emellertid all ta upp frågan till förnyad prövning i samband med atl ställning tas till kyrkofondsulredningens förslag.

2.7 

Ö

vriga fr

å

gor

För de kyrkliga kommunernas beredskapsplanering är del av betydelse atl ha tillgång till uppgifter om hur många präster som kan tas i anspråk för krigsorganisationen. Kyrkoberedskapskommiltén har lill regeringen avgelt en skrivelse om organisationen av prästerlig arbetskraft inom svenska kyrkan under beredskap och krig. Kommittén har anhållit att regeringen fastställer en norm för den församlingsprästerliga organisationen under beredskaps-eller krigstillstånd och föreslagil atl denna norm formuleras som elt procenttal - mellan 50 och 75 - beräknat på det antal präster som enligt nu gällande riktlinjer skulle fä finnas i pastoratet; dock skall alltid minsl en präst finnas i varje pastoral. Kommitténs skrivelse har remissbehandlals. Kam­markollegiet har ansett atl det i nuvarande skede inte är möjligl atl faslslälla speciella normer för fördelningen av den prästerliga arbetskraften under beredskapsförhållanden. Kollegiet har i slället föreslagil atl en invenlering företas i de olika stiften av tillgången på aktiva och disponibla präster innan man eventuellt fastställer speciella beredskapsnormer. Kollegiet har fram­hållit alt kyrkoberedskapskommiltén därefter kan utarbeta regler som möjliggör för domkapitlen all förflytta präster över pasloratsgrånserna (eventuellt stiftsgränserna) i den utsträckning de speciella förhållandena kräver och tillgången på präster medger.

Jag vill erinra om alt en särskild utredare (Fö 1980:01) har tillkallats med uppdrag att lämna förslag till hur den andliga vården inom försvarsmakten

Prop. 1981/82:12

24

skall vara organiserad såväl i fred som under krig. Utredningsuppdraget beräknas vara avslutat under år 1982. Resultatet av delta utredningsarbete bör enligl min mening avvaktas. Frågan om hur många präster svenska kyrkan kan disponera under beredskap och krig, sedan försvarets behov av präster har tillgodosells, får följaklligen övervägas i etl senare samman­hang.

En ytterligare fråga som ingår i kommitténs pågående arbete år spörsmålet om omhändertagande av döda civilpersoner i krig. Detta spörsmål hänger samman med hur begravningsväsendet skall vara organiserat under krigsför­hållanden. Kommittén har tillsammans med riksnämnden för kommunal beredskap arbetat fram elt preliminärt förslag till hur frågan organisatoriskt skall lösas. Kommittén har inle lagil slutlig ställning i frågan. Del bör i sammanhangel erinras om att planeringsansvaret för hur begravningsverk­samheten och kyrkobokföringen skall ombesörjas i krig kan komma atl förändras med hänsyn till pågående utredningsarbete. En särskild utredare (Kn 1979:04) har tillkallats för all göra en kompletterande undersökning av begravningsverksamheten. Utredningen har nyligen avgelt betänkandet (SOU 1981:36) Begravningsverksamheten. Ell ändrat ansvar för och en ändrad organisation av begravningsverksamheten kan bli följden av della utredningsarbete. För all utreda folkbokföringens framlida organisation har en kommitté (B 1979:12) tillkallats. Enligt direktiven (Dir 1979:96) bör den löpande lokala folkbokföringen inte längre ankomma på pastorsämbetena inom svenska kyrkan. Vid beredskapsplaneringen bör enligt min mening de kyrkliga kommunerna beakta att förändringar i fråga om de nu angivna uppgifterna kan komma atl föreslås, när pågående utredningsarbete är avslutat.

3 Upprättat lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom kommundepartementel upprältats ell förslag till lag om kyrklig beredskap.

4 Specialmotivering

Lagen omfattar de kyrkliga kommunernas beredskap. Lagstiftningens utgångspunkl år att de kyrkokommunala beredskapsuppgiflerna skall handläggas av de kyrkokommunala organen och de statliga beredskapsupp­gifterna av statliga myndigheter. Utanför lagens tillämpningsområde faller den del av svenska kyrkans verksamhet som bedrivs av statliga myndigheler eller av frivilliga organ och organisationer. För de statliga myndighelernas del regleras beredskapen i särskild ordning. För flertalet statliga myndighe­ler, bl. a. domkapitel och sliftsnämnder, gäller sålunda förordningen om vissa statliga myndigheters beredskap m. m.

Prop. 1981/82:12

25

I lagen införs en skyldighet för de kyrkliga kommunerna att redan under fredslid planera och vidla andra förberedelser för den kyrkliga verksamheten under beredskap och krig. Tyngdpunkten i lagförslagel ligger i de besläm­melser som reglerar de kyrkliga kommunernas beredskapsförberedelser. Dessa bestämmelser har därför placerals omedelbart efter en inledande beslämmelse som anger lagens tillämpningsområde.

1 lagen föreskrivs atl domkapitlet skall vara tillsynsmyndighet för den kyrkliga beredskapsplanlåggningen och följa tillämpningen av lagen. Dom­kapitlet ges vidare befogenhet att förordna alt den kyrkliga kommunens beredskapsförberedelser skall redovisas i en särskild beredskapsplan, om del är påkallal med hänsyn lill beredskapsuppgifternas omfattning eller betydel­se. Lagen innehåller bestämmelser om upprättande och antagande av en sådan plan. Lagen'innehåller också bl. a. regler om övergång till krigsorga­nisation.

I promemorieförslaget har lagen rubricerats Lag otn kyrklig beredskap. Ett par remissinstanser har riktat invändningar mot denna rubrik. Länssty­relsen i Jönköpings lån finner det något oegentligt att tala om kyrklig beredskap. Detta begrepp leder enligt lansstyrelsen tankarna till det anlagandel alt det är fråga om en beredskapsplanläggning för hela kyrkan. Lagen avser emellertid endast de kyrkliga kommunernas beredskap. Länsstyrelsen anser att det finns anledning att övervaga om inte lagens rubrik bör ändras så att den bättre återspeglar innehållet i lagen. Länsstyrelsen föreslår alt lagen benämns "Lag om kyrkokommunal beredskap". Även domkapitlet i Visby finner lagens rubrik något oegentlig, eftersom Ingen endast avser verksamhelen inom kyrkokommunerna. Ordet kyrklig bör enligl domkapitlet därför bytas ut mot "kyrkokommunal" för alt missför­stånd om lagens räckvidd inle skall uppslå.

Jag kan i och för sig ha förståelse för den kritik som har framförts mot lagens rubrik, eftersom lagen endast gäller de kyrkliga kommunernas beredskap. Svenska kyrkans församlingar och samfälligheter svarar emeller­tid för en mycket omfattande och betydelsefull del av kyrkans verksamhet. Uttrycket kyrklig beredskap har använts under utredtijngsskedet sedan lång tid tillbaka. Det kan enligt min mening mycket väl ingå i rubriken även om lagen enbart reglerar beredskapen på del kyrkokommunala området. Även om svenska kyrkans statliga organs beredskap regleras i annan ordning, kan jag inle dela uppfattningen att missförstånd om lagens räckvidd skall behöva uppstå. Jag ansluler mig därför till promemorieförslaget. Om lagen rubriceras som jag föreslår, kan den lättare särskiljas från lagen om kommunal beredskap.

1 § Denna lag gäller de kyrkliga kommunernas beredskap. Med kyrklig kommun avses i lagen församling och kyrklig samfällighet enligt lagen (1961:436) om församlingsstyrelse. I fråga om de icke-territoriella försam­lingarna gäller denna lags bestämmelser om kyrkliga kommuner i tillämpliga delar.

Prop. 1981/82:12

26

Paragrafen anger lagens tillämpningsområde. Paragrafen innehåller också en begreppsbestämning. 1 lagen används begreppet kyrklig kommun. De kyrkliga kommunerna år dels församlingar, dels kyrkliga samfälligheter.

För vissa specialreglerade angelägenheter bildar en eller flera församlingar ett pastoral, enligl indelning som beslutas av regeringen. Det ankommer på pastoraten atl svara för kostnaderna för löner åt församlingspräster och kyrkomusiker, att anordna prästgård eller annan tjänslebostad för präst och att förvalta löneboställenas jordbruksdel. Pastoraten har också ett ekono­miskt ansvar för kyrkobokföringen. Om ett pastorat sammanfaller med en församling, s. k. enförsamlingspastoiat, handhas pastoratsangelågeiiheterna av församlingens organ. Ett pastorat som består av flera församlingar, s. k. flerförsamlingspaslorat, ulgör en obligatorisk kyrklig samfällighet för pastoralsangelägenheterna (3 SI mom. församlingsslyrelselagen). Regering­en kan förordna att en sådan samfällighet också skall svara för andra församliiigsangelågenheter av ekonomisk natur.

Församlingar kan även i övrigt gå samman i en kyrklig samfällighet för en eller flera ekonomiska församlingsangelägenheter. Om en sådan samfällig­het handhar alla församlingsangelägenheter av ekonomisk natur, belecknas den som en total ekonomisk samfällighet. Flerförsamlingspaslorat och andra kyrkliga samfälligheter har egna beslutande och förvaltande organ (försam-lingsdelegerade eller kyrkofullmäktige samt kyrkoråd m. m.) och får sjiilva ta ut skatt för skötseln av sina uppgifter. För Stockholm och Göteborg gäller särskilda regler om samfällighetsbildiiing (3 S 2 och 3 mom.).

En församling eller en kyrklig samfällighet betecknas sålunda enligt denna paragraf som kyrklig kommun. Ett flerförsamlingspastorat är följaktligen enligt denna lag en kyrklig kommun. Även ett enförsamlingspastorat anses enligt den föreslagna lagen som en kyrklig kommun. Församlingen handhar ju i ett enförsamlingspastorat också pastoratsangelägenheterna. På pastora­len ankommer uppgifter som måste fullgöras också i krig och vid krigsfara. Denna verksamhet liksom församlingarnas och sanifålligheternas verksam­het bör beredskapsplaneras redan i fredstid. Det kan anmärkas atl den konstruktion som används i paragrafen väl synes stämma överens med församlingsstyrelselageiis utformning. 12 5 1 mom. nämnda lag anges nämligen atl med församlings angelägenheter avses bl. a. avlöningsförmåner ål präster och kyrkomusiker, dvs. frågor som enligt lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader (ändrad senasi 1975:1323) ankommer på pastoraten.

Som kyrkliga kommuner betraktas endast de församlingar som har ett territoriellt underlag. Förutom de territoriella församlingarna finns åven fem icke-territoriella församlingar. Dessa bildar egna pastorat. Församlingssly­relselagen omfattar i första hund de territoriella församlingarna. Den gäller emellertid enligt 1 S i tillämpliga delar också icke-territoriell församling, om församlingarna inle har beslutat annat. Del är mycket som lalar för att även de icke-territoriella församliniiarna vidtar förberedelser för verksamheten

Prop. 1981/82:12

27

under beredskapslillslånd och krig. Paragrafen innehåller därför en före­skrift om att lagens beståmiiielser om kyrkliga kommuner i tillämpliga delar skall gälla också icke-territoriella församlingar. Lagen gäller däremot inte de svenska utlandsförsamlingarna.

2 § De kyrkliga kommunerna skall under fredslid vidta de förberedelser som behövs för att de under beredskapstillstånd och krig skall kunna fullgöra de uppgifter som enligl lag eller annan författning ankommer på dem eller eljest handhas av dem.

I paragrafen slås fast en skyldighet för de kyrkliga komnuinerna att redan under fredstid vidta de förberedelser som behövs för alt de under beredskap och krig skall kunna fullgöra sina uppgifter. Paragrafen motsvarar 6 S första slyckel lagen om kommunal beredskap.

Paragrafen gäller redan i fred och reglerar en viktig del i lagförslaget, nämligen de kyrkliga kommunernas förberedelser för verksamheten under beredskap och krig. En församling är enligt förevarande paragraf skyldig att planlägga och vidta andra förberedelser i fråga om församlingens angelägen­heter under sådana förhållanden. Det gäller både obligatoriska och fakultativa församlingsuppgifler. Alt så bör vara fallet har tidigare behand­lats i den allmänna moliveringen (avsnitt 2.4). Della har i paragrafen uttryckts så alt de kyrkliga kommunerna skall vidta förberedelser för alt de under beredskap och krig "skall kunna fullgöra de uppgifter som enligl lag eller annan författning ankommer på dem eller eljest handhas av dem". Som har framhållits i den allmanna motiveringen bör den kyrkliga beredskapen byggas upp successivt i takt med vad de ekonomiska resurserna medger.

Även de kyrkliga samfällighelerna måste vidla de förberedelser som fordras för all de skall kunna fullgöra sina uppgifter under beredskap och krig. För flerförsamlingspasloraten gäller planläggningsskyldigheten m. m. pastoralsangelagenhelerna.

De förberedelser i olika avseenden som de kyrkliga kommunerna vidtar enligl denna paragraf bör dokumenteras på någol säll. Beredskapsplane­ringen bör lämpligen redovisas i beredskapsplaner, som emellertid kan vara enkelt utformade. Frågan om upprättandel av särskilda beredskapsplaner behandlas under 5 §.

I lagen om kommunal beredskap används beteckningen "beredskapslill­slånd" för alt ange bl. a. när kommunernas och landstingskommunernas olika skyldigheter - såvitt avser annat ån alt vidla förberedelseåtgärder -inträderenligt lagen. Mol della uttryckssätt har invänts bl. a. atl det kan leda till osäkerhet om vad som skall gälla under krigsförhållanden, eftersom beredskapstillståndel upphör når kriget bryter ut.

I beredskapslagstiftningen används olika konstruktioner för atl ange under vilka förhållanden de skilda beredskapsförfattningarna är tillämpliga och vid vilken  tidpunkt föreskrivna åigärder skall vidtas.  För atl undvika deii

Prop. 1981/82:12

28

oklarhet som måhända vidlåder begreppel beredskapslillslånd används i lagförslagel uttrycket beredskapslillslånd och krig.

I 8 § andra stycket lagförslaget föreskrivs all kyrkorådet leder verksam­heten, när en kyrklig kommun har övergått till krigsorganisation. Del har däremot inte ansetts motiverat att i lagen ta in en uttrycklig motsvarighet till föreskriften i 13 § lagen om kommunal beredskap om att kommunstyrelsen skall övervaka att erforderlig planläggning sker och övriga nödvändiga förberedelser vidtas för den kommunala verksamheten i krig eller vid krigsfara. Anledningen till atl en sådan föreskrift har ansetts onödig är inte främst att kyrkorådet enligt församlingsslyrelselagen (se 43 § första slyckel, 60 § första stycket och 63 § 1 mom.) leder förvaltningen av den kyrkliga kommunens angelägenheter och har inseende även över övriga nämnders verksamhel. Avgörande har i slället varil atl den kyrkokommunala nämndorganisalionen normalt har en myckel blygsam omfallning. Även utan en sådan föreskrift som nu har diskuterats får del anses klart att det i första hand ankommer på kyrkorådet att se till att förberedelseåtgärder vidtas och att ålgärderna på olika verksamhelsområden samordnas.

.3 § Vid förberedelsearbetet skall den kyrkliga kommunen samverka med den borgerliga kommunen och andra kyrkliga kommuner som år belägna inom denna.

Den kyrkliga kommunen skal) också samråda med övriga kristna trossamfund som är verksamma inom den borgerliga kommunen.

Denna paragraf behandlar den samordning av beredskapsplaneringen som bör äga rum dels med den borgerliga kommunen, dels med andra kyrkliga kommuner och med övriga trossamund inom den borgerliga kommunen. Den kyrkliga beredskapsplaneringen har flera beröringspunkter med den kommunala beredskapsplanläggningen, även om den sislnämnda självfallet ar väsentligt mer omfattande. Planeringen på de olika områdena behöver därför samordnas. För de kyrkliga kommunernas förberedelsearbete inne­bar en samverkan med den borgerliga kommunen alt dennas erfarenheler av beredskapsplanering m. m. kan tas lill vara.

Planeringsskvldigheten enligl lagen avser enbarl de kyrkliga kommuner­na. De fria trossamfunden handhar sina beredskapsfrågor på frivillig väg. Ell samråd mellan den kyrkliga kommunen och de fria trossamfunden bör emellertid kunna främja planeringsarbetet. I andra slycket föreskrivs därför att de kyrkliga kommunerna i en borgerlig kommun skall samråda med de fria kristna trossamfund som är verksamma inom den borgerliga kominunen. Del ankommer självfallel på de fria trossamfunden all själva avgöra i vilken utsträckning de önskar sådanl samråd. Naturligtvis är det inget som hindrar all samråd också sker med icke kristna trossamfund.

Ett samråd mellan en kyrklig kommun och fria trossamfund torde främst böra inriktas på organisatoriska och praktiska problem som rör gudstjänst­livet och församlinnsarbetet i övriel. En sådan fråga kan vara hur behovel av

Prop. 1981/82:12

29

lokaler för verksamhelen under beredskapstillstånd och krig skall tillgodo­ses. Paragrafen innehåller inte några bestämmelser om i vilka former samråd och annan samverkan mellan de kyrkliga kommunerna, den borgerliga kommunen och de fria trossamfunden bör ske. Denna fråga kan alltså lösas på det sätt som framslår som lämpligast med hänsyn till de lokala förhållandena. På något håll kan man anse del fördelaktigt all inrätta ett varakligl gemensamt samrådsorgan, medan den samverkan som kan behövas på andra håll kanske har så lilen omfattning all det år lämpligare att den sker i friare former. De allmänna råd som kyrkoberedskapskommiltén ämnar ge ut torde kunna anvisa lämpliga former för olika lyper av samverkan.

4 § Inom varje stift åligger det domkapitlet alt följa tilläinpningen av denna lag. Domkapitlet skall se till att förberedelsearbetet och de kyrkliga kommunernas verksamhel under beredskapslillslånd och krig bedrivs på ell ändamålsenligt säll och samordnas med annan beredskapsplanläggning och försvarsverksamhel. I samordningsfrågor skall domkapitlet samråda med länsstyrelsen.

Paragrafen behandlar den regionala tillsynen över de kyrkliga kommun­ernas beredskapsplanering. Denna uppgift har lagls på domkapitlet. I fråga om skålen för denna lösning hånvisas lill vad som har anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5). Paragrafen motsvarar i övrigt 14 § första stycket lagen om kommunal beredskap.

Med hånsyn till alt de kyrkliga kommunerna i regel torde sakna närmare erfarenhel av beredskapsplanering och annat förberedelsearbete för krigs-förhållanden blir det en naturlig och väsentlig uppgifl för domkapitlen som tillsynsmyndigheter att genom rådgivning och på annal sätt biträda de kyrkliga kommunerna i förberedelsearbetet. Några närmare föreskrifter om hur detta biträde skall lånmas synes inte behövas. Del torde inte heller behöva uttryckligen föreskrivas atl de kyrkliga kommunerna skall samråda med domkapitlet under förberedelsearbetet. Att så bör ske framstår som självfallet. Såväl vid förberedelsearbetet som under beredskapstillstånd och krig blir del en viktig uppgifl för domkapitlet att verka för all de kyrkliga kommunernas resurser i fråga om präster och annan personal molsvarar behovet.

Enligt förevarande paragraf skall domkapitlet bl. a. se till att förberedel­searbetet och de kyrkliga kommunernas verksamhet under beredskapslill­slånd och krig bedrivs på etl ändamålsenligt sått. 1 lagförslaget har tagits in några beslämmelser som ger domkapitlet vissa befogenheler genlemol de kyrkliga kommunerna (se 5 och 8 5S). Domkapitlet skall sålunda kunna förordna atl en kyrklig kommun skall upprätta en särskild beredskapsplan och all en kyrklig kommun skall övergå till krigsorganisation. Med hånsyn till arlen av de kyrkliga kommunernas uppgifter har det däremot inte ansetts moliveral alt i lagförslagel la in en motsvarighet till bestämmelsen i 20 S lagen om  kommunal  beredskap om  rätt  för länsstyrelsen  alt  meddela

Prop. 1981/82:12

30

vitesföreläggande mot en kommun som inte fullgör sina skyldigheter enligt lagen.

För att länsstyrelsens sakkunskap i fråga om beredskapsplanläggiiing ni .m. skall kunna tas till vara föreskrivs en skyldighel för domkapitlet alt samråda med länsstyrelsen. Bara i några fall sammanfaller elt stift med ett eller flera lån. 1 övrigt omfattar stiften län och delar av län. Samrådsskyl­digheten avser samlliga länsstyrelser i de län som hell eller delvis ingår i stiftet.

När det gäller olika frågor inom skilda fackområden, t. ex. arkivfrågorna, som spelar en viktig roll, förutsätts alt domkapitlen ulan särskild föreskifl samråder med den ansvariga fackmyndigheten.

Behovet av samordning av de kyrkliga kommunernas beredskapsplanering inom etl stift kan knappasl tillgodoses enbart genom domkapitlets kontakter med de enskilda kyrkliga kommunerna och del föreskrivna samrådet med lånsstyrelserna. Det kan därför vara önskvärt atl överläggningar i kyrkobe­redskapsfrågor anordnas mellan företrädare för domkapitlet, de kyrkliga kommunerna och de fria trossamfunden. Till sådana överläggningar kan del ibland vara lämpligl alt inbjuda företrädare för t. ex. länsslyrelserna och kommunerna inom stiftet.

Atl reglera ell sådant samrådsförfarande i författning möler slora svårigheter. Del synes också vara lämpligare alt samrådet får utvecklas fritt efter de förutsättningar och önskemål som kan finnas i de olika stiften. Del kan anlas att kyrkoberedskapskommiltén kommer atl behandla också denna fråga i de allmänna råden.

5 § Om domkapitlet, med hänsyn till beredskapsuppgifternas omfattning eller betydelse, anser att en kyrklig kommuns förberedelser bör redovisas i en särskild plan. får domkapitlet besluta att en sådan plan skall upprät­tas.

Om beslut enligt första slycket meddelas i fråga om

1.

en kyrklig samfällighet som ulgör pastorat och som inte ingår i en samfällighet enligl 2,

2.

en kyrklig samfällighet som avser alla ekonomiska församlingsangelägen­heter eller

3.

Slockholms kyrkliga samfällighet,

skall den särskilda beredskapsplanen omfatta åven de kyrkliga kommuner som ingår i samfälligheten.

Domkapitlet får besluta om revision av särskilda beredskapsplaner, når det påkallas av ändrade förhållanden.

Enligt paragrafens första stycke får domkapitlet befogenhet all förordna alten särskild beredskapsplan skall upprättas för en kyrklig kommun, om det behövs med hänsyn lill beredskapsuppgifternas omfallning eller betydelse. Denna paragraf och följande paragraf motsvarar 7 § lagen om kommunal beredskap.

Prop. 1981/82:12

31

[ vissa fall kan en kyrklig kommuns planläggning eller verksamhel under beredskapstillstånd eller krig ha särskild betydelse från totalförsvarssyn-punkl. Delta kan vara fallet t. ex. om verksamheten har betydelse för en förhållandevis stor befolkning. Särskilda beredskapsplaner har upprättats för så gott som alla kommuner. Når det galler de kyrkliga kommunerna torde det däremot mera sällan finnas anledning alt förordna alt särskilda beredskapsplaner skall upprättas.

När en särskild beredskapsplan skall upprättas for ett flerförsamlingspas­lorat eller en total ekonomisk samfällighet torde det vara lämpligt att planen omfattar även den verksamhet som ligger kvar på de kyrkliga kommuner som ingår i samfälligheten. I ett sådant fall finns det naturligtvis ell starkt samband mellan del planeringsarbete som gäller samfälligheten och det arbele som gäller de kyrkliga kommuner som ingår i denna. Den ordning som på grund härav föreskrivs i andra stycket gör det möjligt att utnyttja pastoraten och de lolala ekonomiska samfälligheterna även för de kyrkliga beredskapsfrågor som rör de kyrkliga kommuner som ingår i resp. samfällighet. Systemet innebär att planläggningsarbetel koncentreras i de fall där det är av mera komplicerat slag. Härigenom kan man dra fördel av den överblick över ell siörre område som finns hos samfälligheten och få lill stånd en båttre enhetlighet i planläggningen. Vad som nu har sagts gäller också i fråga om Slockholms kyrkliga samfällighet och de församlingar som ingår i samfålligheleii.

1 paragrafens tredje stycke får domkapitlet möjlighet att förordna att de kyrkliga kommunernas beredskapsplaner skall revideras vid ändrade förhål­landen. Sådant förordnande kan exempelvis föranledas av att>beredskaps­planerna måste andras med hänsyn lill förändringar i annan beredskapsplan­läggning.

6 S Den särskilda beredskapsplanen uppriittas och antas av den kyrkliga kommunen. I fall som avses i 5 § andra stycket upprättas och antas planen av samfälligheten.

När den särskilda beredskapsplanen har antagits, skall den sandas in till domkapitlet.

I första stycket finns bestämmelser om upprättande och antagande av särskilda beredskapsplaner. Det är det beslutantle organet i församlingen eller den kyrkliga samfälligheten som har atl anta planen. Att en kyrklig samfällighet som upprättar särskild beredskapsplan även för de fiirsamlingar som ingår i samfälligheten därvid måste samarbeta intimt med församling­arna ligger i sakens natur och har därför inte föreskrivits uttryckligen.

I paragrafen föreskrivs vidare att den särskilda beredskapsplanen skall sändas in till domkapitlet. Etl formellt underställningsförfarande har inte bedömts nödvändigt. Som har anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4) räcker del att den särskilda beredskapsplanen sänds in till domkapitlet, når planen har antagits av den kyrkliga kommunen.

Prop. 1981/82:12

32

7 § En kyrklig kommun är under beredskapslillslånd och krig skyldig att. i de hänseenden i vilka den är verksam för dem som år kyrkobokförda inom den kyrkliga kommunen, utöva verksamhel även till förmån för andra personer som vislas inom den kyrkliga kommunen lill följd av krigsskada, utrymning eller andra med krig eller krigsfara sammanhängande utomor­dentliga förhållanden.

I paragrafen föreskrivs en skyldighet för den kyrkliga kommunen alt låla församlingsarbetet och annan kyrklig verksamhet omfatta också sådan befolkning från andra kyrkliga kommuner som på grund av ofredsförhållan-den vislas inom den kyrkliga kominunen. Skyldigheten gäller i förhållande till såväl medlemmar i svenska kyrkan som dem som tillhör etl annal trossamfund eller inte tillhör något trossamfund. Della innebår givelvis inle något tvång för någon att också la i anspråk svenska kyrkans Ijänsler. Självfallet gäller atl de olika fria trossamfunden har räll att på religionsfri­hetens grund utforma sin tro och silt gudstjänstliv också under beredskap och krig. Svenska kyrkans verksamhet gentemot dem som inle tillhör svenska kyrkan skall självfallet inle ha annan inrikining än under fredsförhållanden. Uttrycket "i de hänseenden i vilka den år verksam" syftar på den verksamhel som faktiskt bedrivs vid aktuell lidpunkl.

Paragrafen motsvarar i sak en liknande föreskrift i första delen av 1 § lagen om kommunal beredskap. Någon motsvarighet lill senare delen av nämnda paragraf synes med hånsyn till arlen av de kyrkliga kommunernas uppgifter inle behövas. Del kan vara mera tveksamt om inle elt visst behov föreligger av en motsvarighet till föreskriften i 5 S första stycket nämnda lag om skyldighet för en kommun varifrån utrymning sker att lämna bistånd åt en kommun där befolkning från ulrymningsområdet inkvarteras i siörre omfattning. Ett sådant bistånd skulle kunna gälla t. ex. tillhandahällande av personal för verksamhelen bland de inkvarterade. Något behov av en sådan föreskrift har emellertid inte framkommil i samband med remissbehandling­en. Civilförsvarsslyrelsen anför atl befolkningen enligl de principer som f. n. utarbetas i första hand skall få skydd i skyddsrum och att del därför kan antas all utrymningsåtgärder i framliden kommer atl bli aktuella i mindre utsträckning än vad som anges i nuvarande planer. Med hänsyn till det anförda synes övervägande skäl tala för alt någon motsvarighet lill den aktuella föreskriften inle behövs.

8§ Under beredskapslillslånd och krig får en kyrklig kommun övergå lill krigsorganisation. Om domkapitlet beslular om del, skall den kyrkliga kommunen övergå lill krigsorganisaUon. Domkapitlet skall genasl underrät­tas om beslut, varigenom en kyrklig kommun har övergått lill krigsorgani­sation eller återgått lill fredslida organisation.

Kyrkorådet leder verksamhelen, når en kyrklig kommun har övergått till krigsorganisation. Kyrkorådet får därvid beslula om hur övriga nämnder och andra organ i den kyrkliga kommunen än fullmäktige och församlingsdele-gerade skall inrikta och bedriva sin verksamhel. Kyrkorådet får också beslula

Prop. 1981/82:12

33

om fördelning av personal och ulruslning mellan de organ som ingår i krigsorganisationen alll efler uppkommande behov.

Under beredskaps- och krigsförhållanden kan det föreligga etl behov av alt anpassa den kyrkliga verksamheten efter lågels olika växlingar. Paragrafen möjliggör för den kyrkliga kommunen atl övergå lill krigsorganisation. Paragrafen motsvarar 11 § lagen om kommunal beredskap. Kyrkobered­skapskommilléns lagförslag, som saknade regler om övergång lill krigsorga­nisation, kritiserades av ett par remissinslanser just för detta.

I första hand ankommer det på de kyrkliga kommunerna själva att avgöra när de under krig eller vid krigsfara bör övergå till krigsorganisation. Paragrafen öppnar en möjlighet också för domkapitlet att förordna alt en eller flera kyrkliga kommuner skall övergå till sådan organisation. Domka­pitlet kan genom sin överblick över lägel i stort förutse alt en kyrklig kommun kommer att bli utsatt för en särskild belastning. Domkapitlet skall i sådana fall kunna höja den kyrkliga kommunens beredskap genom en dylik föreskrift.

I paragrafens andra stycke anges all kyrkorådet leder verksamhelen, när den kyrkliga kommunen har övergått till krigsorganisation. Krigsorganisa­tionen i övrigl bör ulformas med hänsyn till de kyrkliga uppgifterna under beredskap och krig. I planläggningsarbetel bör naturligtvis ingå alt ange hur krigsorganisationen skall vara utformad. I egenskap av ledningsorgan får kyrkorådet meddela den kyrkliga kommunens övriga nämnder och andra organ, dock inle kyrkofullmäktige eller församlingsdelegerade, direktiv rörande verksamhetens inriktning och bedrivande samt fördela personal och utrustning mellan de organ som ingår i krigsorganisationen.

Direklivrälten innebär inle någon generell möjlighel för kyrkorådet alt överta uppgifter som ankommer på ett annal organ eller att flytta över arbetsuppgifter från ett ordinarie organ till ett annat. Genom att tillföra ett organ, som ställs inför övermäktiga uppgifter, resurser från ell annat, mindre belastat kyrkokommunalt organ, synes kyrkorådet på ett lämpligare säll än genom beslut i organets ställe kunna nå åsyftat resultat. Överflyttning av arbetsuppgifter får endasi ske under de förutsättningar som anges i tillämpningsföreskrifterna till administrativa fullmaktslagen.

9 § En kyrklig kommun har rätt lill ersättning från staten för koslnader som under beredskapslillslånd eller krig har uppkommit för den kyrkliga kommunen till följd av verksamhel enligl 7 §. Ersättningen beslutas av länsslyrelsen. Den kyrkliga kommunen har rätt att få förskoll på sådan ersättning av länsstyrelsen.

Enligt paragrafen har en kyrklig kommun, som enligt 7§ har utövat verksamhel även till förmån för befolkning från andra församlingar, rätt lill ersättning för koslnader som har uppkommit lill följd av den utvidgade verksamheten. Som har anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.6) molsvarar paragrafen den regel om kostnadsersättning som finns i 18 § lagen om kommunal beredskap. 

3 Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 12

Prop. 1981/82:12

34

Av paragrafen följer alt det endast är kostnader som verkligen beror på den utvidgade verksamhelen som grundar en rått lill ersällning. Om en kostnad till en del hänför sig till verksamhelen för den egna befolkningen och lill en del lill verksamhet för befolkning från andra församlingar och kostnaderna inte kan särskiljas, får kostnadsfördelningen grundas på en skälighetsbedömning. Om del däremot inte är klart att den utvidgade verksamheten har föranlett några ytterligare koslnader för den kyrkliga kommunen, föreligger inte heller någon rått lill ersättning. Av detta följer alt paragrafen knappasl kan grunda en rätt lill ersättning för avlöningsförmåner åt präster.

Enligt 16 § lagen om kommunal beredskap kan en kommun som har upprättat en särskild beredskapsplan få slalsbidrag för planlåggningskoslna-den. Någon motsvarighet finns inle i delta lagförslag. I fråga om skälen för denna avvikelse hänvisas till vad som har anförts i den allmänna molivering­en (avsnitt 2.6).

10 § Domkapitlets beslut enligt denna lag fär överklagas hos regeringen genom besvär. Länsstyrelsens beslut enligl 9 § får också överklagas hos regeringen genom besvär.

Under beredskapslillslånd eller krig får domkapitlet besluta atl dess beslut enligl denna lag skall gälla med omedelbar verkan.

Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagbarhet. Elt beslut av domkapitlet enligt 5 eller 8 § får överklagas hos regeringen genom besvär. Lånsstyrelsens beslut enligt 9 § får också överklagas hos regeringen genom besvär.

Ikraftträdande

Som har anförts i den allmänna motiveringen bör liksom fallel är med lagen om kommunal beredskap den föreslagna lagen om kyrklig beredskap vara i krafl redan under fredslid. Tyngdpunkten i lagförslaget ligger nämligen i de bestämmelser som reglerar de kyrkliga kommunernas förberedelser för verksamheten under beredskap och krig och inle i de beslämmelser som reglerar själva verksamheten. Vissa bestämmelser som är avsedda endast för krig eller krigsfara har i enlighel härmed utformats så atl de Iräder i funktion under sådana förhållanden. Lagen bör träda i kraft så snarl som möjligl med hänsyn lill viklen av alt en beredskapsplanläggning pä det kyrkokommunala området påbörjas. Med hänsyn härtill föreslås att lagen om kyrklig beredskap skall träda i krafl den 1 januari 1982.

5 Hemställan

Med hånvisning till vad jag nu har anförl hemställer jag atl regeringen föreslår riksdagen atl anta förslaget till lag om kyrklig beredskap.

Prop. 1981/82:12

35

6 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslular alt genom proposition föreslå riksdagen att anta det förslag som föredraganden har lagt fram.

Prop.  1981/82:12

37

Bilaga 1

feft

KOMMUN­DEPARTEMENTET

KYRKLIG BEREDSKAP

Promemoria upprättad i kommun(departementet i juni 1980

Ds Kn 1980:5

Prop. 1981/82:12

-38

INNEHÅLLSFÖRTECKNING

sid.

1

Inledning  ................................................................ 

39

2

Svenska kyrkans organisation   ............................... 

..... 

42

3

Vissa författningsbestämmelser för krig och krigsfara m. m.    .

43

4

Kyrkoberedskapskommiltén...................................... 

..... 

47

5

Remissyttrandena    ................................................ 

..... 

50

5.1

Inkomna yttranden    ...................................... 

..... 

50

5.2

Remissutfallet i stort   ..................................... 

51

5.3

Allmänna synpunkter   ..................................... 

52

5.4

Särskilda partiella samfälligheter för beredskapsfrågor .

55

5.5

De fria trossamfundens beredskapsplanering            

59

5.6

Lagförslagel..................................................... 

60

6     Överväganden    .................................................... 

65

6.1

Allmänna synpunkter   .................................... 

..... 

65

6.2

Organisaloriska frågor..................................... 

68

7     Specialmotivering...................................................... 

..... 

71

Bilaga: Lagförslag........................................................... 

83

Prop. 1981/82:12

39

1 Inledning

Det svenska samhällel måsle på olika sålt vara rustat mot krig och mot de påfrestningar som samhället utsätts för vid krigsfara och liknaiide situatio­ner. Därför behövs en beredskapsanläggning inom skilda samhällsområden. En grundläggande princip för försvarsplaneringen är all den myndighet eller det organ som svarar för viss verksamhet i fred skall svara för verksamheten också i krig, om verksamhelen då skall fortgå. Härav följer etl ansvar för planläggning och andra förberedelser för verksamhelen i krig.

Med hänsyn lill kommunernas betydelse för totalförsvaret är det av stor vikt all kommunerna redan i fredslid planlägger verksamhelen och vidtar andra förberedelser som behövs för atl de skall kunna fullgöra sina uppgifter under beredskap och krig. Föreskrifter härom finns i lagen (1964:63) om kommunal beredskap (omtryckt 1977:4)7. ändrad senast 1979:405) och kommunala beredskapskungörelsen (1964:722, ändrad senasi 1977:418). Föreskrifter om kommunala uppgifter av vikl för totalförsvaret finns också i flera andra författningar. Lagen om kommunal beredskap är också lillämplig på landstingskommunerna.

Frågan om planering för den kyrkliga verksamheten vid krig eller krigsfara har övervägts och utretts i skilda sammanhang. Frågan har emellertid ännu inte fått en tillfredsställande lösning. Efter framställning av ärkebiskopen tillkallades är 1960 en utredningsman med uppdrag atl ulreda svenska kyrkans och de frikyrkliga samfundens själavårdande verksamhel under krig (kyrkoberedskapsutredningen). Ulredningen avgav belänkandet (SOU 1965:59) Kyrklig beredskap. I delta behandlades uiöver den själavårdande verksamhelen olika frågor, som ulredningen bedömde vara viktiga för den kyrkliga verksamhelen under krig.

Ulredningen föreslog bl. a. all den centrala ledningen av den kyrkliga beredskapen skulle under regeringen utövas av en kyrkoberedskapsnämnd. I krig skulle emellertid ärkebiskopen under regeringen överta ledningen av den kyrkliga verksamhelen. Enligt förslaget skulle i ell stift biskopen, i elt kontrakt kontraktsprosten och i elt pastorat kyrkoherden svara för den kyrkliga beredskapen.

Vid remissbehandlingen av betänkandet hade elt stort anlal remissinslan­ser, bl. a. de kyrkliga, starka principiella invändningar mol de föreslagna organisatoriska lösningarna. I flera remissyttranden framhölls bl. a. att de kyrkorätlsliga, förvaltningsrällsliga, adminislraliva och ekonomiska konse­kvenserna av förslaget var oklara i flera hänseenden.

Är 1969 tillsattes inom utbildningsdepartementet en arbetsgrupp med uppdrag alt överarbeta de förslag som hade lagts fram i kyrkoberedskaps­utredningens betänkande. Arbeisgruppen redovisade våren 1970 resultatet av översynen i promemorian (Ds U 1970:7 del I) angående den fortsatta behandlingen av kyrkoberedskapsutredningens belänkande.

1 departementspromemorian systematiserades utredningens olika förslag.

Prop. 1981/82:12

40

De hänfördes i princip lill någon av följande fyra huvudgrupper, nämligen själavård och kyrkobokföring, kyrkokommunala frågor, statliga beredskaps­frågor saml organisatoriska frågor. Inom alla delar av det kyrkliga beredskapsområdel borde enligt promemorian ansvaret för beredskapsupp­giflerna om möjligt förläggas till redan existerande myndigheter och organ, som har motsvarande uppgifter i fred.

Enligt promemorian borde vissa rikllinjer av grundläggande arl fastställas för det fortsalla utrednings- och planeringsarbetet. Sådana allmänna rikllinjer angavs i promemorian. Enligt dessa riktlinjer borde de kyrkokom­munala uppgifterna i princip handläggas av de kyrkokommunala organen och de statliga beredskapsuppgifterna av slalliga myndigheter.

I promemorian angavs all del av beredskapsskäl var synnerligen angeläget att utrednings- och planeringsarbetet kom i gång ulan ytterligare dröjsmål. I promemorian förslogs därför alt som centralt organ under Kungl. Maj:l för handläggning av kyrkliga beredskapsfrågor t. v. skulle lillsältas en mindre kommitté. Denna skulle bl. a. få lill uppgift all initiera en planläggning på hela det kyrkliga området, alt fungera som rådgivande och samordnande organ i kyrkoberedskapsfrågor samt alt inom området ulreda de grundläg­gande frågor som inle lämpligen borde ankomma på något annal centralt organ.

Promemorian remitterades lill elt stort anlal myndigheler och organisa­tioner. Flertalet av dessa anslöt sig till den grundsyn på den kyrkliga beredskapen som angavs i promemorian och till de förordade allmänna riktlinjerna för det fortsatta arbelel. I åtskilliga remissyttranden framhölls viklen av all utrednings- och planläggningsarbetel påbörjades snarasl.

Förslagel alt en kommitlé med i promemorian närmare angivna uppgifter skulle tillsättas för handläggning av kyrkliga beredskapsfrågor biträddes av flerlalel remissinslanser. I etl stort antal remissvar betonades angelågenhe­ten av all kommittén inrättades så snart som möjligt. De förslag i övrigt som lades fram i promemorian tillstyrktes i alll väsentligt eller lämnades ulan erinran i flertalet remissyttranden.

Genom beslut den 22 juli 1976 bemyndigade regeringen den dåvarande kyrkominislern alt tillkalla en kommitlé med uppdrag att verkställa fortsatt uiredning saml planläggning av själavården och övriga kyrkliga beredskaps­frågor vid krig eller krigsfara.

I direktiven för kommittén anfördes bl. a. följande.

Inför risken alt Sverige kan bli berört av eller indraget i ell framtida krig pågår elt fortlöpande planeringsarbete. Delta syftar till att bygga upp etl totalt försvar med uppgift främst atl verka fredsbevarande. Planeringen har efter hand utvidgats till att omfatta allt fler grenar av samhällsverksamheten. Den lorde numera omfatta praktiskt tagel all verksamhet som är av väsenllig betydelse för försvarsansträngningarna. På del kyrkliga områdel har planering emellertid kunnat ske endasi i begränsad omfattning. Frånvaron av allmänna riktlinjer för verksamhelen på delta område har också medfört att

Prop. 1981/82:12

41

någon samordnad planläggning inom hela fältet inte har kunnat komma till stånd. Som framgår av vad jag lidigare har redovisal föreligger emellertid numera etl omfallande utredningsmaterial. Av detta framgår att det finns ell stort behov av beredskap på det kyrkliga områdel. Utländska erfarenheter från länder som varit i krig visar också, alt behovet av andlig omvårdnad ökar under krig eller liknande förhållanden.

Jag finner del alltså vara angeläget alt arbelel med uiredning och planering av den kyrkliga beredskapen fortsattes. Planeringsarbetet behövs oavsett hur frågan om förhållandet mellan slaten och svenska kyrkan löses. Samhällel måste nämligen alllid se lill alt den enskilde under de pressande förhållanden som råder under krig så långl möjligt får sina religiösa behov tillgodosed­da.

På grund av det anförda förordar jag att en kommitté tillkallas för fortsatt uiredning samt planläggning av själavården och övriga kyrkliga beredskaps­frågor vid krig eller krigsfara.

För kommitténs arbete bör gälla följande.

Vid del fortsatta utrednings- och planeringsarbetet bör kommittén ulgå från den grundsyn och de allmänna rikllinjer som har angivits i deparle­menlspromemorian och som jag har redogjort för i det föregående.

Kommittén bör verka för atl frivilliga överenskommelser mellan trossam­funden kommer lill stånd. Med hänsyn till den mycket positiva inställning till förslagen i deparlemenlspromemorian som har kommit lill utlryck i remissyttrandet frän de fria kristna samfundens beredskapsnämnd räknar jag med atl dessa samfund skall vara beredda alt medverka i utrednings- och planeringsarbetet i belydande omfattning.

Ansvarel för beredskapsuppgifterna bör om möjligt förläggas lill redan existerande myndigheter och organ som har motsvarande uppgifter i fred. De i departemenlspromemorian angivna allmänna riktlinjerna för det fortsatta arbetet i vad gäller ytterligare behövliga utredningar, arbetsmetoder och samverkan mellan berörda myndigheter och organ liksom även den i promemorian angivna ansvarsfördelningen mellan olika myndigheter bör lända till huvudsaklig efterrättelse. Dock bör huvudansvaret för den närmare utredningen och för utformningen av anvisningar i fråga om uppsamling och borttransporl av döda - såsom föreslagits i vissa remissyttranden - åvila civilförsvarsstyrelsen.

I utrednings- och planeringsarbetet bör uppmärksammas att en väsenllig omgestaltning av förhållandel mellan svenska kyrkan och olika samhällsin­stanser på central, regional och lokal nivå kan bli följden av de pågående överläggningarna om stat-kyrka frågan. Kommittén bör därför utföra sill uppdrag i nära samverkan med stat-kyrka gruppen. Den bör också samverka med berörda myndigheter och organ inom totalförsvaret och trossamfunden. Förslag bör avges efler samråd med dessa myndigheler och organ.

Kommiilén bör vidare fungera som rådgivande och samordnande organ i kyrkoberedskapsfrågor och bör efler samråd med berörda myndigheler meddela erforderliga anvisningar för verksamheten i den mån uppgiften ej ankommer på annat organ.

Kommiilén bör verka för alt de kyrkliga beredskapsuppgifter som den har alt handlägga samordnas med den planläggning av motsvarande slag som skett eller sker inom försvarsmakten och civilförsvaret. Beträffande områ-

Prop. 1981/82:12

42

den som har samband med den kommunala beredskapsplanlåggningen bör kommittén samarbeta med de för denna planläggning ansvariga myndighe­terna, främst riksnämnden för kommunal beredskap.

Slutligen bör kommittén överväga behovet av utbildning på central nivå för dem som vid krig eller krigsfara kommer att inneha ledande befattningar inom den själavårdande verksamhelen och inom övriga delar av den kyrkliga beredskapen i krig och - om sådan ulbildning anses behövlig - lägga fram förslag härom för regeringen.

De uppgifter som bör åvila kommittén blir sålunda av både utredande, samordnande och i viss mån verkställande nalur. De särskilda föreskrifter som på grund härav kan fordras för kommitténs verksamhet bör utfärdas av regeringen i annat sammanhang.

2 Svenska kyrkans organisation

De särskilda svårigheter som har föranlett atl de kyrliga bereskapsfrågorna ännu inle har funnil sin lösning hänger uppenbarligen samman med svenska kyrkans uppbyggnad. För kyrkans verksamhel svarar både statliga och kyrkokommunala myndigheter. Svenska kyrkan kan rättsligt och ekono­miskt betraktas som en organisation i tre plan, nämligen lokalplan, regionalplan och riksplan. På riksplanet handhas kyrkans verksamhet i stor utsträckning av olika statliga myndigheter. Svenska kyrkans regionala enheler utgörs av stiften. Sliflsorganen, domkapitlet och sliflsnämnden, är också statliga myndigheter.

Basenheterna på lokalplanet, församlingarna, ulgör de grundläggande elementen i den kyrkliga verksamheten. Församlingarna brukar betecknas som kyrkliga kommuner. Församlingarna får enligt 2§ 1 mom. lagen (1961:436) om församlingsstyrelse (omtryckt 1976:500, ändrad senasi 1980:277) själva vårda sina angelägenheler. För den del av församlingsverk­samheten som finansieras med skattemedel gäller elt i församlingsslyrelse­lagen angivet kompetensområde. Församlingsangelägenheterna är följan­de:

a)

anskaffande av och vård om kyrka, begravningsplats, församlingshus, tjänslebostäder och annan för kyrkligt ändamål avsedd egendom,

b)

åigärder till främjande av gudstjänstliv och kyrklig förkunnelse i övrigl samt av kristen verksamhel bland barn och ungdom, ålderstigna, sjuka och andra, som är i behov av omvårdnad, saml

c)  avlöningsförmåner åt präst, kyrkomusiker och annan personal.

Beslutanderätten i en församling tillkommer kyrkofullmäktige som utses

genom allmänna val vart tredje år (4, 5 och 11 §§). I mindre församlingar utses inte fullmäktige. Beslut fallas i stället vid kyrkostämma. Förvaltning och verkställighet ankommer på församlingens kyrkoråd och övriga nämn­der. Församlingarna får ta ut skatt för skötseln av sina uppgifter (1 kap. 7 § regeringsformen och punkt 9 övergångsbestämmelserna lill regeringsfor­men).

För vissa specialreglerade angelägenheter bildar en eller flera församlingar

Prop. 1981/82:12

43

elt pastoral, enligt indelning som beslutas av regeringen. Det ankommer på pastoraten alt svara för kostnaderna för löner åt församlingspräster och kyrkomusiker, atl anordna prästgård eller annan tjänslebostad för präst och atl förvalta löneboställenas jordbruksdel. Pastoraten härockså ett ansvar för kyrkobokföringen. Om ell pastorat sammanfaller med en församling, s. k. enförsamlingspastorat, handhas pastoratsangelägenheterna av församling­ens organ. Elt pastorat som består av flera församlingar, s. k. flerförsam­lingspaslorat, ulgör en obligatorisk kyrklig samfällighet för pastoratangelä­genheterna (3 § 1 mom. församlingsslyrelselagen). Regeringen kan förordna alt en sådan samfällighet också skall svara för andra församlingsangelägen­heter av ekonomisk natur.

Församlingar kan även gå samman i en kyrklig samfällighet för en eller flera ekonomiska församlingsangelägenheter. Om en sådan samfällighet handhar alla församlingsangelägenheter av ekonomisk natur, belecknas den som en total ekonomisk samfällighet. Flerförsamlingspaslorat och andra kyrkliga samfälligheter har egna beslutande och förvallande organ (försam­lingsdelegerade eller kyrkofullmäktige samt kyrkoråd m. m.) och får själva ta ut skall för skötseln av sina uppgifter. För Stockholm och Göteborg gäller särskilda regler om samfållighetsbildning (3 § 2 och 3 mom.).

Stiften är indelade i kontrakt. Dessa är inle några kyrkokommunala enheler. De har betydelse främsi i den prästerliga tjänsteorganisationen.

Enligl den kyrkliga indelningen den 1 januari 1980 fanns del 2 575 församlingar och 1 144 pastoral. I dessa siffror ingår fem icke-lerritoriella församlingar och pastorat. I utlandet finns del härutöver sju svenska utlandsförsamlingar. I fråga om särskilt bildade kyrkliga samfälligheter finns det 176 totala ekonomiska samfälligheter som omfattar 626 församlingar och 91 partiella samfälligheter som omfattar 292 församlingar.

3 Vissa författningsbestämmelser för krig och krigsfara m. m.

Den s. k. administrativa beredskapen omfattar de lagar, förordningar och andra föreskrifter som behövs för all reglera samhällets omställning från fred till krig och planeringen i fredslid för denna omställning samt för atl samhällel även under krig skall kunna fungera i ordnade former.

Konstitutionella regler för krissituationer finns i regeringsformen. I etl särskilt kapitel (13 kap.) har beslämmelser som lar sikte på förhållandena under krig och krigsfara samlats. Kapitlet reglerar främst rikets slyrelse när rikel befinner sig i krig eller krigsfara. Om rikel är i krig eller omedelbar krigsfara kan en inom riksdagen ulsedd krigsdelegation tråda i riksdagens ställe. Beslämmelser om krigsdelegalion finns också i riksdagsordningen. Om riket är i krig eller krigsfara och om det råder sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av krig eller krigsfara som rikel har befunnit sig i, får regeringen med slöd av bemyndigande i lag genom förordning

Prop. 1981/82:12

44

meddela sådana föreskrifter i visst ämne som enligt grundlag annars skall meddelas genom lag (13 kap. 6 §).

För att stärka rikels försvarsberedskap vid krigsfara får regeringen förordna om beredskapstillstånd. Grundläggande beslämmelser om della finns i lagen (1960:513) om beredskapslillslånd. Kompletterande bestäm­melser om vad som skall iakttas vid beredskapstillstånd ges i beredskaps­kungörelsen (1960:515). I denna har fastställts vissa beredskapsgrader som skilda myndigheter skall inta vid beredskapslillslånd. För bl. a. statliga myndigheter vilkas verksamhel skall upprätthållas i krig gäller enligl 7 § särskilda beredskapsgrader. I 8 S anges vilka beredskapsålgärder som skall vidtas vid de olika beredskapsgraderna. De särskilda beredskapsgraderna gäller också för bl. a. kommunala myndigheter och organisationer för vilka har utfärdats föreskrifter om förberedelser för verksamhel i krig. Enligt 9 § innebär s. k. beredskapslarm alt etl stort anlal beredskapsförfattningar skall tillämpas, om inle regeringen bestämmer annat.

En del av den lagstiftning som reglerar spörsmål vid krig och krigsfara m. m. utgörs av de s.k. fullmaktslagarna. Genom fullmaklslagsliflning för krig och krigsfara skapas möjligheter för regeringen all snabbi lämna de föreskrifter som silualionen kan kräva. Fullmaklslagarna är ulfärdade redan i fred, men de lillämpas då endasi som underlag för krigsplanläggningen och andra förberedelser. För lillämpning i övrigl av fullmaktslagarna under krig eller vid krigsfara m. m. fordras i regel särskill förordnande av regeringen och i många fall även alt förordnandet underställs riksdagens prövning.

En av fullmaklslagarna är den s. k. administrativa fullmaklslagen, dvs. lagen (1942:87) med särskilda bestämmelser angående stats- och kommu­nalmyndigheterna och deras verksamhet vid krig eller krigsfara m. m. (ändrad senast 1953:51). Lagen som har stiftats med kyrkomötets samtycke gäller med vissa undantag för "statsmyndigheter" och "kommunalmyndig­heter". Med "kommunalmyndigheter" avses bl. a. de kommunala, lands-tingskominunala och kyrkokommunala beslutande församlingarna och nämnderna. Lagen gör det möjligt för regeringen alt vid krig eller krigsfara m. m. beslämma bl. a. alt en uppgift som tillkommer regeringen skall övertas av en underordnad myndighet, atl de uppgifter som tillkommer en statlig myndighet skall helt eller delvis övertas av en annan statlig myndighet eller av en "kommunalmyndighet", atl vissa beslut av statliga myndigheler inle får överklagas, att de uppgifter som tillkommer en "kommunalmyndighet" skall helt eller delvis övertas av en annan "kommunalmyndighet" eller av en statlig myndighel samt atl en myndighet får fatta beslut i annan samman­sättning, med färre ledamöter eller i annan ordning än som annars är föreskrivet (2 §). Lagen möjliggör under krigsförhållanden m. m. väsentliga förenklingar i myndighelernas arbetssätt.

Bestämmelser om lillämpningen av lagen finns i en anslutande kungörelse (1943:137). Enligl de inledande beslämmelserna i denna är myndigheterna redan i fredslid skyldiga all vidta vissa föreberedande åtgärder. Det åligger

Prop. 1981/82:12

45

bl. a. en myndighet alt planlägga de ändringar eller inskränkningar i verksamhelen samt de övriga åigärder som kan anlas bli nödvändiga under krig eller krigsfara m. m. (2 S). Vid krig eller krigsfara m. m. skall myndigheterna anpassa sin verksamhel efler det rådande lägel. Organisa­tionen, arbetsformerna och förfarandel i övrigl skall förenklas i slörsla möjliga utsträckning. För det fallel alt sammanträde med del beslutande organet inle kan hållas under krig eller krigsfara m.m. anges i 11§ beträffande del kommunala och kyrkokommunala området vilka organ som skall ulöva beslutanderätten i det ordinarie organets ställe. I församling, pastoral eller annan kyrklig samfällighet utövas i sådant fall beslutanderätten av kyrkorådet.

För flertalet statliga myndigheler gäller förordningen (1977:55) om vissa slalliga myndigheiers beredskap m. m. Enligt 2 § beslämmer regeringen i vad mån en myndighel skall upprätthålla sin verksamhet under krig eller vid krigsfara. De myndigheter vilkas verksamhet skall upprätthållas skall under fredstid planera för att under krig eller vid krigsfara kunna inta krigsorga­nisation och vidta övriga anordningar för den egna beredskapen saml kunna bedriva avsedd verksamhel (4 §). Planeringen skall enligl 6 S samordnas med planeringen vid andra civila och mililära myndigheler inom totalförsva­ret.

För kommuner och landstingskommuner gäller lagen om kommunal beredskap. Kommunerna och landstingskommunerna är enligl 6 § skyldiga all t fredslid vidta de förberedelser som behövs för all de skall kunna fullgöra sina uppgifter under beredskapslillslånd. Av 22 § följer alt lagen i princip inte är tillämplig på landstingskommunernas uppgifter som sjukvårdshuvud­män. I fråga om hälso- och sjukvården gäller i stället bestämmelserna i krigssjukvårdslagen (1953:688). Utredningen (S 1976:05) om sjukvården i krig har i sitt betänkande (SOU 1978:83) Sjukvården i krig lagt fram förslag om ansvaret för och ledningen av sjukvården i krig. I betänkandet föreslås bl. a. atl krigssjukvårdslagen upphävs och alt lagen om kommunal beredskap utvidgas till all också gälla sjukvården i krig.

En särskild myndighel, riksnämnden för kommunal beredskap, har inrättats med uppgift att handha vissa centrala samordningsuppgifter rörande den kommunala beredskapsplanläggningen. Riksnämnden har bl. a. utgett allmänna anvisningar om kommunal beredskapsplanlåggning.

Enligt 7 § lagen om kommunal beredskap kan länsstyrelsen, om det med hänsyn till beredskapsuppgifternas omfattning eller betydelse i en viss kommun fordras alt dennas förberedelser redovisas i sårskild plan, förordna att kommunen skall upprätla och anla sådan plan saml underställa länsstyrelsen denna för godkännande. Det nu sagda gäller också i fråga om landstingskommunerna. Plan för landstingskommun behöver dock inle underslällas länsstyrelsens prövning. Länsslyrelsen får förordna om revision av kommunala och landstingskommunala beredskapsplaner, när det påkallas av ändrade förhållanden.

Prop. 1981/82:12

46

Om en kommun enligt 7 § har upprällat en särskild plan, som godkänts av länsstyrelsen, har kommunen rätt till slatsbidrag med 90 procent eller den större del av planläggningskostnadens belopp som regeringen medger (16 §). Landstingskommunerna kan också få kostnadsersättning enligl dessa regler. För landstingskommunerna har dock inte som villkor för statsbidrag uppställts krav på atl beredskapsplanen skall ha underställts länsslyrelsen för godkännande.

Enligt 1 § är en kommun under beredskapslillslånd i princip skyldig att i de hänseenden i vilka kommunen är verksam för sina egna medlemmar utöva verksamhel lill förmån för sådan befolkning från andra kommuner som till följd av krigsskada, utrymning e. d. har lagil uppehåll inom kommunen. Delsamma gäller för landstingskommunerna. I 18 § finns bestämmelser om ersättning från staten lill kommuner och landstingskommuner för kostnader lill följd av bl. a. verksamhel för inkvarterad befolkning från andra kommuner och landstingskommuner. 15 § finns bestämmelserom skyldighel för kommuner och landstingskommuner atl under vissa förutsättningar lämna andra kommuner och landstingskommuner visst bistånd.

Uppgifter som en kommun skall fullgöra under beredskapstillstånd och som saknar motsvarighet i fredstid skall enligl 9 § i princip handhas av en beredskapsnämnd. En sådan nämnd får tillsåttas redan i fredstid. Under beredskapstillständ får en kommun eller landstingskommun övergå lill krigsorganisation (11 §). När en kommun eller landstingskommun har övergått lill krigsorganisation, ankommer ledningen av beredskapsverksam­heten på kommunslyrelsen resp. förvaltningsutskottet. Regeringen eller länsstyrelsen får under beredskapslillslånd förordna alt en kommun eller landstingskommun skall övergå till krigsorganisation (12 § lagen om kommunal beredskap och 7§ kommunala beredskapskungörelsen).

Kommunslyrelsen resp. förvaltningsutskottet skall övervaka alt erforder­lig planläggning sker och alt övriga nödvändiga förberedelser vidlas för verksamheten i krig eller vid krigsfara (13 § lagen om kommunal bered­skap).

Enligl 14 § lagen om kommunal beredskap åligger det länsstyrelsen all följa tillämpningen av lagen. Länsslyrelsen skall därvid se lill alt såväl förberedelsearbetet som själva verksamhelen bedrivs på elt ändamålsenligl sätt samt samordnas med annan beredskapsplanläggning och försvarsverk­samhel. I 20 § föreskrivs bl.a. alt länsslyrelsen, om en kommun eller landstingskommun underlåter atl fullgöra skyldighet som åvilar kommunen eller landstingskommunen enligt lagen eller föreskrift som meddelas med slöd av denna, kan förelägga kommunen eller landstingskommunen lämpligl vile eller också själv vidla den åtgärd som skyldighelen avser.

F. n. har så gott som samlliga kommuner och 15 landstingskommuner upprättat beredskapsplan. Enligt riksnåmnden för kommunal beredskap beräknas den landstingskommunala nyplanläggningen bli slutförd under budgetåret 1981/82.

Prop. 1981/82:12

47

Av den lämnade redovisningen av beslämmelser för den kommunala beredskapsplanläggningen framgår alt en av kommunen upprättad bered­skapsplan skall underslällas länsstyrelsen för godkännande. I sammanhanget bör nämnas atl statskonlrollkommittén (Kn 1976:06) i sill nyligen avgivna slutbetänkande (SOU 1980:10) Ökad kommunal självstyrelse anför alt del inte finns lillräckliga skäl all behålla kravet på underställning beträffande kommunala beredskapsplaner. Kommittén föreslår atl kravel på underställ­ning tas bort.

Kommittén anför bl. a. följande.

När kommun upprättat beredskapsplan äger i praktiken ett fortlöpande samråd rum med de olika tolalförsvarsmyndigheterna. Elt sådanl samråd bör kunna garantera alt planläggningen får en belryggande utformning. Kom­mittén anser all kravet på samråd har sådan tyngd atl samrådsskyldigheten bör anges i lagen. För atl länsstyrelserna skall kunna fullgöra sina uppgifter enligt lagen bör planerna även i fortsättningen redovisas för länsslyrelsen. Kommiilén föreslår därför en ullrycklig föreskrift om all kommunernas och landstingskommunernas beredskapsplaner skall sändas in lill lånsstyrel­sen.

Den nu gjorda genomgången av vissa beslämmelser av betydelse från totalförsvarssynpunkl år inle fullsländig. Härulöver finns en mängd grund­läggande förfaltningar som gäller del militära försvarei, civilförsvaret saml del ekonomiska och psykologiska försvarei.

4 Kyrkoberedskapskommiltén

Del fortsatta arbetet med de kyrkliga beredskapsfrågorna har ankommit och ankommer alltjämt på kyrkoberedskapskommiltén (U 1976:09). Till grund för kommitténs arbete ligger det inledningsvis angivna utrednings­materialet. För all kommiilén skall kunna åstadkomma en tillfredsställande kyrklig beredskap har kommiilén ansett atl det fordras en lagstadgad skyldighet för de kyrkliga kommunerna all ordna beredskapsfrågorna. Kommittén har till regeringen avgelt en promemoria den 24 april 1979 med förslag till lag om kyrklig beredskap. Promemorian har remissbehandlals.

I promemorian uttalar kommiilén att utgångspunkten vid utformandet av lagförslagel har varil all organisationen av den kyrkliga beredskapen så långt möjligl bör knytas till redan befintliga organ. Organisationen på lokal nivå bör enligt kommittén omfatta samma territoriella område som den borger­liga kommunen. De kyrkliga beredskapsfrågorna år nämligen i betydande utsträckning av samma nalur som moisvarande borgerligt kommunala frågor, och för de flesta kommuner föreligger redan en planering enligt lagen om kommunal beredskap. Vad som gör arbetet särskilt svårt när del gäller alt organisera svenska kyrkans församlingar för beredskapsfrågor inom den borgerliga   kommunen   som   territoriell  enhel  är  enligt  kommiilén   all

Prop. 1981/82:12

48

indelningen inle sammanfaller. Beredskapsorganisalionen möter visserligen inga svårigheter i de fall församling och kommun sammanfaller eller då samlliga församlingar i en kommun bildar en partiell eller total kyrklig samfållighel. I dessa fall kan enligl kommittén resp. kyrkoråd svara för beredskapsfrågorna. Den slörsla gruppen kommer emellertid atl beslå av fall då församlingarna i en kommun inte ingår i en och samma kyrkliga samfällighet, vare sig lolal eller partiell, framhåller kommittén. För denna grupp blir enligt kommittén svårighelerna belydande all skapa en lämplig beredskapsorganisalion. Kommittén föreslår atl en särskild partiell samfäl­lighet bildas för ändamålet. Detta innebär all särskilda församlingsdelege­rade och elt särskill kyrkoråd måste utses för beredskapsfrågor.

Lagen om kommunal beredskap har utgjort förebild lill kommitténs förslag till lag om kyrklig beredskap. I lagförslagets inledande paragraf slås fast all kyrklig beredskap år en angelägenhet för svenska kyrkans försam­lingar. Kyrklig beredskap definieras som en församlings förberedelse för atl under krig eller vid krigsfara vari rikel befinner sig eller under andra av krig föranledda utomordentliga förhållanden kunna fullgöra sina uppgifter inom den andliga vården och de övriga områden, där församlingen lagligen har atl verka. I stället för ordel beredskapstillständ i 1 § lagen om kommunal beredskap används alltså detta längre uttryck för att beteckna de särskilda krisförhållandena. Kommittén motiverar della med atl förordnande om beredskapslillslånd kan komma atl meddelas på ell ganska sent stadium under en kris som utvecklar sig successivt. Kommittén menar atl den föreslagna formuleringen närmare anknyter till 13 kap. 6 § regeringsformen. Kommittén framhåller alt formuleringen ger siörre möjligheter atl sälta beredskapsplanerna i verkel på ett tidigt stadium och att smidigt anpassa åtgärderna lill händelseförloppet.

På motsvarande sått som i lagen om kommunal beredskap föreskrivs i lagförslagel atl en församling är skyldig atl utöva verksamhet även till förmån för sådan befolkning från annan församling som lill följd av krigsskada, utrymning eller andra med krig eller krigsfara sammanhängande utomor­dentliga förhållanden vislas i församlingen.

I lagförslagel slås vidare fast en skyldighel för församlingen alt i fredstid vidla förberedelseåtgärder för alt församlingen under krig eller vid krigsfara etc. skall kunna fullgöra de uppgifter som har ålagts den.

Enligt kommitténs förslag skall en beredskapsnåmnd handha de kyrkliga beredskapsfrågorna. I en församling eller kyrklig samfällighet som samman­faller med kommunen ulgör kyrkorådet beredskapsnämnd. När församling eller kyrklig samfällighet inle sammanfaller med kommunen skall samlliga de församlingar som ingår i kommunen bilda en sårskild kyrklig samfällighet för kyrklig beredskap. Kyrkorådet i samfälligheten ulgör i sådana fall beredskapsnämnd. Ansvaret för atl församlingarna vidtar förberedelseåtgär­der i de här fallen åvilar alltså den särskill bildade samfälligheten. För alt en uppdelning av beredskapsfrågorna i de som år av ekonomisk nalur och de

Prop. 1981/82:12

49

som är av annan nalur skall kunna undvikas föreslår kommittén att den särskill bildade samfälligheten skall utan särskilt beslut handha samtliga beredskapsfrågor.

Beredskapsnämndens uppgift enligl förslaget är atl planera verksamhelen under krig och vid krigsfara etc. Nämnden åläggs därvid all verka för alt samråd sker med övriga trossamfund i kommunen. Om länsstyrelsen anser alt del behövs med hänsyn till beredskapsuppgifternas omfattning eller betydelse, skall länsstyrelsen förordna att förberedelserna skall redovisas i en särskild plan. Denna upprättas av beredskapsnämnden och anlas av församling eller samfällighet som sammanfaller med kommunen eller av den särskill bildade samfälligheten. Den skall därefter underställas länsslyrelsen för godkännande. Före godkännandet skall länsslyrelsen samråda med domkapitlet.

Enligl en sårskild beslämmelse i lagförslaget är ocksä de fria trossamfun­den skyldiga att redan i fredstid vidta förberedelser för verksamhelen under krig eller vid krigsfara etc. Tvä representanter för sådana samfund föreslås få närvara vid beredskapsnämndens behandling av vissa frågor och delta i överläggningarna men inte i besluten.

Enligt förslagel skall länsstyrelsen följa tillämpningen av lagen om kyrklig beredskap. Länsslyrelsen skall tillse atl såväl förberedelsearbetet som själva verksamheten bedrivs på etl ändamålsenligl sätt saml samordnas med annan beredskapsplanläggning och försvarsverksamhet. Länsstyrelsen får vidare under vissa förutsättningar meddela en församling eller samfällighet föreskrifter beträffande verksamheiens bedrivande och inrikining.

Enligl 16 § lagen om kommunal beredskap kan en kommun, som har upprättat en särskild beredskapsplan, erhålla statsbidrag för planläggnings­kostnaden med 90 procent eller den större del av kostnaden som regeringen medger. Kommittén föreslår en motsvarande ersättningsbestämmelse för den kyrkliga beredskapen. En församling eller samfällighet, som har upprättat en särskild beredskapsplan, skall alltså vara berättigad till bidrag med åtminstone 90 procent av planläggningskostnaden.

För att säkerställa all resurserna i kristider samordnas inom alla församlingar i en kommun föreslår kommittén att regeringen får föreskriva atl en samfällighet som omfatlar hela kommunens område skall från en församling eller en annan samfällighet överta en eller flera uppgifter som är särskill viktiga för den kyrkliga beredskapen. Som exempel på sådana uppgifter nämns bl. a. förvaltning av kyrkogård och tillgodoseende av personalbehovet.

Kommittén föreslår också vissa ändringar i lagen om församlingsstyrel­se.

Som nyss har nämnts har kyrkoberedskapskommilléns promemoria remissbehandlats. En utförlig sammanställning av avgivna remissyttranden redovisas i avsnilt 5. Kommitténs förslag har fått etl förhållandevis positivt mottagande. Kritik mot väsentliga delar av förslaget har emellertid också 

4 Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 12

Prop. 1981/82:12

50

framförts. Flera remissinstanser betonar vikten av alt frågan om den kyrkliga beredskapen får en lösning. De flesta remissinstanserna Ullstyrker eller lämnar utan erinran förslaget att den kyrkliga beredskapsplanläggningen skall regleras i en särskild lag.

De kritiska remissinstanserna redovisar allvarliga invändningar mot förslagel om särskilt bildade samfälligheter för kyrkliga beredskapsfrågor. Några av dessa remissinstanser hänvisar till den s. k. lotalförsvarsprincipen och betonar att kyrkliga beredskapsfrågor i möjligaste män bör knytas till den i fred befintliga kyrkliga organisaUonen. Det har med hänsyn till remisskriUken ansetts nödvändigt att inom kommundepartementet överar­beta det framlagda förslaget Ull lag om kyrklig beredskap. Överarbetningen har gjorts i samverkan med kyrkoberedskapskommiltén. Resultatet av överarbetningen redovisas i denna promemoria.

Kyrkoberedskapskommiltén har utöver förslaget Ull lag om kyrklig beredskap även avgett en skrivelse till regeringen om organisationen av prästerlig arbetskraft inom svenska kyrkan under beredskap och krig. Kommittén har anhållit att regeringen fastställer en norm för den försam­lingsprästerliga organisaUonen under beredskaps- eller krigstillstånd och föreslår att denna norm formuleras som ett procenttal - mellan 50 och 75 -beräknat på del antal präster som enligt nu gällande riktlinjer skulle fä finnas i pastoratet; dock skall alltid minst en präst finnas i varje pastorat. Kommitténs skrivelse har remissbehandlals. Frågan om hur många präster svenska kyrkan kan disponera under beredskap och krig, sedan försvarets behov av präster har tillgodosetts, övervägs i särskild ordning.

En ytterligare fråga som ingår i kommitténs pågående arbete är spörsmålet om omhändertagande av döda civilpersoner i krig. Detta spörsmål hänger samman med hur begravningsväsendet skall vara organiserat under krigsför-hållanden. Det bör i sammanhanget erinras om att planeringsansvaret för hur begravningsverksamheten och kyrkobokföringen skall ombesörjas i krig kan komma att förändras med hänsyn fill pågående utredningsarbete. En särskild utredare (Kn 1979:04) har tillkallats för att göra en kompletterande undersökning av begravningsverksamheten, Elt ändrat ansvar för och en ändrad organisation av begravningsverksamheten kan bli följden av detta utredningsarbete. För att utreda folkbokföringens framlida organisation har en kommitlé (B 1979:12) Ullkallats. Enligt direkUven (Dir 1979:96) bör kyrkobokföringen inte längre ankomma på pastorsämbetena inom svenska kyrkan.

5 Remissyttrandena

5.1 Inkomna yttranden

Efter remiss har yttranden över kyrkoberedskapskommilléns promemoria avgetts av överbefälhavaren (ÖB), civilförsvarsstyrelsen, beredskapsnämn-

Prop. 1981/82:12

51

den för psykologiskt försvar, socialstyrelsen, kammarkollegiet, riksrevi­sionsverket, riksarkivet, riksantikvarieämbetet och statens historiska muse­er, statens naturvärdsverk, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, statens planverk, riksnämnden för kommunal beredskap, länsstyrelserna i Uppsala, Jönköpings, Skaraborgs och Norrbollens län, civilbefälhavaren i södra civilområdet, ärkebiskopen, domkapitlen i Västerås, Växjö,[REDACTED_EFTERNAMN] och Luleå, Svenska kommunförbundet. Landstingsförbundet, Svenska kyrkans församlings- och pasloratsförbund, Sveriges frikyrkoräd, Sveriges frikyrko­råds samarbetsnämnd och delegationen för vissa trossamfund. De fria kristna samfundens råd (de fyra sistnämnda instanserna har förenat sig i etl gemensamt yttrande), de kyrkliga samfälligheterna i Norrköping, Falköping och Malmö, Stockholms kyrkliga samfällighet, Sigtuna församling, Lidingö församling och Föreningen Sveriges kyrkogårdschefer.

Riksarkivet har till sitt remissvar fogat yttranden från landsarkiven i Uppsala och Vadslena samt stadsarkivet i Stockholm. Domkapitlet i Växjö har till sitt svar fogat yttranden av tvä kontraktsprostar i stiftet.

5.2 Remissutfallet i stort

Remissinstanserna ar förhållandevis posiUva till kommitténs förslag men kritik mot förslaget saknas inte. Flera remissinstanser betonar vikten av att frågan om den kyrkliga beredskapen fär en lösning. De flesta remissinstan­serna tillstyrker eller lämnar utan erinran förslaget att den kyrkliga beredskapsplanläggningen skall regleras i en särskild lag.

Till de i huvudsak positivt inställda remissinstanserna hör ÖB, civilför­svarsslyrelsen, socialstyrelsen, kammarkollegiet, riksrevisionsverket, riksar­kivet, riksantikvarieämbetet, naturvårdsverket, planverket, länsstyrelserna i Uppsala, Skaraborgs och Norrbottens län, ärkebiskopen, domkapitlet i Västerås, Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund, Sveriges frikyrkoräd m. fl., de kyrkliga samfälligheterna i Norrköping, Falköping och Malmö, Stockholms kyrkliga samfällighet, Sigtuna och Lidingö församlingar samt Föreningen Sveriges kyrkogårdschefer.

Av remissinstanserna intar tio instanser i allt väsentligt en negaUv hållning. Dessa inslanser är i princip kritiska mot förslaget om särskilt bildade samfälligheter för kyrkliga beredskapsfrågor. Några negaUva remissinstan­ser hänvisar till den s. k. totalförsvarsprincipen och understryker att kyrkliga beredskapsfrågor i möjligaste mån bör knytas Ull den i fred befintliga kyrkliga organisationen. De i huvudsak negaUva remissinstanserna är beredskapsnämnden för psykologiskt försvar, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, riksnämnden för kommunal beredskap, länsstyrelsen i Jönköpings län, civilbefälhavaren i södra civilområdet, domkapitlen i Växjö,[REDACTED_EFTERNAMN] och Luleå, Svenska kommunförbundet och Landstingsförbundet.

Prop. 1981/82:12

52

5.3 Allmänna synpunkter

ÖB biträder kommitténs uppfattning att

ur angelägel att kyrklig

verksamhet i beredskap och krig planeras redan i fredstid, atl detta i första hand bör vara en församlingsangelägenhet och alt skyldighelen alt genom­föra en sådan planering bör lagfästas. ÖB tillslyrker att beredskapsplane­ringen organiseras i enheter som stämmer överens med den kommunala indelningen. Kammarkollegiet tillstyrker alt den för den kyrkliga beredska­pen nödvändiga lagstiftningen i huvudsak ulformas enligt de principer som kommittén har angell. Kollegiet pekar på att kommittén har haft att ulgå från förutsättningar som kan te sig svårförenliga, nämligen dels atl den kyrkliga beredskapsplaneringen liksom själva verksamheten i möjligaste män bör bedrivas av redan befintliga organ, dels all planeringen pä lokal nivå bör omfatta samma område som den borgerliga kommunen. Kollegiet kan inte finna annal än att kommittén genom förslaget att församlingsstyrelselagens möjligheter till samfållighetsbildning skall utnyttjas funnit en lyckad lösning på problemet. Genom denna melod kan den församlingskommunala självstyrelsen fungera även vid behandlingen av kyrkliga beredskapsfrå­gor.

Planverket framhåller att verkel har elt särskilt ansvar i fråga om anläggande och väsentlig ändring av begravningsplatser och krematorier. Från denna ulgångspunkt har verket ingenting att invända mol den föreslagna lagstiftningen. Tvärtom ser verket en klar fördel i atl beredskaps­frågorna anförtros organ vars geografiska områden molsvarar de borgerliga kommunerna. Detta bör enligt verket kunna underlätta en samordning mellan kommunernas fysiska planering och den beredskapsplanlåggning som skall ske enligt förslaget. En sådan samordning är nödvändig, eftersom en reservation av mark för anläggande av begravningsplats i krigstid kan påverka markens användning redan i fredslid.

Länsstyrelsen i Uppsala län instämmer i kommitténs förslag att den kyrkliga beredskapen lokalt bör omfatta samma territoriella område som den borgerliga kommunen. Den nödvändiga samordningen när en församlings eller samfällighets gränser inte sammanfaller med kommunens kan lösas enligt kommitténs förslag om partiella samfälligheter för beredskapsfrågor. Länsslyrelsen erinrar om att kommittén konstaterar all de kyrkliga beredskapsfrågorna i betydande utsträckning är av samma natur som motsvarande borgerligt kommunala frågor. Länsstyrelsen i Norrbottens län noterar med tillfredsställelse kommitténs strävan att försöka anpassa den territoriella indelningen för beredskapsfrågor till samma områden som omfattas av de borgerliga kommunerna. I de fall detta går att genomföra, kommer givetvis samverkan med övriga delar av totalförsvaret att underlät­tas, framhåller länssslyrelsen.

Domkapitlet i Västerås uttalar att en lagstiftning på området behövs. I mänga fall är enligt domkapitlet kunskaperna om beredskapsfrågor mycket

Prop. 1981/82:12

53

bristfälliga och ofta saknas en beredskapsplanering hell. En särskild fortbildningskurs i beredskapsfrågor skulle enligl domkapitlet säkerligen vara lill slor nytta. För del fall alt en särskild kyrklig beredskapsorganisation tillskapas, har domkapitlet ingen erinran mot all den skall bygga pä kommunens område. Delta synes enligt domkapitlet ändamålsenligt, i varje fall såvitt gäller förhållandena i Västerås stift.

Flera remissinstanser framför kritiska synpunkter.

Beredskapsnämnden för psykologiskt försvar underslryker betydelsen av atl verksamhelen inom svenska kyrkan och de fria samfunden kan fortsätta i en krigssituation. Den andliga gemenskap som dessa organisationer kan ge men också deras utåtriktade verksamhet kan i en lid, då människor är utsatta för hård press, få elt särskilt värde, anför nämnden. Frågan om beredskaps­planläggning för den svenska kyrkan bör kunna lösas pä etl enklare sätt än del som kommittén föreslår. Verksamheten bör enligl nämnden så långl det är möjligt bygga pä frivillighetens grund. För svenska kyrkans planläggning kan det vara nödvändigt med viss tvingande lagstiftning. Ett centralt organ (eventuellt något redan nu befintligt) bör leda verksamheten och ange de huvudsakliga riktlinjerna för denna. Till delta organ bör knytas en nämnd med ledamöter, som genom sin ställning (inom svenska kyrkan, de fria samfunden och totalförsvaret) kan anses särskilt lämpade alt handlägga ärenden rörande den planläggning, som det här är fråga om.

Överstyrelsen för ekonomiskt försvar delar kommitténs uppfattning alt de kyrkliga beredskapsfrågorna sä långt möjligt bör knytas till redan befintliga organ. Beredskapsfrågorna ingår som normala arbetsuppgifter för kyrkorå­den, framhåller överstyrelsen.

Riksnåmnden för kommunal beredskap anser det angelägel att svenska kyrkans och de fria samfundens möjligheter all verka under beredskap och krig säkerställs och regleras genom lag. Riksnämnden betonar att den s. k. lotalförsvarsprincipen, som innebär atl den som har ansvar för en verksam­hel i fred bör ha samma ansvar i krig, bör vara styrande vid all totalförsvarsplanläggning. Denna princip bör enligl riksnämnden gälla även för kyrkans beredskapsplanläggning. Riksnämnden framhåller atl den i likhet med kommittén har den principiella uppfattningen att den kyrkliga beredskapsorganisalionen sä långl som möjligt bör knytas lill de i fred befintliga organen. Riksnämnden menar därför atl man i all beredskapsplan­läggning i första hand skall försöka behålla fredsorganisalionen. De samverkansmöjligheter som växer fram i fredsorganisalionen bör enligl riksnämnden las till vara i krigsorganisationen. Riksnämnden uttalar att förutsättningarna för alt finna en sådan enklare lösning bör vara goda. I motsats till kommunerna, framhåller riksnämnden, får församlingarna nämligen inle några nya uppgifter när beredskapstillständ inträder. Olika verksamheter kan få annan tyngd vid beredskapslillslånd ån i fred, fortsätter riksnämnden. Det kan påverka behovel av resurser, t. ex. lokaler, personal och maskiner. Begravningsväsendet är ell exempel härpå. Sådana problem

Prop. 1981/82:12

54

borde dock enligt riksnämnden kunna lösas i samband med den beredskaps­planläggning som skall ske i fred, t. ex. genom överenskommelse om samverkan mellan en församling och en kommun. Riksnämnden anser att kommittén inte har visat all delta är omöjligl eller olämpligt. En ändring av samverkansmönstret som förutsätter att nya partiella samfälligheter lillska­pas bör enligt riksnämnden tillgripas endast som en sista utväg. Riksnämn­den menar alt varje församling och samfällighet som finns i fred bör göra sin beredskapsplanläggning med utgångspunkt i fredsorganisationen. Hänsyn får enligt riksnämnden tas till ökad eller minskad arbetsbelastning jämfört med fredsorganisationen.

Länsstyrelsen i Jönköpings län anför att förslaget om den kyrkliga beredskapen är elt bra exempel på hur svårt det är att finna organisatoriska lösningar i fräga om samarbele i siörre sammanhang än pasloratsvis. Länsstyrelsen betonar atl det är angeläget att frågan om den kyrkliga beredskapen får en lösning. Det är enligl länsstyrelsen måhända nödvändigt att detta sker lagstiftningsvägen, eftersom det kan vara svårt alt åstadkomma en rikstäckande lösning helt pä frivillighetens väg. Länsstyrelsen ifrågasätter emellertid om inte ett ytterligare försök bör göras att åstadkomma en sådan lösning. Enligt länsstyrelsens mening blir den föreslagna ordningen tungrodd och komplicerad. Länsstyrelsen kan därför inte tillstyrka förslaget om bildande av särskilda samfälligheter.

Civilbefälhavaren i södra civilområdet tillstyrker med hänsyn till den ställning som svenska kyrkan har atl kyrkan i lag ges skyldighet att genomföra viss beredskapsplanläggning.

Domkapitlet i[REDACTED_EFTERNAMN] har inte något alt erinra mot att församlingarnas skyldighet att anordna sina beredskapsfrågor föreskrivs i en särskild lag till vilken kan knytas de anvisningar och bestämmelser i olika sakfrågor som förutsätts bli ulfärdade för att en kyrklig beredskapsplanering skall kunna komma till stånd. Domkapitlet anser att kommitténs förslag att den kyrkliga beredskapsorganisationen på lokal nivå skall omfatta samma territoriella område som den borgerliga kommunen är att bruka större våld på den kyrkliga organisationen än nöden kräver.

Domkapitlet i Växjö finner det angeläget att svenska kyrkans planerings­ansvar pä olika nivåer för beredskapsfrågorna klarläggs i författning. Beredskapsorganisationen bör enligl domkapitlet så nära som möjligl anknyta lill fredsorganisalionen och till de relationer mellan myndigheterna som härvid råder.

Svenska kommunförbundet redovisar den principiella uppfattningen att den kyrkliga beredskapsorganisationen, så långt det är möjligt, bör knytas Ull i fred befintliga organ. Det är enligt förbundet en ståndpunkt som helt stämmer överens med den allmänt vedertagna s. k. totalförsvarsprincipen. Kommitténs förslag innebär för många församlingar däremot atl deras krigsorganisation i hög grad avviker från fredsorganisationen, framhåller förbundet. I organisatoriskt hänseende innebär förslaget att man för de

Prop. 1981/82:12

55

kyrkliga beredskapsfrågorna i etl stort anlal fall nödgas tillskapa nya partiella samfälligheter. Detta avlastar visserligen de i fredsorganisalionen verksam­ma församlingarna och samfälligheterna vissa uppgifter men inte alla. Församlingarna och samfälligheterna måsle därför fortsätta att verka också i krig. Det kräver planläggning, även om den kan bli ganska enkel. Förbundet har den principiella uppfattningen att man i all beredskapsplanläggning i första hand bör söka behålla fredsorganisationen med de samverkansmöj­ligheter som där har utbildats efter hand.

Landstingsförbundel anför att grundläggande för försvarsplaneringen bör vara principen alt ansvar i fred för en viss verksamhet följs av ansvar att förbereda, genomföra och leda samma verksamhel i krig, om den då skall fortgå. Särskilda resurser bör inte skapas för behov som kan tillgodoses genom fredssamhället. Svenska kyrkan bör enligt förbundet planlägga för själavården och övriga kyrkliga beredskapsfrågor i krigssamhället utgående från sin fredsorganisation. Den samverkan som härvid kommer Ull stånd i fred mellan den kyrkliga och den borgerliga kommunen kommer även att underlätta samverkan i krig.

Riksnämnden för kommunal beredskap erinrar om att möjligheter finns att öva den kyrkliga krigsorganisationen i samband med de ledningsövningar på lokal nivå som genomförs i varje kommun vart tredje år under ledning av försvarsområdesregementet och länsstyrelsen. Syftet med övningarna är främst att öva samordning och samverkan. Avslutningsvis framhåller riksnämnden vikten av att personalfrågorna inom svenska kyrkan och de fria samfunden löses snarast. Det är enligt riksnämnden av stor vikt att präster och pastorer krigsplaceras pä sina tjänster i helt annan utsträckning än vad som f. n. är fallet.

Domkapitlet i Växjö efterlyser föreskrifter som ger möjlighet att frän ett domkapitel till ett annat lämna över ansvaret för en del av ett stift, när det under krig eller vid krigsfara befinns ändamålsenligl eller renlav nödvändigt. Erfarenheterna frän beredskapsövningar visar enligl domkapitlet att det bör finnas föreskrifter om ansvarsdelegering mellan sUften.

5.4 Särskilda partiella samfälligheter för beredskapsfrågor

Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget om särskilda samfälligheter för beredskapsfrågor eller lämnar förslagel utan erinran. ÖB, kammarkol­legiet, planverket, lånsstyrelserna i Uppsala och Norrbottens län, domkapitlet i Västerås, Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund och kyrkliga samfälligheten i Malmö Ullstyrker uttryckligen förslaget. De posiUva remissinstanserna betonar, som framgår av avsnitt 5.3, värdet av att det organ som svarar för beredskapsfrågorna omfatlar samma område som kommunen. En sådan ny kyrkokommunal enhet anknyter enligt Svenska kyrkans församlings- och pastoralsförbund på ett tillfredsställande sätl till den befintliga organisationen.  Enligt  kyrkliga samfälligheten i Malmö

Prop. 1981/82:12

56

förefaller förslagel om särskilda samfälligheter att vara ell naturligt sätt atl uppnå samordning.

Av framställningen i avsnilt 5.2 framgår att ell tiotal remissinstanser har en kritisk inställning lill förslagel om särskilda samfälligheter för beredskaps­frågor. Allmänna synpunkter från de kritiska remissinstanserna har redovi­sats i avsnitt 5.3,

Enligl beredskapsnämnden för psykologiskt försvar behöver en så vidlyftig organisation som den kommittén föreslår inte byggas upp för att lösa de uppgifter som beredskapsplanläggningen innebär. För samverkan med den borgerliga kommunen kan enligt överstyrelsen för ekonomiskt försvar ordinarie kyrkoråd fungera inom församlingar och kyrkliga samfälligheter vilkas områden stämmer överens med kommunindelningen. I övriga fall synes enligt överstyrelsens mening möjligheter föreligga all församlingar (samfälligheter) med bibehållande av sina kyrkoråd utser gemensaml kyrkoråd för exempelvis angelägenheter som rör försvarsberedskapen. Uppgifterna för ett sådant kyrkoråd bör enligt överstyrelsen förslagsvis vara begränsade till sambandsuppgifter gentemot kommunen. För verkställighe­ten av beredskapsåtgärderna svarar "ordinarie" kyrkoråd. Några särskilda beredskapsnämnder synes enligt överstyrelsen inle behövas.

Länsstyrelsen i Jönköpings län anser det viktigt all anknyta organisationen till redan befintliga förhållanden särskilt som den kyrkliga beredskapen görs till en församlingskommunal angelägenhet. Den naturliga utgångspunkten är enligt länsslyrelsen att göra den kyrkliga beredskapen till en uppgifl för församling eller pastoral eller andra redan beslående samfälligheter med uppgifter av ekonomisk natur. Det är särskilt angeläget att beredskapsupp­giften knyts lill någol organ som normalt redan finns i den kyrkokommunala organisationen. Länsstyrelsen avfärdar en lösning församlingsvis med hänsyn till del stora antalet församlingar i riket. Länsstyrelsen konstaterar att antalet pastorat utgör 1 143 och framhåller atl också det är etl stort anlal enheter ur samordningssynpunkl. Kommittén har emellertid inte redovisat några skäl till varför man avvisat även möjligheten all göra den kyrkliga beredskapen till en pasloratsuppgift i likhet med kyrkobokföringen. Länsstyrelsen anser all kommiilén hade bort närmare överväga om inte beredskapsfrågorna kan knytas lill pastoraten. En lanke bakom kommitténs förslag är alt beredskapsfrågorna skall lösas gemensamt för områden som molsvarar en kommun, fortsätter länsslyrelsen. Detta är enligl länsslyrelsen frän många synpunkter en lämplig utgångspunkt. För vissa kommuner i riket skulle emellertid antalet församlingar i samfälligheterna bli mycket högt. Del lorde vara svårl atl - med bibehållande av de enskilda församlingarnas respekt för den kommunala demokratin - skapa fungerande samfälligheter av sådan storlek, framhåller länsstyrelsen.

Länsslyrelsen pekar vidare på all del i förslagel inte har angetts hur många ledamöter beredskapsnämnden skall ha. Det har inte heller angetts hur de enskilda församlingarna skall represenieras i den särskilda samfällighetens

Prop. 1981/82:12

57

beslutande organ eller hur ledamöterna skall utses. Avsikten torde enligt länsstyrelsen emellertid vara att församlingsstyrelselagens regler om samfäl­ligheter skall lillämpas fulll ul. Länsstyrelsen ifrågasätter om inte undantag bör göras från bestämmelserna i församlingsslyrelselagen. Om detta avvisas, kan de antydda problemen åberopas som slarka skäl mol den föreslagna konstruktionen. Enligl länsslyrelsen har kommittén inle heller berört finansieringsfrågan. Den föreslagna samfälligheten skulle enligl nuvarande system själv få rätt atl ta ut skatt för skötseln av vissa uppgifter med därav följande administrativa olägenheter, konstaterar länsstyrelsen. Länsstyrel­sen finner det tveksamt om del är lämpligt all bilda ell uldebileringsberät-tigal organ för förvaltning av relativt begränsade uppgifter. En avgiftsfinan­siering hade bort övervägas. Enligl länsstyrelsens mening kan det lämpliga i att berika den församlingskommunala organfloran med ytterligare elt obligatoriskt organ med relativt begränsade uppgifter ifrågasättas.

Civilbefälhavaren i södra civilområdet yttrar all man inte bör inrätta nya organ för beredskapsplanläggning utan bygga på existerande organisation, om inte alldeles speciella skäl talar för en annan lösning. Enligt civilbefäl­havaren är planläggningen i första hand en församlingsuppgifl. Planläggning­en blir inle omfatlande och, om någon samordning behövs, kan samord­ningsansvaret åläggas kyrkoherden efter domkapitlets anvisningar. I fred samarbetar församlingarna redan med kommunerna, konstaterar civilbefäl­havaren. Ärendenas omfattning eller karaktär i krig lorde inte kräva några nya instanser, även om en kommun skulle omfatta elt anlal församlingar. Önskemålen om uniformitet i samverkansnivåerna får inle föranleda atl särskilda konstruktioner tillskapas, om de inte absolut behövs, fortsätter civilbefälhavaren. Där del redan finns samfälligheter av någol slag kan dessa givelvis få särskilda samordningsuppgifter, om så befinns lämpligl. Delta gäller enligt civilbefälhavaren både fredsplanläggningen och verksamhelen i krig.

Förslaget om samfällighetsbildning för beredskapsfrågor innebär atl en betungande administrativ apparat lillskapas, betonar domkapitlet i[REDACTED_EFTERNAMN]. Del är en utveckling som går stick i stäv mot domkapitlets sirävan atl rationalisera del administrativa arbetet genom alt om möjligt minska antalet beslutsfattande organ. Om det av t. ex. ekonomiska skäl är nödvändigt med en samfållighetsbildning, borde enligl domkapitlet en sådan kunna ske inom den befintliga territoriella indelningen. Förslagel innebär inle bara att nya organ inrällas utan även alt en ny territoriell indelning skall lillämpas.

Domkapitlet pekar på atl den föreslagna beredskapsorganisalionen kommer att medföra svårigheter för flerlalel pastorat i Lunds stift. Domkapitlet upplyser all samtliga församlingar i en kommun bildar en kyrklig samfällighet bara i elt fall och atl församling och kommun sammanfaller bara i två fall. I ytterligare några av stiftets pastorat tillhör församlingarna inom resp. pastorat olika kommuner. Det är minsl lika orimligt atl skära pasloratsgränser som alt skära kommungränser, framhåller

Prop. 1981/82:12

58

domkapitlet. Kyrkans organisation är uppbyggd kontraktsvis och inom kontraktet existerar redan i dag etl vissl samarbele som, om det utvidgades, skulle kunna komma kyrkan lill nytta även pä andra sätt. Del finns ingen anledning att i en krissituation, när vissa funktioner kanske slås ut och påfrestningarna på organisationen blir slora, frångå ett gammalt invant organisationssystem och tillämpa elt nytt, ovant. För planeringen i fredstid innebär enligt domkapitlet ett nytt system kanske inte fullt så slora svårigheter, men enligt förslaget skall den kyrkliga samfälligheten för beredskapsfrågor frän församling eller samfällighet överta vissa för bered­skapen särskilt viktiga uppgifter.

Domkapitlet utgår frän alt koslnaderna för planläggningen skall bestridas genom alt de särskilda församlingsdelegerade i samfälligheten får utdebite­ringsrätt jämsides med församling och pastorat, om slatsbidrag inte kan erhållas enligt 11 § lagförslaget. Domkapitlet pekar pä de svårigheter som en sådan utdebileringsrätl kan medföra. Med hänsyn lill alt beredskapsplane­ringen är en riksangelägenhet ifrågasätter domkapitlet om inte, i de fall då statsbidrag inte utgår, kyrkofonden direkt skulle kunna stå för koslnaderna. Detta gäller särskilt, om det kunde medföra att man i stället för att bilda särskilda samfälligheter skulle kunna låta församlingarna i en kommun endasi utse en gemensam beredskapsnämnd.

Domkapitlet i Luleå avstyrker kommitténs förslag om särskilda samfällig­heter för beredskapsfrågor. Bortsett från att både bildandet av och arbetsformerna för en sådan särskild samfällighet lätt blir tillkrånglade och byråkratiska, finns med lanke på beredskapsnämndernas uppgifter (8 § lagförslaget) ingel fog för förslagel. Arbetsuppgifterna enligt denna paragraf utom de som anges i punkl f löses enligt domkapitlet enklast och bäst av kyrkorådet i varje församling. För att uppnå likartade principiella lösningar inom varje kommun kan personligt samråd mellan församlingarna och resp. kommun ordnas betydligt enklare än genom bildande av en särskild kyrklig samfällighet. Enligt domkapitlets mening bör församlingens kyrkoråd eller, i en samfällighet, samfällighetens kyrkoråd vara beredskapsnämnd.

Landstingsförbundets principiella uppfattning är att någon särskild partiell samfällighet inte bör bildas för beredskapsplanläggning, utan att denna bör utföras av ordinarie fredsorganisaUon. Detta innebär enligt förbundet att kyrkorådet i församlingen resp. samfälligheten bör vara verkställande organ i kyrkliga beredskapsfrågor. Landstingsförbundet anser atl någon bered­skapsnämnd inte torde behövas, eftersom uppgifterna under beredskapstill­stånd motsvarar, eller i huvudsak motsvarar, fredslida kyrkliga uppgifter. Förbundet kan inte bedöma om det med hänsyn till behovet av en områdesindelning som stämmer överens med den borgerliga kommunen finns anledning frångå denna princip. I kommitténs promemoria redovisas inte tillräckliga skäl härför, menar förbundet.

Kyrkliga samfälligheten i Norrköping ifrågasätter om det är nödvändigl att bilda  en  särskild   partiell  samfällighet  för  beredskapsfrågor  i  de  fall

Prop. 1981/82:12

59

huvuddelen av befolkningen inom en kommun redan tillhör en total ekonomisk samfällighet. Samfälligheten menar atl förslagel i sådana fall innebär en omotiverad och opraktisk överorganisation. I stället borde enligt samfälligheten lagen föreskriva och möjliggöra alt de pastorat inom kommunen som står utanför en befintlig samfällighet adjungeras lill samfällighetens kyrkoråd vid handläggning av beredskapsfrågor. Samfällig­heten anser del synnerligen orationellt atl tillskapa ytterligare ett beslutande organ (församlingsdelegerade) och etl förvaltande organ (beredskaps­nämnd) för enbart kyrkliga beredskapsfrågor. Koslnaderna för beredskaps­verksamheten bör enligl samfälligheten fördelas i förhållande till pastoratens skatteunderlag.

Kyrkliga samfälligheten i Falköping anmärker alt det av promemorian inle framgår hur den särskilda samfälligheten för kyrklig beredskap skall väljas eller hur många ledamöter som skall utses, öm varje församling skall ha sin representant, måste den särskilda samfälligheten för kyrklig beredskap bli en mycket tungrodd organisationsapparat, som t. ex. på grund av starka krigsstörningar kan få svårt att sammanträda och fungera. Samfälligheten föreslår som etl möjligt alternativ en uppdelning på fyra beredskapsnämnder i anslutning till de största tätorterna.

5.5 De fria trossamfundens beredskapsplanering

ÖB anser alt det för att planeringsarbetet skall bli effeklivl är angelägel alt de fria samfunden deltar i beredskapsplaneringen. ÖB biträder kommitténs förslag alt de trossamfund som är representerade i samarbetsnämnden och delegationen för statsbidrag till vissa trossamfund skall åläggas en skyldighet att genomföra en beredskapsplanering.

Svenska kyrkans församlings- och pastoralsförbund har inget alt invända 

mot alt trossamfund, som är representerade i samarbetsnämnden och delegationen för statsbidrag till vissa trossamfund, deltar i beredskapsarbetet och får tillfälle att framföra synpunkter i beredskapsnämnden. Förbundel ställer sig dock frågande inför förslagel alt frivilliga organisalioner skall kunna åläggas uppgifter utan alt sanktionsbestämmelser samtidigt införs. Utan sådana torde skyldigheten bli illusorisk.

Kyrkliga samfälligheten i Malmö tillslyrker förslaget all de fria trossam­funden skall åläggas att i fredslid vidla förberedelseålgärder för verksamhe­ten under krig eller vid krigsfara. Samfälligheten hänvisar i del samman­hanget till att samfunden själva önskar en lagstadgad skyldighel all ordna sina beredskapsfrågor. Med lanke pä vikten av samordning förefaller en adjungering av representanter för de fria samfunden lill den kyrkliga beredskapsnämnden ändamålsenlig. Samfälligheten uttalar emellertid tvek­samhet inför kommitténs mening, att med "fria samfund" skall avses inle bara kristna utan även t. ex. mosaiska och kanske också muslimska samfund.

Prop. 1981/82:12

60

Beredskapsnäinnden för psykologiskl försvar ifrågasätter däremot om del är nödvändigt att föreskriva en lagstadgad skyldighet för de fria samfunden atl ordna en beredskapsplanläggning. Nämnden anser all en planläggning för de fria samfunden bör kunna lösas på elt enklare sätt än det som kommittén föreslår. Planläggningen för de fria samfunden bör vara hell frivillig, framhåller nämnden.

Länsstyrelsen i Jönköpings län uttalar att det frän olika utgångspunkter kan diskuteras om det är lämpligt all i lag på sätt som har föreslagils ålägga fria trossamfund att utföra en beredskapsplanering. En annan möjlighel år enligl länsslyrelsen alt stipulera sådan planering som villkor för slatsbidrag till dessa trossamfund.

Civilbefälhavaren i södra civilområdel avvisar tanken på att även de fria samfunden skall ha lagfäst skyldighet att upprätla beredskapsplaner. Domkapitlet i Växjö är tveksamt lill rikligheten och lämpligheten av atl lagstifta om de fria samfundens beredskapsfrågor.

Beiräffande förslaget om en lagstadgad skyldighet för de fria trossamfun­den atl i fredstid vidta förberedelseålgärder för beredskap och krig anför Sveriges frikyrkoråd. De fria kristna samfundens råd in. fl. atl bestämmelsen därom bör ersättas av en regel om frivillig samverkan mellan svenska kyrkan och de fria samfunden. I en sådan regel bör del anges atl de fria samfunden har rätt till representation i beredskapsnämnderna.

5.6 Lagförslaget

En del remissinstanser har erinringar mot atl kommittén i sitt förslag lill lag om kyrklig beredskap använder utlryckel "under krig eller vid krigsfara vari riket befinner sig eller under andra av krig föranledda utomordentliga förhållanden" i stället för begreppet beredskapstillständ som används i 1 § lagen om kommunal beredskap,

ÖB vänder sig mot atl ordel beredskapslillslånd inle används i kommitténs lagförslag. Enligl ÖB bör olika definitioner inle användas i parallell lagstiftning. Om siörre möjlighel alt sälta beredskapsplaner i verket är önskvärd, bör enligl ÖB delta gälla även för den kommunala planeringen och följaklligen lagen om kommunal beredskap ändras på denna punkl.

Civilförsvarsstyrelsen förordar all begreppel beredskapslillslånd behålls. Enligl styrelsen är delta etl vederiagel begrepp i lotalförsvarssammanhang. Begreppel anknyter direkt till lagen om beredskapstillständ och beredskaps­kungörelsen. Även Svenska kommunförbundet och Landstingsförbundet anser atl lagen om kommunal beredskap bör vara normgivande på denna punkt och att ordel beredskapslillslånd bör användas. Domkapitlet i[REDACTED_EFTERNAMN] framhåller all det av kommittén använda ullrycket möjligen innebär atl oklarhet kan uppstå om vid vilken tidpunkt de planerade åtgärderna skall sällas in.

Prop. 1981/82:12

61

Några inslanser behandlar frågan om vad som avses med begreppel kyrklig beredskap och vad beredskapen innebär.

Kammarkollegiel konstaterar all del i 1 § första stycket förslagel till lag om kyrklig beredskap slås fast alt kyrklig beredskap är en angelägenhet för församling i svenska kyrkan. Därmed är enligt kollegiet också sagt alt såväl territoriella som icke-territoriella församlingar omfattas av lagen. Kollegiet betonar nödvändigheten av atl även de icke-territoriella församlingarna deltar i beredskapsplaneringen. Riksnåmnden för kommimal beredskap framhåller atl i 1 § förslaget till lag om kyrklig beredskap definieras begreppel kyrklig beredskap som församlingarnas förberedelse (under fred) för all under krig kunna fullgöra sina uppgifter. Riksnåmnden underslryker all lagförslagets senare del förutsätter atl begreppel kyrklig beredskap även omfatlar församlingarnas verkställighetsuppgifter under krig. Detta bör enligt riksnämnden framgå av lagtexten.

Enligl civilbefälhavaren i södra civilområdet måste väl kyrklig beredskap vara en angelägenhet inle bara för församling ulan också för pastorat (kontrakt) och domkapitel. Antingen bör della på något säll framgå av lagen eller bör det klart anges alt lagen gäller endasi församlingarna, medan andra organ behandlas i annan ordning, ullalar civilbefälhavaren. Mol bakgrund av domkapitlets ansvar för de kyrkliga frågorna efterlyser ÖB bestämmelser om regional planering. Utan en sådan planering blir mililärbefälhavarens och civilbefälhavarens samverkansvägar i förhållande lill de kyrkliga organen oklara. ÖB föreslår därför all domkapitlet skall ha etl regionall samordnings-och planeringsansvar.

Civilförsvarsstyrelsen kommenterar 2 § förslaget till lag om kyrklig beredskap och upplyser alt en ny grundsyn är under utarbetande beiräffande utrymning av befolkningen i händelse av krig. Denna grundsyn utgår från alt befolkningen i första hand skall ges skydd i skyddsrum. Utrymningsåtgärder kommer därför antagligen atl begränsas både vad avser omfattning och längd i förhållande till vad som gäller i nuvarande planläggning, framhåller styrelsen. Svenska kyrkan bör enligt civilbefälhavaren i södra civilområdel vara skyldig atl ställa gudstjänstlokaler till förfogande för andra kristna samfund som av olika skäl inte kan utnyttja de egna lokalerna samt atl bistå inte bara enskilda personer ulan också samfund som har utrymts frän andra orter.

Några instanser behandlar bestämmelser i 3 § lagförslaget om att församlingarna skall följa de föreskrifter som vederbörande centrala myndigheler meddelar rörande beredskapsförberedelser.

Naturvårdsverket ifrågasätter om verket kan anses höra lill "vederbörande cenlrala myndigheter", vilket anges i kommitténs promemoria. Förslagen berör naturvårdsverket perifert. Enligt länsstyrelsen i Uppsala län kan bestämmelser i form av föreskrifter låsa planläggande och verkställande organs rörelsefrihet till förfång för den lokala anpassningen. Länsstyrelsen förordar  att  centrala   myndigheter  meddelar  bestämmelser  i  form   av

Prop. 1981/82:12

62

anvisningar. Länsstyrelsen anser vidare atl del i 1 § förslaget till förordning om kyrklig beredskap bör anges vilka myndigheler som har atl meddela anvisningar och atl del även bör anges vad resp. anvisningar skall avse. Civilbefälhavaren i södra civilområdel anser all en församling kan ställas inför skenbart motstridiga regler, om den skall följa olika "cenlrala myndigheiers" föreskrifter. Enligt civilbefälhavaren är bestämmelserna i 1 § i förslaget till förordning om kyrklig beredskap inle garanti nog mol alt della sker. I slället bör kyrkoberedskapskommiltén eller domkapitlet ha till uppgift att omsätta eventuella centrala föreskrifter så att de blir direkt tillämpliga för församlingarna, framhåller civilbefälhavaren. I förslagel till förordning om kyrklig beredskap bör enligl civilbefälhavaren anges vilka som skall ha beredskapsplaner och hur samspelet mellan centrala myndig­heler, kyrkoberedskapskommiltén och domkapitlet skall ordnas.

Bestämmelsen i 4 § lagförslaget om att beredskapsnämnder skall finnas för handläggning av kyrkliga beredskapsfrågor diskuteras av etl par remissin­stanser.

Beredskapsnämnden för psykologiskt försvar framhåller atl det av olika skäl är olämpligt atl beteckningen beredskapsnämnd används på flera organ pä central och lokal nivå med olika uppgifter. Riksnämnden för kommunal beredskap anmärker att förebilden lill förslaget alt särskilda beredskaps­nämnder för de kyrkliga beredskapsfrågorna skall inrättas är lagen om kommunal beredskap. Enligl den lagen kan beredskapsnämnder inrättas för att ha hand om nya uppgifter som befolkningsregislrering, utrymning och inkvartering, framhåller riksnämnden. Etl sådant motiv för beredskaps­nämnder föreligger inte i fråga om den kyrkliga beredskapen. Här tillkommer inte några nya uppgifter. En församlings eller samfällighets beredskapsuppgifter säväl i fred (planläggning) som i krig (handhavande av de för totalförsvaret viktiga kyrkliga uppgifterna) synes enligt riksnämndens mening kunna handhas av vederbörande kyrkoråd, helt i enlighet med lotalförsvarsprincipen. Liknande synpunkter anför Sven.y/ca Ä:owwMn/öri>un-det.

Etl par remissinslanser kommenterar 5 § förslaget till lag om kyrklig beredskap.

Kammarkollegiet förordar en omformulering av 5 § första styckels första mening med hänsyn till kollegiets konstaterande att såväl territoriella som icke-territoriella församlingar omfattas av lagen. Kollegiet föreslår att bestämmelsen formuleras pä följande sätt. "För fall som avses i 4 § fjärde stycket skall alla i kommunen ingående församlingar tillsammans med där etablerad icke-territoriell församling bilda en särskild kyrklig samfällighet för kyrklig beredskap." Kollegiet nämner att del redan nu förekommer att en icke-territoriell församling ingår i en partiell kyrklig samfällighet. Karlskrona amiralitetsförsamling bildar nämligen samfällighet med Karlskrona stadsför­samling. Svenska kyrkans församlings- och pasloratsförbund anmärker atl skrivningen i 5 § andra stycket bättre bör ansluta till församlingsslyrelsela-

Prop, 1981/82:12

63

gens formuleringar. I den lagen används inte begreppen partiell eller total ekonomisk samfällighet.

I fråga om föreskriften i 7 § lagförslaget om skyldighet all planera verksamheten under krig och vid krigsfara m. m. anför civilbefälhavaren i södra civUområdet att del behövs planer för hur man skall förfara med kyrkböcker, arkivalier och andra handlingar saml för hur värdefulla inventarier skall skyddas. Frågan om hur eventuella vakanser på grund av inkallelser till försvarsmakten skall kompenseras måste också klarläggas. Domkapitlet i Västerås anser att det är myckel vikUgt alt organisations- och personalplaner för beredskap och krig följs upp konlinueriigt. För detta ändamål bör enligt domkapitlet inrättas en särskild arbetsgrupp i varje sUft. Arbetsgruppen bör ha såväl rådgivande och planerande som verkställande uppgifter.

En del remissinstanser behandlar förslaget att en kyrklig samfällighet för beredskapsfrågor skall kunna överta en eller flera för den kyrkliga beredskapen särskill vikliga uppgifter från en församling eller från en annan samfällighet.

ÖB anser att punkt a i 8 § förslaget till lag om kyrklig beredskap bör kompletteras med ett undanlag för krigskyrkogårdar, vilka anordnas och under krig förvaltas av försvarsmakten. Han förutsätter att en planering med stöd av punkl f i samma paragraf inte får inkräkta på försvarets behov av personal. Domkapitlet i Västerås framhåller att de i 8 § förslaget till lag om kyrklig beredskap angivna uppgifterna (a-f) nu handläggs av olika kyrkliga organ (kyrkoråd, pastor, särskilda utskott och nämnder som kan finnas inrättade etc). Förslaget innebär enligl domkapitlet att ansvaret för åtskilliga uppgifter i stället skall handläggas av beredskapsnämnden i den särskilda samfälligheten. Domkapitlet anser det vara mycket viktigt att lagstiftningen utformas så att full klarhet råder i fråga om vilket organ som är ansvarigt för vad. Om pastor resp. kyrkoråd skall fråntas t. ex. ansvar beträffande bruk av gudstjänstlokaler eller skydd av inventarier och arkivalier, bör delta enligt domkapitlet motiveras klarare än som har skett. Stor restriktivitet måste självfallet iakttas när det gäller att helt eller delvis föra över ansvaret för sådana angelägenheter pä andra organ än det som normall har ansvaret för dem, framhåller domkapitlet. Vidare bör det enligt domkapitlet vara hell klart om och i så fall i vilken omfattning ansvaret avses ligga kvar på de vanliga organen.

Domkapitlet i[REDACTED_EFTERNAMN] förutsätter att 8 § förslaget till lag om kyrklig beredskap endasi rör uppgifter som normalt åvilar församlings, pastorals eller samfällighets kyrkoråd. Domkapitlet utgår frän alt avsikten med 8 § punkt c inte är att ändra pastors beslutsrätt när del gäller upplåtande av kyrka för gudstjänständamäl och frän alt 8 § punkt f inte avser präster och kyrkomusiker. Domkapitlet i Luleå kommenterar 8 § punkt f och framhåller att det måste ankomma pä varje församling att planera för behovet av kyrkogårds- och folkbokföringspersonal. Däremot bör enligt domkapitlet

Prop. 1981/82:12

64

behovet av präster och kyrkomusiker planeras regionalt lämpligen genom kontraktsprostens försorg. I tidigare utredningar om kyrklig beredskap har kontraktsprostens uppgift särskilt accentuerats och vid samövningar mellan mililära och civila organ har detta visat sig lämpligt, framhåller domkapit­let.

Svenska kyrkans församlings- och pastoralsförbund ställer sig tveksamt lill formuleringarna i 8 § punkterna a-f. Formuleringarna är enligt förbundet oklara, särskill under b och f. Ett mera stringent skrivsätt måsle eftersträvas; delta är av vikl för undvikande av oklarheter i fräga om gränserna mellan den särskilda beredskapssamfällighelens kompelens och församlingarnas eller övriga samfällighelers kompetens. Förbundel anser vidare att lagen om församlingsslyrelse måsle kompletleras med en beslämmelse som avlyfter ansvarel för de uppgifter som skall överläs av en särskild beredskapssam-fällighet från församlingar och samfälligheter, när regeringen föreskriver atl beredskapssamfälligheten skall överta uppgifterna. Vidare bör enligl förbun­det övervägas om inte församlingsslyrelselagen måsle kompletteras med beslämmelser som motsvarar 6 § andra stycket och 15 § förslaget lill lag om kyrklig beredskap.

Flera remissinstanser tar upp frågan om länsstyrelsens tillsynsfunktion.

Den föreslagna lagen om kyrklig beredskap ger enligl kammarkollegiet länsslyrelsen vidsträckta befogenheter i fråga om den lokala beredskapspla­neringen och i viss mån beiräffande själva verksamhelen. Detta torde vara ofrånkomligt med hänsyn till länsstyrelsens allmänna funklion inom total­försvaret, anser kammarkollegiel. Enligl länsstyrelsen i Jönköpings län kan del utifrån vissa utgångspunkter diskuteras om man bör ge länsslyrelsen tillsynsuppgifl beträffande den kyrkliga beredskapsplanläggningen. Länssly­relsen anser atl del i första hand vore nalurligl alt den uppgiften ankom på domkapitlet. Med hänsyn till samordningen med annan beredskapsplanering lorde det dock enligl länsslyrelsen vara lämpligare alt tillsynsuppgifterna läggs på länsstyrelsen. Civilbefälhavaren i södra civilområdet anser däremol att del inle är lämpligt alt länsstyrelsen blir tillsynsmyndighet och underslry­ker all jämförelsen med kommunala civilförsvarsåtgärder är diskutabel. Enligt civilbefälhavaren bör domkapitlet i stället för länsstyrelsen ha del övergripande ansvaret på regionall plan. Domkapitlet i Växjö anser inte heller alt länsstyrelsen bör få elt tillsynsansvar i fråga om den kyrkliga beredskapen. Som nämnls i del föregående anser ÖB alt domkapitlet bör ha etl regionalt samordnings- och planeringsansvar.

Riksarkivet kommenterar 9 och 10 §§ förslagel lill lag om kyrklig beredskap och föreslår atl 9 § kompletleras med en bestämmelse om att samråd i arkivfrågor skall ske med arkivmyndighet vad gäller planeringen för olika arkivfrågor. Beslämmelsen kan formuleras på följande säll. "Länssly­relsen skall före godkännande av planen samråda med domkapitlet och vad gäller arkivfrågor arkivmyndigheten." Enligt riksarkivet bör länsstyrelsen

Prop. 1981/82:12

65

samråda med arkivmyndigheten även vid meddelande av föreskrifter enligt 10 § lagförslaget.

Några remissinstanser behandlar frågan om statsbidrag.

Civilförsvarsstyrelsen, som inle ser som sin uppgifl alt diskutera huruvida statsbidrag bör utgå eller ej, ifrågasätter ändå det lämpliga i atl jämföra den kyrkliga beredskapsplanläggningen med den planläggning som förekommer i fräga om ledningscentraler inom civilförsvaret. Civilbefälhavaren i södra civilområdet avstyrker förslaget om ersättning av statsmedel för planlägg­ningen. Enligt civilbefälhavaren bör planernas omfattning inte bli sådan att det är motiverat med statsbidrag. I stället bör principen följas alt myndigheten själv med egna medel bekostar även sin planläggning för krig. Kammarkollegiet anser att det bör övervägas om inte ersättning av statsmedel borde kunna utgå även till församlingarna för kostnader under beredskapstillständ, eftersom den verksamhet som genom 2 § förslaget Ull lag om kyrklig beredskap åläggs församlingarna torde kunna förorsaka en församling (samfällighet) kostnader utöver det normala. Kollegiet anser att en motsvarighet till 18 § lagen om kommunal beredskap bör övervägas. Lidingö församling förutsätter att de kostnader som kan uppkomma för beredskapsplanläggningen och för tillkommande verksamhet i krig m. m. i huvudsak ersätts av statsmedel.

1 yttrandet från Sveriges frikyrkoråd, De fria kristna samfundens råd m. fl. föreslås att bestämmelserna om samverkan mellan svenska kyrkan och de fria trossamfunden utformas så att de kommer att gälla samverkan mellan svenska kyrkan och "övriga trossamfund". Den föreslagna representationen för övriga trossamfund i de lokala beredskapsnämnderna enligt 15 § förslaget till lag om kyrklig beredskap bedöms som otillräcklig. Lika representation frän svenska kyrkan genom kyrkorådet i församlingen eller samfälligheten och från de inom den borgerliga kommunen verksamma övriga trossamfun­den föresläs. Vidare föresläs atl representanterna för övriga trossamfund skall ha såväl yttrande- som beslutsrätt.

Svenska kommunförbundet anmärker att kommitténs förslag till lag om kyrklig beredskap saknar regler om övergång till krigsorganisation. Förbun­det föreslår att lagförslagel kompletteras med bestämmelser därom i huvudsaklig överensstämmelse med vad som föreskrivs i 11 § lagen om kommunal beredskap. En liknande anmärkning gör Landstingsförbundet.

6 Överväganden

6.1 Allmänna synpunkter

En beredskapsplanläggning på det kyrkliga området har genomförts bara i begränsad utsträckning i avvaktan på en organisatorisk lösning av den kyrkliga beredskapen. För de kyrkokommunala organen inom svenska kyrkan saknas nämligen lagstadgad skyldighet att vidla förberedelser i

5 Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 12

Prop. 1981/82:12

66

beredskapssyfte. Remissutfallet pä kyrkoberedskapskommilléns promemo­ria ger vid handen alt en kyrklig beredskapsplanering behövs och atl det är angeläget att arbetet med en sådan kan komma i gång. Remissinslanserna är i stort sett eniga om att för svenska kyrkans del en lagstiftning om kyrklig beredskap krävs för att en beredskapsplanering skall komma till stånd. I vilka organisatoriska former svenska kyrkan skall handlägga beredskapsfrågorna råder det däremot inte samma enighet om. När det gäller de fria trossamfunden är det framför allt förslaget att dessa i lag skall åläggas en planläggningsskyldighet som har föranlett invändningar.

I många remissyttranden har den uppfattningen uttryckts att det är nödvändigl alt den verksamhet som svenska kyrkan och övriga trossamfund bedriver upprätthålls också under beredskap och krig. Under de svåra förhållanden som beredskap och krig innebär kommer många människor förvisso atl känna ett starkare behov av andlig omvårdnad än under fredstid. Detta betonas också i 1965 ärs belänkande och remissyttrandena över detta liksom i 1970 ärs promemoria. Svenska kyrkan bör sålunda fungera som trossamfund med de uppgifter som hon har ålagts eller frivilligt påtagit sig även under krigsförhållanden. Svenska kyrkans verksamhet bör därför i största möjliga utsträckning fortgå som under fred. Det fordras givetvis att verksamheten anpassas efter de förändrade förhållanden som kommer atl råda under beredskap och krig. Uppgifterna ändrar naturiigen karaktär och vissa av dem kan komma att utökas radikalt, t. ex. omhändertagande och begravning av döda.

De övriga trossamfundens verksamhet bör givetvis också fortgå under beredskap och krig. För att svenska kyrkan och övriga trossamfund skall kunna klara sina uppgifter under de svåra förhållanden som dä kommer att råda krävs förberedelser redan i fredstid. En diskussion om kyrkliga beredskapsfrågor måsle utgå frän det självklara förhållandet alt de olika trossamfundens rätt atl på religionsfrihetens grund själva utforma sin tro och sitt gudstjänstliv inte i något avseende får kränkas vare sig i fred eller under krig. En inblandning i samfundens trosfrågor får absolut inte ske.

Den största delen av svenska kyrkans verksamhel regleras i lag eller annan författning. Det är därför naturligt att statsmakterna för svenska kyrkans vidkommande lagstiftningsvägen bestämmer om den beredskapsplanlägg­ning och de andra förberedelser som otvivelaktigt bör komma till stånd. För de övriga trossamfundens del gäller emellertid andra förutsättningar. I direktiven för kommittén anges alt de fria trossamfundens beredskapsfrågor bör lösas så atl frivilliga överenskommelser mellan trossamfunden kommer till stånd. Kommittén har trots delta stannat för att föreslå en lagstadgad planläggningsskyldighet också för de fria trossamfundens del. Kommittén motiverar detta med att det skulle föreligga starka önskemål härom, inte minst från de ledamöter av kommittén som representerar de fria samfunden. Som nyss har nämnts har flera remissinstanser kritiserat förslaget på denna punkt. I det gemensamma yttrandet från Sveriges frikyrkoråd. De fria

Prop. 1981/82:12

67

kristna samfundens råd m.fl. föreslås en samverkan mellan de fria trossamfunden och svenska kyrkan på frivillig basis i stället för en skyldighet för de fria trossamfunden att vidla förberedelseålgärder för krig eller krigsfara.

Mot bakgrund av det anförda bör det inte komma i fråga alt vid överarbetningen av kommitténs förslag till lag om kyrklig beredskap behålla föreskriften om en skyldighet för de fria trossamfunden att vidta förbere­delseåtgärder. Överarbetningen bör inriktas på hur den kyrkliga beredska­pen skall lösas för svenska kyrkans del. Utgångspunkten bör härvid vara att de för den kyrkliga verksamhelen i fred ansvariga och beslutande organen skall ha att svara för beredskapsplanläggningen i fred och verksamhelen i krig. Tyngdpunkten i den kyrkliga verksamheten ligger pä-de kyrkliga kommunerna. Det är alltså främsi deras uppgifter under beredskap och krig som behöver planeras.

För de stafliga kyrkliga myndighelernas del finns, som framgår av avsnitt 3, bestämmelser om myndigheternas skyldighet att i fredstid planera verksam­heten under krig och vid krigsfara i bl. a. förordningen om vissa statliga myndigheters beredskap m. m. Det finns därför inte anledning att i detta sammanhang överväga föreskrifter som rör t. ex. domkapitlens åtgärder för att förbereda den egna verksamheten under beredskap och krig.

Del har i det föregående pä åtskilliga ställen understrukits att det däremot saknas föreskrifter i lag om de kyrkliga kommunernas skyldighet atl planera och vidta andra förberedelser för beredskap och krig. I tillämpningskungö­relsen till administrativa fullmaktslagen finns visserligen en generell bestäm­melse, som ocksä gäller de kyrkliga kommunerna, att myndigheterna skall planlägga de ändringar eller inskränkningar i verksamheten samt de övriga åtgärder som kan antas bli erforderliga under krig eller vid krigsfara. En enstaka bestämmelse av detta slag är självfallet inte tillräcklig som grund för en kvalificerad kyrklig beredskapsplanläggning. Härtill kommer att före­skrifter om bl. a. de kyrkliga kommunernas åligganden i princip skall meddelas i lag (8 kap. 5 § regeringsformen och punkt 9 övergångsbestäm­melserna till regeringsformen). Det behövs sålunda en reglering i lag av de kyrkliga kommunernas planläggningsskyldighet motsvarande den reglering som har skett pä det borgerligt kommunala området.

Lagen om kommunal beredskap kan ge en viss ledning för en lagreglering av beredskapsfrågorna på det kyrkokommunala området. Som Udigare har framhållits är det ställt utom all diskussion alt de kyrkliga kommunernas verksamhet skall upprätthållas också under beredskap och krig. Till skillnad mot de borgerliga kommunerna kommer emellertid de kyrkliga kommuner­na troligtvis inte att åläggas några nya, särskilda uppgifter under beredskap och krig. En beredskapsplanläggning på det kyrkliga området kommer alltså att omfatta uppgifter av i princip samma slag som de fredstida uppgifterna. Ett utmärkande drag för det kyrkliga området är församlingsstrukturen, dvs, ett mycket stort antal kyrkliga kommuner varav många små enheter. Detta

Prop. 1981/82:12

68

medför särskilda problem som kommer att behandlas i följande avsnitt. De nämnda förhållandena torde medverka till att de kyrkliga kommunernas beredskapsplanläggning i många fall inte behöver bli särskilt omfattande.

En lagsUftning om en kyrkokommunal planläggningsskyldighet m. m. bör ha karaktären av en ramlagstiftning utan detaljföreskrifter. De kyrkliga kommunerna kommer givetvis att behöva en närmare vägledning beträffan­de planläggningen och andra förberedelseålgärder för verksamhelen under beredskap och krig. Att meddela erforderliga anvisningar i kyrkobered-skapsfrågor är enligt direkUven en av uppgifterna för kyrkoberedskapskom­miltén och kommittén har också utarbetat ett utkast fill allmänna råd och rekommendationer för kyrklig beredskap.

En lagstiftning om kyrklig beredskap bör Ull en början slå fast att de kyrkliga kommunerna är skyldiga att redan i fredstid planlägga verksamhe­ten under krig och vid krigsfara och att vidta andra förberedelser så att de under sådana förhållanden kan fullgöra den verksamhet som ankommer på dem. En sådan skyldighet bör självfallet gälla för alla kyrkliga kommuner. Liksom de borgerliga kommunerna är skyldiga att under vissa förutsättning­ar vara verksamma även för befolkning frän andra kommuner än den egna bör ocksä en lag om kyrklig beredskap stadga en generell skyldighet för den kyrkliga kommunen att utöva kyrklig verksamhet även Ull förmän för personer som Ull följd av krigshändelserna vistas inom den kyrkliga kommunen.

Liksom fallet är med lagen om kommunal beredskap bör en lag om kyrklig beredskap vara i kraft redan under fredsUd. Vissa bestämmelser som är avsedda endast för krig, krigsfara eller liknande situationer bör utformas sä att de kan träda i funktion under sådana förhållanden.

6.2 Organisatoriska frågor

Som inledningsvis har framhållits gäller för totalförsvarsplaneringen den principen all den som har ett ansvar i fred för viss verksamhet också skall förbereda, genomföra och leda samma verksamhet i krig, om verksamheten dä skall fortgå. Enligt direktiven för kommittén bör ansvaret för de kyrkliga beredskapsuppgifterna om möjligt förläggas till redan existerande myndig­heler och organ som har moisvarande uppgifter i fred. Kommittén har emellerUd föreslagit en särskild organisation för de kyrkliga beredskapsfrå­gorna. Kommittén anser att organisationen på lokal nivå bör omfatta samma territoriella område som den borgerliga kommunen.

Kommittén föreslår att en särskild parUell samfällighet bildas för beredskapsfrågorna, när församling eller kyrklig samfällighet inte samman­faller med den borgeriiga kommunen. Alla församlingar inom kommunen skall ingå i samfälligheten. Samfällighetens kyrkoråd skall enligt förslaget vara beredskapsnämnd. Församlingarnas skyldigheter att vidta förberedel­seåtgärder för beredskap och krig skall enligt kommitténs förslag fullgöras

Prop. 1981/82:12

69

genom den särskilda samfällighetens försorg, Samfällighetens beredskaps­nämnd skall planera för församlingarnas verksamhet under beredskap och krig. Länsstyrelsen skall enligt förslaget kunna förordna atl beredskaps­nämnden skall upprätta en särskild plan, där förberedelseålgärderna redovisas. Sedan samfälligheten har antagit planen, skall den underställas länsstyrelsen för godkännande. Enligt förslaget skall regeringen vidare kunna förordna att samfälligheten under beredskap och krig skall överta vissa uppgifter från församlingarna.

Förslaget om särskilda samfälligheter har föranlett kriUk frän flera remissinstanser. De kritiska instansernas synpunkter kan sammanfallas på följande sätt. Den samverkan i beredskapsfrågor med kommunen som behövs kan komma lill stånd utan att en särskild samfällighet bildas. Beredskapsfrågorna får begränsad omfattning med hänsyn till atl de kyrkliga kommunernas uppgifter under beredskap och krig kan väntas i huvudsak motsvara de fredstida uppgifterna. Några särskilda samfälligheter behövs därför inte. I enlighet med den s.k. totalförsvarsprincipen bör beredskaps­uppgifterna i stället läggas på organ som ingår i den normala fredsUda organisationen. Förslaget om särskilda samfälligheter innebär atl man i onödan och i stort antal fall skapar en betungande administrativ apparat som grundas pä en ny territoriell indelning, I vissa fall kan det antal församlingar som skulle ingå i samfälligheten och därmed bJi representerade i dennas beslutande organ bli så stort att det skulle bli svårt att få Ull stånd en fungerande organisation.

Vid bedömningen av de organisatoriska frågorna bör utgångspunkten i enlighet med totalförsvarsprincipen vara att de olika kyrkliga kommunerna i huvudsak skall behålla sina fredstida uppgifter under krig eller vid krigsfara. Kommitténs förslag innebär inte heller att t. ex. de särskilt bildade samfällighelerna annat än undantagsvis skall överta uppgifter från de församlingar som ingår i samfälligheten. Som sagts förut torde de kyrkliga kommunerna knappast fä några helt nya uppgifter under krigsförhållanden. Däremot kan vissa uppgifter få en helt annan tyngd än under fredsUd eller på annat sätl bli svårare atl genomföra. Delta medför ett behov av planläggning och andra förberedelser för verksamheten under krig eller vid krigsfara.

De kyrkliga kommunernas verksamhet är av sådan karaktär att anknyt­ningen Ull de lokala förhållandena har särskild betydelse. SamUdigt står det klart att både de påfrestningar som verksamheten under krig eller vid krigsfara kan medföra och de förberedelseåtgärder för denna verksamhet som kan behövas medför ett behov av samverkan inom ett större område än vad en enskild församling normalt omfattar. Samverkan behövs med den borgerliga kommunen, andra kyrkliga kommuner och andra trossamfund. De särskilda samfälligheter som kommittén föreslår skulle otvivelaktigt ge goda förutsättningar för en sådan samverkan. Samtidigt skulle de ge en bättre överbHck som kan ha betydelse för planläggningsarbetet och bättre resurser för delta arbete. Samverkansbehovet synes emellertid kunna Ullgodoses utan

Prop. 1981/82:12

70

att särskilda samfälligheter bildas. Med hänsyn till atl de kyrkliga kommu­nernas uppgifter avser bara etl fätal områden kan planläggningsarbetet antas bli tämligen okomplicerat åtminstone för de kyrkliga kommuner som inte omfattar större geografiska områden med etl betydande antal invånare. Del kan därför anlas alt särskilda samfälligheter för beredskapsfrågor inte är nödvändiga av hänsyn till planläggningsarbetet.

De särskilda samfälligheterna skulle få ganska begränsade uppgifter. De "ordinära" kyrkliga kommunerna skall ju även enligt kommitténs förslag svara för den egenthga verksamheten både i krig och fred. De särskilda samfälligheternas uppgifl skall enligt förslaget i princip endasi vara att planera och i övrigt förbereda övriga kyrkliga kommuners verksamhel under krig och vid krigsfara. En sådan ordning synes kunna medföra risk för oklara ansvarsförhållanden. Förslaget om särskilda samfälligheter innebär alt en särskild organisation, som grundas på en ny kyrkokommunal indelning och som har rätt att ta ut skatt för skötseln av sina uppgifter, skapas enbarl för beredskapsfrågorna. Eftersom församlingarnas eller de redan befintliga samfälligheternas områden sällan stämmer överens med den borgerliga kommunens, skulle särskilda samfälligheter få bildas i ett stort antal fall. Inte sällan skulle samfälligheten komma att omfatta åtskilliga församlingar. Samtliga församlingar skulle inte alltid kunna bli representerade i försam­lingsdelegerade och kyrkorådet skulle ofta få ohanterligt många ledamöter, även om alla församlingarna inte blev representerade där.

Med hänsyn till de nackdelar som är förenade med förslaget om särskilda samfälligheter för beredskapsfrågor bör församlingarna resp. de redan befintliga samfälligheterna i princip själva svara för beredskapsuppgiflerna. Frågan hur behovet av samverkan med den borgerliga kommunen, andra kyrkliga kommuner och övriga trossamfund skall lösas kommer att behandlas i specialmotiveringen.

De större kyrkliga kommunernas verksamhet kan i vissa fall ha särskild betydelse från totalförsvarssynpunkt. Med hänsyn härtill kan det vara nödvändigt alt sädana kyrkliga kommuners beredskapsplanläggning och övriga förberedelser redovisas i en särskild beredskapsplan. När det är påkallat att upprätla sådana särskilda beredskapsplaner, lorde det vara lämpligt atl koncentrera planläggningsarbetet och utnyttja de resurser som de kyrkliga samfälligheterna erbjuder. Att upprätta särskilda beredskaps­planer synes därför böra ankomma pä pastoral eller total ekonomisk samfällighet. Frågan behandlas närmare i specialmoUveringen.

Vid de bedömningar av frågan om ansvaret för beredskapsuppgiflerna som nu har redovisals har särskild hänsyn inte tagils lill de problem som ansvaret för begravningsväsendet kan medföra under krigsförhållanden. Kommittén överväger emellertid f. n. ett förslag till lagstiftning om planläggning av begravningsverksamheten under krig. I denna fråga samräder kommittén med den särskilda utredaren (Kn 1979:04) som har Ullkallats för att göra en kompletterande undersökning av begravningsverksamheten.

Prop. 1981/82:12

71

Kyrkoberedskapskommiltén föreslår länsstyrelsen som tillsynsmyndighel beträffande kyrkliga beredskapsfrågor. Förslaget stämmer överens med den ordning som gäller enligt lagen om kommunal beredskap, nämligen att länsstyrelsen har att följa Ullämpningen av nämnda lag. Saken tas upp i några remissyttranden. Med hänsyn till samordningen med annan beredskapspla­nering stannar länsstyrelsen i Jönköpings län för att det nog är lämpligast alt tillsynsuppgifterna läggs på länsstyrelsen. Civilbefälhavaren i södra civilom­rådel menar däremot atl domkapitlet i stället för länsstyrelsen bör ha det övergripande ansvaret på regionalt plan. Enligl domkapiflet i Växjö framstår det som främmande att ge länsstyrelserna ett ansvar för kyrklig verksamhet. Domkapitlen bör enligt ÖB ha ett regionalt samordnings- och planerings­ansvar.

En väsentlig uppgift för tillsynsmyndigheten blir bl. a. atl samordna de kyrkliga kommunernas beredskapsplanering dels inom regionen, dels med annan beredskapsplanering och försvarsverksamhet. Att välja länsstyrelsen som tillsynsmyndighet kan i förstone le sig lämpligt med hänsyn till länsstyrelsens ställning som regional lotalförsvarsmyndighet. Detta skulle emellertid innebära att ett organ som i fredstid endast i begränsad omfattning handhar kyrkliga frågor införlivades i det kyrkliga organisationsmönstret och atl nya beslutsvägar infördes. Det synes inte vara lämpligt. Domkapitlet fullgör en mängd uppgifter i fråga om den kyrkliga verksamheten. Domkapitlet är bl. a. chefsmyndighet för stiftets prästerskap och har att tillgodose pastoratens behov av prästerlig arbetskraft under skiftande förhållanden. Den kyrkliga beredskapen innefattar främst frågor om hur de kyrkliga kommunernas verksamhet skall kunna fortgå också under bered­skap och krig. De kyrkliga kommunerna kommer inte atl fä några helt nya uppgifter i krig. Det kan antas att samordningen av de kyrkliga kommun­ernas förberedelsearbete och verksamhet under krigsförhållanden kommer att få större betydelse än samordningen med annan beredskapsplanering och försvarsverksamhel. Med hänsyn härtill framstår det som naturligt alt lägga tillsynsfunktionerna pä domkapitlet. Det föreslås därför atl domkapitlet blir tillsynsmyndighet.

7 Specialmotivering

Med utgångspunkt i de överväganden som har redovisats i avsnitt 6 har upprättats ett förslag till lag om kyrklig beredskap (se bilaga). Lagen reglerar enbart beredskapen pä det kyrkokommunala området. Lagens rubricering kan måhända inge föreställningen att lagen gäller alla organ inom svenska kyrkan. Den omfattar emellertid bara de kyrkliga kommunernas beredskap. Enligl den uppfattning som ligger till grund för övervägandena i det föregående bör nämligen de kyrkokommunala beredskapsuppgifterna i princip handläggas av de kyrkokommunala organen och de statliga beredskapsuppgifterna av statliga myndigheter. Uianför lagens tillämpnings-

Prop. 1981/82:12

72

område faller den del av svenska kyrkans verksamhet som bedrivs av statliga myndigheter eller frivilliga organ och organisationer. För de statliga myndigheternas del regleras beredskapen i särskild ordning. För flertalet slalliga myndigheter, bl. a. domkapitel och stiftsnämnder, gäller sålunda förordningen om vissa statliga myndigheters beredskap m. m.

Lagen om kommunal beredskap har till stora delar utgjort förebild till lagförslaget. Med hänsyn till den särskilda karaklären av de kyrkliga kommunernas uppgifter och med hänsyn Ull att dessa uppgifter i princip blir desamma i krig som i fred kan motsvarigheter till flera av bestämmelserna i lagen om kommunal beredskap undvaras. Detta gäller i fråga om t. ex. 2-4 §§, 6 § andra-fjärde styckena och 8-10 §§ nämnda lag.

Tyngdpunkten i lagförslaget ligger hos de bestämmelser som reglerar de kyrkliga kommunernas förberedelser för verksamheten i krig m. m. och inte i de bestämmelser som reglerar själva verksamhelen. Del har därför ansetts mest naturligt att placera beslämmelserna om förberedelsearbetet omedel­bart efter en inledande bestämmelse som anger lagens Ullämpningsområ-de.

Som har antytts nyss innehåller lagförslaget bestämmelser om bl. a. de kyrkliga kommunernas förberedelser för verksamheten under krig m. m, samt om verksamhelen under krig m.m. Bestämmelser av detta slag finns ocksä i lagen om kommunal beredskap. De förhållanden som dessa bestämmelser siktar på anges där med beteckningen "beredskapstillständ". Mot detta uttryckssätt har invänts bl. a. att det kan leda till osäkerhet om vad som skall gälla under krigsförhållanden, eftersom beredskapstillståndet upphör när kriget bryter ut. Kommittén använder i sitt lagförslag uttrycket "under krig eller vid krigsfara vari riket befinner sig eller under andra av krig föranledda utomordentliga förhållanden". Anledningen till alt kommittén har valt denna formulering är att ett förordnande om beredskapsUllstånd kan komma att meddelas på ett ganska sent stadium under en kris som utvecklar sig successivt. Kommittén anför också att den föreslagna formuleringen anknyter närmare till 13 kap. 6 § regeringsformen samt att den ger möjlighet att sätta beredskapsplanerna i verket pä ett tidigt stadium och att smidigt anpassa åtgärderna till händelseförloppet. Bara några få remissinstanser uttalar sig om kommitténs förslag pä denna punkt. Samtliga betonar att man i en lag om kyrklig beredskap bör använda samma uttryck som i lagen om kommunal beredskap. Domkapitlet i[REDACTED_EFTERNAMN] framhåller också att det uttryck som kommittén föreslår möjligen innebär att oklarhet kan uppstå om vid vilken tidpunkt de planerade ålgärderna skall sättas in.

I betänkandet (SOU 1978:83) Sjukvården i krig föreslås, som har angetts i avsnitt 3, bl. a. att lagen om kommunal beredskap utvidgas till att gälla också sjukvården i krig. I betänkandet föreslås att uttrycket "beredskapsUllstånd" byts ut mot "krig" samt atl det i en särskild bestämmelse skall anges att regeringen under krigsfara eller andra utomordentliga förhållanden skall kunna förordna att lagen skall tillämpas helt eller delvis frän den Udpunkt

Prop. 1981/82:12

73

som regeringen bestämmer. Betänkandet har remissbehandlats och övervägs f. n. inom regeringskansliet. Det måste anses olämpligt att föregripa dessa överväganden i arbetet på ett förslag till en lag om kyrklig beredskap. Detta gäller särskilt som det synes svårt att finna ett uttryckssätt som framstår som lämpUgt frän alla synpunkter. Med hänsyn till det anförda föresläs att uttrycket "beredskapstillständ och krig" används i förslaget Ull lag om kyrklig beredskap i avbidan på atl ställning tas till vilket utlryck som skall användas i lagen om kommunal beredskap.

1 § Denna lag gäller de kyrkliga kommunernas beredskap. Med kyrklig kommun avses i lagen församling och kyrklig samfällighet enligt lagen (1961:436) om församlingsstyrelse. I fräga om de icke-territoriella försam­lingarna gäller denna lags bestämmelser om kyrkliga kommuner i Ullämpliga delar.

Denna paragraf anger lagens tillämpningsområde. Paragrafen innnehåller ocksä en begreppsbestämning. I lagen används begreppet kyrklig kommun. De kyrkliga kommunerna är dels församlingar, dels kyrkliga samfälligheter. Ett pastorat, som består av tvä eller flera församlingar, ulgör enligt församlingsslyrelselagen i princip en obligatorisk kyrklig samfällighet. Ett flerförsamlingspastorat betecknas därför som kyrklig kommun. Av paragra­fen framgår att även ett enförsamlingspastorat i detta sammanhang anses som en kyrkUg kommun. På pastoraten ankommer ju uppgifter som måste fullgöras också i krig och vid krigsfara. Denna verksamhet liksom försam­lingarnas och samfälligheternas verksamhet bör beredskapsplaneras redan i fredstid. Det kan anmärkas atl den konstrukUon som används i paragrafen synes stämma väl överens med församlingsstyrelselagens ulformning. 12 § 1 mom. nämnda lag anges nämligen alt med församlings angelägenheler avses bl. a. avlöningsförmåner ät präster och kyrkomusiker, dvs. frågor som enligt lagen (1970:940) om kyrkliga koslnader (ändrad senast 1975:1323) ankom­mer på pastoralen.

I kommitténs lagförslag anges att kyrklig beredskap är en angelägenhet för församling i svenska kyrkan. Kammarkollegiet påpekar i sill remissyttrande att därmed ocksä är sagt att såväl territoriella som icke-territoriella församlingar omfattas av lagen. Kollegiet betonar i yttrandet nödvändighe­ten av alt även de icke-lerritoriella församlingarna deltar i beredskapspla­neringen.

Som kyrkliga kommuner betraktas endast de församlingar som har ett territoriellt underlag. Förutom de territoriella församlingarna finns, som har redovisats i avsnitt 2, även fem icke-territoriella församlingar. Dessa bildar egna pastorat. Församlingsslyrelselagen omfattar i första hand de territoriel­la församlingarna. Den gäller emellerUd enligt 1 § i tillämpliga delar också icke-territoriell församling, om församlingen inte har beslutal annat. Det är mycket som talar för att även de icke-territoriella församlingarna vidtar förberedelser för verksamheten under beredskapstillstånd och krig. Det föreslås därför en föreskrift om atl lagens bestämmelser om kyrkliga

Prop. 1981/82:12

74

kommuner i tillämpliga delar skall gälla också icke-territoriella församlingar. Lagen gäller däremot inte utlandsförsamlingarna.

2 § De kyrkliga kommunerna skall under fredstid vidta de förberedelser som behövs för att de under beredskapstillständ och krig skall kunna fullgöra de uppgifter som enligl lag eller annan författning ankommer pä dem.

Denna paragraf motsvarar 6 § första stycket lagen om kommunal beredskap. 1 paragrafen föreskrivs skyldighet för de kyrkliga kommunerna atl vidta de förberedelseålgärder som behövs för atl de skall kunna upprätthälla sin verksamhet under beredskapstillstånd och krig. En försam­ling är sålunda skyldig att planlägga och vidta andra förberedelser i fräga om de i församlingsslyrelselagen angivna församlingsangelägenheterna. Även de kyrkliga samfälligheterna måste vidta de förberedelser som fordras för alt de skall kunna fullgöra sina uppgifter under beredskapsUllstånd och krig. För flerförsamlingspasloraten gäller planläggningsskyldigheten m. m. pastorats-angelägenheterna.

Omfattningen av förberedelsearbetet blir givetvis beroende på den kyrkliga kommunens storlek. I små församlingar och samfälligheter kan arbelel säkerligen bli förhållandevis enkelt. Del är angeläget att planerings­arbetet kommer i gång snabbt. Arbetet bör emellerUd kunna ske successivt. Kommittén ämnar meddela allmänna råd till ledning för förberedelsearbe­tet. Frågan om upprättandet av särskilda beredskapsplaner behandlas under 5§.

I 8 § andra stycket föreskrivs att kyrkorådet leder verksamheten, när en kyrklig kommun har övergått lill krigsorganisaUon. Det har däremot inte ansetts motiverat att i lagen ta in en uttrycklig motsvarighet till föreskriften i 13 § lagen om kommunal beredskap om att kommunstyrelsen skall övervaka atl erforderlig planläggning sker och övriga nödvändiga förberedelser vidtas för den kommunala verksamheten i krig eller vid krigsfara. Anledningen till att en sådan föreskrift har ansetts onödig är inte främsi att kyrkorådet enligt församlingsslyrelselagen (se 43 § första stycket, 60 § första stycket och 63 § 1 mom.) leder förvaltningen av den kyrkliga kommunens angelägenheter och har inseende även över övriga nämnders verksamhet. Avgörande har i stället varit att den kyrkokommunala nämndorganisaUonen normalt har en myckel blygsam omfattning. Även utan en sådan föreskrift som nu har diskuterats får det anses klart att det i första hand ankommer på kyrkorådet atl se till att förberedelseåtgärder vidtas och att åtgärderna på olika verksamhelsområ­den samordnas.

3 § Vid förberedelsearbetet skall den kyrkliga kommunen samverka med den borgerliga kommunen och andra kyrkliga kommuner som är belägna inom denna.

Den kyrkliga kommunen skall också samråda med övriga kristna trossamfund inom den borgerliga kommunen.

Denna paragraf behandlar den samordning av beredskapsplaneringen som

Prop. 1981/82:12

75

bör äga rum dels med den borgerliga kommunen, dels med andra kyrkliga kommuner och övriga trossamfund inom den borgerliga kommunen. Den kyrkliga beredskapsplaneringen har flera beröringspunkter med den kom­munala beredskapsplanläggningen, även om den sislnämnda självfallel är väsentligt mer omfatlande. Planeringen pä de olika områdena behöver därför samordnas. För de kyrkliga kommunernas förberedelsearbete inne­bär en samverkan med den borgerhga kommunen atl dennas erfarenheter av beredskapsplanering m. m. kan tas till vara.

Planeringsskyldigheten enligt lagen avser enbart de kyrkliga kommuner­na. De övriga trossamfunden fär handha sina beredskapsfrågor pä frivillig basis. Ett samråd mellan den kyrkliga kommunen och de fria trossamfunden bör emellertid kunna främja planeringsarbetet. I andra stycket föreskrivs därför atl de kyrkliga kommunerna i en borgerlig kommun skall samråda med övriga kristna trossamfund som är verksamma inom den borgerliga kommunen. Det ankommer självfallet pä de fria trossamfunden alt själva avgöra i vilken utsträckning de önskar sådant samråd. Det är naturligtvis inget som hindrar att samråd sker med icke kristna trossamfund.

Etl samråd mellan en kyrklig kommun och övriga trossamfund torde främst böra inriktas på organisatoriska och prakUska problem som rör gudstjänstlivet och församlingsarbetet i övrigt. En sådan fräga kan vara hur behovet av lokaler för verksamheten under beredskapstillstånd och krig skall Ullgodoses. Paragrafen innehåller inte några bestämmelser om i vilka former samråd och annan samverkan mellan de kyrkliga kommunerna, den borgerliga kommunen och övriga trossamfund bör ske. Denna fråga kan alltså lösas på det sätt som framstår som lämpligast med hänsyn Ull de lokala förhållandena. Pä något håll kan man anse det fördelaktigt att inrätta ett varaktigt gemensamt samrådsorgan, medan den samverkan som kan behövas på andra håll kanske har så liten omfattn-, . att det är lämpligare att den sker i friare former. De allmänna råd som kOir:mittén ämnar ge ul torde kunna anvisa lämpliga former för olika typer av s inverkan.

4 § Inom varje stift åligger det domkapitki att följa tillämpningen av denna lag. Domkapitlet skall se Ull att förberedelsearbetet och de kyrkliga kommunernas verksamhet under beredskapstillständ och krig bedrivs på ett ändamålsenligt sätt samt samordnas med annan beredikapsplanläggning och försvarsverksamhet. I samordningsfrågor skall domkapitlet samråda med länsstyrelsen.

Denna paragraf motsvarar 14 § första stycket lagen om kommunal beredskap. Den behandlar den regionala tillsynen över de kyrkliga kommunernas beredskapsplanering och tillämpningen av lagen i övrigt. Denna uppgift har lagts på domkapitlet. I fråga om skälen för denna lösning hänvisas lill vad som anförs i den allmänna motiveringen (avsnitt 6.2).

Med hänsyn till att de kyrkliga kommunerna i regel torde sakna närmare erfarenhet av beredskapsplanering och annat förberedelsearbete för krigs­förhållanden blir det en naturlig och väsenflig uppgift för domkapiUen som

Prop. 1981/82:12

76

tillsynsmyndigheter att genom rådgivning och på annat sätt biträda de kyrkliga kommunerna i förberedelsearbetet. Några närmare föreskrifter om hur detta biträde skall lämnas synes inte behövas. Del torde inte heller behöva uttryckligen föreskrivas att de kyrkliga kommunerna skall samräda med domkapitlet under förberedelsearbetet. Atl så bör ske framstår som självfallel. Såväl vid förberedelsearbetet som under beredskapstillstånd och krig blir det en viktig uppgift för domkapitlet att verka för all de kyrkliga kommunernas resurser i fråga om präster och annan personal motsvarar behovet.

Enligt förevarande paragraf skall domkapitlet bl. a. se Ull att förberedel­searbetet och de kyrkliga kommunernas verksamhet under beredskapstill­ständ och krig bedrivs på ett ändamålsenligt sätl. I lagförslaget har tagits in några bestämmelser som ger domkapitlet vissa befogenheter gentemot de kyrkliga kommunerna (se 5, 8 och 9 §§). Domkapitlet skall sålunda kunna förordna att en kyrklig kommun skall upprälla en särskild beredskapsplan och all en kyrklig kommun skall övergå till krigsorganisation. Domkapitlet skall också under beredskapsUllstånd och krig kunna meddela en kyrklig kommun föreskrifter beträffande den kyrkliga verksamheiens bedrivande och inriktning. Med hänsyn till arten av de kyrkliga kommunernas uppgifter har det däremot inte ansetts motiverat att i lagförslaget ta in en motsvarighet till bestämmelsen i 20 § lagen om kommunal beredskap om rätt för länsstyrelsen alt meddela vitesföreläggande mot en kommun som inte fullgör sina skyldigheter enligt lagen.

För all länsstyrelsens sakkunskap i fråga om beredskapsplanläggning m. m. skall kunna tas till vara föreskrivs en skyldighet för domkapitlet att samräda med länsstyrelsen. Bara i några fall sammanfaller ett stift med etl eller flera län. I övrigt omfattar stiften län och delar av län. Samrädsskyl-digheten avser samtliga länsstyrelser i de län som hell eller delvis ingår i stiftet.

I flertalet fall torde de kyrkliga kommunernas förberedelsearbete inte bli särskilt omfattande eller komplicerat. I de fall när del är befogal att ålägga en kyrklig kommun att upprätla en särskild beredskapsplan kan arbetet antas bli både mera omfattande och svårare. Detta innebär att större anspråk då också kommer att slällas på del biträde som domkapitlet skall lämna. De allmänna råd som kommittén ämnar ge ut bör naturligtvis kunna tjäna Ull vägled­ning.

Enligt direktiven skall kommittén överväga behovet av utbildning på central nivå för dem som vid krig eller krigsfara kommer att inneha ledande befattningar inom den själavårdande verksamheten och inom övriga delar av den kyrkliga verksamheten i krig och - om sådan utbildning anses behövlig -lägga fram förslag härom för regeringen. Innan denna del av kommitténs uppdrag har fullgjorts finns del inte underlag för överväganden om behovet av utbildning i dessa frågor för personal vid domkapitlen. I direkUven anges vidare atl kommittén bör fungera som ett rådgivande och samordnande

Prop. 1981/82:12

77

organ i kyrkoberedskapsfrägor. Kommittén har förklaral sig beredd att medverka vid regionala konferenser eller liknande arrangemang i kyrkobe­redskapsfrägor. En sådan medverkan bör kunna bli värdefull såväl för domkapitlens personal som för förtroendevalda, präster och annan personal i de kyrkUga kommunerna.

1 allmänhet har domkapitlen begränsade resurser för det biträde i förberedelsearbetet som de kyrkliga kommunerna kan behöva. Även om det är angeläget att de kyrkliga kommunernas beredskapsplanering kommer i gäng snabbt, är det självfallet inte möjligt att kräva att en fullständig beredskapsplanering skall föreligga i flertalet kyrkliga kommuner förrän några år efter det att en lag om kyrklig beredskap har trätt i krafl. När det gäller sådana kyrkliga kommuner där förberedelsearbetet kan väntas bli mera omfattande synes det lämpligt att arbetet bedrivs i etl begränsat antal kyrkliga kommuner i varje sUft åt gången. En sådan ordning gör det möjligt att utnyttja de erfarenheter som vinns efter hand, samtidigt som domkapit­lens resurser inte ansträngs lika hårt som vid ett mera forcerat förberedel­searbete. I vilken utsträckning domkapiUen kan behöva ökade resurser pä grund av de nya uppgifterna kan inte bedömas nu. I den män etl sådan behov uppkommer torde resp. domkapitel få begära de medel som behövs i samband med de årliga anslagsframställningarna.

Behovet av samordning av de kyrkliga kommunernas beredskapsplanering inom ett stift kan knappast tillgodoses enbart genom domkapitlets kontakter med de enskilda kyrkliga kommunerna och del föreskrivna samrådet med länsstyrelserna. Det är därför önskvärt att överläggningar i kyrkobered­skapsfrägor anordnas mellan företrädare för domkapitlet, de kyrkliga kommunerna och de fria trossamfunden. Till sädana överläggningar kan det ibland vara lämpligt att inbjuda företrädare för t. ex. länsstyrelserna och kommunerna inom stiftet. Att reglera ett sådant samrådsförfarande i författning möter stora svårigheter. Det synes också vara lämpligare att samrådet får utvecklas fritt efter de förutsättningar och önskemål som kan finnas i de olika stiften. Det kan anlas att kommittén kommer att behandla ocksä denna fräga i de allmänna råden.

5 § Om domkapitlet, med hänsyn till beredskapsuppgifternas omfattning eller betydelse, anser att en kyrklig kommuns förberedelser bör redovisas i en särskild plan, får domkapitlet förordna att en sådan plan skall upprättas.

Om förordnande enligt första stycket meddelas i fråga om

1.

en kyrklig samfällighet som utgör pastoral och som inle ingår i en samfällighet enligt 2,

2.

en kyrklig samfällighet som avser alla ekonomiska församlingsangelä­genheter eller

3.

Stockholms kyrkliga samfällighet,

skall den särskilda beredskapsplanen omfatta även de kyrkliga kommuner som ingår i samfälligheten.

Domkapitlet fär förordna om revision av särskilda beredskapsplaner, när det påkallas av ändrade förhållanden.

Prop. 1981/82:12

T

Denna paragraf motsvarar (tillsammans med 6 §) 7 § lagen om kom?,- aal beredskap. Det ankommer, som nämnts i det föregående, på kyrkorådet i församlingen, den kyrkliga samfälligheten eller pastoratet att se till att beredskapsplaneringen kommer lill stånd och att övriga förberedelser för den kyrkliga verksamheten under krig eller vid krigsfara vidtas. Beredskaps­planeringen måste självfallet anpassas efter de lokala förhållandena. När det gäller små kyrkliga enheter medför planeringen säkerligen inte några svårigheter. Planeringsarbetet blir givetvis mer omfattande i de större kyrkliga kommunerna. Beredskapsplaneringen i varje kyrklig kommun bör dokumenteras på något sätt. Det förefaller lämpligt att en enkel plan i någon form upprättas,

I vissa fall kan en kyrklig kommuns planläggning eller verksamhet under beredskapstillstånd eller krig ha särskild betydelse från totalförsvarssyn­punkt. Detta kan vara fallet t. ex. om verksamheten har betydelse för en förhållandevis stor befolkning. För sådana fall ger paragrafen domkapitlet en befogenhet att förordna att den kyrkliga kommunens beredskapsförberedel­ser skall redovisas i en särskild beredskapsplan. Särskilda beredskapsplaner har upprättats för så gott som alla kommuner. När det gäller de kyrkliga kommunerna torde del däremot i allmänhet inte finnas anledning att förordna att särskilda beredskapsplaner skall upprättas.

När en särskild beredskapsplan skall upprättas för ett flerförsamlingspas­torat eller en total ekonomisk samfällighet torde det vara lämpligt att planen omfattar även den verksamhet som ligger kvar på de kyrkliga kommuner som ingår i samfälligheten, I ett sådant fall finns det naturligtvis ett starkt samband mellan det planeringsarbete som gäller samfälligheten och det arbete som gäller de kyrkliga kommuner som ingår i denna. Den ordning som på grund härav föreskrivs i andra stycket gör det möjligt alt utnyttja pastoraten och de totala ekonomiska samfälligheterna även för de kyrkliga beredskapsfrågor som rör de kyrkliga kommuner som ingår i resp. samfällighet. Systemet innebär att planläggningsarbetet koncentreras i de fall där det är av mera komplicerat slag. Härigenom kan man dra fördel av den överblick över ett större område som finns hos samfälligheten och få till stånd en bättre enhetlighet i planläggningen. Vad som nu har sagts gäller också i fråga om Stockholms kyrkliga samfällighet och de församlingar som ingår i samfälligheten.

I paragrafens tredje stycke ges domkapitlet möjlighet att förordna att de kyrkliga kommunernas beredskapsplaner skall revideras vid ändrade förhål­landen. Sådant förordnande kan exempelvis föranledas av att beredskaps­planerna måste ändras med hänsyn till omläggningar i annan beredskaps­planläggning.

6 § Den särskilda beredskapsplanen upprättas och antas av den kyrkliga kommunen. I fall som avses i 5 § andra stycket upprättas och antas planen av samfälligheten.

Den särskilda beredskapsplanen skall underställas domkapitlet för god­kännande.

Prop. 1981/82:12

79   ?

I första stycket finns bestämmelser om upprättande och antagande av särskilda beredskapsplaner. Det är det beslutande organet i församlingen eller den kyrkliga samfälligheten som har att anta planen. Atl en kyrklig samfällighet som upprättar särskild beredskapsplan även för de församlingar som ingår i samfälligheten därvid måste samarbeta intimt med församling­arna ligger i sakens natur och har därför inte föreskrivits uttryckligen.

Vidare föreskrivs att planen därefter skall underställas domkapitlet för godkännande. Statskonlrollkommittén har i belänkandet (SOU 1980:10) Ökad kommunal självstyrelse föreslagit alt kravet pä underställning skall slopas i fråga om kommunernas särskilda beredskapsplaner. Med hänsyn till länsstyrelsernas uppgifter och befogenheter som tillsynsmyndigheter och fill det samarbete mellan kommunen och länsstyrelsen som förekommer i planläggningsarbetet anser kommittén att underställningsskyldigheten bör kunna tas bort utan risk för menliga effekter på beredskapsplanläggningen (bet. s. 96). Motsvarande resonemang skulle kunna föras i fråga om de kyrkliga kommunernas särskilda beredskapsplaner. Kommunerna har emel­lertid helt andra resurser för planläggningsarbetet än församlingarna och de kyrkliga samfällighelerna. De har också en betydande erfarenhet av beredskapsplanering och annan verksamhet inom totalförsvaret. Även om beredskapsplanläggningen för de kyrkliga kommunernas del kan antas bli jämförelsevis okomplicerad, synes därför ett underställningsförfarande vara motiverat åtminstone i ett inledningsskede.

7 § En kyrklig kommun är under beredskapsUllstånd och krig skyldig att i de hänseenden i vilka den är verksam för dem som är kyrkobokförda inom den kyrkliga kommunen utöva verksamhet även till förmån för andra personer som till följd av krigsskada, utrymning eller andra med krig eller krigsfara sammanhängande utomordentliga förhållanden vistas inom den kyrkliga kommunen.

I paragrafen föreskrivs en skyldighet för den kyrkliga kommunen att låta församlingsarbetet och annan kyrklig verksamhet omfatta också sådan befolkning från andra kyrkliga kommuner som på grund av ofredsförhällan-den vislas inom den kyrkliga kommunen. Skyldigheten gäller i förhållande till såväl medlemmar i svenska kyrkan som dem som tillhör ett annat trossamfund eller inte tillhör någol trossamfund.

Paragrafen motsvarar i sak en liknande föreskrift i första delen av 1 § lagen om kommunal beredskap. Någon motsvarighet till senare delen av nämnda paragraf synes med hänsyn till arten av de kyrkliga kommunernas uppgifter inte behövas. Det kan vara mera tveksamt om inte ett visst behov föreligger av en motsvarighet till föreskriften i 5 § första stycket nämnda lag om skyldighet för en kommun varifrån utrymning sker att lämna bistånd åt en kommun där befolkning från utrymningsområdet inkvarteras i större omfattning. Ett sådant bistånd skulle kunna gälla t. ex, Ullhandahällande av personal för verksamheten bland de inkvarterade. Något behov av en sådan föreskrift har emellertid inte påtalats i samband med remissbehandlingen av

Prop. 1981/82:12

80

kommitténs promemoria. Civilförsvarsstyrelsen anför all befolkningen enligt de principer som f. n. utarbetas i första hand skall ges skydd i skyddsrum och att det därför kan antas alt utrymningsåtgärder i framtiden kommer alt bli aktuella i mindre utsträckning än vad som anges i nuvarande planer. Med hänsyn till det anförda synes övervägande skäl tala för att någon motsvarighet Ull den akluella föreskriften inle behövs.

8 § Under beredskapstillständ och krig fär en kyrklig kommun övergå lill krigsorganisation. Om domkapitlet förordnar om det, skall den kyrkliga kommunen övergå till krigsorganisation. Domkapitlet skall genast underrät­tas om beslut, varigenom en kyrklig kommun har övergått till krigsorgani­saUon eller återgått till fredstida organisation.

Kyrkorådet leder verksamheten, när en kyrklig kommun har övergått till krigsorganisation. Kyrkorådet får meddela övriga nämnder och andra organ i den kyrkliga kommunen, dock ej fullmäktige eller församlingsdelegerade, föreskrifter om verksamhetens inriktning och bedrivande saml fördela personal och utrustning mellan de organ som ingår i krigsorganisationen allt efter uppkommande behov.

Under beredskaps- och krigsförhållanden kan det föreligga elt behov av att anpassa den kyrkliga verksamheten efter lägets olika växlingar. Paragrafen möjliggör för den kyrkliga kommunen att övergå till krigsorganisaUon. Paragrafen motsvarar 11 § lagen om kommunal beredskap. Kyrkobered­skapskommilléns lagförslag, som saknade regler om övergång Ull krigsorga­nisation, krilserades av etl par remissinstanser just för detta.

I första hand ankommer det på de kyrkliga kommunerna själva atl avgöra när de under krig eller vid krigsfara bör övergå till krigsorganisation. Paragrafen öppnar en möjlighet också för domkapitlet att förordna att en eller flera kyrkliga kommuner skall övergå lill sådan organisation. Domka­pitlet kan genom sin överblick över läget i stort förutse att en kyrklig kommun kommer att bli utsatt för särskild belastning. Domkapitlet skall i sädana fall kunna höja den kyrkliga kommunens beredskap genom en dylik föreskrift.

I paragrafens andra stycke anges att kyrkorådet leder verksamheten, när den kyrkliga kommunen har övergått till krigsorganisation. Krigsorganisa-Uonen i övrigt bör utformas med hänsyn till de kyrkliga uppgifterna under beredskap och krig. I planläggningsarbetet bör naturligtvis ingå att ange hur krigsorganisaUonen skall vara utformad. I egenskap av ledningsorgan får kyrkorådet meddela den kyrkliga kommunens övriga nämnder och andra organ, dock inte kyrkofullmäktige eller församlingsdelegerade, direkUv rörande verksamhetens inriktning och bedrivande samt fördela personal och utrustning mellan de organ som ingår i krigsorganisationen.

Direklivrälten innebär inte någon generell möjlighet för kyrkorådet att överta uppgifter som ankommer pä ett annat organ eller att flytta över arbetsuppgifter från ett ordinarie organ till ett annat. Genom alt tillföra ett organ, som ställs inför övermäktiga uppgifter, resurser frän elt annat, mindre belastat kyrkokommunalt organ, synes kyrkorådet på ell lämpligare sätl än

Prop. 1981/82:12

81

genom beslut i organets slälle kunna nå åsyftat resultat. Överflyttningen av arbelsuppgifterna bör således ske under de förutsättningar som anges i administrativa fullmaktslagen och tillämpningsföreskrifterna till denna.

9   § Under beredskapslillslånd och krig får domkapitlet, om det är

nödvändigt för samordning med annan verksamhet inom totalförsvaret,

meddela en kyrklig kommun föreskrifter beiräffande den kyrkliga verksam­

hetens bedrivande och inrikining.

Denna paragraf motsvarar 14 § andra stycket lagen om kommunal beredskap. Den ger domkapitlet en viss direktivrätt gentemot de kyrkliga kommunerna. Befogenheten för domkapitlet atl meddela föreskrifter bör utnyttjas bara om det är oundgängligen nödvändigl. Befogenheten gäller bara under beredskapstillständ och krig. Den kan inte användas för atl förmå en kyrklig kommun att i fredslid vidta önskade förberedelseåtgärder. Det bör observeras all paragrafen avser den kyrkliga kommunens verksamhet i stort. Avsikten är alltså inle alt domkapitlet skall kunna ingripa i den interna ledningen av den kyrkliga kommunens dagliga verksamhel. Sådana direktiv av mera övergripande karaktär som paragrafen gäller kan bli akluella, när särskilda insalser inom en viss del av den kyrkliga kommunen eller ett visst uppgiflsområde behövs i samband med t. ex. befolkningsomflyttningar.

10   § En kyrklig kommun har rätt lill ersättning från staten för kostnader

som under beredskapstillstånd eller krig har uppkommit för den kyrkliga

kommunen till följd av verksamhet enligt 7 §. Ersättningen belalas av

länsstyrelsen. Den kyrkliga kommunen har rätt alt få förskott på sådan

ersättning av länsslyrelsen.

Denna paragraf molsvarar 18 § lagen om kommunal beredskap. Enligt paragrafen har en kyrklig kommun, som enligl 7 § har utövat verksamhet även lill förmån för befolkning frän andra församlingar, rätt lill ersättning för kostnader som har uppkommit lill följd av den utvidgade verksamhelen.

Av paragrafen följer att det är endast koslnader som verkligen beror pä den utvidgade verksamhelen som grundar en rätt till ersättning. Om en viss kostnad lill en del hänför sig till verksamhelen för den egna befolkningen och till en del till verksamhet för befolkning från andra församlingar och koslnaderna inte kan särskiljas, fär kostnadsfördelningen grundas pä en skälighetsbedömning. Om det däremot inte är klart alt den utvidgade verksamheten har föranlett några ytterligare kostnader för den kyrkliga kommunen, föreligger inte heller någon rätt till ersättning. Av detta följer att paragrafen knappast kan grunda en rätt Ull ersättning för avlöningsförmåner ät präster.

Enligt 16 § lagen om kommunal beredskap kan en kommun som har upprättat en särskild beredskapsplan fä statsbidrag för planläggningskostna­den. Kommittén föreslår en motsvarande ersättningsbestämmelse i fråga om den kyrkliga beredskapen. Civilförsvarsstyrelsen och civilbefälhavaren i

6 Riksdagen 1981/82. 1 snml. Nr 12

Prop. 1981/82:12

82

södra civilområdet ifrågasätter om ersättning från slaten bör utgå för de kyrkliga kommunernas beredskapsplanläggning.

Den kyrkliga beredskapsplanläggningen kan inte anses jämförlig med kommunernas beredskapsplanläggning. Den kyrkliga beredskapsplanlägg­ningen blir inte tillnärmelsevis lika omfattande. Detta gäller även om man vid jämförelsen beaktar skillnaderna mellan de kyrkliga och de borgerliga kommunernas storlek. De kyrkliga kommunerna skall inte tillföras några nya uppgifter under beredskap och krig. De kyrkliga kommunernas planerings­arbete bör inle bli särskilt krävande ens sett i förhållande till deras ofta blygsamma resurser. Den kyrkliga beredskapen bör byggas upp successivt. Principen bör därför vara att de kyrkliga kommunerna själva med egna medel bekostar också sin planering för beredskap och krig. Lagförslaget innehåller följaklligen inle någon motsvarighet Ull 16 § lagen om kommunal beredskap.

H § Talan mol domkapitlets beslut enligt denna lag förs genom besvär hos regeringen.

Under beredskapstillständ eller krig fär domkapitlet förordna alt ett beslut som meddelas enligl denna lag skall gälla med omedelbar verkan.

Paragrafen innehåller beslämmelser om besvärsrätt. Ett beslut av domka­pitlet enligt 5, 6, 8 eller 9 § får överklagas genom besvär hos regeringen.

Om ikraftträdandebestämmelsen är endast att anmärka atl lagen bör träda i kraft sä snarl som möjligt med hänsyn till vikten av alt en beredskapsplan­läggning på det kyrkokommunala området påbörjas.

Prop. 1981/82:12

83

Förslag till

Lag om kyrklig beredskap

Härigenom föreskrivs följande.

1

§ Denna lag gäller de kyrkliga kommunernas beredskap. Med kyrklig kommun avses i lagen församling och kyrklig samfällighet enligl lagen (1961:436) om församlingsslyrelse. I fräga om de icke-lerritoriella försam­lingarna gäller denna lags bestämmelser om kyrkliga kommuner i Ullämpliga delar.

2

§ De kyrkliga kommunerna skall under fredslid vidla de förberedelser som behövs för att de under beredskapstillstånd och krig skall kunna fullgöra de uppgifter som enligt lag eller annan förfaltning ankommer på dem.

3

§ Vid förberedelsearbetet skall den kyrkliga kommunen samverka med den borgerliga kommunen och andra kyrkliga kommuner som är belägna inom denna.

Den kyrkliga kommunen skall ocksä samråda med övriga kristna trossamfund inom den borgerliga kommunen.

4

§ Inom varje stift åligger det domkapitlet all följa lillämpningen av denna lag. Domkapitlet skall se till att förberedelsearbetet och de kyrkliga kommunernas verksamhet under beredskapstillständ och krig bedrivs på ett ändamålsenligt sätl saml samordnas med annan beredskapsplanläggning och försvarsverksamhet. I samordningsfrågor skall domkapitlet samräda med länsstyrelsen.

5

§ Om domkapitlet, med hänsyn till beredskapsuppgifternas omfattning eller betydelse, anser atl en kyrklig kommuns förberedelser bör redovisas i en särskild plan, får domkapitlet förordna alt en sådan plan skall upprättas.

Om förordnande enligt första stycket meddelas i fråga om

1.

en kyrklig samfällighet som utgör pastorat och som inte ingår i en samfällighet enligt 2,

2.

en kyrklig samfällighet som avser alla ekonomiska församlingsangelä­genheter eller

3.

Stockholms kyrkliga samfällighet,

skall den särskilda beredskapsplanen omfatta även de kyrkliga kommuner som ingår i samfälligheten.

Domkapitlet fär förordna om revision av särskilda beredskapsplaner, när det påkallas av ändrade förhållanden.

Prop. 1981/82:12

84

6   § Den särskilda beredskapsplanen upprättas och antas av den kyrkliga

kommunen. I fall som avses i 5 § andra stycket upprättas och antas planen av

samfälligheten.

Den särskilda beredskapsplanen skall underställas domkapitlet för god­kännande.

7

§ En kyrklig kommun är under beredskapstillständ och krig skyldig alt i de hänseenden i vilka den är verksam för dem som är kyrkobokförda inom den kyrkliga kommunen utöva verksamhel även till förmån för andra personer som Ull följd av krigsskada, utrymning eller andra med krig eller krigsfara sammanhängande utomordentliga förhållanden vistas inom den kyrkliga kommunen.

8

§ Under beredskapstillständ och krig får en kyrklig kommun övergå lill krigsorganisation, öm domkapitlet förordnar om det, skall den kyrkliga kommunen övergå till krigsorganisation. Domkapitlet skall genast underrät­tas om beslut, varigenom en kyrklig kommun har övergått till krigsorgani­sation eller återgått till fredstida organisation.

Kyrkorådet leder verksamhelen, när en kyrklig kommun har övergått till krigsorganisation. Kyrkorådet får meddela övriga nämnder och andra organ i den kyrkliga kommunen, dock ej fullmäktige eller församlingsdelegerade, föreskrifter om verksamheiens inrikining och bedrivande samt fördela personal och utrustning mellan de organ som ingår i krigsorganisationen allt efter uppkommande behov.

9   § Under beredskapstillständ och krig får domkapitlet, om det är

nödvändigt för samordning med annan verksamhel inom totalförsvaret

meddela en kyrklig kommun föreskrifter beträffande den kyrkliga verksam­

hetens bedrivande och inriktning.

10

§ En kyrklig kommun har rätt lill ersättning från slaten för koslnader som under beredskapslillslånd eller krig har uppkommit för den kyrkliga kommunen lill följd av verksamhet enligt 7§. Ersättningen betalas av länsstyrelsen. Den kyrkliga kommunen har rätt att få förskoll på sådan ersällning av länsstyrelsen.

11

§ Talan mol domkapitlets beslut enligt denna lag förs genom besvär hos regeringen.

Under beredskapstillstånd eller krig får domkapitlet förordna att etl beslut som meddelas enligt denna lag skall gälla med omedelbar verkan.

Denna lag träder i kraft den

Prop. 1981/82:12

85

Bilaga 2

Sammanställning av remissinstanser samt remissyttranden över departementspromemorian (Ds Kn 1980:5) Kyrklig beredskap

1. Remissinstanser

Efter remiss har yttranden över deparlemenlspromemorian avgells av rikspolisslyrelsen, överbefälhavaren, civilförsvarsslyrelsen, beredskaps-nämnden för psykologiskl försvar, socialstyrelsen, kammarkollegiet, riksre­visionsverkei, riksarkivet, riksantikvarieämbetet och statens historiska museer, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, statens planverk, riksnämn­den för kommunal beredskap, länsstyrelserna i Uppsala, Jönköpings, Göteborgs och Bohus, Skaraborgs, Västernorrlands och Norrbottens lån, civilbefälhavarna i Södra, Västra och Östra civilområdena samt Bergslagens, Nedre Norrlands och Övre Norrlands civilområden, ärkebiskopen och samlliga domkapitel.

Vidare har yttranden avgetts av Svenska kommunförbundet. Landstings­förbundet, Svenska kyrkans församlings- och pasloratsförbund, Sveriges frikyrkoråd, De fria kristna samfundens råd, de kyrkliga samfällighelerna i Falköping, Göteborg,[REDACTED_EFTERNAMN], Mamlö, Norrköping, Södertälje, Uppsala och Västerås, församlingarna i Flen, Lidingö och Sigtuna samt statens råtlslä-karstalion i Stockholm.

Till sitt remissyttrande har riksarkivet fogat yttranden av landsarkiven i Vadslena, Uppsala, Härnösand och Östersund samt Stockholms stadsar­kiv.

2 Allmänna synpunkter på förslaget

Promemorieförslagel har allmähl sell fått etl positivt mottagande. Del övervägande antalet remissinstanser som kommer med allmänna omdömen om förslaget godtar huvudprinciperna i förslagel och att den kyrkliga beredskapsplaneringen regleras i lag. Till dessa remissinstanser hör överbe­fälhavaren, civilförsvarsslyrelsen, beredskapsnämnden för psykologiskl för­svar, kammarkollegiet, samtliga länsstyrelser, samtliga civilbefälhavare, ärkebiskopen samt flertalet domkapitel och kyrkliga samfälligheter. En del remissinstanser underslryker det angelägna i atl den kyrkliga beredskaps­planeringen påbörjas så fort som möjligt. Några remissinstanser föreslår förtydliganden och modifieringar i vissa enskilda frågor. Vissa invändningar av mer principiell natur görs av kammarkollegiet och domkapitlet i Göteborg.

Prop. 1981/82:12

86

3 Åläggande i lag att planera beredskapen

I denna fråga råder del fullständig enighet bland de remissinslanser vilka uttalar sig om promemorians förslag på denna punkt. De tillslyrker förslaget om en lag genom vilken de kyrkliga kommunerna under fredslid blir skyldiga att vidla nödvändiga förberedelseålgärder för alt de under krig och beredskapslillslånd skall kunna fullgöra sina författningsenliga uppgifter. Bland remissinstanser som är odelat positiva lill förslagel om en särskild lag finns överbefälhavaren, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, länsstyrelserna i Jönköpings, Göteborgs och Bohus samt Norrbottens län, domkapitlet i Göteborg saml Landstingsförbundet. Dessa framhåller betydelsen av en i lag föreskriven planeringsskyldighet, eftersom det eljest kan befaras att beredskapsplaneringen inte i tillräcklig omfattning kommer atl ulföras vid elt system baserat på frivillighel.

4   Beredskapsorganisationen på lokal nivå

Av de remissinstanser, vilka framför synpunkler i frågan, ställer sig alla ulom en positiva till promemorians förslag, att beredskapsplaneringen på lokal nivå skall ulföras av befintliga kyrkliga organ -församling, samfällighet och pastoral - och inte av några enbart för detta ändamål bildade samfälligheter. Förslaget tillstyrks sålunda av beredskapsnäinnden för psykologiskl försvar, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, länsstyrelserna i Uppsala, Jönköpings och Västernorrlands län saml domkapitlen i Linköping, Västerås, Karlstad och Luleå. Dessa motiverar silt ställningstagande dels med att organisationen enligt den föreslagna utformningen är okomplicerad och därtill förenlig med lotalförsvarsprincipen och dels med all de kyrkliga kommunerna inle kommer att ansvara för andra uppgifter under krig och beredskapslillslånd än under fredstid. Vissa remissinstanser däribland länsstyrelsen i Västernorrlands län och de kyrkliga sainfäUighelerna i Göteborg och Malmö framhåller viklen och lämplighelen av atl den lokala beredskapsorganisationen geografiskt anknyter lill den borgerliga kommu­nen och omfattar samma område som denna.

Den kyrkliga samfälligheten i Södertälje delar inle fulll promemorians förslag lill beredskapsorganisalion. Den förordar i stället all särskilda samfälligheter inrättas för den kyrkliga beredskapen. Samfälligheten i Södertälje betonar nödvändigheten av fastare organisaloriska samverkans­former än vad lagförslaget ger uttryck för. Vidare anser man det angelägel atl i laglext eller anvisningar närmare ange skyldighel och former för samver­kan. Samfälligheten hävdar slutligen alt lagförslagel inle kan bedömas isolerat utan detta måste göras samordnat med kommande förslag om särskild lag om begravningsväsendet i krig.

Flerlalel remissinstanser som yttrar sig i denna delfråga är också positiva lill all den kyrkliga kommunen under förberedelsearbetet skall samverka

Prop. 1981/82:12

87

eller samråda med den borgerliga kommunen och övriga kyrkliga kommuner inom denna samt övriga kristna trossamfund inom den kyrkliga kommu­nen.

Överbefälhavaren anser alt samrådsskyldighelen med övriga kristna trossamfund bör markeras tydligare i lagförslaget. Han framhåller vidare nödvändigheten av samverkan med del mililära försvaret och överläggningar för en samordning med detta.

Domkapitlet i Linköping förordar alt en moisvarande skyldighet för de borgerliga kommunerna all samverka bör föreskrivas i lagen om kommunal beredskap. Därtill föreslår man att samrådsskyldigheten bör ulvidgas lill alt också omfatta icke kristna trossamfund.

5 Särskilda beredskapsplaner som skall upprättas i vissa fall och underställas domkapitlen för godkännande

Samtliga remissinstanser som kommenterar frågan har inget att erinra mot förslagel om de kyrkliga kommunernas skyldighet atl i särskilda fall upprätla beredskapsplaner. Hit hör bland annat länsstyrelserna i Jönköpings, Göle­borgs och Bohus, Västernorriands och Norrbottens län, domkapitlen i Linköping, Skara och Göteborg saml Svenska kommunförbundet. Remiss­organens huvudinslällning skiljer sig dels beträffande under vilka förutsätt­ningar planen skall upprättas och vad den skall innehålla saml dels om och i vilka fall planen skall underställas domkapitlet för godkännande.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län anser att de särskilda beredskapsplanerna bör kunna utformas så alt de blir av ringa omfallning och enkel beskaffenhet. De bör innehålla uppgift om ledningen av verksamhelen under krig och beredskapstillständ, vilka lokaler som kan disponeras för kyrklig verksamhet saml vilken personal som är disponibel för verksamheten.

Civilbefälhavaren i östra civilområdel ifrågasätter om del är nödvändigt all planen skall underslällas domkapitlet. Det är tillräckligt atl domkapitlet av de kyrkliga kommunerna infordrar nödvändigl material angående planlägg­ningen och när det behövs föreskriver alt beredskapsplanen inte fär fastställas av den kyrkliga kommunen innan samråd med domkapitlet ägl rum.

Civilbefälhavaren i Bergslagens civilområde förordar atl alla typer av beredskap.splaner dokumenteras på något sätl och inte bara i de fall som avses i 5 § lagförslaget. Hur de s. k. enkla planerna skall hanleras framgår inle av lagförslagel. Del förefaller naturligt att även den mindre omfallande beredskapsplaneringen blir föremål för fastställelse av ett beslutande organ och en bestämmelse därom bör intas i lagförslaget. Ett fastslällelsebeslul kan vara ell sätt all sprida information om och förståelse för verksamheten inom den kyrkliga kommunen under beredskap och krig.

Prop. 1981/82:12

88

Domkapitlet i Linköping anser del erforderiigl med en närmare precise­ring av nödvändiga kriterier för upprättandet av särskilda beredskapspla­ner.

Domkapitlet i Göteborg påtalar alt det varken av den föreslagna lagtexten eller av kommentaren framgår vad planerna skall innehålla. Oavsett hur planen ser ul bör en enhellig benämning lillskapas - t. ex. beredskapsplan -och beiräffande dess innehall vissa bestämda föreskrifter lämnas.

Svenska kvrkans församlings- och pasloratsförbund ifrågasätter också huruvida de av kyrkokommunerna fastställda beredskapsplanerna obligato­riskt bör underslällas domkapitlen för godkännande.

6 Tillsynen över beredskapsplaneringen

Samlliga remissinslanser så när som på tre biträder eller lämnar promemorians förslag ulan erinran beiräffande såväl valel av tillsynsmyn­dighet som de skäl man anfört härför. Till de positivt inställda remissinstan­serna hör överstyrelsen för ekonomiskt försvar, länsslyrelserna i Uppsala saml Göleborgs och Bohus län saml flertalet domkapitel.

Domkapitlen i Linköping, Växjö och Härnösand anser del nödvändigl med en resursförstärkning av domkapitlen främsi i form av ökad personal, om de skall kunna fullgöra sina tillsynsfunktioner. Därjämte föreligger det ell utbildningsbehov för dessa uppgifter som inle kan tillgodoses inom ramen för nuvarande resurstilldelning. Beträffande samrådsskyldighelen med länsslyrelsen framhåller domkapitlet i Linköping i likhei med länsstyrelsen i Norrbottens län alt en motsvarande samrådsskyldighet bör föreskrivas för länsstyrelsen.

Domkapitlet i Göteborg påpekar atl del inte framgår av lagförslaget vad som avses med samråd samt i vilka frågor och i vilka fall samråd skall ske.

Länsstyrelserna i Västernorrlands och Norrbottens län samt Södertälje kyrkliga samfällighet avstyrker promemorians förslag till tillsynsmyndighet. Länsstyrelsen i Norrbollens län framhåller all domkapitlen saknar erfarenhel av beredskapsplanering och därjämte erforderliga resurser för denna verksamhet.

Länsstyrelsen i Väslernorrlands län framhåller atl del åligger länsstyrelsen enligl 11 § länsstyrelseinslruktionen att verka för att totalförsvaret inom länet planlägges sä all del i krig och vid krigsfara kan föras med en enhetlig inrikining. Skall denna uppgifl kunna fullgöras, krävs också atl länsstyrelsen får de formella möjlighelerna alt tillse att planläggningen anpassas till de krav som olika militära och civila operativa planläggningar ställer pä hela krigssamhället. Underhand har länsslyrelsen dessuiom erfaril atl ansvaret för begravningsväsendet, i vad gäller kataslrofsituationer under krig, föreslås läggas på den borgerliga kommunen. Delta talar ytterligare för alt tillsynen

Prop. 1981/82:12

89

för den kyrkliga beredskapen bör ligga på länsslyrelsen. Annars riskerar man alt begravningstjänsten i krig får två tillsynsmyndigheter, eftersom tillsynen över den borgerliga kommunens beredskap redan ligger på länsstyrelsen. Både tillsynen och samordningen av planläggningen skall givetvis ske i samråd med domkapitlet.

7 Finansieringen av beredskapsplaneringen

Endast fyra remissinslanser har yttrat sig i denna fråga.

Domkapitlet i Uppsala föreslår atl det av främst praktiska skäl inrättas en särskild beredskapsfond inom kyrkofonden, vars finansiering på elt enkelt sätl kunde lösas via den allmänna kyrkoavgiften. Etl sådant arrangemang skulle inte bara uppvisa prakliska fördelar utan också undanröja eventuella uppkommande Ivisligheler angående den ekonomiska ersättningens stor­lek.

Domkapitlen i Linköping och Växjö ifrågasätter huruvida inte en kyrklig kommun i analogi med vad som gäller för en borgerlig kommun enligt 16 § lagen om kommunal beredskap skall kunna erhålla statsbidrag lill sina koslnader för beredskapsplaneringen.

Svenska kyrkans församlings- och pasloratsförbund delar denna uppfatt­ning om del skall vara obligatoriskt atl underställa domkapitlen beredskaps­planerna.

8 De fria trossamfundens medverkan

Del övervägande antalet remissinstanser delar promemorians förslag om alt planläggningsskyldigheten ej bör omfatta de fria trossamfunden utan för deras vidkommande bör vara hell frivilig. Dessa remissinslanser har heller ingel alt erinra mot de skäl som åberopas i promemorian för dess ställningslagande.

Domkapitlen i Uppsala och Visby hävdar alt de kyrkliga kommunerna vid ulformningen av beredskapsplaneringen bör åläggas en författningsenlig plikt all samverka med åven icke kristna trossamfund inom den kyrkliga kommunen.

Domkapitlet i Uppsala påpekar också alt de fria trossamfundens medver­kan måste uttryckas på etl klarare och tydligare sått än del samrådsförfa­rande som lagförslagel anvisar.

Länsstyrelsen i Väslernorrlands län delar inle promemorians förslag ulan "konslalerar atl det är en allvarlig brisl all lagen endasi omfallar regler för planläggning av den svenska kyrkan och inte för de fria trossamfunden. Lånsstyrelsen delar således inte den framförda åsikten atl tvingande regler för de fria trossamfunden skulle innebära intrång i samfundens religionsfri­het. Planläggning för kyrklig verksamhel, liksom för många andra totalför-

Prop. 1981/82:12

90

svarsverksamheler, måste ses som en resursplanläggning. Tillämpningen av lotalförsvarsprincipen atl den som svarar för en viss verksamhel i fred även skall svara församma verksamhet i krig medför att planläggningen inte skall reglera verksamheten som sådan. Planläggningen skall i stället redovisa en organisation anpassad till de krav krigssamhällel ställer och en inventering av de resurser som krävs för att organisationen skall kunna ulöva sin verksamhet. Ulgår man från dessa förutsättningar borde en planläggning för de fria samfunden betraktas som en hjälp från statsmakternas sida mera än som ett försök all begränsa religionsfriheten. Om bara svenska kyrkans resurser Iryggas skulle della däremot innebära en begränsning av religions­friheten, då de fria samfunden inle kunde verka under samma resursmässiga förulsällningar som den svenska kyrkan."

9 Synpunkter på lagförslaget i allmänhet

Promemorians förslag lill lag tillstyrks uttryckligen av bl. a. överbefälha­varen, civilförsvarsstyrelsen, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, länsstyrel­serna i Uppsala och Norrbottens län, ärkebiskopen, domkapitlen i Karlstad och Visby samt Svenska koininunföiimndet.

Domkapitlet i Visby finner lagens rubrik någol oegentlig eftersom lagen endast avser verksamheten inom kyrkokommunerna och då kyrkans verksamhel under beredskapslillslånd och krig kommer atl utövas i nära samverkan mellan prästerlig ämbetsförvaltning och folkligt förankrad självstyrelse. Ordel kyrklig i rubriken bör därför utbytas mol kyrkokommu­nal för att missförstånd om lagens räckvidd inte skaW riskeras.

Doinkapiilel i Göteborg anser däremot alt del framlagda lagförslagel inle kan läggas lill grund för en lagstiftning i ämnet, eftersom del är alltför abstrakt och konturlöst. Vidare saknas i förslaget en förklaring lill vad kyrklig beredskap närmare innebär.

Västerås kyrkliga samfällighet anser det angeläget alt det i lagmoliven finns anvisningar för hur beredskapsplaneringen skall genomföras och vad den skall omfatta.

10 Kommentarer till enskilda lagbestämmelser

2 §

Kammarkollegiet, som är posilivl lill paragrafens ulformning, anför: Formuleringen av denna paragraf borde inte föranleda någon Ivekan angående planeringsskyldighetens omfattning, eftersom där står att de kvrkliga kommunerna skall vidla de förberedelser som enligl lag eller annan författning ankommer på dem. Ett närmare studium av uttalanden framför allt i specialmotiveringen (sid. 49) men även exempelvis på sid. 38 i promemorian har dock gjort atl kollegiet finner anledning alt betona, atl

Prop. 1981/82:12

91

planeringsskyldighelen endasi torde kunna omfatta den kyrkliga kom­munens obligatoriska angelägenheter. I den mån församlingskompetensen grundas enbart på LFS är den fakultativ, alltså frivillig. Församlingen kan här anpassa sina insalser lill vad som befinns lämpligt. Denna frihet bortfaller hell eller delvis om angelägenhelen år obligatorisk, dvs. den kyrkliga kommunen är ålagd en viss åtgärd i annan lag eller författning än LFS. Det är givetvis önskvärt, atl församlingen/sanifälligheten upprätthåller även frivil­lig, fakultativ verksamhet under beredskap och krig. Särskilt i siörre församlingar år den ofta betydande och bedrivs inle sällan med anlitande av för denna verksamhel församlingskommunall anställd personal. Men principiellt kan dock enligl kollegiets mening planeringsskyldighelen inle omfatta annal än den obligatoriska verksamhelen.

DoinkapiUel i Växjö ifrågasätter om inle kyrkorådet bör vara det organ inom församlingen som skall svara för förberedelseålgärderna, enär det enligl 8 § andra slyckel lagförslagel har alt leda verksamhelen under krig eller beredskapstillständ.

Domkapitlet i Göteborg anser att paragrafen bör preciseras så atl den närmare anger de åigärder som måste vidtas för alt pastoratens och församlingarnas verksamhel skall kunna fortsätta i slörsla möjliga utsträck­ning även under krig och beredskapstillständ.

3

§

Beredskapsnäinnden för psykologiskt försvar anser atl önskvärdheten av och möjligheterna till planläggning för de fria trossamfunden bör framgå på etl tydligare sätl.

Domkapitlet i Uppsala ifrågasätter om inte de fria trossamfunden bör omfattas av beredskapsplaneringen pä etl klarare och tydligare sätl än det föreslagna samrådsförfarandet.

Domkapitlet i Visby vill formulera skyldighelen för kyrkorådet, så att den avser atl "söka samråd" med de fria trossamfunden, eftersom dessa själva avgör om de önskar samråd.

4

§

Riksarkivet förordar att paragrafen modifieras päså sätl alt del av denna uttryckligen framgår all domkapitlet år skyldigt atl samråda med arkivmyn­digheten vad gäller arkivfrågor.

5§

Beredskapsnämnden för psykologiskt försvar anser att åven s. k. enkla planer bör dokumenteras, om inle domkapitlet förordnar annal.

Prop. 1981/82:12

92

6*

Civilbefälhavaren i öslra civilområdel förordar en annan utformning av paragrafen. Ändringen bör innebära all planen inle skall underställas domkapitlet för godkännande utan det bör vara tillräckligt att domkapitlet får rätt all inhämta uppgifter från de kyrkliga kommunerna angående planläggningen saml alt planen inte får fastställas av kyrkokommunen innan samråd ägt rum med domkapitlet.

CivUhefälhavaren i Bergslagens civiloinråde anser atl man i bestämmelsen eller i annan paragraf i författningen bör föreskriva all även de mindre omfattande planerna, de s. k. enkla planerna, kan bli föremål för fastställelse av ett beslutande organ.

Domkapitlet I Linköping påtalar alt del av paragrafen eller dess specialmolivering inte framgår vad som menas med uttryckssättet "omfatt­ning eller betydelse" varför det år nödvändigl med en närmare precisering av erforderliga krilerier för upprättande av en särskild beredskapsplan.

7

§

Kammarkollegiet påtalar det specifika för den kyrkliga kommunen vilkel består i att dess verksamhet utmärks av förhållandet mellan å ena sidan prästerlig självsländig ämbetsförvaltning och å andra sidan folkligt förankrad självstyrelse. Någon motsvarighet till detta existerar inte för den borgerliga kommunen. Av denna dualism följer alt kyrkoberedskapsplaneringen endasi kan omfatta den kyrkliga kommunens skyldighet all lillhandahålla materiella resurser men ej församlingsprästernas skyldigheter - såsom förrättande av dop, nattvard och vigsel m. m. - som de ulövar under självständigt ansvar.

Länsstyrelsen i Jönköpings län anser atl innehållel i paragrafen bör ytterligare övervägas så att kyrklig kommuns skyldigheter under beredskaps­lillslånd och i krig får en bättre precisering. Avgränsningen av uppdragsom­rådet är oklart i lagförslagel. Avses enbart de obligatoriska eller även de fakultativa församlingsangelägenheterna? Frågeställningen får särskild bety­delse mot bakgrund av 7 § lagförslagel, där del sägs atl kyrklig kommun under beredskapslillslånd och krig är skyldig atl i de hänseenden i vilka den är verksam för kyrkobokförda inom den kyrkliga kommunen ulöva verksamhel åven till förmån för andra personer, som lill följd av krigsskada m.m. vislas inom den kyrkliga kommunen. Innebörden av 7 § lagförslaget är av slor betydelse beiräffande omfallningen av planläggningsskyldigheten m. m. Syftar uttrycket "i de hänseenden i vilka den är verksam" på den normala verksamhelen i fred eller på den verksamhel som vid den aktuella tidpunkten faktiskt bedrivs inom den kyrkliga kommunen? I fråga om obligatoriska församlingsangelägenheter kan vidare exempelvis följande frågeställning göra sig gällande: Medför skyldighelen att hålla församlings-

Prop. 1981/82:12

93

kyrka skyldighel att hålla kyrkorum eller motsvarande för andra trossam­fund, som till följd av krigsskada m. m. finns representerade inom församlingen? En sådan skyldighel finns inle i fred och kan rimligen inte vara avsedd i krig. En annan sak är att församlingen - precis som i fred - kan ha den ambitionen att på frivillig basis så långt del är möjligt och lämpligt söka medverka till atl andra trossamfund får sina behov av gudstjänstlokaler tillgodosedda. Frågan om upplålelse av kyrkoruin torde för övrigt även under beredskapslillslånd och i krig vara beroende på tillämpningen av lagen (1963:501) om upplåtande av kyrkorum i vissa fall. Man kan vidare ställa frågan vad 7 § lagförslaget innebär i fråga om kyrklig kommuns skyldigheter beiräffande exempelvis begravningsplats. Att hålla begravningsplats, som på samma villkor som galler för kyrkobokförda inom den kyrkliga kommunen fär utnyttjas av även andra irosriktningar, behöver i och för sig inle innebära något problem. Del kan dock lätt uppstå silualioner där främmande gravskick kan medföra problem. Hur långl sträcker sig skyldighelen att tillmötesgå önskemål härvidlag? Som exempel kan nämnas atl islamiskt gravskick lår innebära begravning i sittande ställning med ansiktet vänt mol Mecka. Dubbelgravar år hår inte möjliga, varför markåtgängen blir belydande i förhållande lill vad som följer av inhemskt gravskick. Del kan även nämnas atl 7 § lagförslagel kan medföra lillämpningssvårigheler i fråga om skyldighelen atl tillhandahålla präst och kyrkomusiker. I fråga om fakultativa församlingsangelägenheter är innebörden av 7 S lagförslagel ännu mer tveksam. Vad är avsett all gälla i fråga om exempelvis ungdomsverksamhet, församlingshem, diakoniverksamhel m. m.?

Domkapitlet i[REDACTED_EFTERNAMN] förordar att ett förtydligande sker i stadgandet. Paragrafens andra stycke ger inle kyrkorådet rätt alt ta över uppgifter som enligl lag åvilar pastor eller atl besluta att pastors uppgifter skall fullgöras av annat organ. I vart fall bör det i motiven lill lagen klart utsägas att uppgifter som enligt lag eller annan författning skall fullgöras av pastor inte får övertas av kyrkorådet. En annan sak år atl dess beredskapsplanering måsle omfatta uppgifter som ankommer på pastor.

Prop. 1981/82:12

94

Innehåll

Regeringens proposition................................................. 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll  ........................... 

1

Förslag lill lag om kyrklig beredskap................................ 

....... 

2

Utdrag  av  prolokoll  vid  regeringssammanlräde  den  22  oktober

1981............................................................................... 

4

1

Inledning.................................................................. 

4

2

Allmän motivering..................................................... 

....... 

6

2.1

Nuvarande ordning.......................................... 

....... 

6

2.2

Svenska kyrkans och de övriga trossamfundens bered­skapsplanering           

.9

2.3

Ansvaret för beredskapsplanläggningen m. m. 

..... 

13

2.4

Beredskapsplaneringens   omfattning,   beredskapsplaner m.m         

15

2.5

Tillsynsmyndighet ............................................ 

18

2.6

Kostnader m.m................................................. 

20

2.7

Övriga frågor.................................................... 

23

3

Upprättat lagförslag................................................. 

24

4

Specialmotivering...................................................... 

24

5

Hemställan................................................................ 

34

6

Beslut ...................................................................... 

35

Bilaga 1 Deparlemenlspromemorian (Ds Kn 1980:5) Kyrklig bered­

skap ............................................................................... 

..... 

37

Bilaga 2 Sammanställning av remissinstanser samt remissyttranden

över departementspromemorian (Ds Kn 1980:5) Kyrklig beredskap

85