Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1979/80:111 Regeringens proposition

1979/80:111

om ersättning vid viltskador m. m.;

beslulad den 28 februari 1980.

Regeringen föreslår riksdagen all antaga de förslag sum har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprutnknll.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

ANDERS[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I prupnsitiunen föreslås att nya grunder för ersättning vid villskadur skall tillämpas fr. u. m. den 1 juli 1980. Enligt dessa skall ersällning kunna erhållas på i huvudsak likartade grunder för skada av älg. krunvili uch duvvilt' i jurdbruksförelag uch i trädgärdsförelag. Ersättningen konimer i regel att utgå ur älgskadefonderna snm kummer att tillföras medel i furm av fällavgifier för samtliga de tre nämnda djurarterna. För skadur av annat vill skall ersättning kunna ulgå efter prövning i varie särskilt fall av regeringen eller den myndighel snm regeringen bestämmer. Ersättning lör skadur av björn, varg, järv. lo eller örn på tamdjur skall dock lämnas enligt samma grunder snm hittills.

Den nu gällande övre arealgränsen på 60 ha udlad mark eller 200 ha annan mark för ersättning vid viltskada i jordbruksförelag avskaffas. I stället införs en allmän självrisk sum görs bemende av företagens storlek uch sum reducerar ersällningen för skada. För skadur i jurdbruksföreUig med nbelydlig areal uch mindre trädgårdsförelag skall ingen ersällning kunna utgå.

Förslaget föranleder vissa ändringar i lagen (1938: 274) um räll lill jakl.

' De lidigare benämningarna kronhjort och dovhjorl har i proposilionstexlen ge­nomgående ersatts med de i viltvårdssammanhang använda benämningarna kionvill och dovvill.

I    Riksdagen 1979/80. I .saml. Nr 111

Prop. 1979/80: 111

2

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1938: 274) om rätt till jakt

Härigenom föreskrivs ull 26 >; 3 mom. uch 26 a ij lagen (1938: 274) om rält lill jakl skall ha nedan angivna lydelse.

Niiviininde lydelse

Foresliigeu Ivdelse

Av influtna jaktvårdsavgifter skall bildas en fund (jaktvårdsfun-den). vilken efter regeringens be­stämmande .s-/(/// användas för ull fråinjd jaktvården inum rikel och för andra ändamål som hur sam­band med jaktvården. För sådana ändamål skull också användas de övriga medel snm enligt särskilda föreskrifter skull lillföras /(»/k/c/j.

26 S' 3 mom Av influlna jaktvårdsavgifter skall bildas en fund (jaktvårdslbn-den). vilken efler regeringens be­stämmande användes tUlfrämjande av jaktvården inum rikel. För .S(/-dani ändamål skola ock användas de övriga medel sum enligt vad där­om må vara särskilt stiidgal sktda tillföras nämnda fond.

Regeringen eller myndighet snm regeringen besiämmer får meddela föreskrifier om fridlysning, jakt­tider och jaklmedel samt de före­skrifter i övrigt som behövas för atl jakt och viltskydd skall kunna be­drivas på etl sätt sum lillgudoser såväl allmänna sum enskilda intres­sen. Regeringen bemyndigas uckså all besluia föreskrifter um avgifter för älg ('//('/ kronhjort som fälles.

1 §

Regeringen eller den myndighet sum regeringen bestämmer lar meddela föreskrifter om fridlys-ning, jaktlider uch jaklmedel samt de föreskrifter i övrigt som behövs för att jakt uch viltskydd skall kun­na bedrivas på ett sätt som tillgo-duser såväl allmänna som enskilda iniressen. Regeringen eller den myndighel som regeringen bestäm­mer bemyndigas uckså att besluta föreskrifter um avgifter för älg. kronvill eller dovvilt som fålls.

Denna lag träder i kraft den I juli 1980.

Senaste Ivdelse 1974: 1069.

Prop. 1979/80:111

3

Utdrag

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regcringssamnianlrädc 1980-02-28

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN]. urdförande. uch statsråden Ullslen. Buhman. Mundebu, Mugård.[REDACTED_EFTERNAMN]. Äsling.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]. Buren­stam[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN]. Boo,[REDACTED_EFTERNAMN]. Adel­sohn.[REDACTED_EFTERNAMN]. Petri

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ersättning vid viltskador m. ni.

1    Inledning

Med stöd av regeringens bemyndigande den 24 mars 1977 tillsatte jord­bruksministern en beredning' (Ju 1977:04) med uppdrag att se över vissa jakt- och vilivårdsfrågor nch utsåg även en särskild referensgrupp lill beredningen.

Beredningen sum antug namnet jakl- nch viltvårdsberedningen har i augusti 1979 avlämnat delbetänkandet (SOU 1979: 52) Viltskador. Till pro-lukullet i detta ärende bör fogas beredningens sammanfatining av belän­kandet som bilaga I och del lagförslag som läggs fram i belänkandet som bilaga 2. Beiräffande nuvarande förhållanden saml beredningens närmare överväganden hänvisas lill betänkandet.

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av kammarrälten i Sundsvall, kammarknllegiet, riksrevisinnsverket. naturhisluriska riksmu­seet, lantbruksstyrelsen, skngsstyrelsen. fiskeristyrelsen. statens natur­vårdsverk, dumänverket, länsstyrelsernas organisalionsnämnd, styrelsen för Sveriges lantbruksuniversitet, samtliga länsstyrelser. Svenska kum-munförbundet. Lantbrukarnas riksförbund, Sveriges skugsägareförening-ars riksförbund. Trädgårdsnäringens riksförbund. Sveriges jurdägareför-bund. Föreningen Sveriges jordbruksarrendainrer. Svenska jägareförbun­det. Jägarnas riksförbund-Landsbygdens jägare. Svenska samernas riks­förbund, Sveriges fiskares riksförbund. Svenska ostkustfiskarenas central-

' Departementsrådet Sören[REDACTED_EFTERNAMN], byråchefen Jan-Olof[REDACTED_EFTERNAMN] och riksjakt-vårdskonsulenlen Bo Thelander. Sedermera har beredningen ombildats och bl.a. fått en parlamentarisk sammansättning. Betänkandet Viliskador har dock avlämnats av beredningen i dess tidigare sammansättning.

Prop. 1979/80:111

4

förbund. Svensk-d västkuslfiskavnas ccnlralforbund och Sveriges oiniuilo-giska förening.

Flera länsslyrelser har bilagl yttranden av olika lansorgan. .Avcn aiulii remissinstanser har överlämnat av dem inhämladc yllranden.

En sammanställning av remissyttrandena bör fogas till prciiokollct i dciiii ärende sum bilaga 3.

2    Föredragandens överväganden

2.1 Allmänna utgångspunkter

Skador nrsakade av vilda djur hårde senaste åren lendcral atl oka. Vissa viltstammar, främst klövvili. har på fierii håll i landel blivit väl stora i förhållande till de betesmöjligheter som erbjuds i skog och mark. Djuien söker sig under vissa perioder av året lill odlad mark eller skogspkinlciing-ar och orsakar i mänga fall avsevärd skada. Tidigare utrotade eller hårt lillbakalrängda viltarter uppträder åler i ökande antal i den svenska nalu-ren uch skapar friktinncr med olika näringar. Jag länker här bl. a. på bäver och vildsvin vilkas förekomst i den svenska faunan nu år föremål för en livlig diskussion. Ersättningskrav mul det allmänna för skador förursakade av dessa viltarter har redan framställts vid nern lilllallen.

För skador av vissa viliarter kan ersättning lämnas enligt särskilda författningar. Sä finns f. n. regler om ersäitning lur viss skadegörelse av älg, krunvili uch vissa rovdjur. Därutöver har regeringen möjlighel alt. från fall till fall efter särskild ansökan, bevilja ersättning ur jaklvårdsfon-den. Regeringens hittillsvarande praxis har dock varil leslrikliv. Bidrag till förebyggande av älgskador kan efter beslul av länsstyrelserna lämnas ur älgskadefnnderna.

De nu gällande reglerna om ersättning för viliskador har utsatts för kritik. Såvitt gäller ersättning för skada av älg har missnöje uttalats över alt reglerna i allmänhet inte medger ersättning i de fall jnrdbruksföretagen omfaltar mer än 60 ha udlad jurd eller 200 ha annan mark. Kritik har även riktats mol lillämpningen av reglerna. Så har l.ex. de nu gällande kraven på atl rimliga skadeförebyggande åtgärder skall ha vidtagils lulkats mycket strängt av vissa länsstyrelser medan andra regelmässigt inte lycks ha ställt några särskilda krav härvidlag. Den nuvarande tillämpningen av reglerna i tlera län har inle stimulerat de skadelidande till att vidta skadeförebyg­gande ålgärder. En för alla län mer enhetlig lillämpning har efterlysts. Reglerna har vidare medfört en viss umfördelning av älgavgiflerna mellan länen nch önskemål har därför framförts um en ändring av älgskadefnnder-nas knnstruktinn.

Beträffande den icke förfaltningsreglerade möjlighelen lill ersättning vid skada av vissa viliarter har avsaknaden av fasla regler ingett de drabbade viss nsäkerhet um möjligheterna att erhålla ersättning.

Prop. 1979/80: 111

5

Det av beredningen nu framlagda förslagel till nya ersättningsgrunder är. enligt min uppfallning, väl ägnat alt leda lill förbällringar i de hänseenden där den nuvarande ordningen ulsalis för kriiik. Jag ärduck inte beredd all i samtliga delar tillstyrka beredningens förslag. Jag ålerkommer härtill i det följande.

1 likhei med remissinstanserna kan jag anslula mig till beredningens grundläggande, principiella inslällning alt var uch en är skyldig att tåla ett visst mått av intrång och olägenhet lill följd av förekomsten av vilt. Jag delar uckså uppfattningen atl vi i vårl land med våra förhållandevis stora markområden och i vissa avseenden unika natur bör kunna hålla nss med en art- nch individrik fauna. Den ökade uppmärksamhel sum undersenare år ägnats del känsliga ekulngiska systemet innefatlar självfallet uckså faunan. Vi har etl unsvar både inlernatinnellt uch inför kommande genera-tiuner all vårda nch värna om våra vilda djur. Detta gäller även de arter som inte ger något ekonomiskt utbyte. Våra svenska djurarter har. oavsett den negaliva inverkan de i vissa fall kan ha på nlika näringar, elt självklart existensberättigande. Den svenska faunan har nckså stor betydelse från rekreationssynpunkt. Den skapar inte bara jakttillfällen ulan är en natur­tillgång som kommer fler människor än jägarna till del.

Sum naturtillgång har viltstammarna vidare elt slnrt eknnnmiskl värde gennm produkliun av kött, pälsverk elc. Älgjakten, sum berör nmkring 200000 jägare, tillförde år 1979 samhällel över 15 milj. kg kött. Detta motsvarar ett värde av omkring 200 milj. kr.

Det synsätt jag nu har redovisat bör vara vägledande när viltskadepro­blemen diskuleras. En grundläggande princip bör därior vara, som bered­ningen nch remissinstanserna anför, att respekten för naturen och dess givna regler också bör prägla synen på konflikter mellan ulika mänskliga aktiviteter uch viltet.

Enligt min uppfattning kan man emellerlid inle kräva en alllför hög grad av tålighet av dem sum drabbas av skadur. Stura insatser måste därför, snm beredningen framhållit, också göras för att förebygga skador. Detta kan ske på olika sätt. Således finns det vissa möjligheter alt redan i samhällsplaneringen söka förhindra villskadur. De nlika näringarna har nckså vissa förutsättningar att i sin planering vidta åtgärder som minskar eller förhindrar villskadur. Såväl genom prnduktionsplanering som gennm andra åtgärder är det möjligt att la slörre hänsyn lill risken för villskadur. Även mekaniska hinder, skrämselannrdningar m. m. kan knmma till an­vändning. Beredningen har i detta sammanhang pekat på del ansvar bl.a. jurd- nch skugsbrukets nrganisationer har. Genum en bättre informatinn till näringsutövarna kan kunskaperna ökas. Även jägarnas organisationer har här enligt min mening en slur uppgift.

Sum lämpliga förebyggande åtgärder villjag vidare peka på de möjlighe­ter sum finns alt begränsa skadegörelsens omfallning genom sedvanlig jakt i fråga nm de arter som förekommer i jaktbara stammar. I särskilt besvä-

Prop. 1979/80:111

6

rande situationer kan även tillstånd till särskild jakt. exempelvis efter älg. medges enligt bestämmelser i jaktlagstiftningen. I della sammanhang kan jag nämna alt när del gäller licensjakl efter älg moisvarar den fakiiska avskjutningen i landel omkring 80 % av licenstilldelningen. Del är visserli­gen ofrånkomligi att en viss överlilldelning måste finnas men del är samli­digt önskvärt atl en bäitre överensstämmelse mellan eftersträvad uch faklisk avskjutning kummer lill stånd. Del kan finnas anledning all över­väga um del finns skäl alt ställa större krav på jakträttsinnehavaren för ull liccnstilldelade djur verkligen fälls. Jag kummer att ägna dessa frågnr särskild uppmärksamhet vid utvärderingen av erfarenhelerna från försöks­verksamheten med samordnad älgjakt efter 1981 års jakt.

Beredningen har ytterligare, sum en furm av skadefurebyggande åtgärd, förordat förlängning av licenstiden vid jakt efter älg. Förslaget syftar till att den planerade avskjutningen skall uppnås. Jag är duck inle beredd all nu la ställning i denna fråga. Också denna fråga bör anstå i avvaktan på utvärde­ringen av erfarenheterna av den samnrdnade älgjakten.

Även i samband med att beredningen lämnar förslag belräftande åtgär­der mul viliulycknr i trafiken, vilket beräknas ske under år 1980. kan de prublem sum har samband med älgstammens slurlek bli aktuella.

2.2    Ersättningssystemets utformning

2.2.1 Skador förorsakade av alg. kronvill och dovvill i jordbruks- och trädgårdsföretag

I de fall förebyggande åtgärder inle är tillräckliga kan det enligt bered­ningen bli aktuellt alt kompensera den skadelidande med ekonomisk er­sättning lur iniräffade skadur. Beredningen föreslår alt i huvudsak enhet­liga ersättningsregler därvid skall gälla för skada på gröda av älg. krunvili uch duvvilt.

Mot förslaget om införande av enhetliga ersättningsregler för dessa arter har vissa remissinstanser, bl.a. statens naturvårdsverk, gett utiryck för Iveksamhel. Nalurvårdsverkel har bl.a. pekat på att krunvili uch dnvvill har en ojämn spridning i landel nch att de berörda länsstyrelserna inte ensamma kan bära kustnaderna lör skadegörelsen på grödan.

För egen del kan jag inte dela denna tveksamhet. 1 likhet med huvudde­len av remissinslanserna anser jag atl ett gemensamt ersättningssystem har belydande fördelar. Så lorde del vara avsevärt enklare för de tillämpande myndigheterna att ha enhelliga regler för de tre viltarlerna. Där dessa förekummer gemensamt nch skadorna är av samma slag innebär det såle­des prakliska fördelar att inte behöva göra en prövning av vilken viltart som orsakat skadan i det enskilda fallel. De av naturvårdsverket påtalade svårigheterna för vissa länsstyrelser alt själva, via länets älgskadefnnd, bära ersättningsanspråken kan tills vidare lösas på samma sätt som nu sker vid medelsbrist i någun av de regionala fonderna, nämligen via älgskade-

Prop. 1979/80: 111

7

regleringsfonden. För skador som orsakats av kronvill på gröda inom kronhjortsreserviitet i Skåne ulgår f. n. ersättning ur anslaget H 16. Ersätt­ning för vissa skador av rovdjur, m. ni. Jag avser att löreslå regeringen all de båda berörda länens älgskadefonder ur delta anslag tilllörs medel som motsvarar den ersättning som utgår för ifrågavarande skador.

Beredningen föreslår alt de nu gällande övre arealgränserna lör ersäll­ning för viltskada i jordbriiksröretag avskaffas. Vidare föieslår beredninu-en atl ersäitning inte skall ulgå för skada i jurdbiiiksföretag som omfallar mindre än 2 ha åker. För skada i iradgårdsföretag skall ersäitning inte uigii um förelagel omfattar mindre areal än 200 ni" under glas eller plast eller lör odling på frilandsareal under 2 500 m". Jag finner förslagel om alt infora regler om vissa minimiarealer välbetänkt. Förslaget har hcllei- inte luran-lett några avgörande invändningar från remissinstanserna. Det ankommer på regeringen alt faslställa de minimiarealer som böi' gälla. För riksdagens kännedom vill jag nämna att jag finner de av beredningen föreslagna gränserna väl avvägda. Dessa bör därför tills vidare kunna lillämpas. Jag kan också tillstyrka atl de nu gällande arealgränserna om 60 resp. 200 ha avskaffas.

Av såväl prakliska sum principiella skäl är det rimligl atl en självrisk tillämpas då ersättning för viltskador fastställs. Det är också uppenbart atl den nuvarande självrisknivån, som sedan mycket lång tid är 200 kr., inte är rimlig. Jag delar beredningens uppfallning all den allmänna självrisken i fnrtsätlningen bör vara bemende av företagels sturlek. Det ankummer pii regeringen atl fastställa nivån på denna självrisk. För riksdagens känne­dum vill jag meddela att jag kummer alt föreslå regeringen atl självrisken skall ulfurmas i huvudsaklig överensslämmelse med beredningens förslag. Del innebär att självrisken för jordbruksföretag skall beräknas i procent av etl skördevärde för företaget. Skördevärdet skall beräknas som produkten av företagels lulala areal och medelvärdet av de inom lantbruksstatisliken för området i fråga framtagna nurmskördevärdena för havre och korn. En på sådant sätt uiformad självrisk torde utan svårigheler kunna uträknas uch vara lätt lillgänglig för dem sum drabbas av skador. För iradgårdsföre­tag anser jag. i betraktande av de särskilda förhållanden som rader där. all den allmänna självrisken bör fastställas till elt visst kiontalsbclopp per ha.

Den av beredningen löreslagna sU)rlekcn pä de Lillmänna självriskerna i jordbruks- uch iradgårdsföretag. 2 'A av elt för joidbriiksforelagcis åkerareal beräknat skördevärde resp. 250 kr. for varje hcktai'lradg;irdsod-ling, bör kunna uigöra lämpliga riklväidcn för regeringens simliga ställ­ningstagande.

Beredningen har strävat efter elt ersallningssysieni siim skulle slinnilera lantbrukarna uch Irädgårdsudlarna atl vidta ulika förebyggande åtgärder. För alt undvika ell val av alltför skadekansliga grödor foicsläi- hcicdningcii därior en särskild självrisk. Förslaget innebär alt vid skada pa slulana grödor skall lillämpas en större självrisk an annars. Även om denna strä-

Prop. 1979/80: 111

8

van att styra grödvalel lill lor viltet mindre atlrakliva grödor är vällovlig och även hai fått visst slöd av icniissinslanscrna. torde möjlighelen all åsiadkumnia några avgörande förändringai- i delta avseende vara klail mindre än beredningen förulsalt. Jag kan därför inte biträda föislaget lill en särskild självrisk ulan furordai" alt endasl den allmanna självrisken skall belasta lanlhrukarna och iradgiudsodlania.

Vid provningen av ersällning lör skador av älg. kronvill och dovvilt bor däremot, enligt min mening, beaktas uni den skadelidande genom egna åtgärder har medverkat lill skadans uppkonisi eller har underlälil all vidia rimliga förebyggande älgärder. Denna princip galler redan i dag och kan i vissa siiLiationer vara ell medel att styra grödvalel i de lall detla är möjligt. Mot bakgrund av all jag inle kunnal tillstyrka införandet av en särskild självrisk anser jag atl denna princip skall tillämpas även i forlsätiningen.

Den ersällning som ulgär enligi det nuvarande skördeskadeskyddei be­räknas ulifrån cn för varie lörelag objcklivt bestämd skörd. Skyddel är etl kalaslrofskydd och har därför hög självrisk. På grund härav anser jag inle atl eventuell ersällning genom skördeskadeskyddei skall beaklas vid be­räkning av ersättning för skada av älg. krunvili och dovvilt.

Enligi beredningens förslag bör ersiillningarna för skada av älg. kronvill och dovvill finansieras med avgifter för djur av dessa arter som fällts. F. n. las dock inle avgifi ul för dovvill. varför beredningens förslag medför atl 26a *J jaktlagen (1938:274). som bl.a. innehåller bestämmelser om fällav­gifier för alg och kronvill. måste ändras. Enligt beredningen bör den myndighel som regeringen bemyndigar ha räll atl meddela närmare före­skrifter om dessa avgifter. Ett bemyndigande av denna innebörd löreslås samlidigt intaget i paragrafen. Vidare föreslås all 26 S 3 mum. förtydligas så alt del klarl framgår att medel ur jaklvårdsfonden också kan användas till åtgärder sum indirekl fiämjar jaktvården. De föreslagna lagändringarna har lämnals ulan erinran av remissinstanserna och även jag kan tillstyrka ändringarna med vissa redaktionella jämkningar.

Med hänsyn lill all tle IVircslagna lagändringarna är okomplicerade och av redaklionell nalur är del enligi min mening inte moiiveral all inhämta lagrådets yllrande.

Beredningen har övervägt möilighelerna all inom lanien för de föreslag­na ci-salliiingsicglcina ta särskild hänsvn lill jurilhriiksarrcndalorcrna. Upphävandel av de ovrc arcalgiansci na ar enligt min uppfallning cll sall alt iisladkoninia cn förbällring l'oi- vissa airciKlaloicr. Även i övrigl bör pn)blemcn for aircndatorcrna bli mindre eller inlöiaiKlcl av de nya crsält-iiingsgiiindei na. Beredningen hai for sin del inle funnit någon lösning som inle samiidigi skapar onioliver-adc och orällvisa skillnader mellan arrende-gärdar och de fastigheter som ägaren själv brukar. Olika crsaltningsbc-siänimelser för dessa kaiegorier skulle komplicera ersällningssysieinel och kanske 

I. 

o ni. i vissa läll inbjuda lill skcnlransaklioncr. Fr;igan om särskild kompensalion för viliskador bi)r enligi beredningen i stället lösas aviaisva-

Prop. 1979/80:111

9

gen mellan markägare uch arrendalor. Pålagligl ökade viliskador torde också i vissa fall kunna utgöra grund för cn omprövning av arrendevill­koren i cll gällande arrendeavtal enligt 9 kap. 9*) JB uch 36 iJ lagen (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhelsrällens område (avtalslagen).

Jag kan lör min del anslula mig till beredningens uppfattning i denna fräga. Jag finner således inle skäl atl löreslå några särregler när del gäller skadeersiillning till jordbruksarrendalorer.

2.2.2 Skador förorsiikade 

Skador på skog av älg, kronvill och dovvill är enligt beredningen omfal­lande och tenderar att öka. Dessa består främsl i belesskador uch ned­brytning av ungskug. Dessutom förekommer barkgnag på äldre träd saml fejningsskador. Skadorna resulterar i långsammare tillväxt, minskat ulbyte och kvalilelsnedsältning på virket. I undantagsfall kan skadorna i plant-eller ungskugsbestånd bli så umlältande atl det blir nödvändigt atl göra en röjning uch nyplantering. Vissa belesskadur kan uckså uppstå i fröplan­lager.

Vid sina överväganden av frågan framhåller beredningen all skogsland­skapet är älgens naturliga miljö och atl den är huvudsaklig uppehållsplals även för krön- uch duvvilt. Den skada älg. krunvili nch duvvilt nrsakar på planlskng påverkar främsl utbytet vid slulavverkningen nm 50-100 år. Hur mycket betesskadnrna faktiskt påverkar den slutliga avkastningen är vid tidpunkten för skadan myckel svårt, kanske rent av umöjligt, atl beräkna.

Beredningen framhåller vidare atl de skogsägare, som också är jakträtts­innehavare, genom ålgärder i skogsbruket och insatser riktade bl.a. mul älgstammen kan påverka betesskadornas omfattning. Älgen är normalt tämligen Inkaltmgen och genum jakl kan man i viss utsträckning eliminera de skadegörande djuren. En umsländighet som enligt beredningen uckså förtjänar att beaklas är atl jakträttsinnehavaren kan få tillstånd atl fälla skadegörande älg även under sådan lid då den annars är fridlyst. Genum nu gällande former för j-akt kan vidare älgstammens storlek minskas över slora arealer om della är mutiverat med hänsyn lill skugsskadnrna. Av­kastningen av framför alll älgjakt uppgår till betydande värden. En del av belesskadorna på skog kan enligt beredningen ses som en produktions­kostnad för alt få fram denna avkaslning. Förlusterna på grund av betes­skadnrna på en skogsfaslighel är därtill oftast låga i jämförelse med sko­gens produktionsvärde.

Mul bakgrund av dessa konstateranden avstyrker beredningen införan­det av en generell räll till ersällning för belesskadur på skog. Beredningen är emellertid medveten um all det kan förekumma särskilda fall när del framslår sum orimligl atl den enskilde markägaren ensam skall bära den förlust sum skadurna kan förursaka. Så kan enligt beredningen exempelvis

Prop. 1979/80:111

10

vara fallet när betesskador föranleder cn belydande hjälpplaniering eller &margin-right:3.0pt;margin-bottom:0cm; margin-left:2.0pt;margin-bottom:.0001pt'> Några av remissinstanserna kritiserar ulredningens förslag och förordar att det införs eii generell rätl lill ersällning för viliskador pä skog. Bered­ningen och vissa remissinslanser. bl. a. skogsstyrelsen, anför emellertid att sädana ersättningar skulle bli mycket komplicerade atl beräkna och admi­nistrera. I fråga om generell rätl lill ersättning för skador pii skog delar jag beredningens uppfattning och avstår f. n. frän atl lägga fram elt förslag till sådan ersäitning. Sum beredningen påpekat finns det emellertid skugsäga-re sum ekunumiskl kan drabbas så häri av belesskailor pä skog att del ler sig stötande att de skall bära förlusten ensamma. Del lär därior anses rimligt alt dessa skogsägare skall kunna erhålla ersättning genom bidrag lill nyplantering eller omplantering av den skadade ung- eller planlskogen. Likartad bedömning bör även göras i vissa fall av omfattande skadegörelse på fröplantager. Nu nämnda ärenden bör prövas av regeringen eller den myndighel sum regeringen bestämmer.

2.2.3 Skadin-fonnsakudc av övriga viliarter

Beredningen avstår från all lägga fram förslag lill ändring av de regler sum nu gäller för ersättning vid vissa skadur av ruvdjur. Beredningen anför emellerlid att den avser atl överväga frågan i sill huvudbelänkande. Inte heller jag finner mot bakgrund härav anledning alt redan nu föreslå nya eller ändrade grunder för sådan ersättning.

Beredningen framhåller att de skador salen orsakar pä fiskel i enskilda fall kan vara allvarliga. Beredningen anser emellerlid inle all någun sär­skild sälskadefnnd bör inrättas, bl.a. med hänsyn lill atl sälstanimarna på osikuslen fortsalt att minska. Risken för en alltför belungande administra­tiv apparat är enligt beredningen också påtaglig. Vidare är möjligheterna all korrekt bedcima inträftåde skador och all låslsiälla ile ekonomiska förlusterna mycket begränsade. Enligi beredningen hör dock de yrkesfis­kare som åsamkals så belydande ekonomiska förluster genom sälskador. all del är uppenbart oskäligt atl de själva skall svara för koslnaden. kunna få ersällning efter framslällning till regeringen.

Förslagel har lämnals ulan erinran av nerialel remissinstanser. För egen del vill jag undersiryka all de problem sum de enskilda yrkesfiskarna åsamkas lill följd av sällorekomsl inte kan lämnas utan avseende. Så har l.ex. på vissa platser iilmed västkusten sälskador av inte obetydlig arl lendcral all öka de senasle åren. Jag anser dock all del ar lillräckligl. i

Prop. 1979/80: 111

II

likhei med vad jag lidigare förordal i fråga om vissa skador pii skog. all ersällning kan iilgil efler prövning av regeringen eller den myndighet som regeringen hestämmer. om det är uppenbart uskäligl alt den skadedrab-bade själv svarar för koslnaden. Med en siidan ersätlningsmöjlighet ärjag inte beredd att dessutom inrätta en särskild sälskadefnnd som föreslagils av några remissinslanser.

Enligt beredningen finns del ytterligare viliarter som i framtiden kan befaras komma alt orsaka mera betydande viliskador. Här märks främst gäss. bäver saml. om en IVilevandc slam återuppstår, även vildsvin. Förde nu niimnda viliarlcrna giiller i viss utstriickning allmän jakttid. Jakilngsiift-ningen innehåller också regler som ger den skadelidande möjligheier atl skydda sig mot skada av dessa djur. Så kan exempelvis lillstånd erhållas atl riva bävers hyddor och dammar.

Beredningen framhåller vidare all skador av dessa djurarter i regel är kiinccntrerade lill vissa lokaler eller biotoper. Denna koncentration kan medföra all skadan för vissa markägare kan bli mycket nmfatlande och all del inle är rimligl all den skadelidande alllid själv skall slå lör hela den kostnad som följer av skadan. Beredningen har dock stannat för all inle föreslå någon generell ersiitlningsrält för skador av dessa djurarter. I stället förordas, liksom vid vissa sk'ador på skog av klövvilt och vid vissa siilskador. atl den skadelidande skall kunna erhålla ersäitning efter fram­slällning lill regeringen. Beträffande skador förorsakade av vildsvin avser dock beredningen att återkomma under våren 1980 i elt särskilt betänkan­de, i vilket hela frågan om vildsvin i Sverige behandlas.

Jag kan även i denna fråga anslula mig till beredningens förslag. Del är. som beredningen anför, inle möjligt atl på förhund unge ullu de situationer där ersiittning bör komma i fråga. Jug delar därför beredningens uppfall­ning all del bör införas en besliimmelse av mera allmänl innehåll och av innebörd all ersällning eller bidrag lill skudeförehyggande åtgärder skull kunna lämnas, om det iir uppenbart uskäligl ull den skudelidande själv svarur för hela den koslnud sk;idun eller de förebyggunde ålgiirderna orsakar. Del ankommer pu regeringen ull utfärdu erforderligu besliimmel-ser i iimnet.

Beredningen har i sitt beliinkande redogjorl för de omstiindigheter som bör beaktas vid en prövning av niimnda skudeersätlningsfull. Enligt bered­ningen bör diirvid bl. u. beuktus

-  om skadan iir belydande.

-

om skadan iir förorsakad uv siirskill skyddsviird djururl.

-

huruvida den enskilde, um ersättning ej ulgiu'. fär biua en uskäligl stor undei UV unsvurel för etl ullmäninlresse.

-

om den skudelidunde genom egnu ålgiirder medverkai till skadans upp­komst,

-

om den skudelidunde genom rimliga ätgärilcr sjiilv kunnat förhindra eller becriinsu skadan.

Prop. 1979/80: 111

12

-

om han kan erhålla kompensation för skadan på annat sätl.

-

om en värdering av skadan kan göras.

De uv beredningen angivna omslimdigheierna bör enligt min mening kunna vara viigledande vid prövningen av dessa ärenden. Del ankommer emellerlid på regeringen atl ta ställning lill i vilken utstriickning sådunu och andra omständigheter skall beaktas.

De nyu grundernu för ersättning vid viltskudur m. m. skall kunna tilläm­pas fr. o. ni. den I juli 1980.

2.3 Ekonomiska förutsättningar

Åtskilliga remissinstanser, i lörstu hund länsslyrelserna. har ingående behandlai älgskadefondernas kunslrukliun och iunspråklagunde. Kriiik har därvid riktats friimst mot den omfördelning över älgskadereglerings-fonden som sker mellan olika län. Härigenom kommer i praktiken län med relativt små älgskador all finansiera älgskadeersältningen i andra län. Denna ordning har enligt vissa remissinstanser inte motiverat alla länssty­relser alt la elt verkligt ansvar för älgvärden i länen.

Beredningen anför att den inte nu är beredd ull föreslå någun ändring av bestämmelserna om älgskadelonderna utan fömrdar alt nuvarande be­slämmelser i della hänseende bibehålls tills vidare. Snm skäl häri"ör anför beredningen atl den i sill kummande huvudbetänkande avser att lägga fram förslag bl.u. um finansieringen uv olika kosinader som hör samman med viliei. villvården nch jakten i ell sammanhang. Jag kan anslula mig till beredningens uppfattning uch anser således atl skäl finns alt avvakta beredningens huvudbetänkande.

Också när del gäller finansieringen av andra skador än de som orsakas UV iilg. kronvill och dovvilt på jordbruks- och Irädgårdsgröda kan jag i huvudsak anslula mig lill beredningens förslag. Allmänna medel bör såle­des läcka knslnader för rovdjurs- och kronvilisskador i de ersättningsfall som omfattas av nuvarande beslämmelser samt ersällningsgilla skador som vållas av ulrolningsholade arter eller av övriga urler som inte får jagas. Härtor bör medel ur anslaget H 16. Ersättning för vissa skadur av ruvdjur, m. m. kunna få tas i anspråk. Anslagsbenämningen bör därvid ändras till Ersättning för vissa skador förursakade av vilt. m.m. Den utvidgning jag föreslår i detta avseende kommer inte pä något mer avgö­rande sätl alt förändra beluslningen på detta anslag. Även för vissa ange­lägna försöks- uch forskningsprujekt i syfte att finna metuder all förebygga viltskador och därmed minska anslagsbelaslningen bör detta anslag liksom nu kunna disponeras. När det gäller jaktbara viltarter utöver älg. krunvili uch duvvilt finner jag. i likhet med beredningen, det naturligt att medel ur jaktvårdsfunden används på mnlsvarande sätl.

Genumförandet av del ersättningssystem jag föreslagit medför alt en viss upplysnings- uch infurmaliunsverksamhet um de regler snm skall gälla

Prop. 1979/80:111

13

och om lämpliga förebyggande ålgärder måsle geiioinlöras. Jau har redan lidigare pekal på de berörda orgunisuliuneinas roll i della avsccntlc. Nar det gäller informalion fiån berörda myndigheler bor denna vara inöjlig att genomföra inum ramen för nuvarande medelslilldelning. For viss iiihikl-ningsverksumhel. riktud lill bl.u. värdcringsmiinnen och genoinförd pa regional nivå samt för framtagning av infornialionsnialciial. bör statens naturvårdsverk få disponera högsl lOOOOO kr. För budgetårel 1980/81 hor unslaget Slatens nalurvårdsverk kunna få överskridas med della belopp. Del bör ankomma på verket alt i skälig omfattning disponera dessa medel för den regionala utbildningen.

För dennu utbildningsverksamhet bör i liimplig utsträckning den sakkun­skap som finns i länet anlitas.

3    Hemställan

Under åberopande av det anförda hemställer jug att regeringen föreslår riksdagen atl

1.

antaga del förslag lill lag nm ändring i lagen (1938: 274) nm riitl till jakl snm jug har förordal,

2.

gudkännu de grunder för ersättning vid viltskudur som jug har förordat.

4    Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar utt genom proposition föreslå riksdagen all anlagu de förslag som föredru­ganden har lagt frum.

Prop. 1979/80:111

14

Bilaga 1

Sammanfattning av beredningens förslag

Den Inventering beredningen gjort ger vid lianden att de flesta av de f

å

glar ocla d

ä

ggdjur som finns i Sverige i n

å

got sanunanhang "be­d

ö

rns som slcade vall ande. Skadorna t:an sclieraatiskt delas in i n

å

gra )iu-vudgrupper:

-       Eetn_i_nsska.d

£

r p

å

 skog, jordbruksgr

ö

dor och tr

ä

dg

å

rdsprodukter

f

ö

rorsakas av b

å

de d

ä

ggdjur och f

å

glar.

-       anit

ä

ra_oj

ä

genh

£

t

£

r orsakas fr

ä

mst av olika f

å

gelarter, men

ä

ven vissa d

ä

ggdjur kan bli aktuella i detta sammanhang.

-       Ir

£

dation (vilda djurs tagande av byte). Av st

ö

rst betydelse

ä

r h

ä

rvidlag att varg, bj

ö

rn, j

ä

rv och lo river ren och vissa

andra tamdjur.

-  Skador p

å

 byggnader och anl

ä

ggningar.

-       ViH 

£

ch traf_ikkolHsjoner fr

ä

mst mellan vilt/motorfordon

men 

ä

ven mellan vilt/t

å

g och vilt/flygplan.

I det nu framlagda bet

ä

nkandet har beredningen inte behandlat de problem som sammanh

ä

nger med viltolyckor i trafiken. Denna fr

ä

ga kommer att behandlas i ett s

ä

rskilt bet

ä

nkande som Jakt-och viltv

å

rdsberedningen avser att l

ä

gga fram under v

ä

ren I98O.

Sedan l

ä

nge har den principen g

ä

llt att var och en 

ä

r skyldig att t

å

la ett visst m

å

tt av intr

å

ng och ol

ä

genhet till f

ö

ljd av f

ö

rekomsten av vilt. Den principen kan med 

ä

n st

ö

rre tyngd h

ä

vdas mot bakgrund av den numera allm

ä

nt g

ä

llande synen att en art- och individrik fauna b

ö

r efterstr

ä

vas.

Prop. 1979/80:111

15

Beredningen fastsl

ä

r som en grundl

ä

ggande princip att respekten f

ö

r naturen och dess gi-vna regler b

ö

r pr

ä

gla ocks

å

 synen p

å

kon-flkten mellan olika m

ä

nskliga aktiviteter och viltet.

Ä

r omst

ä

ndigheterna s

ä

dana att mer omfattande skador eller ol

ä­

genheter kan uppkomma framh

å

ller beredningen att i f

ö

rsta hand f

ö

rebyggande

å

tg

ä

rder b

ö

r vidtas. Bland s

ä

dana 

å

tg

ä

rder b

ö

r man bl.a. uppm

ä

rksamma m

ö

jligheterna att redan under planerings­stadiet p

å

 riks-, regional och lokal niv

å

 f

ö

rebygga viltskador. 

Ä

ven de olika n

ä

ringarna har stora m

ö

jligheter att i sin plane­ring vidta 

å

tg

ä

rder som minskar eller f

ö

rhindrar viltskador. S

å­

v

ä

l vad g

ä

ller samh

ä

llsplaneringen som de ber

ö

rda n

ä

ringarnas planering f

ö

rordar beredningen att 

ö

kad uppm

ä

rksamhet 

ä

gnas viltskadeproblemen. Andra f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder kan vara an­v

ä

ndning av mekaniska hinder, kemiska preparat eller utnyttjan­de av etologiska eller ekologiska metoder.

F

ö

r viltarter som f

ö

rekommer i jaktbara stammar 

ä

r jakten en m

ö

jlighet att minska skadeg

ö

relsens omfattning. M

ö

jligheten att bedriva jakt p

å

 en viltart synes 

ä

ven 

ö

ka toleransen mot den skada den 

å

stadkommer. Beredningen f

ö

resl

å

r f

ö

r framtiden f

ö

l­jande

å

tg

ä

rder:

-

D

å

 allm

ä

n jakttid fastst

ä

lls b

ö

r risken f

ö

r viltskador i h

ö

g­re grad 

ä

n vad som nu sker v

ä

gas in vid bed

ö

mningen av n

ä

r och under hur l

ä

ng tid respektive art skall jagas.

-

Vid licensjakt fastst

ä

lls i f

ö

rv

ä

g det antal djur som f

å

r skjutas. Jakttiden b

ö

r d

å

 inom biologiskt riktiga ramar kunna g

ö

ras s

ä

 gener

ö

s att man verkligen uppn

å

r den planerade av­skjutningen. F

ö

r jakt efter 

ä

lg till

ä

mpas i dag i de flesta syd- och mellansvenska l

ä

n en licenstid om JO dagar eller mera. Beredningens uppfattning 

ä

r att en relativt stor gene­rositet b

ö

r kunna till

ä

mpas i fr

ä

ga ora f

ö

rl

ä

ngning ut

ö

ver 30 dagar i de l

ä

n d

ä

r 

ä

lgstaramens storlek kan medf

ö

ra pllvarlipa ol) genheter. Djup sn

ö

, skare etc. kan dock 

å

 andra sidan kr

ä

va begr

ä

nsningar eller anpassning av jaktmetoderna.

Prop. 1979/80:111

16

M

ö

jligheterna att genom s

ä

rskilda beslut till

å

ta beskattning av skadev

å

llande viltarter - och d

ä

ä

ven fridlysta s

å

dana -i anslutning till platser d

ä

r skador uppst

å

r b

ö

r kunna ut­nyttjas i st

ö

rre utstr

ä

ckning

ä

n vad aom nu sker, dock inom vedertagna biologiska ramar.

Vad g

ä

ller samh

ä

llets medverkan f

ö

r att f

å

 till st

å

nd ska­def

ö

rebyggande

å

tg

ä

rder b

ö

r denna i f

ö

rsta hand best

å

i st

ö

d till forsknings- och utvecklingsarbete samt r

å

dgiv­ning och information. Beredningen f

ö

resl

å

r att naturv

ä

rds­verket f

å

r i uppdrag att efter samr

å

d med planverket och andra ber

ö

rda myndigheter utarbeta s

å

dana rekommendationer.

N

ä

r f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder inte 

ä

r tillr

ä

ckliga kan det bli aktuellt att den skadelidande kompenseras genom ekonomisk ers

ä

ttning. Enligt beredningens uppfattning b

ö

r detta dock komma i fr

ä

ga endast i undantagsfall. Best

ä

mda regler, som bl.a. ger uttryck f

ö

r den restriktivitet beredningen f

ö

r­ordar, b

ö

r d

ä

rvid till

ä

mpas.

Vid beslut om ers

ä

ttning f

ö

r viltskada b

ö

r bl.a. beaktas

-

om skadan 

ä

r betydande,

-

om skadan 

ä

r f

ö

rorsakad av s

ä

rskilt skyddsv

ä

rd djurart,

-

huruvida den enskilde, om ers

ä

ttning ej utg

å

r, f

ä

r b

ä

ra en osk

ä

lig stor andel av ansvaret f

ö

r ett allm

ä

nintresse,

-

om den skadelidande genom egna 

å

tg

ä

rder medverkat till skadans uppkomst,

-

om den skadelidande genom rimliga 

å

tg

ä

rder sj

ä

lv kunnat f

ö

rhindra eller begr

ä

nsa skadan,

-

om han kan erh

å

lla kompensation f

ö

r skadan p

å

 annat s

ä

tt

-

om en v

ä

rdering av skadan kan g

ö

ras.

F

ö

r vissa viltskador finns redan i dag regler f

ö

r skade­ers

ä

ttning eller har i skilda sammanhang s

å

dana best

ä

mmel­ser diskuterats.

Prop. 1979/80:111

17

H

ä

r m

ä

rks fr

ä

mst skador f

ö

rorsakade av:

-

Ä

lg, kr

ö

n- och do-wilt.

-

Bj

ö

rn, varg, j

ä

rv, lo och 

ö

rn.

-

B

ä

ver.

-

G

ä

ss.

-

S

ä

i.

I fr

å

ga om ers

ä

ttning f

ö

r skador av 

ä

lg, kr

ö

n- och dovvilt framh

å

ller beredningen att betydande brister 

ä

r f

ö

rknippade med nuvarande ers

ä

ttningssystem. Dessa brister g

ä

ller s

å

v

ä

l v

ä

rderingen som principerna f

ö

r sj

ä

lvrisk. Beredningen f

ö

re­sl

å

r helt nya regler, inneb

ä

rande bl.a.

-

att skador f

ö

rorsakade av kronvilt och dowilt p

å

 jord­bruks- och tr

ä

dg

å

rdsgr

ö

da j

ä

mst

ä

lls med skador orsakade av 

ä

lg,

-

att ers

ä

ttning f

ö

r skador inte utg

å

r till jordbruksf

ö

re­tag som omfattar mindre 

ä

n tv

å

 ha 

å

ker,

-

att den 

ö

vre arealgr

ä

nsen f

ö

r r

ä

tt att erh

å

lla ers

ä

tt­ning f

ö

r skada orsakad av 

ä

lg slopas,

-        att ett nytt sj

ä

lvrisksystem anv

ä

nds vid ber

ä

kning av

ers

ä

ttning f

ö

r skador av 

ä

lg, kr

ö

n- och do-wilt.

Det av beredningen f

ö

reslagna systemet syftar dels till att m

ö

jligg

ö

ra s

ä

krare ber

ä

kningar av den skada som intr

ä

f­fat, dels till att stimulera jordbrukarna att vidta olika typer av f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder, bl.a. genom valet av gr

ö

da.

Vad g

ä

ller de skador 

ä

lg, kr

ö

n- och do-wilt f

ö

rorsakar p

å 

skog har beredningen 

ö

verv

ä

gt huruvida ers

ä

ttning b

ö

r utg

å

, men stannat f

ö

r att en mer generell ers

ä

ttningsra

ö

jlighet inte nu b

ö

r inf

ö

ras. D

ä

remot skall det vara m

ö

jligt att i vissa s

ä

rskilda fall bevilja ers

ä

ttning f

ö

r intr

ä

ffade skador.

1 fr

å

ga om ers

ä

ttning f

ö

r skador p

å

 tamdjur orsakade av vissa

i-ovdjur f

ö

resl

å

r beredningen ingen 

ä

ndring av nuvarande be-

et

ä

mmelser.

2  Riksdagen 1979180. I saml. Nr III

Prop. 1979/80:111

18

Betr

ä

ffande de skador som f

ö

rorsakas p

å

gr

ö

da av andra vilt­arter 

ä

n 

ä

lg, kr

ö

n- och do-wilt, liksom t.ex. s

ä

lskador i fisket, f

ö

resl

å

r beredningen en fortsatt pr

ö

-vning av rege­ringen fr

ä

n fall till fall.

Beredningen f

ö

resl

å

r vidare ett 

ö

kat st

ö

d till forskning betr

ä

ffande viltskador, med inriktning p

å

 att f

ö

rhindra eller begr

ä

nsa dessa. Forskningen m

ä

ste f

ö

ljas upp genom utvecklings- och f

ö

rs

ö

ksverksamhet d

ä

r forskningsr

ö

nen be­d

ö

ms under skilda klimat- och milj

ö

f

ö

rh

å

llanden samt p

å

 olika viltarter. Beredningen f

ö

resl

å

r att naturv

å

rdsverket f

å

r i uppdrag att efter samr

å

d med ber

ö

rda myndigheter och organi­sationer unders

ö

ka behovet av ytterligare forskningsinsat­ser betr

ä

ffande m

ö

jligheterna att motverka konflikter mellan vilt och olika typer av markutnyttjande, liksom att utarbeta n

ä

rmare riktlinjer f

ö

r forskningsinsatsernas inriktning och omfattning. Medel b

ö

r 

ä

skas i samband med verkets ordinarie petita, varigenom ocks

å

 en avv

ä

gning kan ske mellan behovet av resurser f

ö

r denna typ av forskning och andra angel

ä

gna behov inom faunaforskningen.

Vidare f

ö

resl

å

r beredningen att 

ö

kad uppm

ä

rksamhet 

ä

gnas vilt-skadeproble.-.'ien i den informationsverksamhet ber

ö

rda myndighe­ter och organisationer bedriver. Ett 

ö

vergripande ansvar f

ö

r insamlande, sammanst

ä

llning och spridning av information i dessa fr

ä

gor - liksom f

ö

r l

ä

mplig samordning av de statliga myndigheternas olika insatser - b

ö

r som nu 

å

vila statens naturv

ä

rdsverk.

Beredningen f

ö

resl

å

r att l

ä

nsstyrelsen som hittills hand­l

ä

gger ers

ä

ttningsfr

å

gor som r

ö

r skador som bl.a. 

ä

lg f

ö

r­orsakar p

å

 jordbruksgr

ö

dor. Som l

ä

nsstyrelsens expertorgan b

ö

r 

ä

ven forts

ä

ttningsvis l

ä

ns

ä

lgn

ä

mnderna fungera. De upp­komna skadorna skall efter anm

ä

lan v

ä

rderas av gode m

ä

n, utsedda av respektive l

ä

nsstyrelse. F

ö

r att utv

ä

rderingen skall bli enhetlig 

Ö

ver hela landet b

ö

r naturv

å

rdsverket ut­f

ä

rda instruktioner f

ö

r v

ä

rderingsm

ä

nnen. Det 

å

ligger sedan l

ä

nsstyrelserna att genom 

ä

ndam

å

lsenlig utbildning svara f

ö

r att v

ä

rderingsmannen besitter n

ö

dv

ä

ndiga kunskaper.

Prop. 1979/80:111

19

Betr

ä

ffande  s

å

dana skadefall som skall pr

ö

vas av regeringen b

ö

r l

ä

nsstyrelsen vara regionalt ansvarig f

ö

r skadev

ä

rderingen. De skador som h

ä

r kan komma i fr

å

ga - f

ö

rorsakade av t.ex. g

ä

ss och b

ä

ver - 

ä

r i regel begr

ä

nsade till vissa delar av landet, varf

ö

r det enligt beredningens mening inte finns n

å

gra sk

ä

l att inr

ä

tta ett s

ä

rskilt organ inom varje l

ä

n f

ö

r detta 

ä

ndam

å

l. Vid v

ä

rdering av s

å

dana skador b

ö

r l

ä

nsstyrelsen i st

ä

llet h

ö

ra erforderlig expertis.

F

ö

r att t

ä

cka de kostnader som f

ö

ljer av beredningens f

ö

rslag st

å

r olika finansieringsm

ö

jligheter till f

ö

rfogande, n

ä

mligen allm

ä

nna medel, jaktv

å

rdsfonden, 

ä

lgskadefonder samt s

ä

rskilda anslag fr

å

n olika myndigheter, ber

ö

rda n

ä

ringar och ideella organisationer. Beredningen diskuterar i bet

ä

nkandet de prin­ciper som b

ö

r g

ä

lla f

ö

r valet av finansieringsk

ä

lla.

Prop. 1979/80:111

20 Bilaga 2

F

ö

 rs1ag till

Lag om 

ä

ndring i lagen (1958:274) o"i r

ä

tt till jakt

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs att 26 

§

 5 mom och 25 a 

§

 lagen (1958:274) om r

ä

tt till jakt skall ha nedan angivna lydelse

Nuvarande  lydelse

F

ö

reslagen lydelse

26

§

 5 mom

Av influtn?, jaktv

å

rdsav­gifter skall bildas en fond (jaktv

å

rdsfonden), vilken efter regeringens best

ä

mmande anv

ä

ndes till fr

ä

mjande av jaktv

å

rden inom riket. F

ö

r s

å

dant 

ä

ndam

å

l skola ock anv

ä

n­das de 

ö

vriga medel som enligt vad d

ä

rom m

å

 vara s

ä

rskilt stadgat skola tillf

ö

ras n

ä

mnda fond.

Av influtna jaktv

å

rdsav­gifter skall bildas en fond (jaktv

å

rdsfonden), vilken efter regeringens best

ä

mmande f

ä

r anv

ä

ndas till fr

ä

mjande av jaktv

å

r­den inom riket eller till annat 

ä

ndam

å

l som har sam­band med denna. F

ö

r s

å

dant 

ä

ndam

å

l skola ock anv

ä

ndas de 

ö

vriga medel som enligt vad d

ä

rom m

å

 vara s

ä

rskilt stadgat skola tillf

ö

ras n

ä

mnda fond.

 Senaste lydelse 1974:106?

Prop. 1979/80:111

Nuvarande l.ydelse

F

ö

reslagen l.ydelse

21

26 a 

§

Regeringen eller myndig­het som regeringen best

ä

m­mer f

ä

r meddela f

ö

reskrif­ter om fridlysning, jakt­tider och jaktmedel samt de f

ö

reskrifter i 

ö

vrigt som beh

ö

vas f

ö

r att jakt och viltskydd skall kun­na bedrivas p

å

 ett s

ä

tt oom tillgodoser s

å

v

ä

l allm

ä

nna som enskilda intressen. Regeringen bemyndigas ocks

å

 att be­sluta f

ö

reskrifter om av­gifter f

ö

r 

ä

lg eller kron-jjjort som f

ä

lles.

Regeringen eller myndig­het som regeringen best

ä

m­mer f

å

r meddela f

ö

reskrif­ter om fridlysning, jakt­tider och jaktmedel samt de f

ö

reskrifter i 

ö

vrigt som beli

ö

vas f

ö

r att jakt och viltGk,ydd skall kun­na bedrivas p

å

 ett s

ä

tt som tillgodoser s

å

v

ä

l allm

ä

nna som enskilda intressen. Regeringen eller m.yndighet som rege­ringen best

ä

mmer bemyndi­gas ocks

å

 att besluta f

ö­

reskrifter om avgifter f

ö

r 

ä

lg, kronvilt eller do-wilt som f

ä

lles.

3 

Riksdagen 1979180. I saml. Nr 111

Prop. 1979/80:111

22

Bilaga 3

Sammanställning av remissyttranden

1    Grundläggande principer beträffande vilt och viltskador

Beredningens redovisade grundsyn att respekten för naturen och dess givna regler också bör prägla synen på kunflikter mellan olika mänskliga aktiviteter och viltet har fått etl positivi gensvar av fiertalet remissinstan­ser. Flertalet av dessa synes nckså dela beredningens uppfattning nm viklen av nlika förebyggande ålgärder nch att det är först när dessa inte är tillräckliga sum eknnumisk kompensaliun bör knmma i fråga. Från vissa håll har ifrågasatts nm inte det allmänna i stället för jägarna bör ta på sig ersättningsansvaret för skadan.

1.1    Kammarrätten i Sundsvall: - Allmänt selt gäller alt kammar­

rätten i stort kan ansluta sig lill de grundläggande lankegångar som redovi­

sas i betänkandet. - - -

I det nu aktuella belänkandet har beredningen inte behandlat de problem som hänger samman med viliulycknr i trafiken. Vidare gäller atl bered­ningens förslag i försia hand tar sikle på viltskador på jordbruks- nch trädgårdsgröda uch endasl i myckel begränsad utsträckning avser skadur på skug. Härigennm har från övervägandena uteslutits viliskadeprublem som från nlika synpunkter sett framslår som mest påträngande. Såvitt avser villolyckor i trafiken gäller att beredningen avser att behandla dem i ett särskilt belänkande. Detta framslår sum förklarligt med hänsyn till problemens omfattning och särart. Däremot får det ses sum en brist atl del inte redan i delta sammanhang ägnats större uppmärksamhet ål viltskadnr på skog. Detla gäller i all synnerhet som sådana skador, särskilt i form av betningsskador, i myckel slora delar av landet utgör elt betydligt större problem än skador på grödor. Kammarrätien vill understryka vikten av att skogsskadorna uppmärksammas ytterligare under det fnrlsalta utrednings­arbetet.

1.2    Riksrevisionsverket: RRV. snm anser all vissa av beredningen an­

förda skäl talar för en ändring av reglerna, ställer sig i princip positivt lill

del av beredningen angivna syftet med det föreslagna systemet. RRV har

emellerlid svårt att bedöma hur systemet kommer atl verka i praktiken. I

betänkandet har heller inte redovisats några kostnadsberäkningar. Enligt

RRV:s mening bör det föreslagna sysiemel utvärderas sedan det tillämpats

under elt antal år.

1.3    Naturhistoriska riksmuseet: Inledningsvis vill riksmuseet framhålla

sin uppskattning över den posiliva grundsyn, som belänkandet uitrycker

till förmån för viltet och naturen, närde mänskliga exploateringsinlressena

kommer i konflikt med dessa. Vi instämmer även i betänkandets uppfatt­

ning, att den ekologiska grundsyn som betonas i l.ex. naturvårdslagstift­

ningen även bör vara bestämmande vid bedömningen av skador orsakade

av vilt, vilket bl. a. innebär atl var och en får tåla en del sådana olägenheter

och att dessa måste inräknas i de normala förutsättningarna för vissa

näringsfång.

Museet ställer sig även positivt till förslaget att man, när mer omfattande

Prop. 1979/80:111

23

skadegörelse förekommer, i första hand skall vidta förebyggande ålgärder. Delta får emellerlid inle främsl betyda atl man decimerar stammarna, lills skadenivän blir acceptabel. De förebyggande åtgärderna måste vara av annat slag.

Kan man trots alll inte kumma tillrätta med en mer omfattande skadegö­relse, måste den drabbade få skälig ersättning för skadorna. Här föreslår betänkandet skilda principer för finansieringen av ersättningen beroende på om de viltarter, snm är aktuella, kan explnateras av jägare eller ej. Ersättning för skador orsakade av älg skall sålunda tills vidare finansieras av jägarna på samma sätt sum förut. dvs. genum en avgifi för varje fälld älg, medan ersäitning för skador av säi föreslås utgå från en fund grundad på bidrag från yrkesfiskare.

Denna finansieringsväg rimmar enligt museets uppfattning dåligt med den nya synen pä det vilda återspeglad även i lagstiftningen - sum en tillgång inte bara för jägare utan såsom en del i det ekologiska systemet, som en källa lill glädje och kunskap för allmänheten nch snm föremål för forskning av de mest skilda slag.

Atl en enda nyltjarkategori skulle bära de kosinader, som i vissa fall vållas av en för alla gemensam resurs, förefaller rimma illa med de ersätt­ningsprinciper som tillämpas på andra håll i samhället. Del bör då särskilt observeras, atl jakten i dag är den helt dominerande meloden atl begränsa t. ex. älgskador. Utan jägarnas insatser skulle skadorna åtminstone för en viss tid bli ulnmnrdentligt omfattande. De bär alltså - må vara ulan klagan, då jakten kan ge gott ulbyte - huvudbördan av de prakliska ålgärderna mot älgskador. Alt belägga dem med en straffavgift för denna verksamhet förefaller inte rimligt.

Från de synpunkter, som riksmuseet särskilt har alt bevaka, bör nckså framhållas att en dylik skevhet i finansieringen av ersällning för villskadur kan komma alt konservera de ofta onödiga motsättningar, snm funnits mellan naturskyddet nch andra grupper med avseende på vem naturen "tillhör". När det gäller yrkesfiskarna och salen blir della särskilt uppen­bart. Fiskarna drabbas av vissa redskapsskador från säi, men de kan knappasl längre ekonomiskt utnyttja den säi som de får i händerna. Då salarna runt våra kuster i dag är högprioriterade nalurskyddsobjekl. skulle det ulan tvivel bälire överensstämma med nutida naturvårdsuppfattning, om ersättningen ulginge av allmänna medel. En sådan ordning vore också ägnad alt dämpa de motsättningar med avseende på salen som alltjämt i någon mån förefinns mellan fiskerinäringen och naturvården.

1.4 Lantbruksstyrelsen: Som grundläggande princip har beredningen slagit fast att respekten för naturen nch dess givna regler bör prägla nckså synen på konflikten mellan olika mänskliga aktiviteter nch viltet.

Lanlbruksstyrelsen ansluter sig lill denna princip liksnm till principen, alt var och en är skyldig all låla ett visst mått av intrång nch nlägenhet lill följd av förekomsten av vilt. Jordbruket bör därvid ej vara något undantag. Intrånget får emellertid ej bli av sådan omfattning atl möjligheterna all bedriva etl ralionellt jord- och skogsbruk ävenlyras.

Lantbruksstyrelsen delar uppfattningen, alt man för all undvika skador och olägenheter så långt möjligt bör satsa på förebyggande åtgärder. Delta bör ske på planeringsstadiet såväl från del allmännas sida som från den enskilde företagarens.

Lantbruksslyrelsen vill dessutom understryka betydelsen av intensi­fierat forsknings- och utvecklingsarbete samt rådgivning och information.

Prop. 1979/80:111

24

Det år av stor vikl atl nya rön rörande förebyggande åtgärder av viltskador kommer berörda näringar till del.

1 de fall nmfatlande viltskadnr ändå inte kan undvikas bör ersättning kunna utgå. För jnrdbrukels del är de av älg nrsakade skadorna av störst omfattning men även andra skador kan lokalt vara betydande.

Älgen lever oftast huvudsakligen av annan vegetation än jordbruksgrö­dor. Då tillgäng till annan föda är knapp kan belestrycket förskjutas från vegetation i skogsmark och liknande till dessa. Risken för sådana förskjut­ningar är givelvis större då ålgslammen är talrik.

Atl helt undvika skador av älg på jordbruksgrödor torde inte vara möj­ligt. Älgbelesskadnrna kan duck begränsas till acceptabel nivå gennm dels bättre anpassning av älgslammen med hänsyn liil växludlingen inom olika delar av landel, dels ökat hänsynstagande lill skaderisken vid växtodling­ens planering.

1.5    Skogsstyrelsen: Beredningen inleder sina överväganden och förslag

med atl beskriva hur mänskliga verksamheier vållar avbräck i viltets

möjligheter att existera. Därvid nämns i huvudsak del moderna jord- och

skogsbrukel. Del är närmast självklart all dessa näringar påverkar djuren

men skogsslyrelsen anser alt man alltför ensidigt hållit sig till deras inver­

kan. Den roll som bl.a. den allmänna urbaniseringen, vägar, irafik och

frilidsverksamhel spelar, borde enligt styrelsens mening betonats mera.

Mot bakgrund av beredningens bedömning att "vi kan emotse ökade betningsskador på skog" och "skador på skog orsakade av älg, kronvilt och dovvilt är omfattande och tenderar att öka" samt "larmrapporter" från skogsvårdsstyrelser i flera län finner skogsstyrelsen det mycket ange­läget atl problemet älg/skog analyseras ytterligare.

1.6

Fiskeristyrelsen: Slyrelsen delar beredningens uppfallning att i förs­ta hand åtgärder bör vidtagas för atl förhindra skador men om detta inte går att genomföra skall samhället gottgöra den skadelidande genom ersätt­ning.

1.7

Statens naturvårdsverk: I sill arbele har beredningen gett ultryck för grundsynen att var nch en har atl tåla viss effekt av en artrik och livskraftig frilevande fauna. Verkel ansluter sig helt lill denna grundsyn som anknyter till etablerad praxis och bl.a. kommii till ultryck i naturvårdslagen och skogsvårdslagen. Även i proposition rörande lag om skötsel av jordbruks­mark uttalas ju att hänsynstagande till bl. a. naturvårdsintressen måste ingå som etl nödvändigt led i all verksamhet som avser nyttjande av naturresurser.

Verket anser vidare i likhet med beredningen att ersättningar för viltska­dor bör tillgripas endast i undantagsfall och då endast som kompensation för skada utöver det nämnda tålighetskravet. Förebyggande åtgärder bör vidlas i försia hand om villskadetrycket kan anses oacceptabelt, under förutsättning att artens skyddsvärde så medger.

Avgifts- och ersättningssystemet föreslås utökat lill alt även avse kron-och dovhjort. Motiveringen för denna uividgning är myckel knapphändig, nämligen att belningsskador på grödor som dessa arter förorsakar är myc­kel svåra alt skilja från belningsskador av älg (s. 137).

Verkel är ytterst tveksamt till den föreslagna uiökningen av gällande ersättningsbestämmelser. Bl. a. har del intäkts-ulgiftssystem som nu gäller och som i princip föreslås oförändrai vållat stora irritationer. Främst gäller

Prop. 1979/80:111

25

delta den medelsnmfördelning sum skelt länen emellan. De tillkummande arterna har en ojämn spridning inom lundet och inom länen nch kan ej med föreslagna avgiftsrelatiuner bära ens knslnader för skadegörelse på gröda. Enbart utgifterna för skadegörelse av kronhjort i krnnhjnrtsreservalcl i Skåne (årligen ca 2 kr./ha) uppgår lill belupp sum endast kun jämföras med förhållandena för älg i Väslmanlands län där skadurna erfarenhetsmässigt är myckel omfattande. Dnvhjnrt är även en av de få viliarter snm föranlett ingripande med stöd av 24 S lagen um räll lill jakt.

1.8    Domänverket:- - - Med tillfredsställelse nnlerar domänverket att

beredningen framhåller jaktens belydelse som förebyggande åtgärd.

Dumänverket stöder förslagel atl risken för viltskadnr nuggrunt skall invägas dä de olika jakttidernas längd fastställs. För atl jakten skall ha betydelse sum förebyggande åtgärd är det duck enligt dumänverkets me­ning viktigt atl beslut nm beskattning av skilda viliarter är väl förankrade hos de areellt bundna näringsgrenar, vars prnduklinnsmöjligheter försvå­ras på grund av skadnr sum viltet åstadkummer.

Stor hänsyn skall således tas till sådana näringsgrenars uppfallning nm hur täta viltslammar som kan accepteras i landets ulika delar. Speciellt viktigt är detta för skngsbrukel, snm beredningen föreslår även i fortsätt­ningen skall stå utanför möjligheterna atl få skadereglering genom elt generellt ersättningssystem.

1.9    Sveriges lantbruksuniversitet: Lantbruksuniversitetet ansluter sig till

de grundläggande tankegångarna i betänkandet om atl nlika näringar är

skyldiga att tåla visst mått av intrång och olägenhet till följd av förekoms­

ten av vilt. Lantbruksuniversitetet finner det även rikligl atl i försia hand

olika former av förebyggande ålgärder skall insättas för alt förebygga

viltskador. Sådana ålgärder bör om möjligt vidtas redan på planeringssta­

diet för olika verksamheier och även beaktas då nya verksamheier las upp

av typen energiskngsudling eller nya grödor innm jurdbruket.

Som jakl- och vilivårdsberedningen föreslår är del väsenlligl atl hänsyn till viltskadeproblemaliken tas då jaktlider fastställs både vad avser allmän jakttid och licensjakt. Lantbruksuniversitetet ansluter sig till principen att krav på ersättning i samband med skadegörelse skall behandlas restriktivt.

1.10

Länsstyrelsen i Gotlands län: Länsstyrelsen anser liksom bered­ningen atl den grundläggande principen bör gälla atl var nch en skall tåla ett visst mått av olägenhet i furm av villskadur. - 

1.11

Länsstyrelsen i Malmöhus län: Länsstyrelsen delar beredningens uppfattning beträffande den ekulngiska grundsyn på vårl umgänge med naturen, snm framgår exempelvis av naturvårdslagen uch bl. a. betyder all var nch en är skyldig att tåla etl visst mått av intrång och olägenhet till följd av förekumst av vilt. Finns risk för mer nmfatlande skadnr eller ulägen-heter bör ulika förebyggande åtgärder vidlas. Först när sådana ålgärder är otillräckliga, inte kan eller bör genomföras, bör ekonomisk ersättning för olägenhelerna utgå från samhället. Bestämda regler som bl. a. ger utiryck för den restriktivitet som bör råda vid ersätlningsfallen är därför angelägna atl få fram.

Prop. 1979/80:111

26

1.12

Länsstyrelsen I Göteborgs och Bohus län: Det är värdefulll att bered­ningen som sin grundläggande uppfattning om viliskador framhåller princi­pen att var och en är skyldig att låla elt visst mått av intrång och olägenhet till följd av förekumsten av vill. Den principen bör särskilt framhållas mot bakgrund av den numera allmänl gällande uppfattningen alt en art- nch individrik fauna bör eftersträvas. 1 de fall där mer omfattande skador uch olägenheter kan uppkomma bör i första hand åtgärder vidtas för atl före­bygga skadorna. Först när sådana ålgärder är otillräckliga eller inle kan genumföras bör det bli aktuellt att samhällel gultgör den skadelidande gennm ekonomisk ersättning.

1.13

Länsstyrelsen i Örebro län: 1 sina överväganden och förslag utgår beredningen från vissa grundläggande principer. Elt viktigt konstaterande är alt modernt jord- och skogsbruk knappast kan genomföras friktionsfritt nm man samlidigt eftersträvar stnra viltstammar, eller tvärtum. Utgångs­punkten för betänkandet - - - kan helt accepteras. Emellertid kan orsa­ken lill ell skadeproblem vara all en viliarl på grund av mänsklig påverkan fåll en alllför nmfatlande utbredning. Resnnemanget nm alt tåla vill måste därför begränsas till atl avse en viss stam i balans eller under kontroll på en nivå snm är "naturlig" eller rimlig. Det turde nämligen kunna ifrågasättas nm en areell näring skall vara pliktig att vidta förebyggande ålgärder mot skador som orsakats av att andra intressen drivit fram en mycket stor viltstam med exempelvis största möjliga avkastning genom jakt som mål.

Omfattande viliskador förebyggs bäst genom en över stora arealer an­passad jakt. De kraftigt ökade älgskadorna på gröda gör det iroligen nödvändigl att i högre grad än hittills väga in älgskadesituationen vid bedömningen av den erforderliga beskattningen av älgstammen. Effekten av lokala insatser genom avskjutning i syfte atl minska lokall svårartad skadegörelse blir nflasl knrlvarig. En sådan beskattning får snarare karak­tären av skyddsjakt eller knmpensatinn.

1.14

Länsstyrelsen i Östergötlands län: De huvudprinciper som ligger lill grund för beredningens förslag delas av länsstyrelsen.---------------------------------------------- 

1.15

Länsstyrelsen i Stockholms län: Länsstyrelsen inslämmer i bered­ningens ekologiska grundsyn atl bevarande av en art- och individrik fauna bör eftersträvas. 

1.16

Länsstyrelsen I Kopparbergs län: Länsstyrelsen delar beredningens grundläggande uppfattning         .

Kan man inte uppnå en gemensam syn på älgvården hos berörda myn­digheter och jakträttsinnehavare kan man sannolikl inle med nuvarande regler bemästra de problem snm följer med en slur älgslam nch man kan inte alltid - med en hög tilldelning - räkna med samstämmighet på den punkten. Vad som erfordras är regler snm ger länsstyrelsen rätl att ome­delbart efter jakttidens utgång meddela föreläggande om fortsall jakl i de fall då meddelade licenser blivil dåligt utnyttjade inom områden med en slor älgslam som inte kan tillåtas öka eller kanske måsle minskas med hänsyn till skilda samhällsintressen. Ett föreläggande på detta stadium skulle kunna på elt effeklivl säll förebygga nacceptabla skadnr på skog och gröda samt viltolyckor i trafiken.

Prop. 1979/80:111

27

1.17  Länsstyrelsen i Västerbottens län: Beredningens grundläggande upp­

fallning är att var uch en är skyldig alt låla etl visst mått av intrång nch

olägenhet av vilt. 1 försia hand skall dessa ulägenheter uch skador undvi­

kas genom att förebyggande åtgärder vidtas. När dessa åtgärder inte är

tillräckliga skall ersäitning utgå i undanlagsfall.           Länsstyrelsen an­

sluter sig i huvudsak lill delta resonemang men vill duck atl ersättning

inom flera umråden bibehålls eller utvidgas. Det främsta motivet lill detta

är atl förulsältningarna för olika verksamheter/näringar varierar kraftigt

mellan olika landsdelar. Ett för hela landet uppställt mål för en viltstam får

inte på avgörande sätt påverka möjlighelen att utöva en viss näring lokalt.

Detta strider mnt etl rationellt samhällsekonomiskt tänkande eftersom

man härigenom förhindras all tillvarata de speciella förutsättningar som

finns inom skilda delar av vari land.

1.18

Länsstyrelsen i Norrbottens län: Länsstyrelsen har inte något alt invända mol de grundläggande uppfattningar som beredningen ger utiryck för. Beredningens grundsyn innebär heller inte någon förändring av de principer och de uppfattningar snm i dag råder beträffande viltskador och ersäitning härför.  

1.19

Lantbrukarnas riksförbund: LRF delar beredningens allmänna ul­gångspunkl nm del eftersträvansvärda i att söka uppnå ett stabilt eknlo-giskt system. Långsiktighelen i lantbrukets produktionsvillkor måste emel­lertid beaktas. Naturen sätter enligt LRF:s uppfattning givna gränser för markens produktionsförmåga. Den starka tillväxten av vissa viltslammar har orsaker som enligt LRF:s uppfattning ej kan häriedas till förändringar inom lantbruket. Del bör beaktas alt nuvarande odlingslandskap varit föremål för brukning sedan mycket lång tid tillbaka. Artrikedomen i ett djursamhälle bör enligt LRF:s uppfattning ej frångås, men däremoi bör enskilda djurslags kraftiga ökning motverkas. En alltför låg åriig avskjut­ning i kombinatinn med samhällsförändringar har inneburil att stura insal­ser på många håll krävs för alt nedbringa älgstammen. Även hjort har fått en utbredning snm medförl atl belydande viliskador uppstått.          

Enligt LRF:s uppfattning finns en strävan hos främst jaktintressenter att

bibehålla en slor viltslam, vilkel bidragit till omfattningen av viltskadorna.

Beredningens ulgångspunkl om ett stabilt ekologiskt system bör ses som

ett eftersträvansvärt tillstånd, men kan ej enligt LRF:s uppfattning få

påverka storleken av nuvarande viltbestånd utan hänsyn lill skadefrekven­

sen. ---- 

------ Förändringar av det slag snm beredningen föreslår innebärande

ökad tnleransnivå, anpassning av växtföljd samt hänsynstagande vid kal­kylerandet av det eknnumiska resultatet innebär atl jurdbruksförelag snm på grund av sin belägenhet är särskilt utsatta för viltskadnr får starkt försämrade villknr. Jordbrukspolitiken har också betydelse för tillvarata­gandet av regionalpolitiska iniressen i syfte att mutverka avfnlkning och upprätthålla sysselsättningen inom glesbygdskommuner. Åtgärder som försvararen ändamålsenligt ulnyttjande av jordbruksmark motverkar des­sa intressen. Beredningen berör mycket marginellt arrendatorernas situa­tion. LRF vill kraffigt undersiryka atl denna grupp är särskilt utsatt då den ofta inte kan kompensera sig genum jakt.

1.20 Sveriges skogsägareföreningars riksförbund: Beredningen konstate­rar alt skadnr nrsakade av älg, krun- och dovvilt är omfattande och

Prop. 1979/80: 111

28

tenderar all öka och framhåller att det förekommer fall då del är orimligt att den enskilde markägaren ensum skall bäru förlusterna. Man föreslår emellertid inte någon generell ersäitning för belningsskador på skog och anför för sitt ställningstagande ett antal omständigheter. Flera av dessa argument är även giltiga för jordbruket, där de emellertid inle diskvalifice­rat ett synsätt med generell ersättning. Enligt beredningen skall, när sär­skilda skäl så mnliverar, ersällning i stället kunna utgå efter framslällning lill nch beslut av regeringen.

SSR menar att enskilda markägare med slöd av nuvarande erfarenheter saknar möjligheter att med jaktliga eller skugsvårdsålgärder undvika lokall svåra skadur av klövvili. Vi finner liksom beredningen del angelägel atl kunskaperna nm villskadur uch deras knnsekvenser kompletteras.

1.21   Trädgårdsnäringens riksförbund: Inom den yrkesmässiga träd-

gårdsudlingen inträffar årligen elt slnrt antal viltskadnr. sum i många fall

drabbar den enskilde Irädgårdsndlaren hårt eknnnmiskl. De möjligheter till

skadestånd, sum inryms inom nuvarande lagsliflning, är praktiskt tagel

obefintliga.---- 

-------- Endasl i undantagsfall har ersättning utgått på grund uv villska­

dur inum trädgårdsndlingen. Detta har i sin lur medfört, all många viltsku­

dur ej rappnrteras och myndigheterna har i många fall tyvärr bibringats den

uppfattningen, alt viltskadorna ej är något slörre problem.   

Den grundläggande princip snm beredningen för fram "att var uch en är skyldig atl tåla ett visst mått av intrång nch nlägenhet till följd av före­kumsten av vilt" rimmar illa med det ersättningssystem, sum föreslås av beredningen. 1 fräga nm skadnr av älg, krön- och dovvill föreslås ju ett generelll ersättningssystem medan man i fråga um skadnr, nrsakade av andra vikarier måste vända sig till regeringen för prövning i varje enskilt fall. 1 ena fallel har man alltså en generell ersättningsrätt medan man i andra fallel har en belydligl hårdare prövning. Delta innebär enligt förbun­det, att nuvarande bristfälliga ersättningssystem till stora delar bibehålls och alt del uppstår orättvisa i prövningen av ersättningsanspråken beroen­de på vilken viliarl som förorsakat skadurna.

Förbundel kan därför inle tillstyrka beredningens förslag lill ersättnings­principer vad avser skadur, snm är nrsakade av övriga viltarter. De ersätt­ningsprinciper, snm föreslås för älg, krun- uch duvvilt bör även lillämpas vid regeringens prövning av skador, orsakade av övriga viltarter.

1.22   Sveriges jordägareförbund: Det av beredningen föreslagna systemet

för atl finansiera ersättningarna genom avgifier för fällda älgar och hjortar

har blivil avgörande för utformningen av förslagel lill förordning om älg­

skadefond m. m. Förordningen avses sålunda omfalta endast skador av

älgar, krön- nch dovhjortar trots att del ur andra synpunkier kunde vara

lämpligare att samla enhetliga ersättningsregler för alla slags viltskadnr i en

enda lag. Ett system där rätten till ersättning är nlika beroende på vilken

villart snm nrsakal skadan och där ersättningsregler ges i fiera olika förord­

ningar synes principielll och praktiskt tveksamt.

Beträffande finansieringen av ersättningssystemet vill Sveriges jord­ägareförbund även framhålla alt det numera är en allmänt spridd uppfatt­ning att jakten ej endasl är ell jägarnas utan hela fnikets intresse. 1 enlighet härmed harjakten uch faunavården underkastals en långt gående reglering från myndighelernas sida. Del kan mol denna bakgrund ifrågasättas nm det är lämpligl alt annrdna etl särskilt avgiftssystem för att finansiera ersätt-

Prop. 1979/80:111

29

ningarna för viltskador.  Det synes naturiigare alt kostnaderna för elt allmänt inlresse bestrides genom de vanliga skalterna.

1.23   Föreningen Sveriges Jordbruksarrendalorer: SJA ser positivt på att

beredningen föreslår etl slopande av den nu rådande arealgränsen för

ersättning vid älgskador. Vidare är del viktigt alt även skadeersättning bör

utgå för skadnr av krun- och dovvill.

SJA har dock svårt all förstå resonemanget bakom värderingen atl lantbruket skall acceptera intrång nch ulägenheter på grund av viltföre­komst.

Grundläggande kostnadsansvar måsle läggas på jaklrällsinnehavarna i form av tillräckliga licensavgifter. Infiulna medel från licensavgifterna bör priurileras för användning till viltskadeersättning. 1 den mån inte licens­medlen i viliskadefunden skulle räcka till, bör det fördelas medel från det allmänna.

SJA ser det som en självklarhet atl det allmänna nckså åläggs elt eknno-miskt ansvar mol bakgrund av allmänintresset för en art- och individrik fauna. Då det gäller att täcka skaderegleringskoslnaderna för vill med lågl jaktbart värde såsom grävling m.m., där inte licensavgifter ulgår måste i första hand statsmedel las i anspråk.

SJA vill avslulningsvis framhålla vikten av alt jordbruksarrendatorernas särställning beaktas vid ett eventuellt lagförslag. Ulredningens åsikt all man skulle kunna reglera viliskador via arrendeavgifterna framslår som mycket verklighetsfrämmande. Prissättningen vid jordbruksarrende har hittills varit hårt pressad på grund av den höga eftertVågan. 1 prakliken har det ocksä varit svårt att få gehör för viltskadornas belydelse vid villkors-prövning i arrendenämnder.

1.24   Svenska jägareförbundet: 1 belänkandet fastslår beredningen sum

en grundläggande princip atl respekten för naturen och dess givna regler

bör prägla också synen på konflikten mellan olika mänskliga aktiviteter

och viltet. Detta synsätt, som helt delas av Svenska jägareförbundet,

kommer till utiryck i att var och en anses skyldig all tåla elt visst måll av

intrång och olägenhet till följd av förekomsten av vill.

Svenska jägareförbundet anser liksom beredningen alt om mera nmfat­lande skador eller olägenheter uppkommer bör i första hand förebyggande åtgärder vidtas. Även samhällel bör i vissa silualioner medverka för alt åsladkomma förebyggande åtgärder. Först när sådana åtgärder är otill­räckliga eller inte kan genomföras bör samhället gottgöra den skadelidande gennm ersättning.

1.25  Jägarnas riksförbund Landsbygdens jägare: Del frilevande viltet

tillhör vår ekulogiska miljö och skall därför tolereras, även om viliel

förorsakar vissa skador. Alla och envar måsle därför tåla en rimlig grad av

skador snm nrsakas av vilt.- 

2   Ersättning för skador orsakade av älg, kronvilt eller dovvilt

Det föreslagna systemet med en allmän och en särskild självrisk har blivit föremål för starkt delade meningar bland remissinstanserna. Kritiken synes väsentligen hävda atl den särskilda självrisken är alltför komplicerad

4    Riksdagen 1979180. I saml. Nr 111

Prop. 1979/80:111

30

all beräkna och alt de skadeutsalta därför skulle få svårigheter all beräkna hur stor del av skadan snm skulle få bäras av dem själva. Grundtanken atl de skadedrabbade bör svara för en del av skadan i furm av en självrisk har däremnt fått etl pusitivl gensvar bland remissinstanserna.

2.1   Kammarrätten i Sundsvall:-- Del är enligt kammarrättens me­

ning angeläget att skapa en enklare nch därmed mer lällillämpad ordning

för atl bestämma självrisken än den beredningen föreslår.

Den differentiering av självrisken som beredningen föreslår har främsl motiverats med en önskan alt främja skadeförebyggande ålgärder bl.a. genom alt styra över odling av s. k. beteskänslig gröda från mer ulsalla till mindre utsatta delar av en jordbruksfastighet. Sådana i och för sig önsk­värda effekler anser kammarrälten kunna uppnås redan med regler om självrisk av del slag som finns i I4§ i förslaget lill förordning eventuellt kombinerad med en viss, lätt fastställbar, progressiv självrisk i förhållande lill brukningsenhetens sturiek eller sturieken av odlad areal beteskänslig gröda. Med en sådan ordning kan den enskilde jordbrukaren, till skillnad från vad som gäller enligt beredningens förslag, lättare förutse vilken självrisk som gäller för honom. Samlidigt undviks all de rättstillämpande myndigheterna när självrisk skall fastställas betungas med invecklade ma­tematiska och andra beräkningar.

2.2

Riksrevisionsverket: Som nämnls har beredningen själv framhållit atl det föreslagna ersättningssystemet, i den del som rör självrisken, kommer alt innebära regler som är mer komplicerade än de nuvarande. RRV anser därför att man bör överväga om inle reglerna för den särskilda självrisken bör kunna förenklas. Med hänsyn lill de administrativa kostnaderna för såväl skadevärdering som prövning av skadeärendet bör vidare enligt RRV:s mening den allmänna självrisken höjas till 1 000 kr.

2.3

Lantbruksstyrelsen: Lanlbruksstyrelsen lillstyrker i princip de före­slagna åtgärderna.

Beträffande självrisk är den allmänna självrisken enligt styrelsens me­ning väl lämpad som ett utiryck för principen alt var och en bör låla elt visst mått av intrång och nlägenhet till följd av vilt. Den allmänna självris­ken har föreslagits vara en viss procent av nnrmskördevärdet per ha för havre i resp. län. Det har även föreslagits atl beloppet skulle avrundas för att förenkla lillämpningen. Enligt lantbruksslyrelsens mening bör beloppet avrundas till närmaste liolal kronur vilket förhållande även bör anges i författningstexten.

Beredningen har angivii all puiatis i vissa områden bör medräknas bland de skadekänsliga grödorna. Syftet med den särskilda självrisken är, som lidigare angivits, bl.a. atl påverka företagaren till förebyggande åtgärder gennm ett ur skadesynpunkt lämpligare grödval. Enligt styrelsens mening är anpassningsmöjligheterna här av nlika skäl mycket liten. Slyrelsen anser att på grund härav skall puiatis ej ingå bland de grödor där särskild självrisk beräknas.

För alt undvika missförstånd torde det vara lämpligt atl komplettera författningstexten avseende de skadekänsliga grödorna med blandsäd med havre.

Den allmänna självrisken för Iradgårdsföretag bör vad gäller anpassning till koslnadsulvecklingen vara uiformad på samma sätl som för jordbruks­företag. Självriskbeloppet per ha bör här kunna sättas till fem gånger det belopp som gäller för åker.

Prop. 1979/80:111

31

2.4   Skogsstyrelsen: Beträffande reglerna för ersäitning för skada på jord­

bruks- nch irädgårdsgrödor har skogsstyrelsen inga direkta invändningar.

Styrelsen vill dock framhålla atl man bör siräva efter all få lillämpningen

så enkel som möjligt. Del förefaller som om de framlagda förslagen är i

någon mån för detaljerade.

I fråga om ersäitning till skogsbruket för skada på skog har skogsstyrel­sen samma uppfattning som beredningen, nämligen att generella ersätt­ningar inte bör ulgå eftersom älgen kan sägas vara en del av skogsbruket. Sådana ersättningar skulle sannolikt bli mycket komplicerade all beräkna och adminislrera. En förutsätlning för att kunna undvika sådana generella ersättningar är dock atl man snarl når målel att nedbringa älgstammen lill skälig nivå.

2.5   Statens naturvårdsverk: Verket har ej något atl erinra mot den

föreslagna utformningen av självrisken. Verket delar vidare beredningens

mening om självriskens omfattning. 

Naturvårdsverket vill påpeka alt även om del föreslagna självrisksyste-

mel förefaller att vara ganska komplicerat lorde det inle vara svårt all

lillämpa i praktiken.--- 

2.6                             Domänverket: Utan atl ta ställning till ersättningens storlek

lillslyrker domänverket alt nyll ersättningssystem införs i enlighet med beredningens förslag.

2.7

Länsstyrelsernas organisationsnämnd: För länsstyrelsernas del inne­håller förslaget elt bälire system för alt beräkna skadeersättning. Länssty­relsernas organisationsnämnd tillstyrker förslagel i den delen.

2.8

Länsstyrelsen i Malmöhus län: Länsstyrelsen anser beredningens moliv för ändrade självriskregler väl underbyggda och godtar förslagel i princip. Nivån på självrisken kan emellerlid ifrågasättas. Erfarenheterna från skadorna av kronhjort i Malmöhus län är, all de i slor ulslräckning återkommer år efler är lill samma platser. De sammanlagda självriskbelop­pen kan därför bli betydande för enskilda jordbrukare - både i procenl och kronor. Detta måste beaktas vid val av nivåalternativ saml då jämförelse göres med skördeskadeskyddels självrisker. Eventuellt kunde en redu­cerad självrisk tillämpas vid återkommande skada inom t. ex. tre år. Inom det s. k. försöksreservatet för kronhjort bör dock nuvarande regler fortsät­ta alt gälla. Dessa regler kan också utan olägenhel omfalta skador av älg och dovhjort. De av beredningen föreslagna ersättningsreglerna skulle innebära en påtaglig skärpning av ersättningsreglerna inom reservatet nch medföra att enskilda jordbrukare härigenom skulle få bära en oskäligt stor andel av kosinaderna för en skyddsvärd djurart. Länsstyrelsen har emel­lertid inget att erinra mot förslaget atl självrisken höjs till 500 kr.

2.9

Länsstyrelsen i Blekinge län: Beredningen har föreslagit att skador förorsakade av kronvilt och dovvill på jordbruks- och irädgårdsgröda i ersättningshänseende jämställs med skador orsakade av älg. Detla är en för länets vidkommande angelägen förbättring av nuvarande regler. Läns­styrelsen anser att med hänsyn till bl. a. småjordbrukare med stor andel skog i företaget bör ersättning för skador ulgå även till jordbruksföretag som omfattar mindre än 2 ha åker. Det av beredningen föreslagna självrisk­systemet innebär att fastigheter på mer än 60 ha åker måste läla ganska

Prop. 1979/80:111

32

stora skador utan ersäitning. Med hänsyn härtill kun det enligt länsstyrel­sens mening inte finnas något all erinru mot alt den övre arealgränsen för rätlen att erhålla ersättning slopas.

Del av beredningen föreslagna sjäivrisksystemel vid skador på gröda har belydande fördelar. Bland dessa vill länsstyrelsen särskilt framhålla atl självrisk och ersättning anpassas till den skadade grödans skördevärde saml alt felskattningar i fråga om skördeutfall nch skadans omfattning i viss utsträckning automatiskt kurrigeras. Den största nackdelen - den någnl komplicerade matematiska nperaliun snm ertnrdras vid beräkningen - kan därför accepteras. Vid valet mellan de av beredningen föreslagna självrisknivåerna förordar länsstyrelsen alternativ 2 eller 3. Länsstyrelsen föreslår vidare atl den i 9§ förslagel till förordning lägsta fasla självriskni­vån 500 kr. ändras lill 300 kr.

2.10------------------------------------------ Länsstyrelsen i Kristianstads län:    Det föreslagna systemet

har såvitt länsstyrelsen kan bedöma flera fördelar framför nuvarande be­stämmelser. Dock är länsstyrelsen i likhei med lantbruksnämnden mycket tveksam om den utökade självrisk - kallad grödsjälvrisk - som bered­ningen föreslår för särskilt beteskänsliga grödor verkligen skulle få avsedd styrande effekt vid brukarens val av växtodling. Det kan därför finnas anledning atl nöja sig med atl ha en allmän självrisk, vilkel uckså skulle göra ersättningssystemet lättare att lillämpa.

2.11

Länsstyrelsen i Kalmar län: Länsstyrelsen tillstyrker beredningens förslag nm nya regler för självrisk, sinpad övre arealgräns nch atl samma ersättningsregler för älg-, kronvilt- och dnvviltskadnr införes, men anser samlidigt alt beräkningsgrunderna för självrisk - såväl allmän snm sär­skild - är nnödigt krångliga. Enklare regler i delta avseende förurdras därför.

2.12

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Länsstyrelsen anser duck i likhet med vad snm framförts i samtliga de remissyttranden där frågan berörts alt del föreslagna sjäivrisksystemel inte kan godtas. Förslagel har konstruerats så alt hänsyn las lill etl storl antal fakiorer såsum jordbrukets Intala åkerareal uch areal med skadad gröda, nnrmalskördevärdet per ha för havre i länet, värdel per ha av nlika grödnr i nskadat skick uch tntalvärdet på brukningsenheten av särskilt beleskänsliga grödnr i oskadat skick. Efter en summering och jämförelse mellan ulika procenttal av dessa värden erhålls självrisken för den enskilde skadedrabbade udlaren. Alla dessa faktorer är i och för sig relevanta för en rättvis bedömning av självrisken. Samtidigt har det föreslagna systemet dock blivit så vida mer komplicerat än det nuvarande att det härigenom kan medföra risk för felaktig lillämpning och orättvisor. 1 motsats till beredningen bedömer länsstyrelsen atl den skadeholade har myckel små möjligheter alt beräkna hur slor del av skadan han själv får bära. Risken är slor atl han kommer atl se de föreslagna reglerna snm en del av etl ökat krångel i samhällel. Handläggningen enligt de nya reglerna kommer all medföra ökad arbetsbe­lastning för både de gude männen nch länsstyrelserna, även om anlalet ärenden skulle minska. Länsstyrelsen avslyrker därför alt ersättningsreg­lerna konstrueras enligt den föreslagna principen med allmän självrisk och grödsjälvrisk. Förslagsvis skulle i stället självrisken kunna anges som en viss procenl av värdel av de beleskänsliga grödorna. Denna regel skulle kunna kompletteras med en beslämmelse om en viss minsta självrisk. Om

Prop. 1979/80:111

33

självrisken konstrueras på detla sätt blir den lätt all beräkna för odlaren och handläggningen förenklas hos länsstyrelsen. Adminisiralionsknslna-derna blir därigenom lägre. Med en rimligl hög självrisk kvarstår likväl furtfarande motivet för udlaren atl vidta skadeförebyggande åtgärder.

Om de av beredningen framlagda principerna för beräkning av allmän självrisk och grödsjälvrisk trots det sagda läggs lill grund för nya ersätt­ningsbestämmelser, anser länsstyrelsen atl procenttalen bör vara de snm framgår av beredningens alternativ 3. Länsstyrelsen anser liksnm de myn­digheter som länsstyrelsen hört i ärendet all de andra alternativen ger alllför höga självrisker.

2.13                                                Länsstyrelsen i Älvsborgs län:   Den allmänna självrisken bör

lillräckligt mutivera mindre beleskänsliga grödnr. Förslaget nm den sär­skilda självrisken - grödsjälvrisken ~ innebär uckså atl sjäivrisksystemel skulle bli nnödigt knmplicerat. Delta syslem bör ulformas på så sätl att självrisken kan beräknas ulan svårigheter. Självriskens storlek bör anpas­sas till beräknade ersällningsutbeialningar så att älgavgifterna inte behöver avsevärt höjas. Ersättning bör kunna ulgå även för skada sum innefattas av självriskbeluppet nm särskilda skäl föreligger.

2.14                                                   Länsstyrelsen i Kronobergs län:        Länsstyrelsen anser under

alla förhållanden beredningens förslag om beräkning av grödsjälvrisk allt­för komplicerat. Systemet medför ett icke ringa merarbete för länsstyrel­sen vid framräkningen av ersättningsbeloppen. Del måste också vara ett berättigat krav från den skadelidandes sida alt pä ett enkelt sätt kunna kontrollera framräknal självriskbelopp. Länsstyrelsen kan därtör inte god­taga föreslaget uträkningssystem. Ej heller kan länsstyrelsen av samma skäl som länsstyrelsen redovisat ovan beträffande beräkning av den all­männa självrisken acceptera föreslagna procentsatser. Länsstyrelsen vill i slället föreslå att grödsjälvrisken fastslälles lill 10% av skadevärdet samt alt såväl allmän snm särskild självrisk skall uttagas.

2.15   Länsstyrelsen i Hallands län: Länsstyrelsen vill i detta sam­

manhang även ifrågasätta om inle enbart en högre allmän självrisk kan fä

lillräckligl styrande effekl. Mindre beteskänsliga grödor ger ju mindre

skadefrekvens och blir av den anledningen mera ekonomiska att odla än

beleskänsliga. Om särskilda grödsjälvrisker införes bör reglerna härom i

vart fall förenklas. Ersättningsbestämmelserna bör inte vara krångligare än

alt den skadelidande själv skall ha praklisk möjlighet att räkna ut ersätt­

ningens omfattning.

2.16   Länsstyrelsen i Skaraborgs län: Det föreslagna självrisksystemet

med två olika lyper av självrisker synes beträffande jordbruksförelag vara

så komplicerat, alt direkta svårigheter torde föreligga för den enskilde

förelagaren att räkna fram den tillämpliga självrisken. Därigenom begrän­

sas nckså den enskilde företagarens möjligheter atl själv avgöra hur slora

insalser, sum kan vara mnliverade ur eknnumisk synvinkel för all förebyg­

ga viliskador. Med hänsyn härtill är det angelägel all principerna för

beräkning av självrisken görs så enkla och entydiga snm möjligt.

Frågan om s. k. särskild självrisk för vissa grödnr är intressant, men kan i vissa umråden lill följd av speciella mark- eller klimatförhållanden medfö­ra påtvingat höga självrisker. Länsstyrelsen släller sig därför Iveksam lill systemet med den särskilda självrisken för skada i jurdbruksförelag. 1

Prop. 1979/80:111

34

slällei bör beräkningen av självrisken i princip ske på del säll som föreslås

förden allmänna självrisken. Beräkningsloriarandel kan då förenklas sum-

tidigl sum självrisken sätts så hög, att föreluguren ändå strävar eller all um

möjligt välja mindre betningskänsliga grödnr.            

2.17

Länsstyrelsen i Örebro län:---- Ett mindre komplicerui beräk­ningssystem vore dock önskvärt, l.ex. viss procenl av skadevärdel, när detla överstiger etl grundbelopp (minsta självrisk). Del vällovliga syftet ull slimuleru till förebyggande åtgärder stöter Iroligen på alllför sloru svårig­heler i praktiken. Etl syslem med sådana intentioner synes bli aniingen svåradministrerat eller alltför schublnnmässigt uch därmed orättvist.

2.18

Länsstyrelsen i Östergötlands län: Länsstyrelsen lillslyrker all det nu gällande självriskbeloppel för skador förorsakade av älg ändras. En högre självrisk medför bl. a. alt ersättning inle kommer atl ulgå för mindre skadur där kustnaden för själva handläggningen överstiger skadornas stor­lek. Härigenom kun mun säkerställa att medel finns för de angelägna ersätlningsfallen. Genom självrisken regleras emellerlid slorieken av de skador som den enskilde markägaren får låla. Det av beredningen föreslag­na sättet för beräkning av självrisk synes medföra alt ersällningen i del enskilda fallel blir väsentligt mindre än f. n. Enligt länsstyrelsens mening är det inte önskvärt att jägare och jordbrukare ensamma får tåla skadegörelse i alll större omfallning. Självrisken vid skador förorsakade av älg bör därför i vart fall beräknas efler lägre procentsatser än det av beredningen föreslagna alternativet (alternativ I s. 131). 1 övrigt tillstyrker länsstyrelsen del föreslagna systemet för ersättning för viltskador.

2.19

Länsstyrelsen i Värmlands län: 1 likhet med beredningen anser länsstyrelsen alt del i betänkandet föreslagna sjäivrisksystemel, innefal­iande dels en allmän självrisk uch dels en grödsjälvrisk, är en lämplig kunslrukliun. Länssiyrelsen vill duck undersiryka del angelägna i ull den skadesökande genom ulförliga tillämpningsanvisningar ges möjlighet all beräknu, dels hur slur del av skadevärdet han själv kummer atl bära, dels om överhuvudlaget ersättning kummer alt ulgå. Risk föreligger annars all småskadur anmäls där ersättningen till värderingsmannen översiiger vär­del av hela skadan.

2.20

Länsstyrelsen i Västmanlands län: Länsstyrelsen anser att beräk­ningarna av självrisken är onödigt komplicerade nch att systemet bör förenklas. Bestämmelserna nm den särskilda självrisken får dessutum anses ntydligl utfurmade och svårförståeliga för allmänheten.

Mnt bestämmelserna i nch för sig um självrisk vid skada i iradgårdsföre­tag har länsstyrelsen inte någnl all erinra, men vill duck föreslå atl självris­ken lägges på en lägre nivå.

2.21                                                    Länsstyrelsen i Kopparbergs län:     Länsstyrelsen är emellertid

tveksam nm den höjning av självrisken sum de föreslagna reglerna innebär kan anses mnliverad i nuvarande läge med en slur älgstam, sum ger en avsevärd ekonnmisk avkastning. Vidare borde det föreslagna systemet för beräkning av självrisken kunna förenklas.

2.22                                                            Länsstyrelsen i Västernorrlands län:    Det självrisksyslem

som beredningen föreslagil synes dock något komplicerat till sin upplägg­

ning och kan upplevas som krångligt av en enskild skadelidande.    

Prop. 1979/80:111

35

2.23------------------------------------- Länsstyrelsen i Jämtlands län:   Länsstyrelsen ifrågasätter om

inle de fördelar som beredningen anser vara förenade med det föreslugnu systemet i huviidsuk kun åstudkommas med enklare regler. Åtminstone förefaller reglerna om beräkning av särskild självrisk för skada på betes-känsliga grödor alltför komplicerade. Dennu självrisk bör. i likhet med vad som föreslagits för skada i iradgårdsföretag. kunna beräknas enbart i procenl av skuduns värde.

2.24----------------------------------------- Länsstyrelsen I Norrbottens län:      beräkningsreglcrnu är så

krångliga att de inte är prakiiskl användbara. Länsstyrelsen får därför föreslå ull beredningens förslag om nya regler lör självrisk inle kommer lill genomförande.

Länsstyrelsen föreslår i stället ull ell enhetligt självriskbelopp fastställs för alla jordbruksföretag. Allernativi kan länsstyrelsen tänka sig en själv­risk som utgör en viss procent uv skadevärdel i det enskilda fallet dock lägsl förslagsvis 500 kr. Härigenom skulle man uppnå ell enkell berak­ningssält för självrisken samtidigt som jordbrukarna skulle stimuleras till all vidlu ålgärder i förebyggande syfte mol älgskador.

2.25------------------------------------ Lantbrukarnas riksförbund:        Sysiemel lår emellerlid sådana

effekter atl produktionsvillkoren slarki försämras. Förslaget innebär vi­

dare en omfördelning vilket innebär atl mindre arealer med beteskänsliga

grödor får en mycket hög självrisk medan slörre arealer kan fä ersättning

då arealgränsen bortlagits. 

----- Betraktat som en helhet får systemet sådana negaliva effekter alt

självrisken utformad enligt beredningens förslag ej under några omständig­heter kan tillstyrkas. Dessulom bör slällas stura krav på att ersättningssystemet är enkell utformat.

2.26----------------------------------------- Trädgårdsnäringens riksförbund:     Vad beträffar förslaget till

nytt självrisksystem för den yrkesmässiga trädgårdsodlingen anser förbun­del i likhei med beredningen atl ersällning för skada på trädgårdsodling endast bör utgå, då förelaget omfattar minst 200 m" under glas eller plast eller minst 2 500 m" frilandsareal. Den föreslagna självrisknivån är emeller­tid alldeles för hög med tanke pu de begränsade möjligheter, som de enskilda odlarna har ull förhindru viliskador. Som förbundet också lidigare påpekat, kan vid upprepade skudelillfällen de föreslagna självriskerna slå mycket hårt.

2.27   Föreningen Sveriges jordbruksarrendalorer: SJA avvisar del före­

slagna sjäivrisksystemel som dels bygger på lålighelsprincip och dels på

möjligheten att välja gröda. Ulredningens resonemang om valmöjlighe­

terna förefaller ytterligt teoretiska. Jurdart, växtföljd, årsmån samt egel

fnderbehuv styr lantbrukarens produkliun. En anpassning med hänsyn till

viliiillgång skulle avsevärt försvåra växtudlingsplaneringen nch betyda

ekonomiskt bortfall i lantbruksföretaget.

SJA acceplerar ett självrisksyslem men på en betydligt lägre nivå än vad

beredningen föreslår. Självrisken behöver inte läggas på en högre nivå

än vad snm behövs för all avhålla från nkynnesanspråk, förslagsvis 500

kr.------ 

Om ett lagförslag rörande självrisken, mnt förmndan, skulle läggas enligt

Prop. 1979/80:111

36

ulredningens modell krävs därför särbestämmelser för jordbruksarrenda­lorer som saknar jukirätt.

2.28

Svenska jägareförbundet: Avcn om Svenska jägareförbundet, sum varit representerat i Äskagruppen, vilken arbetat fram det av beredningen föreslagna sjäivrisksystemel. finner alt kriliken uch farhågnrna kring sy­stemet delvis är överbetunade. anser förbundel atl reglerna um självrisken bör bli föremål för ytterligare uiredningar och överväganden. Särskilt vill förbundel trycka på önskemålet om förenklade regler för att bl. a. underlät-tu administrationen. Under tiden anser förbundet alt nu föreslagna regler bör lillämpas.           

2.29

Jägarnas Riksförbund Landsbygdens jägare: Angående regler för ersäitning av villskadur är det önskvärt alt dessa till sin ulformning är enkla nch okomplicerade. Det är angelägel all den enskilde jordbrukaren som drabbas av viltskador skall ha reella möjligheter att bedöma sin egen skadesituation.    

----- Atl under sådana förhållanden göra självrisken beroende av

brukningsenhetens lotala växtodlingsval är ej relevant. Förslagel om sär­skild grödsjälvrisk bör utgå.

3    Ersättning för skador i vissa fall

Beredningens förslag om ersättning i vissa fall för skadnr av djur (21 23 §§) godlas av huvuddelen remissinstanser. Vissa remissinstanser fram­håller dock det angelägna i alt ersättning för skada på skog av älg i vissa fall bör kunna komma i fråga.

Förslaget om borttagande av 16 § första stycket jaktstadgan har inte mött någon invändning från remissinslanserna.

3.1

Kammarrätten i Sundsvall: Även nm det inle blir möjligt att ersätta skogsskador enligt generella regler av det slag som föreslagits beträffande skador på grödor, kan det finnas anledning att vid tillämpningen av regler­na om ersättning för skador i vissa fall (21-23 §§ i förslagel till förordning­en) ge ersättning för skador på skog i större utsträckning än beredningen har tänkt sig och nuvarande praxis medger. I sammanhanget kan påpekas att del förhållandel atl skogsskador enligt beredningen skall ersältas en­dasl i särskilda fall kan få till följd all medel ur skogslänens älgskadefonder - där skador på grödor är ell mindre framlrädande prnblem - kan komma alt överföras till den gemensamma regleringsfonden i alllför stor utsträck­ning.

3.2

Lantbruksstyrelsen: Lantbruksstyrelsen instämmer i stort med be­redningens principer och förslag när del gäller ersättning på grund av skador av andra djurslag. Eflersom skadorna lokall kan bli mycket omfat­tande anser dock slyrelsen att man ej får vara alllför restriktiv vid bedöm­ningen av möjlighelen till bidrag till skadeförebyggande åtgärder eller ersättning.

3.3

Skogsstyrelsen:--- skada på skog------ .1 likhei med bered-

Prop. 1979/80:111

37

ningen anser skngsstyrelsen atl svåra lokala skador - sådana kan som bekant uppträda även vid en "normal" älgtälhel och drabba vissa mark­ägare hårt - bör kunna ersättas.

Ersättningsmöjligheterna bör dock begränsas till dels de fall där plant-eller ungskog skadats så svårt att omplantering av hela eller delar av bestånd mäste ske enligt 5 § skogsvårdslagen (1979:429) och dels då ska­dan orsakat väsentlig nedsättning av tillväxt och kvalitet. Frågan om ersäitning i dessa fall kan lämpligen prövas av skogsvårdsslyrelsen.

Belråffande skador på fröplantager har skogsstyrelsen den bestämda uppfattningen alt dessa skall ersältas enligt de regler som kommer att gälla för skador på trädgårdsodlingar.

3.4   Fiskeristyrelsen: Skador på fisket nrsakade av säi är väl dokumente­

rade i olika sammanhang. Åven um sälslammen minskat kan de skadur

salen nrsakar i enskilda fall vara allvariiga. Den allmänna jakttiden för säi

är slopad och del finns knappast någon praktisk möjlighet att vidtaga

skadeförebyggande åtgärder. Om det är ett samhällsintresse att salen be­

varas och även ökar i anlal bör därför sälskador på fiskel ersättas med

allmänna medel.

Fiskeristyrelsen lillstyrker beredningens förslag att regeringen prövar ersättningsanspråk efter skadevärdering utförd av länsstyrelsen. Vid vär­deringen kan därvid yttrande från länets fiskenämnd inhämtas.

Ansamling av skarv på vissa lokaler t. ex. på Svartö i Kalmar län har medfört belydande olägenheter för fiskel, framför allt genom att det stora anlalel fåglar har hårt beskattat fiskbeståndet. Det är därför angelägel att berörda yrkesfiskare kan erhålla ersättning för dessa skador.

Skadeförebyggande ålgärder för fiskodlingsverksamhet, där dessa sker

genom täckning av nät, är mycket dyrbara. Beredningen framhåller att

samhällets stöd kan lämnas genom bl. a. till inköp av material och även

genom alt arbetskraft ställs till förfogande. Fiskeristyrelsen anser det

oskäligt atl fiskodlaren själv skall svara för kostnaden för dessa åtgärder,

då skadan oftast orsakas av sådana arter som det finns ett samhällsintresse

att bevara. Allmänna medel bör därför anvisas för atl täcka kostnader för

skadeförebyggande åtgärder liksom alt del även bör anvisas lämpliga ad­

ministrativa vägar för all arbetskraft kan slällas till förfogande t. ex. genom

beredskapsarbete.-- 

3.5   Statens naturvårdsverk: Verkel är i likhei med beredningen emot

inrättandet av en sälskadefond. Salarna i Östersjön är i dag färre än

någonsin och allt lyder på fortsalt nedgång. Skadegörelsen måste rimligen

stå i proportion lill sälstammens ringa storlek och måste därför vara

marginell.--- 

3.6 Sveriges lantbruksuniversitet:- Älgskador på skogliga försök

har på senare år blivit mycket besvärande i vissa fall. Den enda möjlighet som föreligger att effektivt avvärja dessa skador är att hägna försöksytorna vilket dock är myckel dyrbart och i allmänhet ej kan bäras av enskilda försök. Här borde finnas en klart uttalad möjlighet alt erhålla bidrag från älgskademedel för förebyggande av dessa skador.

3.7    Länsstyrelsen i Gotlands län: Beredningen förordar att skadelidande

kan erhålla ersättning efter särskild framslällning till regeringen. Länssty-

Prop. 1979/80: 111

38

relsen föreslår dock mol bakgrund av vunna ertarenheter beträffande gåsbelesskadur all på Golland försöksvis skadereglering får ske genom länsstyrelsens försorg med för delta ändamål särskilt angivna medel under en femårsperiod där ovannämnda metoder tillämpas. Anspråk på ersätt­ning för skada på åkermark vid användning för stråsädesodling bör dock enligt länsstyrelsens uppfattning fortfarande avgöras av regeringen. Läns­styrelsen bör som beredningen föreslår vara den regionall ansvariga in­stansen för skadevurdering.

3.x Länsstyrelsen I Göteborgs och Buhus län:         Däremot kan salen

orsaka skadur på fiskredskap. För dessa skadur bör naturligtvis ersält-ningsmöjligheter finnas och det kan ifrågasättas om det inle vore motiverat med generösure ersättningsprinciper än sum hillills lillämpals (se beiän­kandei s. 150). Samhället har även etl övergripande ansvar för att sälbe-slåndet hålls på en sådun nivå utt den i uch för sig eftersträvansvärt slarka uch livskraftiga sälslammen inte ökar i sådan grad att kustfisket innm stora umråden avsevårt försvåras.

3.9    Länsstyrelsen i Jönköpings län: Länsstyrelsen vill i sammanhanget

betona vikten av alt ersättningsfrågan bedöms generöst i de siluuliuner, då

en skugsndling helt måste göras um på grund av viltskadnr.

3.10

Länsstyrelsen i Stockholms län: Beträffande övriga viliskador orsa­kade av l.ex. vildsvin, säi, bäver, gäss bör enligt länsstyrelsens mening viss möjlighet finnas till eknnumisk ersättning efter särskild framställning till regeringen. Villknr för ersättning bör vara att skadan är betydande nch att den skadelidande vidtagit rimliga skadeförebyggande ålgärder.

3.11

Länsstyrelsen i Kopparbergs län: Licensumrådena beslår innm Kupparbergs län i stor utsträckning av etl stort antal mindre fasligheter. Ägarna av d; ssa fasligheler har i många fall små möjligheter att påverka beskatlningen av älgslammen för alt därigenum minska eventuell skadegö­relse på sin skugsmark. En skada snm givetvis kan inlräffa på grund av Inkala förhållanden även i de fall licenslilldelningen helt utnyttjas. 1 dessa fall synes det lika rimligl alt skogsägaren får gollgörelse för skada på sin skogsmark som atl jordbrukaren får ersättning för skada på grödan.

3.12

Länsstyrelsen i Västerbottens län: Länsstyrelsen nolerar med till­fredsställelse att beredningen föreslagit vissa ersätlningsmöjligheler för älgskador på skog. Denna fråga är särskilt viklig för de nordligaste länen dår älgvandringar gör atl skngsägare lokalt kan drabbas av mycket svåra skadnr. Eftersom dessa skadur företrädesvis uppknmmer under vinter­halvåret och dä nrsakas av älgar som under jakttid befinner sig på helt andra områden finns inga möjligheter för den skadelidande markägaren att erhålla kompensation genom jakl. Enligt länsstyrelsens mening är del därför av största vikl alt denna skadetyp ersälts i någon form.

3.13

Länsstyrelsen i Jämtlands län: Snm framhållits förekummer prak­tiskt taget inga älgskadnr i jordbruket inom Jämtlands län. Ålgskador på skog förekummer däremnt i betydande nmfatlning inom vissa delar av länel och tenderar all öka i nmfatlning. Detta gäller främsl innm umråden där knncenlration av älg förekummer under vintern. Som beredningen anfört samlas, genom de årliga älgvandringarna mellan sommar- och vin-

Prop. 1979/80:111

39

terbeieslanden i Norrland, älgar från vidsträckta sommarbetesområden vintertid till begränsade och ofta skadekänsliga lallskugsnmråden. Delta leder till atl skogsägare med relativt små markinnehav kan drabbas svårl. Eftersnm älgen inte finns på dessa marker under jakttiden har markägaren inte möjlighet att reglera stammen genum jakl.

På grund av det nu anförda, och med hänsyn till vad som anföris ovan under rubriken "Älgskadefonderna, avgifier m. m.", är det angeläget för länets del all bestämmelser om generell ersäitning för betningsskador på skug införes så snabbt snm möjligt. Beslul nm ersättningar ur älgskadefon­derna för sådana skador bör fallas av resp. länsstyrelse. Länsstyrelsen vill i della sammanhang även understryka vikten av atl man i pågående under­sökningar om belningsskador på skug beaklar problemen kring de nmfat­lande älgvandringarna.

3.14   Länsstyrelsen i Norrbottens län: En kraftig vinterslam av älg kom­

mer att medföra belesskador som lutalt sett bör kunna inrymmas i del

skugliga markutnytljandel men kan drabba markägare myckel ulika. Utan

ersätlningsmöjligheler kan Inkala skadur medföra bl.a. icke önskvärda

kompensationshöjningar av arrendeavgifter och avvaktande hållning till

iniensiv skogsvård.

Beredningens förslag till ersättning i vissa fall hälsas därför med tillfreds­ställelse. Det synes dock onödigt all ersättningen skall avgöras på rege­ringsnivå. Ulformning av generella anvisningar, utbildning av värderings­män och en normerande uppföljningsverksamhet borde vara tillräckliga hjälpmedel för att direkl lägga ersätlningsbesluten på länsnivå.

3.15   Lantbrukarnas riksförbund: LRF menar att enskilda markägare

med stöd av nuvarande erfarenheter har myckel begränsade möjligheter

atl med jaktliga eller skogsvårdsålgärder undvika lokall svåra skador av

klövvili.------- 

LRF anser emellertid att det redan nu också i skogsbruket bör lillskapas

en reell möjlighel att få ersättning för nu förekommande skador.      

Gäss, grävling, bäver och säi tillhör de djurslag som ligger ulanför ersättningssystemet. Skadorna kan lokalt ha stor omfallning. Det bör enligt LRF:s uppfattning föranleda länsvisa insalser för ell smidigt ersätt­ningssystem. 1 de län där dessa skador har en slörre omfattning bördarför en skadereglerande grupp tillsättas, som får till uppgift atl både administre­ra ersättningsanspråken och ersättningarnas utbetalande. Beredningens förslag om en utredning som grund för regeringens ställningstaganden finner LRF alltför tungroit med hänsyn lill den omfattande skada som lokalt kan förekomma.

3.16   Sveriges skogsägareföreningars riksförbund: SSR anser emellertid

atl del redan nu nckså i skogsbrukel bör tillskapas generella beslämmelser

om ersäitning för viliskador på skog.

Framställning om ersättning för klövviltskador på skog borde liksom i fråga om jordbruksgrödor kunna göras till länsstyrelsen. Skogsvårdsslyrel­sen i länel skulle som expertorgan få ansvaret för den, i jämförelse med jordbrukssidan, mer krävande skadevärderingen.

Prop. 1979/80:111

40

3.17   Svenska jägareförbundet: - - - sälstammarna - - -. Med hän­

syn till risken för en belungande adminislraliun och de svårigheler som

föreligger att korrekt bedöma inträffade skadur delar Svenska jägareför­

bundet beredningens uppfattning att någun särskild sälskadefnnd ej bör

inrättas. Däremoi bör i särskilda fall de yrkesfiskare sum åsamkats så

betydande ekonomiska förluster genom sälskador. all del är uppenbar!

oskäligt utt de själva skall svara för kustnaden, kunnu få ersättning efter

framställning lill regeringen.-- 

Svenska jägareförbundet finner det lämpligl införa en beslämmelse av mera allmänl innehåll, sum innebär att ersättning eller bidrag lill skadefö­rebyggande åtgärder kan lämnas um det är uppenbart uskäligl att den skadelidande själv svarar för hela den kuslnad skadan eller de förebyggan­de ålgärderna ursakar.

3.18   Sveriges fiskares riksförbund: Den slörsia skadan på fiskbestånd

uch redskap åstadknmmer salen. Särskilt på västkusten har problemen fåll

en ökad nmfatlning i takt med de kraftigt ökande sälbestånden.

Sveriges fiskares riksförbund anser att en decimering uch nnggrann knntrull av sälslammen är nödvändig. Dessa åtgärder är duck icke tillräck­liga, utan de bör kumpletteras med en sälskadefnnd.

3.19  Svenska ostkustfiskarenas centralförbund: - - - sälskadefnnd -

--- . SOC ansluter sig principiellt till den senasle skisserade mudellen men

ifrågasätter um inle berörda medel (sälskadefnnden) burde ställas till fis­kerislyrelsens förfugande uch utbetalas på förslag av fiskenämnderna i berörda län. Därvid kan uppkommande skador värderas av resp. fiskeri­konsulenler.

3.20   Svenska västkustfiskarnas centralförbund: - - - Utan Ivekan

skulle en decimering av sälslammen vara nödvändig med tanke på de

skadnr salen förorsakar del kustnära fiskel. Om detla i dagslägel ej går att

gennmföra är det ytterst angeläget att en sälskadefnnd snarast inrättas, ur

vilken skadelidande fiskare kan få ersättning av statsmedel för förlnrad

fångst nch förstörda redskap.

4    Administration, kostnader och finansiering m. m.

Frågan nm älgskadefondernas framlida ställning har väckt stort intresse. Remissutfallet pekar på elt brett önskemål nm alt fonderna får en mer decenlraliserad ställning än i dag och att älgavgifterna mer kommer de egna länen till godn.

4.1

Kammarrätten i Sundsvall: Kammarrätien anser del böra övervägas all låla frågnr om ersäUning och bidrag enligt 21 § i första hand prövas av naturvårdsverket, varvid besvär över verkels beslut självfallet skall kunna anföras hos regeringen. En sådan kompetensfördelning är enligt kammar­rättens mening förenad med belydande fördelar.

4.2

Kammarkollegiet:------ jaktvårdsfonden---- . Från de utgångs­punkter kammarkollegiet närmast har att beakta föreligger därtor inte

Prop. 1979/80:111

41

någon erinran mnt beredningens förslag i denna del. Vad härefter gäller älgskaderegleringsfnnden finner kollegiet beredningens förslag inte innebä­ra någon nctloförsämring för älgskadefnnderna. Detsamma bör du gälla den av kollegiel förvaltade älgskaderegleringsfnnden. Kammarknllegiet har därför inte heller i den delen någun invändning mot beredningens förslag.

4.3

Lantbruksstyrelsen: I fråga om självrisknivån har tre olika självrisk­nivåer diskuterats. Enligt lantbruksslyrelsens mening måsle den självrisk­nivå snm fastställs i hög grad bli beroende av vilka åtgärder som vidtas för anpassning av älgslammen med hänsyn till växtodlingen och hur denna anpassning lyckas. Erhålls en lillfredsställande anpassning vilket innebär att älgstammen i skadekänsliga umråden reduceras så alt den genumsnitlli-ga skadenivån blir acceptabel bör den föreslagna högsia nivån kunna accepleras. Del synes härvid nödvändigl alt länsstyrelserna sum har an­svaret för nch reglerar avskjutningen även får fastställa älgavgiflerna nch därvid även får la ansvarei för finansieringen av kustnaderna för skadorna i länet. Några andra åtgärder som i någon högre grad kan förväntas med­verka till en bättre anpassning av älgstammen har enligt styrelsens mening inle presenterats. För det fall tillräckliga åtgärder för älgslammens anpass­ning med hänsyn till växtudlingen i nlika delar av landet ej vidlas bör en lägre självrisknivå väljas. Nuvarande förhållanden i vissa delar av landet turde därvid mutivera den lägsla av de tre presenterade nivåerna. Om nuvarande syslem bibehålls eller um det skapas en för hela landel gemen­sam älgskadefnnd är risken slor atl anpassningen av älgstammen blir dålig och atl alll fier brukningsenheler kommer att drabbas av skador samlidigt som skadorna i varje skadefall blir mer omfattande.

4.4

Statens naturvårdsverk: Verket har ej någnl att erinra mul en uppgifl att meddela föreskrifter snm föreslås (30 §) men är medvetet nm det grannlaga i denna uppgift mul bakgrund av del vaga underiag sum ges för många frågors bedömning.

4.5

Domänverket: Domänverket bilräder uppfattningen atl del från praklisk synpunki är lämpligl alt det för ett län finns en gemensam fond för atl reglera sädana skördeskador som inom länet orsakats av älg, kronvilt eller dovvill. Vad gäller regleringsfonden vill dock domänverket framhålla atl länsvisa överföringar av medel från älgskadefonder skall slå i viss proportion lill resp. villarts jaktbarhet inom ett län.

4.6

Sveriges lantbruksuniversitet:-- älgskadefondens framtida upp­byggnad - - -. Lantbruksuniversitetet vill dock redan nu förorda del alternativ snm innebär länsanknutna, självbärande funder.

4.7

Länsstyrelsen i Kristianstads län: Beslut av länsstyrelsen i ersätt­ningsfrågor skall enligt beredningen kunna överklagas i kammarrälten. Med hänsyn till att länsstyrelsens beslut i frågor um ersättning för skadnr av klövvilt i vissa fall också kan kumma atl innefatta skälighetsbedömning­ar förordar länsstyrelsen regeringen som besvärsinstans i dessa ärenden.

4.8

Länsstyrelsen i Kalmar län: Beredningen föreslår alt länsstyrelsen genom regionala kurser skall bibringa värderingsmännen erforderliga kun­skaper om värderingsarbelets genomförande. Länsstyrelsen föreslår, i lik-

Prop. 1979/80:111

42

het med lantbruksnämnden i Kalm-.ir län. att den föreslagna utbildningen i sin helhet ålägges lantbruksnämnden, som både har personal och erfaren­het av dylika frågeställningar.

4.9    Länsstyrelsen i Älvsborgs län: Beredningen föreslår att älgskadnr på

jordbruksgrödor och trädgårdsodlingar, som hitlills, handläggs av länssly­

relserna medan ersällningar för skador av annat vill prövas av regeringen.

Länsstyrelserna föreslås dock vara regionalt ansvariga för villskadevär-

deringarna och alt ulse värderingsmän. Länsstyrelsen förutsätter att visst

ansvar för planering i förebyggande syfle kommer att åvila länsslyrelserna.

Denna ulökning av arbetsområdet torde kräva viss resursförstärkning.

Vidare bör utredas förutsättningarna för en central utbildning av värde­

ringsmännen.

4.10

Länsstyrelsen i Kronobergs län: Länsstyrelsen anser skäl f. n. inle föreligga atl ändra nuvarande org-anisation. Införandet av en cenlral älg­skadefond synes medföra onödigl merarbete. Inte heller synes det lämpligt att länsstyrelsen själv fastställer älgavgiftens sturlek med hänsyn till upp-kumna ersättningsanspråk i länet.

4.11

Länsstyrelsen i Stockholms län: Enligt förslaget skall länsslyrelser­na med hjälp av länsälgnämnderna nch utsedda gude män handlägga ersätt-ningsfrågnr i samband med bl. a. älgskadnr på jurdbruksgrödnr.

Naturvårdsverket föreslås få uppdraget atl efter samråd med lantbruks-styrelsen utarbeta värderingsanvisningar, medan länsslyrelserna åläggs utbildningsansvaret på regiunal nivå.

Länsstyrelsen framhåller vikten av att nämnda värderingsinslruklinner utarbetas snarast och görs entydiga och lättfattliga. Härigennm underlättas värderingsmännens arbete uch risken minskar för umntiverade skillnader mellan länen, vad gäller älgskadnrnas uch ersättningarnas slurlek.

4.12   Länsstyrelsen i Uppsala län: Värdering av skadurna skall ulföras av

värderingsmän utsedda av länsstyrelsen. Det är angeläget att lättfattliga

uch entydiga tillämpningsanvisningar utfärdas som underlag för denna

värdering. Likaså är det angeläget att värderingsmännen ges en ändamåls­

enlig utbildning.

4.13

Länsstyrelsen i Kopparbergs län: Avgifier till älgskadefnnd bör slanna innm resp. län. Regler snm ger möjlighet att införa nlika älgavgifier innm delar av län med avsevärda skillnader i älgtillgången bör ulfärdas.

4.14

Länsstyrelsen i Västernorrlands län: Frågan um överföringen av medel från älgskadefnnden lill regleringsfonden har påtalats av länsjakl-vårdsföreningen. Enligt föreningens uppfattning, har nuvarande system inneburil en systematisk avtappning av medel från norrlandslänen till älgskadereglering i Syd- nch Mellansverige. Liksom i fråga om ersättning för skördeskadnr/skngsskadur i Nurrland, instämmer länsstyrelsen i läns-jaktvårdsföreningens åsikt atl nnrrlandsmedel från älgskadefnnden bör finna en nurrlandsanknuten användning. Sum skäl för delta kan från jaktlig synpunkt anföras nurrlandslänens kärva "jaktklimal" med bl.a. lägre villbuniteter, ufta långa resavstånd uch övriga förhållanden sum höjer kringkostnaderna för jägarna. Det kan även nämnas atl kostnaderna för anläggning och nyttjande av älgbanor med de långa resavstånden skulle

Prop. 1979/80:111

43

motivera gud användning för medel snm nu överföres för sydligare ända­mål. Här bör i stället de län, snm ständigt rednvisar underskutt i sina länsälgskadefunder, uttaga maximal älgavgift till dess ekunumin i resp. älgskadefnnd är stabil. Medel från regleringsfunden bör anvisas endasl till för hela landel gemensamma fursknings- uch infnrmatiunsåtgärder. Skall möjligheten kvarstå att från regleringsfonden överföra medel till länsälg­skadefunder med underskntt, bör enligt länsstyrelsens mening avsättning­en från länen till regleringsfunden maximeras till 20% av influtna avgifter.

4.15

Länsstyrelsen i Västerbottens län: Beredningen har diskuterat ulika alternativ för älgskadefnndernas urganisation uch förvallning. Förslag avses läggas fram i huvudbetänkandel. Enligt länsstyrelsens mening är nuvarande urganisatiun av älgskadefnnderna utillfredsställande eftersnm den del av influtna älgavgifier sum överförs till den cenirala funden i slur utsträckning används för att täcka underskntt hus länsälgskadefunder i andra delar av landel. Länsstyrelsen förordar därför en nmurganisaliun av fnnderna så atl hela älgavgifien tillförs länsälgskadefunden. 1 samband därmed bör rätlen att besluta um älgavgifternas sturiek decentraliseras till länsstyrelserna. Fördelen med detta är dels all älgavgifiens sturlek lättare kan anpassas lill länsvisa förhållanden och dels att ökade möjligheter ges för länsstyrelsen att använda fnndmedlen i enlighet med uppställda mål för älg vården i länel.

4.16

Länsstyrelsen i Jämtlands län: Beredningen förordar alt nuvarande ordning beträffande älgskadefnnderna, avgifter m.m. lills vidare behålls nförändrade.

Länsstyrelsen anser alt nuvarande urdning bör ändras så snart snm möjligt.

Älgskadefnnderna bör användas för atl kumma lill rätta med länets prnblem. Avgifterna bör därför differentieras så atl varje lån helt svarar för skadeersättningarna inum länet. Därutöver skall länsfunderna självfallet slå för viss del av kustnaderna för fnrskning, försöksverksamhet uch information.

4.17

Länsstyrelsen i Norrbottens län: Beredningen diskulerar älgskade­fonderna, dess organisatiun, avgifter m.m. nch redovisar därvidlag två handlingsvägar som kan bli aktuella i beredningens kummande slutbetän­kande. Av dessa två alternativ får länsstyrelsen i likhet med lantbruks­nämnden, skugsvårdsstyrelsen och länsjaklvårdsföreningen förorda b-allernativet. Genum den decentralisering av ansvar nch beslutanderätt snm b-alternativet förutsätier kan länsstyrelsen i samråd med älgnämnden nch övriga berörda regionala organ planera älgstammen i länet och de kosinader denna för med sig. Avgiften till centrala älgfonden bör med hänsyn till fondens syfle som en uljämningsfaktor mellan länen fastställas av regeringen.

4.18

Trädgårdsnäringens riksförbund:--- Av stor vikt är att skade­värderingen blir enheilig i hela landel nch därför bör, snm föreslås i utredningen, naturvårdsverket utfärda instruktiuner för värderingsmän­nen.

4.19

Svenska jägareförbundet: Den urdning sum i dag råder har skapat en situation där älgskademedel via den centrala regleringsfonden överförs

Prop. 1979/80: 111

44

från län med ringa älgskador, företrädesvis i Norrland, till län i Syd- och

Mellansverige, vars fonder inte är tillräckliga för alt ersätta uppkommen

skada. Av länsjaktvårdsföreningarna i Nurrland, men uckså av föreningar i

andra delar av landel, har förhållandena ansetts nacceptabla. Svenska

jägareförbundet vill därför fästa all uppmärksamhel på problemet, så att

delta blir föremål för en grundlig översyn när beredningen avger sitt

huvudbetänkande. Tills vidare anser jägareförbundet att nu gällande av­

sättning till regleringsfunden skall utgöra en definitivt högsta gräns för

cenlral utdebitering ur länsälgskadefnnderna. Svenska jägareförbundet an­

ser del på sikt nödvändigt atl en decentralisering sker av ansvar nch

beslutanderätt beiräffande älgskadefnnderna.           

Föreslagen uppdelning av ersällningsgilla viltskadnr till fyra nlika finan-sieringsfnrmer med hänsyn till de skadevållande arterna - allmänna me­del, medel från jaktvårdsfunden, medel från älgskadefnnderna nch älg­skaderegleringsfnnden samt bidrag från berörda företag uch urganisalinner - anser Svenska jägareförbundet i princip vara riktig.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1980