Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop.  1979/80.163 Regeringens proposition

1979/80:163

med förslag om upphävande av lagen (1975:171) om förbud mot nedsmältning av mynt;

beslutad den 20 mars 1980.

Regeringen föreslår riksdagen atl anlaga det förslag som har upplagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

Pu regeringens vägnar

THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

GÖSTA[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att lagen (1975:171) om förbud mot nedsmältning av mynt upphävs.

Riksdagen 1979/80. 1 .saml. Nr 163

Prop.  1979/80:163

2

Förslag till

Lag om upphävande av lagen (1975:171) om förbud mot nedsmältning

av mynt

Härigenom föreskrivs att lagen (1975:171) om förbud mot nedsmältning av mynt skall upphöra all gälla två veckor efter den dag, då denna lag enligt uppgift på den utkommit från trycket i Svensk författningssamling.

Prop.  1979/80:163

Utdrag

EKONOMIDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1980-03-20

Närvarande: slatsminislern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Petri

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition med förslag om upphävande av lagen (1975:171) om förbud mot nedsmältning av mynt

1 Inledning

Enligt lagen (1975:171) om förbud mot nedsmältning av mynt (ändrad 1975:1016) är det förbjudet att yrkesmässigt tillgodogöra sig metallen i gällande svenskt mynt genom nedsmältning eller därmed jämförlig åtgärd.

I en skrivelse den 12 februari 1980 har myntverket hemställt att regeringen föreslår riksdagen att avskaffa detta förbud. Myntverket har i skrivelsen vidare hemställt bl. a. att en utredning tillsätts för att undersöka dels frågan om avskaffande av fem- och tjugofemöresmynten, dels på något längre sikt behovet av mynt i höga valörer.

Till protokollet i detta ärende bör myntverkets skrivelse i transumt fogas som bilaga 1.

Efter remiss har yttranden över myntverkets skrivelse avgetts av bankin­spektionen, riksåklagaren, rikspolisstyrelsen, generaltullstyrelsen, fullmäk­tige i Sveriges riksbank, Svenska bankföreningen, Sveriges grossistförbund, Sveriges köpmannaförbund. Kooperativa förbundet, Svenska numismatiska föreningen och Sveriges numismatiska riksförbund.

Vid riksåklagarens yttrande var fogade yttranden från överåklagarna i Stockholms, Göteborgs och Malmö åklagardistrikt samt från länsåklagarna i Stockholms län och Gotlands län. Malmöhus län och Värmlands län. Post-och Kreditbanken, PK-banken, har deltagit i behandlingen av bankförening­ens yttrande och förklarat att banken delar synpunkterna i yttrandet.

En sammanställning av remissyttrandena bör fogas till prolokollet i detta ärende som bilaga 2.

Prop.   1979/80:163

4

Av de frägor mvntverket har tagit upp i sin skrivelse behandlas i denna proposiiion endast frågan om upphävande av förbudet mot nedsmältning av mynt och en fråga om inlösen av enkronemynt. De övriga frågor som mynlverkel lar upp kommer atl behandlas i ett annal sammanhang.

2 Föredragandens överväganden

Fram till år 1968 tillverkades en- och tvåkronorsmynlen i en legering som innehöll minst 40 '7c silver. Delta år ändrades den då gällande myntlagen så alt dessa mynt i stället kunde tillverkas av enbart koppar och nickel (prop. 1968:24. BaU 17. rskr 125, SFS 1968:124), Lagändringen gjordes därför att silverpriset stigit så atl metallvärdet i mynten närmat sig och vid några tillfällen överstigit myntens nominella värde,

1 samband med denna lagändring infördes ett förbud mot att yrkesmässigl genom nedsmältning eller en därmed jämförlig åtgärd tillgodogöra sig metallen i svenska skiljemynt. Förbudet meddelades ursprungligen i kungörelsen (1968:15) om förbud mot nedsmältning av skiljemynt. Den ersattes år 1975 av lagen (1975:171) om förbud mot nedsmältning av mynt. Förbudet sanktioneras av straff- och förverkandebestämmelser.

Myntverket föreslår att lagen om förbud mot nedsmältning av mynt avskaffas. Verket pekar bl. a. på att nedsmältningsförbudet tidigare var nödvändigt för att inte äventyra tillgången på enkronemynl. Myntverket har i januari 1980 beräknat antalet silverhaltiga enkronemynt till ca två promille av hela antalet cirkulerande enkronemynt. dvs. ca 450 000 av högst 225 milj. För budgetåret 1979/80 har myntverket en budgeterad produklion av enkronor på 46 milj. mynt. Myntverket konstaterar att silverenkronorna, setl mot bl. a. den bakgrunden, numera inte spelar nägon som helst roll för tillgången på betalningsmedel och att nedsmältningsförbudet således inte längre behövs med hänsyn till tillgången på enkronemynt. På grund av en kraftig stegring av silverpriset uppgick silvervärdet i etl silverhaltigt enkronemynt till ca 18 kr. i januari 1980. Nära nog samtliga silverhaltiga enkronemynt har försvunnit ur myntcirkulationen och ett okänt antal sådana ligger på grund av sitt silvervärde hopsamlade i slörre eller mindre poster. Mynlverkel anser att det knappast finns någon anledning för verkel att engagera sig i uppköp av enkronemynt till priser över namnvärdet. Vad myntverket anför om enkronemynten gäller i princip också för de silverhal­tiga mynt i valörerna 10, 25 och 50 öre som präglades fram till år 1962.

Remissinstanserna har tillstyrkt eller inle haft något att erinra mot myntverkets förslag om borttagande av nedsmältningsförbudet. Riksåklaga­ren har dock ifrågasatt om inte frågan bör regleras genom s. k. fullmakts­lagstiftning så att regeringen får möjlighet att utan dröjsmål vidta de åtgärder som behövs för att förhindra icke önskvärda förfaranden med skiljemynt. Vad  beträffar  frågan  om   myntverket  bör  få   möjlighet  atl  köpa  upp

Prop.  1979/80:163

5

silverhaltiga enkronor lill priser över namnvärdel är de remissinstanser, som siirskill har yttral sig på den punkten, med ett undantag ense med mynl verket om att det knappast finns anledning för verkel att engagera sig i sådana uppköp.

I likhet med myntverket anser jag att det nuvarande förbudet mot nedsmältning av mynt bör avskaffas eftersom motivet för dess införande - att skydda betalningsväsendets lillgång på enkronor-har bortfallit. Jag bilräder därför liksom remissinstanserna myntverkets förslag all förbudet bör upphöra att gälla.

Upphör förbudet att gälla kan det finnas skäl att överväga om förbuds­reglerna, som riksåklagaren har ifrågasatt, borde omformas till en fullmakts­lag. Reglerna skulle då vid behov kunna sättas i lillämpning. Enligt min mening är det emellertid tvivelaktigt om etl nedsmältningsförbud ger den effekl som eftersträvas, nämligen att hålla kvar sådana mynt i cirkulation som har ett metallvärde över myntens nominella värde. Att det är svårt alt få denna effekl har med önskvärd tydlighet visals när det gäller de silverhaltiga enkronemynten. Mynten har praktiskt taget helt tagits ur cirkulationen. Jag anser därför atl lagen om förbud mol nedsmältning av mynl bör upphävas ulan all ersättas av en fullmaktslag. Problemet med myntens metallvärde får lösas på annal sätt. 1 första hand gäller det givetvis atl söka undvika alt etl mynts metallvärde överstiger det nominella värdet.

Jag förordar alltså atl lagen om förbud mol nedsmältning av mynt upphävs. 1 så fall skall den som medan förbudet ännu gäller har åtalals för överträdelse av detta inte fällas till ansvar, om dom inte har meddelats innan förbudet upphör atl gälla.

Om förbudet mol nedsmältning upphävs, kan silverhaltiga mynt fritt köpas upp för nedsmältning. Prisei på mynten kommer atl anpassas efter marknadspriset på silver. Marknadspriset som i januari 1980 nådde en högsta notering på ca 6 500 kr./kg., var i mitten av mars knappl 3 000 kr./kg. I den utsträckning tillgången på sådana mynl genom inträffad eller kommande nedsmältning successivi minskar kommer i slället samlarvärdet, baserat på knapphei, att påverka prisbildningen. De som innehar sådana mynt får möjlighel all sälja dessa på den fria marknaden. Något behov av regler om inlösen av mynt genom myntverket finns då knappast. Jag anser därför att del inte finns anledning atl engagera mynlverkel i etl inlösensförfarande.

Frågan om upphävande av lagen om förbud mol nedsmältning av mynt är inte sådan all lagrådets hörande är påkallat. Jag har därför inte föranstaltat om någon lagrådsgranskning av den föreslagna lagen.

Prop.  1979/80:163

6

3 Hemställan

Med hänvisning lill vad jag nu har anförl hemsläller jag atl regeringen föreslår riksdagen

atl anlaga elt inom ekonomideparlemeniel upprätlal förslag till lag om upphävande av lagen (1975:171) om förbud mot nedsmältning av mynt.

4 Beslut

Regeringen ansluter sig lill föredragandens överväganden och beslutar atl genom proposition föreslå riksdagen atl anlaga del förslag som föredragan­den har lagl fram.

Prop.  1979/80:163

7

Bilaga 1 1980-02-12

Till Regeringen (Ekonomidepartemenlet)

Beträffande lagen om förbud mol nedsmältning av mynl (SFS 1975:171, ändrad SFS 1975:1016) och lagen om rikets mynt (SFS 1970:1028. ändrad 1975:170).

Det nu gällande förbudet mot nedsmältning och dylikl av mynl infördes 1968 i form av en Kungl. kungörelse. Förbudet var nödvändigt för att förhindra all i försia hand enkronemynten undandrogs myntcirkulationen på grund av de efler dåvarande förhållanden höga silverpriserna men även bronsmynten var i farozonen för nedsmältning. Genom en ändring i myntlagen infördes samtidigt möjlighelen att prägla en- och tvåkronemynlen i kopparnickel i stället för silverlegering.

Myntverket hade 1968 ingen möjlighet all tillverka så myckel enkrone­mynt all de silverhaltiga mynten hade kunnat dras in och ersältas av kopparnickelmynt. Man kunde också hävda all den enskilde bör ha rält atl fritt förfoga över sina mynt även för annal än belalningsändamål. Nedsmält­ningsförbudet var emellertid nödvändigt för atl inte äventyra betalningsvä­sendets lillgång på enkronemynl.

Silverpriset har sedan 1968 och fram lill början av 1979 sakta stigii och var vid slutet av 1978 ca 800 kr/kg. Under dessa år har nedsmältning eller annat olovligt undandragande av enkronemynt förekommil. Omfattningen av denna verksamhet är okänd men den del som kommii till polisens kännedom och handlagts av domstolarna kan givelvis kartläggas. Om hänsyn tas inte endast lill raffineringskostnader utan även till kostnader för sortering, transponering m. m., kan nedsmållningen knappasl varil särskilt lönande om inte del ekonomiska resultatet förbättrats av all verksamhelen uppen­barligen hell undandragils beskattning.

Silverpriset steg kraftigl under sluiet av 1979 och början av 1980 och nådde i januari 1980 som högst ca 6 600 kr/kg. Det är uppenbart atl dessa priser med ett silvervärde för enkronan av ca 18 kr avsevärt ökal intresset för alt undandra mynten från cirkulationen.

Myntverket har i jan. 1980 gjort en enkel statistisk undersökning över de i verkligheten cirkulerande enkronemynten och funnil all endast ca 2 promille ulgöres av silverhaltiga mynl. Eftersom det cirkulerande anlalet enkrone­mynt samiidigi kunde beräknas lill högst 225 milj. st. blir enligt undersök­ningen anlalet i användning varande silvermynt högsl 450 000 st.

För budgetåret 1979/80 har myntverket en budgeterad enkroneproduklion om 46 milj. st. mynl och sett mol bl. a. den bakgrunden spelar numera silverenkronorna ingen som helst roll för tillgången på belalningsmedel. Förbudet mot nedsmältning av mynl behövs således inle längre med hänsyn lill tillgången på enkronemynt.

Prop.  1979/80:163

8

Efter ikraftlrädandel av 1873 års myntlag har präglats 57 milj. st. enkronemynt med silverhalten 80 % och 227 milj. st. med silverhalten 40 %.. Nära nog samtliga dessa är, som ovan anföris, försvunna ur myntcirkulatio­nen. Till myntverket har som nötta mynt återkommit 8 milj. si., etl obekant antal har tappats borl eller förts ul ur landel av hemresande ulländska besökare. Resten ligger alltså hopsamlat i större eller mindre posler pga. silt silvervärde, med eller utan planer på illegal export eller nedsmältning. och en del har redan smälls ned resp. förls ul ur landel för nedsmältning.

Från samhällelig synpunki ser myntverkei del önskvärt alt metallen i de från myntcirkulationen undandragna mynten kan komma till användning inom landet eller exporteras under legala affärsmässiga former. Etl enkelt sätl att genomföra detla är att avskaffa nedsmältningsförbudet och betrakta mynten som vilken handelsvara som helst.

Mynlverkel anser inle atl de vinster som enskilda kan göra på legal försäljning och nedsmältning av enkronemynt bör få hindra all nedsmält­ningsförbudet upphävs. Man måsle i alla fall räkna med att molsvarande vinster förr eller senare görs genom illegal hanlering av mynten och alt dessulom då såväl metallen som den slutliga betalningen för denna kan komma alt hamna ulomlands.

Det finns knappast någon anledning för myntverket att engagera sig i uppköp av enkronemynl till priser över namnvärdel. Om delta ändå skulle anses önskvärt kan myntverket givetvis åtaga sig uppköp om härför erforderliga resurser slälls till förfogande.

Vad som ovan anförts om enkronemynt gäller också i princip för de silverhaltiga mynl i valörerna 50 öre. 25 öre och 10 öre som präglats fram till 1962.

Del nuvarande nedsmältningsförbudet är generelll och omfattar alla nu gällande mynt, således även guldmynt och minnesmynt som överhuvudtaget inte används som betalningsmedel. Detta förhållande får ses som en betydelselös biverkan av nedsmältningsförbudet.

Om allmänheten får fritt förfoga över sina mynt är del nödvändigl uppmärksamt följa utvecklingen av metallvärdet i förhållande lill namnvär­del för de som verkliga belalningsmedel använda mynten. Från denna synpunkt finns det idag anledning diskutera femöresmynlet som efter den senasle metallprishöjningen har elt metallvärde av mellan 3,0 och 3,5 öre. Den mesl radikala lösningen år att låla femöresmynlet utgå ur myntserien och införa en öresutjämning vid belalning till hela tiotal ören i stället för som nu hela femtal ören. Avrundningen till femtal ören har uppenbarligen inte fått några inte önskvärda konsekvenser och del finns anledning tro atl en avrundning lill tiolal ören kan göras lika problemfritt. De svårigheter som kan uppslå berör i stället tjugofemöresmyntel som bör ulgå ur myntserien samiidigi med femöresmyntet så att man inte får en avrundning till femlal ören eller tiotal ören beroende på den tillfälliga tillgången på mynt vid

Prop.  1979/80:163

9

belalningslillfället. Myntverket föreslär alt regeringen lillsäiier en mindre utredning för atl karllägga konsekvenserna av att såväl femöresmynlel som tjugofemöresmyntel ulgår ur mynlscrien. Utredningsarbetet lorde kunna bli lämligen begränsat i tiden eflersom en god utgångspunki finns i förarbelena lill den nuvarande mynllagstiflningen. Det finns också skäl alt låta samma utredning på något längre sikt överväga behovet av mynt i höga valörer för verkliga betalningsändamål, i första hand användningen av del nuvarande femkronemyniet och elt framtida mynl i valören 10 kronor.

Melallmarknaden är känslig för såväl världspolitiska händelser som inrikespolitiska förhållanden i de kopparproducerande länderna. Det år myckel svårt all bedöma prisulvecklingen för myntmetallerna men man måsle givetvis räkna med en höjning i lakl med infiationen. Älgärder för alt minska metallkoslnaden för femöresmyntet måsle således förr eller senare vidtagas om inte myntet helt avskaffas. Om regeringen ställer sig avvisande till alt överväga frågan om atl avskaffa femöresmynlet och tjugofemöres­myntel är myntverket berell all omedelbarl undersöka möjlighelen att utföra femöresmyntet i kopparpläterat järn, dvs. samma ulförande som en-och tvåpfnnigmynten i Tyskland och femöresmynlet i Danmark. De toiala framslällningskostnaderna för etl präglingsfärdigt myntämne i detta utföran­de kan uppskattas till storleksordningen 3/4 av kostnaden för det nuvarande myntämnet men själva metallkostnaden blir helt obetydlig.

Sammanfattningsvis hemsläller mynlverkel

-

all regeringen föreslår riksdagen all avskaffa lagen om förbud mol nedsmältning av mynt,

-

atl en utredning tillsattes med dels sikte på atl avskaffa femöresmynlet och tjugofemöresmyntel och dels uppgifl atl på någol längre sikt sludera behovel av mynl i höga valörer.

Vid avgörandet av detta ärende, som handlagts av mynldirektören. har närvarit avdelningsdirektören[REDACTED_EFTERNAMN], förste driftsingenjören[REDACTED_EFTERNAMN] och ingenjören[REDACTED_EFTERNAMN].

Myntverket

B. Ulvfoi

Prop.   1979/80:163

10

Bilaga 2

Sammanställning av remissyttrandena

1          Bankinspektionen

Myntverkei anför i sin skrivelse all nedsmältningsförbudet, vid den tidpunkt då det infördes, var nödvändigl för atl inte äventyra betalningsvä­sendets lillgång på enkronemynl. Då detla skäl för förbudet numera bortfallit och förbudet inle heller synes vara nödvändigt för atl skydda andra vitala iniressen anser inspeklionen redan dessa omständigheter motivera ett avskaffande. Det är också möjligt alt etl upphävande av förbudet skulle medföra alt de nu tesaurerade silverkronorna i ökad utsträckning kommer atl försäljas som silvervaror och all metallen härigenom kan komma till användning. Inle heller lorde en kontroll av atl förbudet mol nedsmältning av mynt efterlevs kunna åstadkommas ulan kosinader för del allmänna i form av polisiär bevakning m. m. Inspeklionen har därför ingen erinran mol att lagen (1975:171) om förbud mol nedsmältning av mynt upphävs.

2          Riksåklagaren

Enligt min mening bör behovel av förbudet bedömas med utgångspunki i främst tekniska, ekonomiska och administrativa överväganden. Utifrån den förutsättningen att ifrågavarande lagstiftning uteslutande uppbärs av syftet alt säkra tillgången på betalningsmedel får myntverkei anses ha övertygande visal alt förbudet ej längre behövs. I princip har jag därför inte någon erinran mot att förbudet upphävs.

Med hänsyn lill att de förhållanden som nu råder på ifrågavarande område framdeles snabbi kan förändras och behov av reglering åter kan inträda ifrågasätter jag dock om inte spörsmålet bör regleras genom s. k. fullmakts-lagstiftning, så alt regeringen får möjlighet all utan dröjsmål vidtaga åtgärder som kan erfordras för atl förhindra icke önskvärda förfaranden med skiljemynl.

3 

Ö

ver

å

klagaren i Stockholms 

å

klagardistrikt

Den akluella straffbestämmelsen saknar allmän straffrältslig betydelse. Från de synpunkter åklagaren har alt beakta kan det därför inle finnas någon erinran mot att den upphävs.

4 Överåklagaren i Göteborgs åklagardistrikt

Ifrågavarande mynt med en silverhall av aniingen 40 eller 8(1 % silver cirkulerar numera endast i en myckel begränsad omfattning i den normala

Prop.  1979/80:163

11

belalningsmarknaden. Huvuddelen, i den mån inle redan nedsmältning skell, torde finnas hos investerare i silver saml, sannolikt i mindre omfallning, hos numismaliker som bevaral mynten som samlarobjekl.

Myntverket har numera enligt uppgifl tillräcklig kapacitet för betalnings­väsendets behov av mynt. Lagen behövs sålunda inte längre för silt ursprungliga ändamål.

Anlalet kända fall av överträdelser av lagen är lågt. Ett antal fall av grovi valutabrott vid utförsel av silvermynt för nedsmältning har beivrats.

I motion 1979/80:596 hemställs att riksdagen beslutar stifta en lag som möjliggör inlösen av svenska silvermynt till etl mol silverhallen svarande procentuellt belopp. Myntverket anser sig sakna anledning atl göra inköp över namnvärdel. På grund av silverprisels ständiga förändringar måsle därest beslut tas om inköp från raltvisesynpunkl prisei på någol sätt kopplas med silverprisets variationer. Inköpen kan ej heller ske formlöst varför viss byråkrati inte kan undvikas. Jag anser därför inte atl det är en lämpligare lösning att bibehålla nedsmältningsförbudet och besluta om inköp lill priser över namnvärdet.

Med hänsyn lill atl lagen om förbud mol nedsmältning av mynl inte längre krävs för silt ursprungliga ändamål och inle några nya omständigheter tillkommit som föranleder lagens bibehållande från andra synpunkter får jag tillstyrka myntverkets hemställan om lagens upphävande. Detla kan även få lill följd att olaga utförsel av silvermynt för nedsmältning upphör.

5 Överåklagaren i Malmö åklagardistrikt

Myntverkei anför------------- atl del anlal mynt som kan antagas vara

aktuellt vid brott mol lagen om förbud mot nedsmältning av mynl m. m. numera förhållandevis är synnerligen litel. Det är därför uppenbarligen ej längre motiverat att nedsmältningsförbudet kvarslår med hänsyn till tillgången av enkronemynt. Det är svårbedömt vilka syften som i övrigt skulle motivera ett bibehållande av lagen. Som myntverket vidare ullalat är det önskvärt att metallen från aktuella mynl kommer till användning inom rikel eller i vart fall utföres på legal våg. Mynlverkels bedömning av gällande lags effekl härvidlag kan delas. Vid elt borttagande av nedsmältningsförbu­det lorde i vari fall sannolikheten ej minska för att metallen kvarblir i riket eller utförs på legal väg. Vid övervägande av vad myntverket anfört synes därför etl upphävande av lagen om förbud mol nedsmältning av mynl m. m. kunna tillstyrkas. Ej heller i övrigt har jag något alt erinra mot de av myntverket framställda förslagen.

6 Länsåklagaren i Stockholms län och Gotlands län

Förslagel alt upphäva förbudet mot nedsmältning av mynt lillslyrks.

Prop.  1979/80:163

12

7 Lansåklagarcn i Malmöhus län

Från länsåklagarmyndighetens sida finns intet att erinra mol de i skrivelsen framförda förslacen.

8  L

ä

ns

å

klagaren i V

ä

rmlands lan

De skäl som myntverket anförl i sin skrivelse talar enligi min mening för alt förbudet mol nedsmältning av mynl bör avskaffas. Därtill kommer all det är svårt att konlrollera efterlevnaden av förbudet. Med hänsyn härtill har jag för min del ingen erinran mol atl lagen om förbud mol nedsmältning av mynt upphävs,

9 Rikspolisstyrelsen

Styrelsen delar myntverkels uppfallning om alt ett förbud mot nedsmält­ning av mynt numera inle synes vara nödvändigt.

Rikspolisstyrelsen tillstyrker därför förslaget alt lagen om förbud mot nedsmältning av mynl upphävs.

10       Gcneraltullstyrelscn

1 lar tulltjänsteman under yrkesutövning påträffat mynt som är avsedda att användas i strid mot förbudet enligt 1 § lagen (1975:171) om förbud mot nedsmältning av mynt kan han inte ta mynten i beslag på grund av nämnda lag. Han är däremoi oförhindrad alt pröva om hinder mol utförsel av mynten föreligger enligt valutabestämmelserna eller om mynten skall las i beslag med stöd av valutabestämmelserna. Anledning till sådan åtgärd kan exempelvis finnas om svenska mynt medförs i onormalt stort antal. De kan då inle anses utgöra sädan resevaluta som får ulföras enligt valutabeslämmelserna.

Generallullslyrelsen har ej något atl erinra mol att lagen om förbud mot nedsmältning av mynt avskaffas.

11 Fullm

ä

ktige i Sveriges riksbank

Gällande förbud mot att nedsmälta mynt infördes 1968 för att förhindra att då kraftigl höjda silverpriser ledde lill all silverhaltiga mynt nedsmältes och därmed undandrogs cirkulationen. Förbudet var i dåvarande läge sannolikt nödvändigl för alt säkerställa tillgången på belalningsmedel under övergång lill produktion av icke silverhaltiga mynt. Även därefter har förbudet säkerligen varil av betydelse när det gällt att molverka den mynlbrist som i viss mån sammanhängt med myntverkels omlokalisering.

På litet längre sikt kan emellertid ell nedsmältningsförbud knappast hindra atl mynt, vars metallvärde överstiger det nominella, utplockas ur cirkulalio-

Prop.   1979/80:163

13

nen. Antagandel besiyrkes av den av myntverket redovisade undersökning­en av sammansällningen av nu utelöpande enkronorsmyni, Nedsmallnings-förbudei är därmed ej längre meningsfulll. Del bör därför upphävas, llärigenom undanröjes även den ekonomiska brottslighet som i dag ombesörjer nedsmällning av silverhaltiga mvnt liksom härmed sammanhäng­ande skalle- och valutabrotl.

Med åberopande av del anförda tillstyrker fullmäktige att lagen om förbud mot nedsmältning av mynl upphäves. Om sålunda seriösa förelag får möjlighet all uppköpa och nedsmälta silverhaltiga mynl. kan del förvänlas att allmänhelens innehav av sådana mynl kan och kommer alt säljas lill priser som står i rimligt förhållande till marknadspriset på silver. Anledning lorde därmed saknas all biträda förslagel i en vid årels riksdag väckt molion (1979/80:596) om särskild lagsliftning "som möjliggör inlösen av svenska silvermynt lill elt mot silverhalten svarande procenluelll belopp".

Fullmäktige tillstyrker likaledes förslaget om alt mynlseriens valörer

uircdes.

'

12       Svenska bankföreningen

Bankföreningen avslår från att anföra synpunkier i frågan om avskaffande av förbudet mot nedsmällning av mynt.

Bankföreningen tillslyrker all det görs en ulredning om lämpligare sammansättning av den svenska mynlserien. Föreningen ser inga tunga skäl tala emot den av Myntverkei föreslagna nedskärningen av anlalel mynlva-lörer. 1 stället lorde därmed på sikt avsevärda fördelar vinnas såväl vid betalningar som i mynlproduktionen och -distributionen.

Frågan om emission av liokronorsmynt synes med hänsyn till särskilt automaihandelns uttalade inlresse värd atl undersökas närmare. Mynt i denna värdeklass är tämligen vanliga i ullandel.

1 sammanhanget kan här nämnas all bankföreningen i brev 1980-03-04 lill Sveriges Riksbank uttalat intresse för en bredare användning än vad som för närvarande är fallet av mynt i valören fem kronor.

13       Sveriges köpmannaförbund

MynUerkels motiveringar lill förslaget atl regeringen bör föreslå riksda­gen alt a\'skaffa lagen om förbud mol nedsmällning av mynl. har vi inga erinringar emot. Vi vill dock framföra all siluationen kan tyckas någol ovanlig i den bemärkelsen att lagen föreslås bli avskaffad, bl. a. för alt den affärsverksamhet som nu bedrivs med silvermynten/metallen ska kunna beiraktas som legal.

Vi lillstyrker således förslaget.

När det gäller frågan om öresutjämning lill hela 10-lal ören och därtill förknippade frågor om femöresmyntets och ijugofemöresmynlels framlida

Prop.  1979/80:163

1

existens, vill vi avvakla del resullal som den föreslagna ulredningen kan komma fram lill innan vi vttrar oss.

Vi lillstyrker således förslagel atl en utredning lillsalts dels om frågan att avskaffa femöresmyntet och tjugofemöresmyntel och dels med uppgift atl på någol längre sikt studera behovet av mynl i högre valörer.

14       Sveriges grossistförbund

Mynlverkel hemställer i sin skrivelse alt regeringen skall föreslå riksdagen alt avskaffa lagen om förbud mol nedsmältning av mynt. Mol detta förslag har vi inga invändningar, och vi kan därför för vår del tillstyrka delsam­ma.

I skrivelsen föreslår myntverket vidare att regeringen skall tillsätta en ulredning som dels skall undersöka förulsältningarna för all avskaffa femöresmynlet och tjugofemöresmyniet och dels studera behovel av mynt i höga valörer. I och för sig är del givetvis rimligt alt man fortlöpande utvärderar behovel av mynt i olika valörer. Det kan måhända sägas atl det ligger i sakens natur att inflationen efter hand förskjuter tyngdpunkten i myntsystemet mot högre valörer. Detla får dock inle undanskymma del förhållandel alt mynt i lägre valörer alltid kommer att ha stor betydelse.

Myntverkets förslag atl slopa vissa småmynt får naturligtvis inte bara ses som en förelagsekonomisk fråga för verkel. Andra förhållanden måste i stället väga lyngre, bl. a. konsekvenserna för prisnivån i samhället. Vi kan för vår del inte finna all del i nulägel skulle vara nödvändigl och lämpligt att vidta de förändringar som myntverkei föreslår och vi kan därför heller inte inse behovel av en ulredning. Vi avstyrker därför myntverkets förslag i denna del.

15       Kooperativa förbundet (KF)

KF ansluter sig till Myntverkets förslag alt upphäva lagen om förbud mol nedsmällning av mynt, att en utredning tillsättes för att se över det framlida behovel av 5-öresmynlet och 25-öresmynlet saml vilka konsekvenser del medför om dessa mynt ulgär ur mynlscrien. au ulredningen också innefatlar uppgifter om det framlida behovet av mynl i höga valörer.

16       Svenska numismatiska föreningen

Förutsätlning för alt någon skall ha intresse av alt smälla mynl till metall är all värdel efler smältningen översiiger (inklusive koslnaden för nedsmåll­ningen) myntens nominella värde. Detla inträffade försia gången i slutet av 1950-talel och huvudparten av silvermynt med 80 % silverhalt försvann under åren 1959-1961. Den försia lagen om förbud mol nedsmältning kom 1968, således uppenbart alldeles för sent.  På grund av silverpriset kom

Prop.  1979/80:163

15

förbudet alt omfalta huvudsakligen mynl tillverkade före 1942. Mynl efler della år håller i regel endast 40 % silverhalt. Undersenare årharsilverprisel emellerlid stigii så alt det lönar sig alt smälla även dessa senare mynt. Della har alldeles särskilt varil fallet under senasle tiden.

Att denna verksamhet är slor. trots smällförbudet, visas av etl par rättsfall saml de fall av valulasmuggling av enkronesmynl, som svenska och danska tullen rapporterar.

Bakom smältningen ligger en välkänd nuniismalisk lag - att sämre mynt alllid i handeln undantränger bäitre mynt - Greshams lag. Del är förståeligt all folk lägger undan mynl. som uppfattas ha etl högre värde än annat, dvs. silvermynt mol nickelmynt. Smaltförbudei har uppenbarligen inle hindrat nedsmällning, även om denna blivil ell brott. Det torde dock vara förenat med svårigheter alt hemligen smälta i Sverige varför utförsel av silvermynt för nedsmältning i Danmark eller Tyskland torde vara vanligast.

Hur mycket som totalt nedsmälts lorde vara omöjligt all beräkna. Den undersökning, som Myntverket lålil göra om mängden av nu cirkulerande silvermynt, visar 2 promille eller tolall 450 000 mynl. Summan är alldeles uppenbart för låg då ingen hänsyn lagits lill alla mynt hos mynlhandel. samlare och spekulanter. Av dessa - enbari de aktiva myntsamlarnas antal uppskattas till cirka 100 000 - sysslar över 90 % huvudsakligen med s. k. moderna mynt. Även om kvarvarande mynt skulle uppgå lill några tiotal millioner är denna rcsl relativt liten i förhållande till de präglade, 22? milj. si. Silvret i 40 --mynten utgör för varje million enkronor 2 800 kg med ell dagsvärde av 12 å 16 milj. kr. Även om resterande mynt representerar elt marginellt silvervärde bör del likväl vara angeläget alt della värde (delta silver) stannar inom landet.

Svenska Numismatiska Föreningen lUlstyrker att lagen om förbud mot nedsmällning av mynt avskaffas.

För att lillförsäkra stålen delta silver vore del önskvärt atl Myntverket fick resurser all inlösa mynten. Myntverket skulle då också genom rått prissättning kunna förhindra atl obehöriga mellanhänder skor sig på ägarens bekostnad. Eventuellt kunde bankerna vara insamlingsställen åt Myntverket mot lämpligl vederlag.

Det lorde inle vara principiellt fel atl just Myntverkei återköper ""egna"" mynt. Verket som sådant kan inte lastas för den utveckling som silverpriset underkastats och heller inte för atl åtgärder inle satts in i lid för att möta nuvarande prissilualion. Dåremot är Mynlverkel absolut lämpligasle forum och Slatliga organ och bankerna bästa mellanhänder.

Även om ytterligare belydande mängder mynl kommer all smällas ned torde det inle bli brist på mynl för samlare. Redan nu har säkert endast de mesl slitna smälts och de båttre i allmänhet bevarats. Skulle det bli relaiivt färre samlarmynl kommer della att ta sig uttryck i prisei som i så fall skulle

Prop.  1979/80:163

16

överstiga del - enligt vårt förslag - ställiga inköpspriset och därigenom förhindras ytterligare nedsmältning.

Beträffande Myntverkets övriga två förslag, om ulredning om behovel av

femöres- och tjugofemöresmyntel och om mynt i höga valörer           har

Föreningen ingen erinran,

17 Sveriges numismatiska riksförbund

Förbundet anser i likhei med Mynlverkel all silvermelallen i de återstående cirkulerande mynten med silverhalt bör komma lill användning inom landel och atl därför nedsmäliningsförbudel bör hävas. Ur numisma-tisk och samlarsynpunkl är den hårt nedslitna restupplagan av silverhaltiga mynt mindre intressant.

Vad avser Myntverkets förslag om tillsäiiande av särskild utredning om femöres- och ijugofemöresmynlels avskaffande samt ev. tillkomst av mvnt med högre valör än nuvarande femkronorsmyntet anser förbundel att skål föreligger att även i detta avseende lillmölesgå Myntverkels hemställan.

Förbundet som företräder 40 numismatiska föreningar med ca 4 000 medlemmar är om regeringen kan finna skäl därtill beredd medverka i ett sådant ulredningsarbele.

GOTAB Stockholm 1980    63666