Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition

1981/82:57

om försvararjäv m. m.;

beslutad den 29 oktober 1981.

Regeringen föreslår riksdagen all anta det förslag som har tagits upp i bi­fogade utdrag av regeringsprotokoll ovannämnda dag.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

CARL AXEL PETRI

Propositionens huvudsakliga innehåll

1 propositionen föreslås att rättegångsbalkens regler om försvarare i brottmål kompletteras med en bestämmelse om obehörighet i vissa fall att uppträda som försvarare. Bestämmelsen riktar sig mol försvarare som på grund av sitt samröre med den misstänkte inte kan väntas utföra ett försva-raruppdrag på ell korrekt sätt.

Propositionen bygger på en prorifiemoria som har utarbetats av brottsfö­rebyggande rådet inom ramen för översynen av lagstiftningen mot den or­ganiserade och ekonomiska brottsligheten.

1 propositionen behandlas också frågorna om etiska regler för advokater och om insyn i advokatsamfundets disciplinära verksamhet.

Lagändringen föreslås träda i kraft den I januari 1982.

1   Riksdagen 1981182. I saml. Nr 57

Prop. 1981/82:57

Prop. 1981/82:57

2

Förslag till

Lag öm ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreiskrivs att 21 kap. 3 § rättegångsbalken skäll ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande 'lydelse

Föreslagen 'lydelse

21 kap. 3§ Vid sin talans förberedande och utförände må'déh-rnisstänkte biträdas av föfsvaiare.

Försvarare 'utses äv den 'miss­tänkte. Är "déh misstänkte 'undei" adéitoh år eller sinnessjuk'éller'sin-nesslö, litsesförsvarareav-déhsöm 'har vårdnäclenom hOnOrn. Hafdien misstäiikte fÖr sig ställt rättegångs-'ömbud,'änses''ömbiidet'söm'försva-rare.

Föfsväi"aré 'ulses av den rniss-'lähkte. Är déh 'missitänkte 'under aderton'år eller sinnessjuk eller sin-nésslö, utses försvarare av den som 'här vårdnaden om honom. Har'deh misstänkte för sig ställt rättegångs­ombud, ähses ombudet'so"m försva­rare. Otii.försvarare äge vad i 12 kap. 25 §§ samt'6 § andra stycket är stadgat motsvarande 'tillämp­ning.

En persortjår inte våraförsvara-. 're,' om hän här 'eller 'här I haft 'upp-drag'åt den rnisstärikté eller ekonö-'miska förbindelser 'med -denne och ornständighétérha är ägha'de 'ätt minska förtroendet 'för'hans förmå­ga att iaktta 'vad som 'åligger eh försvarare étiligt-7§:första stycket. Om försvarare gäller'i övrigt '12 kap.~2 5 §§ samt6'§'ahdra stycket.

Har den misstänkte ej utsett försvarare eller avvisas av hOnöm utsedd försvarare och finnes på grlihd av sakens beskafifenhetellereljest hans rätt icke'kunria'uiah'bilräde tillvaratagas, skall offentlig försvarare förordnäs förhönörh. Är den misstänkte aiihålleneller häktad, skäll även eljest, om han begär det, öffentJig-försvärare förordnas.

Déhha läg träder i kraft déh'rjahijari 1982.

Prop. 1981/82:57

Utdrag

JUSTITIEDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 19,81-10-01

Närvarande: stalsniinistern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden UJlsten,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Anders­son, Boo, .Petri,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Elrnstedt,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Petri

Lagråd$reniiss;oni försvararjäv m. m.

1    Inledning

Brottsförebyggande.rådet (BRÅ),fick idecember 1977 i uppdrag av den idåyarande regeringen all göra en översyn ay,lagsfiftningen mol organise­rad,och. ekonomisk brottslighet. Översynen bedrivs i en styrgrupp och,pli-.ka arb.etsgrupper.

,Enav arbetsgrupperna' har utarbetat .promemorian (BRÅ PM 1979:8) Adyokatverksarnhel. Promemorian har överlämnats till styrgruppen inom BRÅ och Sveriges advokatsarnfund. Promemorian har därefter lämnats till justitiedepartementet i december 1979. Den har rerriissbehandlats.

Till protokollet i detla ärende bör fogas dels promemorian sqm.bilaga I, dels en förteckning över remissinstanserna och en sammanställning av re­missyttrandena som bilaga 2.

Vissa frågor rörande advokatverksamhet, bl.a. frågan om discipHnära påföljder och insyn i advokatsamfundets disciplinära verksamhel, har be­handlals av riksdagen i olika samrnanhang under senare år,(se l.ex. JuU 1978/79:6).

Jag avser nu alt la upp frågan om lagstiftning på griind av del förslag om försvararjäv sornförsfram i BRÅ-promemorian. Jag ämnar också behandla en del frågor som inte kräver lagstiftning.

' Generaldirektören Sten Walberg, ordförande, advokaten Bengt Bergendal, auktori­serade revisorn Bengt Bångstad, direktören Jan Bökmark, rättschefen Kurt Malm­gren och expeditionschefen Sven[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1981/82:57

4

2    Allmän motivering

2.1 Allmänna synpunkter

Den lidigare nämnda arbetsgruppen har inriktat sig bl.a. på vissa yrkes­gruppers verksamhet. Arbetsgruppen har i en första promemoria (BRÅ PM 1978:2) Revisors verksamhel, som överlämnats till justifiedepartementet, lagt fram vissa förslag och rekommendationer på revisorsområdel. För­slagen har behandlats i prop. 1979/80:143 med förslag lill ny lagstiftning om handelsbolag m.m. (LU 1980/81:4, rskr 1980/81:39, SFS 1980:1104), I den nu föreliggande promemorian har arbetsgruppen på motsvarande sätl som när det gäller revisorerna diskuterat frågor som rör advokatväsendet.

Arbetsgruppen pekar på att det i den allmänna debatten har gjorts gäl­lande att vissa advokater varit inblandade i organiserad och ekonomisk brottslighet. Gruppen har gått igenom del material som legal lill grund för sådana uppgifter. Enligt arbetsgruppen ger materialet inte slöd för de gene­rella påståenden som förts fram om advokaters medverkan i sådan brotts­lighet. Under inga förhållanden finns del enligt gruppens uppfattning något fog för påståenden om att dessa företeelser skulle ha spridning bland advo­katkårens medlemmar. Gruppen anser likväl att den förda diskussionen moliverar en undersökning för all klargöra om nuvarande ordning erbjuder tillräckligt skydd mol sådana företeelser.

Arbetsgruppen föreslår alt del i rättegångsbalken (RB) förs in särskilda bestämmelser om en försvarares relationer till den misstänkte. Dessutom görs rekommendationer om komplettering av advokatsamfundets vägle­dande regler om god advokatsed och om offentliggörande av disciplinära avgöranden. Vidare föreslår arbetsgruppen vissa organisatoriska föränd­ringar i syfte att öka insynen från det allmännas sida i advokatsamfundets verksamhet. Slutligen gör gruppen vissa uttalanden i fråga om myndighe­ters hänvändelser till advokatsamfundet i disciplinära frågor.

Promemorian har fått ett övervägande positivt mottagande vid remissbe­handlingen.

Del torde inte råda någon tvekan om all den organiserade och ekonomis­ka brottsligheten i viss utsträckning bedrivs med hjälp av rådgivning och vägledning av olika experter, däribland jurister. Även om, som framhålls i promemorian, det föreliggande materialet inte ger stöd för något generellt påstående alt advokater skulle vara inblandade i organiserad eller ekono­misk brottslighet, är det ändå naturligt att se över de regler som gäller för advokater, på samma sätt som redan har skett beträffande revisorerna. Advokatkåren har en central ställning i samhället och del är av stor vikt att både allmänheten och myndigheterna har tilltro till advokaternas yrkes­utövning. Som jag senare skall återkomma fill finns del visserligen all an­ledning all hysa förtroende för det sätl på vilket advokatsamfundet utövar fillsyn över sina medlemmar. Trots detta finns det, bl.a. mot bakgrund av

Prop. 1981/82:57

5

den allmänna diskussion som har förts, skäl att överväga behovei av åtgär­der för att ytterligare motverka att advokater, som i sin yrkesutövning på olika sätt kan komma i kontakt med organiserad och ekonomisk brottslig­het, medvetet eller omedvetet underlättar sådan brottslighet.

Jag vill i detta sammanhang emellertid också understryka viklen av alt man bevarar advokaternas ställning som fria och självständiga yrkesutöva­re. Del bör alltså inte komma i fråga att vidla några åtgärder som kan rubba denna ordning.

Jag har hittills bara uppehållit mig vid sådana praktiserande jurister som är advokater. Del förslag om försvararjäv som jag ämnar föreslå i närmast följande avsnitt lar emellertid sikte på alla kategorier av försvarare. Frågan hur man i övrigt skall kunna motverka att juridiska rådgivare utanför advo­katkåren främjar ekonomisk brottslighet utreds f.n. inom BRÅ.

2.2 Försvararjäv

Bestämmelser om försvarare finns i bl.a. 21 kap. RB om den misstänkle och hans försvar. Bestämmelserna skiljer mellan privata och offentliga för­svarare. En privat försvarare ulses av den misstänkle. Om den misstänkte har ell rättegångsombud, anses ombudet som försvarare. De allmänna reg­lerna i RB om ett rättegångsombuds kvalifikationer och prövningen av den­nes lämplighet har gjorts tillämpliga även på försvarare. Som försvarare får sålunda inte brukas annan än den som rätten med hänsyn lill redbarhet, in­sikter och tidigare verksamhel finner lämplig att vara försvarare i målet. Visar en försvarare oredlighet, oskicklighet eller oförstånd eller befinns han eljesi olämplig, skall rätten avvisa honom som försvarare i målet. Rät­ten får ocksä, om det finns skäl till det, förklara honom obehörig antingen för viss tid eller tills vidare alt brukas som försvarare vid den räiten.

1 vissa fall skall rätlen förordna en offentlig försvarare för den misslänk-te. 1 princip gäller att till offentlig försvarare skall förordnas en advokat som befinns lämplig lill del. Har den misstänkte lill offentlig försvarare fö­reslagit någon behörig person skall han förordnas, om inte hans anlitande skulle medföra avsevärt ökade ko.stnader eller eljest särskilda skäl föranle­der annat. Ell förordnande av offentlig försvarare kan återkallas av rätten om det föreligger giltigt skäl fill delta.

Allmänt gäller enligt RB all det åligger försvararen att med nit och om­sorg tillvarata den misstänktes rätt och i detta syfte verka för sakens rikti­ga belysning (21 kap. 7 § första siycket). Därav torde följa att försvararen bör upprätthålla en självständig och oberoende ställning gentemot den misstänkte. Försvararen bör inte hamna i ell jävsliknande förhållande lill den misstänkte och dennes sak.

Frågan om och i vilken ulslräckning ekonomiska förbindelser mellan en advokat och hans klient är tillåtna har reglerats i advokatsamfundets vägle­dande regler om god advokatsed (22 §). Bestämmelserna innebär i huvud-

Prop. 1981/82:57

6

sak ätt det inte bör föfekorrirna andra ekonorhiskä tfänsaklionef än vad sörh följer'av uppdragsföfhållaridét.

Enligt arbetsgruppen bör varje någorlunda väsentlig risk för att försvara­ren inte står helt fri niot den misstänkte undanröjas.- Av betydelse ärdärvid såväl tidigare förbindelser nied de'ri rnisstärikté som' rriellanhavanden under brottmålets handläggning. Arbetsgruppen framhåller att gällande regler i RB irité direkt tär sikte pä de fall då vederbörande åt den misstänkte utför iippdfäg av annat slag än som faller iriöni ramen för försväraruppdraget el­ler tidigare biträtt den misstänkte i annan egenskap än som' försvarare. Gruppen anser alt sådana uppdrag kari grunda jävsliknande situationer som inte är förenliga med försvararens ställning.

1 den rhåri eri försvarare har haft direkt anknytning till den brottsliga gär-nirigeri - ävéri om häri själv inte kari åtalas för någori form' av medverkan - rriåsté hän enligt gmJDperis uppfatlriirig anses klart oläriiplig som försva­rare. Gruppen föreslår eri regel av innebörd att den soin genom råd eller på annat sätt har varit den misstänkte behjälplig vid gärhirigén eller i angelä-gérihél sörii Kär väsentligt särnband därriied inte får vara försvarare. 1 sär­skilda fäll skäll fälten kiirinä rnedge iiridäntag från denriä regel.

När del gäller den situationen att déri söm har utsetts lill försvarare utför äriri'ät iipp)di-äg åt den misstäiikte än det som faller iriorii räifien för försva­ret föreslår äfbétsgftippen eri förbildsreg'él, sorini syftar lill att motverka ris­ken för ätt föfsväfai-eri irité käft upprätthålla eri självständig hållning gent-érnöt den riiisstänklé och dé'nnes säk. Väd gfiippéri här särskilt avser är ätt föfébyg'gä ätt försvararen blir inblandad i öfgärtiseräd och ekoriörtiisk bföttsligiiéi; Samtidigt iiridérstryker grup'pen ätt en reglering på denriä punkt Böi" hä sådana bégrärisnirigär att den inte leder för lårigt.- Eri rinilig ävvägriifig iippnås enligt äfbétsgfuppéri rriéd eri regel äv irinéhåll alt deri sörfi är föi-sväfäfé irité får värä déri misstänkte behjälplig i äfidfa ékdnorriis-kä ärigéiägériHétéf äfi sådäriä söni fålJér inom rärhéri för föfsväfét éJler up-périBäflig'én säknäi" särribänd méd gärningen;

Dé ijädä régléiha föreslås bli ihföidä i 21 kap: RB sarifit ävsé både offent­liga och pri'vätä föfsväfäré:

Åfbétsgiiippéns folkslag i dériria dél här fåll ell övérvägäridé positivt riiöt-tägåridé. Fléfä férnissirisläriser Kär dock haft irivändriirigär riiot försjägéi. Dél här Bi.ä: ffährihåilits aU redan gälläridé regler ger möjlighet ätt pröva föfsväiäféns läriiplighét i nu aktuella hähséériden. Dé föreslagna reglerna skiillé ifite på något rrieiä påtagligt sätt kunna förebygga ätt t.éx: advokater blir iribläriäädé i öi"ganiséfää dch eköhöriiisk bföltsligfiét: Reglerna käri också rriedföi'ä praktiska tillämphifigspföbiérit. Svårigheter käri såltirida uppstå riäi det gäller ätt i det enskilda fallet fäststälJä föfsvaräleris föfhål-läriden till den rnisstärikté och hans säk: Äveri förfäräridet inför fälten när en fråga oifi föfsväiäiyäv iipiSköriiniéf kari niédföfä piöblérii:

Sorri jäg fidigare Kar béföii äf det väséntJigt ätt på äJlt sätt söka förebyg­ga ätt advokater génorri särriröré niéd pérsöiiéf söm ägnar sig åt éköriöriiisk

Prop. 1981/82:57

7

och organiserad brottslighet kan komma att underlätta sådan brottslighet. Detsamma gäller naturligtvis andra praktiserande jurister. Det är också, angeläget att lagföringen av den ekonomiska och organiserade brottslighe­ten inte försväras. Härvid, kommer försvararens ställning i blickpunklen. Redan med nu gällande bestämmelser har rätten visserligen möjlighet att avvisa olämpliga försvarare. De.ssa regler är em.ellertid allmänt hållna och tar inte särskih sikte på nu aktuella företeelser. Det är också oklart hur långt de sträcker sig.. Skål talar därför för att det införs en särskild beslämT melse som direkt riktar sig mot en försvarare som på grund av sitt samröre med den misstänkte inte kan förväntas komm.a att ulföra försvaramppdra­gel på ett korrekt sätt..

Under remissbehandlingen har, som tidigare nämnts, möjligheterna att åstadkomma en effektiv reglering ifrågasatts. Man har bka. pekat på svå­righeterna att utreda försvararens samröre med den misstänkte. Jag är medveten om att sådana svårigheter ibland kan föreligga. Detta bör emel­lertid inte hindra at.t man genorn en uttrycklig regel om försvararjäv marke­rar att den sorn på e.tt eller annat sätt har underlättat den misstänktes brottslighet eller som annars inte står tillräckligt fri, i förhållande till den misstänkte är oläniplig att vara försvarare. En sådan regel kan framför allt tjäna ett preventivt syfte. Den kan också utgöra ett stöd, för försvararen när han viH hävda sitt oberoende, gentemot den rnisstänkte. Det är vidare angelägel att domstolen får ökade möjligheter till avvisning, även om man inte kan komma till rätta nied alla fall där en försvarare kan anses olärnplig. Mot bakgrund av vad jag nii har sagt förordar jag att i 21 kap. RB förs in en regel om försvararjäv som avser de. situationer som nyss har berörts. Regeln bör gälla såväl offentliga som privata försvarare och oavsett om försvararen är advokat eher inte.

När det gäller utformningen av lagregeln måste beaktas att försvararen skall som främsta plikt främja den misstänktes intressen. Den misstänkte skall vidare i princip vara berättigad att själv få avgöra vem han vill ha som försvarare. En regel om försvararjäv måste stå i sarnklang med dessa in­tressen-Arbetsgruppens förslag innebär att i princip varje samröre rned den misstänkte i form av rådgivning eljer annaii hjälp grundar försvararjäv, orn den hjälp som har lämnats har ett väsentligt särnband nied den åtalade gär= ningen. Enligt niin mening sktiHe en sådan regel föra för långt. Det finns knappast någon anledning att ingripa mot en försvarare som, trots samröre med den misstänkte vid sidan av försvarariippdraget, kan förväntas kpmr ma att utföra detta uppdrag på. ett korrekt sätt, (Jfta har dep sorn tidigare har biträtt den misstänkte och därför är väl insatt i saken bättre förutsätta ningar än någon annan att tillvarata den mjsstäiiktes intressen. Satnlidigt synes arbetsgruppens förslag vara alUför begränsat, En för försvärarupp­draget olämplig bindning mellan den misstänkte och den tilltänkte försva= råren kan föreligga även när det tidigare har förekommit ett sarriröre sorn inte hänför sig till den åtalade gärningen,

Prop. 1981/82:57

8

Som framgår av det anförda bör en jävsregel inte utformas på så sätt alt den generellt diskvalificerar en försvarare på grund av dennes förbindelser med den misstänkte. Regeln bör i stället ta sikte på de fall där samröret är av den karaktären att det kan antas komma att inverka på försvararens för­måga att utföra försväraruppdraget på ett korrekt sätt.

Mot denna bakgrund bör jävsregeln ges den innebörden alt en person in­te får vara försvarare, om han har eller har haft uppdrag åt den misstänkte eller ekonomiska förbindelser med denne och omständigheterna är ägnade alt minska förtroendet för vederbörandes förmåga att iaktta vad som ålig­ger en försvarare enligt 7 § första stycket. Genom denna utformning täcks båda de bestämmelser om försvararjäv som arbetsgruppen har föreslagit.

Den nu förordade regeln bör lämpligen fogas in i 21 kap. 3 § RB som an­ger vilka kvalifikationer en försvarare - offentlig eller privat - bör ha. Med den utformning av bestämmelsen som jag nyss har förordat finns det inte något behov av att i särskilda fall kunna medge undantag från regelns tillämpning. Jag återkommer i specialmotiveringen till den närmare omfatt­ningen av regelns tillämpningsområde.

En särskild fråga är i vilkeri ordning frågor om jäv skall behandlas. I första hand bör del ankomma på den tilltänkte försvararen att själv pröva om jäv föreligger. Anser han sig obehörig, bör han avböja ett erbjudet upp­drag. I den mån han först efter del han mottagit sitt uppdrag upptäcker att han är obehörig att vara försvarare, bör han frånträda uppdraget. Den som är offentlig försvarare har alltså att anmäla saken för rätten och hemställa om sitt entledigande medan en privat försvarare har att avsäga sig uppdra­get. Skulle en jävsfråga tas upp hos rätten får försvararen redovisa de om­ständigheter som är av betydelse för sakensbedömning.

Om försvararen inte själv bedömer sig vara obehörig bör del liksom f.n. ankomma på rätlen att i förekommande fall avgöra frågan. Jag återkommer i specialmotiveringen till de förfaranderegler som gäller i detta hänseende.

Det kan ifrågasättas om inte den förordade jävsregeln bör tillämpas även i fråga om rättegångsombud i allmänhet. Tillräckliga skäl till en sådan skärpning av kvalifikationskraven för ombud föreligger dock inte enligt min mening.

Den nya bestämmelsen bör träda i kraft den I januari 1982.

2.3 Advokatetiken

När RB infördes blev advokatväsendet reglerat i lag (8 kap. RB). Hu­vudsyftet med regleringen var att i möjligaste mån säkerställa den rättssö­kande allmänhetens intresse av att kunna få biträde av personer som besatt de nödvändiga kvalifikationerna. Detta syfte kunde vinnas genom att ad­vokatsamfundet fick en i viss mån offentligrättslig ställning och underkas­tades nödig kontroll. I 8 kap. RB sägs bl.a. att advokat är den som är med-

Prop. 1981/82:57

9

lem av Sveriges advokatsamfund och att samfundets stadgar fastställs av regeringen.

Enligt 8 kap. 4 § RB skall en advokat vid utövande av sin verksamhet redbart och nitiskt ulföra de uppdrag som anförtrotts honom och i allt iakt­ta god advokatsed. En motsvarande bestämmelse finns inlagen i samfun­dets stadgar. I 8 kap. 7 § RB föreskrivs all en advokat som i sin verksamhel uppsåtligen gör orätt eller som eljesi förfar oredligt skall uteslutas ur sam­fundet. En advokat kan också meddelas varning eller erinran.

Vad som ligger i begreppet god advokatsed har inte närmare preciserats i RB eller i stadgarna. Inom advokatkåren har del emellertid genom årens lopp utbildats vissa yrkesetiska principer. År 1971 antog samfundets sty­relse vägledande regler om god advokatsed, vilka i allt väsentligt utgjorde en kodifiering av de normer som dittills tillämpats och upprätthållits i sam­fundets disciplinära verksamhel.

Mot bakgrund av bl.a. påståenden i den allmänna debatten om advoka­ters medverkan i organiserad och ekonomisk brottslighet har ifrågasatts om de etiska regler som styr advokatverksamheten har tillräcklig räckvidd och är tydliga nog för all fånga in företeelser med anknytning till sådan brottslighet. Bl.a. har man pekat på behovet av en mer allmän etisk regel, som skulle ta sikte på just dessa förfaranden. Frågan har diskuterats också inom advokatkåren och behandlas f.n. av en kommitté som har tillsalts av samfundet med uppgift att se över de vägledande reglerna om god advokat-sed. Kommittén prövar bl.a. tanken att införa en etisk generalklausul av innehåll att en advokat i sin verksamhel inte får främja orätt. Kom­mittéarbetet väntas bli slutfört inom kort. Avsikten är, enligt vad jag har inhämtat, att kommitténs förslag skall behandlas av samfundels fullmäkti­ge under våren 1982,

BRÅ:s arbetsgrupp har framhållit att de nuvarande etiska reglerna hu­vudsakligen tar sikte på förhållandet till klienter och motparter, på dom­stolsförfarandet och på utomprocessuella förhandlingar. Förhållandel lill det allmänna har däremot inte fått någon framträdande plats. Enligt arbets­gmppen visar emellertid advokatsamfundels disciplinära praxis alt sam­fundet trots detta inte har tvekat att gä fram med stränghet också mot miss­förhållanden som riklat sig mot det allmänna. Gruppen anser del väsentligt alt kodifiera denna praxis och rekommenderar därför samfundet att kom­plettera de vägledande reglerna om god advokatsed med en etisk general­klausul. Enligt arbetsgruppen bör den klausul som hittills har diskuterats kompletteras så alt det uttryckligen anges att en advokat skall avhålla sig från att genom rådgivning eller annat aktivt arbete medverka i handling som, enligt vad han inser eller bör inse, är lagslridig eller uppenbarligen in­nebär kringgående av lag, vare sig förfarandet riktar sig mot någon enskild eller mol del allmänna. Han skall inte heller aktivt medverka i förberedel­ser som, enligt vad han inser eller bör inse, syftar till sådana handlingar. Enligt arbetsgruppen bör del uttryckligen anges att regeln inte innebär någ-

Prop. 1981/82:57

10

ra inskränkningar i en advokats rätt och skyldighet att lämna upplysning om innehållet i gällande rätt. Den medför inte heller någon skyldighet för advokaten alt särskilt tillvarata myndigheternas Intressen.

Vid remissbehandlingen har arbetsgruppens förslag om komplettering av de vägledande reglema över lag fått ett positivt mottagande. Advokat­samfundet har när det gäller reglernas närmare utformning hänvisat fill det pågående kommittéarbetet.

Även jag anser det värdefullt att de nuvarande etiska reglerna på advo-katomrädet byggs ut. Även om en sådan generalklausul som har diskute­rats inte kommer att innehålla något principiellt nytt i förhållande till vad som i dag gäller om god advokatsed, kan den ändå vara till nytta för både advokater och allmänheten, bl.a. genom att advokatemas skyldighet mot del allmänna klart slås fasl.

Liksom hittills bör ansvaret for utformningen av de vägledande reglema om god advokatsed vila på advokatsamfundet. Jag anser mig kunna utgå från all det pågående arbetet på en komplettering av reglerna snart kom­mer att slutföras och att resultatet kommer att bli tillfredsställande även från allmänna synpunkter. Jag avser emellertid att noga följa utvecklingen på detta område.

2.4 Ökad insyn i och information om advokatsamfundets disciplinära verk­samhet

Advokaternas rätt att delta i advokatsamfundets verksamhet utövas ge­nom fullmäktige. Fullmäktige väljer samfundets styrelse. Denna beslår av en ordförande, en vice ordförande samt nio andra ledamöter jämte nio suppleanter. Samtliga är advokater. Tillsynen över advokatväsendel ut­övas av styrelsen. En väsentlig del av tillsynen hänför sig till den discipli­nära verksamheten. Görs hos advokatsamfundet en anmälan mot en advo­kat eller uppkommer annars en fråga om åtgärd mot en advokat är det i första hand styrelsen som tar upp ärendet. Även JK har befogenhet all hos styrelsen påkalla ålgärd mot en advokat som åsidosätter sina plikter.

Finner styrelsen att en disciplinär åtgärd - dvs. uteslutning, varning el­ler erinran - inte är påkallad, lår styrelsen avgöra ärendet. 1 annat fall skall ärendet hänskjutas lill samfundets disciplinnämnd. Har styrelsen fun­nit alt en väckt fråga om disciplinärt ingripande mot en advokat inte föran­leder alt ärendet skall hänskjutas till disciplinnämnden, kan JK inom fyra veckor efter det att han fåll del av beslutet påkalla ålgärd mol advokaten. Denna befogenhet föreligger oavsett om JK lidigare har tagit initiativ till ärendet hos styrelsen eller ej. Disciplinnämnden, som väljs av fullmäktige, består av en ordförande, en vice ordförande och sju andra ledamöter. Även dessa är samtliga advokater. Talan mot nämndens beslut kan föras Kos Kögsta domstolen av JK och, när någon har uteslutits ur samfundet, av denne.

Pröp. 1981/82:57

1H

JK får del av advokatsamfundets beslul i alla disciplinärenden. Endast i få fall har styrelsens beslut i ett disciplinärende lett till att JK begärt att ärendet skall hänskjutas till disciplinnämnden. Detsamma gäller om besvär över nämndens beslut fill högsta domstolen. Del är sällsynt all JK hos sty­relsen påkallar åtgärd mot en advokat.

Advokatsamfundets styrelse och disciplinnämnden anses - med hänsyn till den Offentligrättsliga regleringen av advokatväsendet - fullgöra myn­dighetsutövning vid utövandet av sina disciplinära befogenheter. 1 denna verksamhet omfattas ledamöterna i dessa organ av lagen (1975:1339) om justitiekanslerns tillsyn. Förhållandet torde även innebära att ledamöterna är underkastade reglema i 20 kap. 1 § brottsbalken om myndighetsmiss­bruk.

I fråga om advokatsamfundets rättigheter och skyldigheter alt offentlig­göra uppgifter i samfundets disciplinära verksamhel gäller följande. Enligt en föreskrift i samfundets stadgar gäller en generell tystnadsplikt för leda­möter och suppleanter i styrelsen och för ledamöter av disciplinnämnden i fråga om vad de på grund av en advokats skyldigheter att lämna uppgifter och tillhandahålla handlingar erfarit om denne och hans verksamhet. Den­na tystnadsplikt är inte försedd med någon uttrycklig sanktionsregel.

Styrelsens beslut i fråga om en disciplinär åtgärd mol en advokat skall fillställas advokaten, JK och disciplinnämnden. Har ärendet tagits upp på grund av en anmälan skall också anmälaren få del av beslutet, såvida han inte återkallat sin anmälan. Disciplinnämndens beslut skall tillställas sam­ma krets som styrelsens beslul samt styrelsen själv. Meddelande om att en advokat tilldelats varning eller erinran får inte lämnas till någon annan än sorrt nu har nämnts. Ett beslut varigenom en advokat uteslutits ur samfun­det skall, så shart beslutet går i verkställighet, delges samfundets ledamö­ter Och de allmänna domstolarna.

Då samfundets handlingar i ett disciplinärende kommer in till JK eller högsta domstolen blir de allmänna handlingar. Hos dessa myndigheter gäl­ler enligt den nya sekretesslagen (SFS 1980:100. omtryckt 1980:880), som trädde i kraft den Ijanuari I98I, viss sekretess i bl.a. ärenden om discipli­närt ingripande mot en advokat eller om en advokats uteslutning ur sam­fundet (9 kap. 12 § jfrd 12 kap. 1 §). Sekretessen gäller för uppgift om en advokats ekonomiska ställning eller om någon annans personliga eller eko­nomiska förhållanden, om det kan antas att den som uppgiften rör lider skada eller men om uppgiften röjs. Uppgifter om en advokats personliga förhållanden i övrigt är inte underkastade sekretess.

Informationen till allmänheten om den disciplinära verksamheten sköts i första hand från samfundets kansli i Stockholm. Informationen är på gmnd av sekretessreglerna begränsad. Samfundet tar inte självt initiativ till med­delanden i pressen angående disciplinära avgöranden. I den av samfundet utgivna Tidskrift för Sveriges Advokatsamfund (TSA) redovisas halvårs­vis referat av styrelsens och disciplinnämndens beslut i disciplinärenden.

Prop. 1981/82:57

12

Besluten är anonymiserade genom att bl.a. alla personnamn utelämnas.

Samfundets disciplinförfarande och de disciplinära ålgärdema har ut­retts av en särskild kommitté inom samfundet. Kommittén har nyligen av­slutat sill arbete och har i sitt betänkande Advokatsamfundets disciplinära verksamhet bl.a. föreslagit att disciplinpåföljderna skall byggas ut lill att omfatta åläggande av straffavgift, att två av disciplinnämndens ledamöter skall utses av regeringen samt att ökad information skall ges om den dis­ciplinära verksamheten. Kommitién har därvid också understrukit vikten av all frågan om tystnadsplikt för de av regeringen utsedda ledamöterna får en tillfredsställande lösning. Avsikten är att delta kommitléförslag, lik­som förslaget angående de eliska reglerna, skall behandlas av samfundets fullmäktige våren 1982.

BRÅ:s arbetsgrupp har diskuterat frågan om ökad insyn i och informa­

tion om advokatsamfundels disciplinära verksamhet. Enligt gruppen har

denna fråga fått ökad aktualitet mot bakgrund av påståendena i den all­

männa debatten om att advokater genom rådgivningsverksamhet med­

verkat i organiserad och ekonomisk brottslighet. Gmppen har visserligen

kommit fram lill alt advokatsamfundet bedriver en effektiv och grundlig

disciplinär verksamhet och att del därför från kontrollsynpunkl saknas

skäl alt gripa in i denna ordning. Gruppen understryker dock vikten av att

den rättssökande allmänheten och samhället i övrigi kan förvissa sig om att

det finns utvecklade etiska regler som styr advokaternas verksamhet och

all advokatsamfundet är berett att ingripa mot den som gör avsteg från

dessa regler. Därför rekommenderas ätt advokatsamfundet, sedan dess

disciplinära organ avgjort ett disciplinärende som bedöms vara av allmänt

intresse, omedelbart bringar sitt ställningstagande till allraän kännedom.

Ett sådant offentliggörande, som inte behöver innehålla uppgift om den

disciplinära påföljd som kan ha meddelats, skall enligt gruppen ske med

beaktande av den lystnadsplikt som samfundets funktionärer har att iaktta

och utan angivande av namn eller andra uppgifter som är ägnade att röja en

viss person. Vidare förordar gruppen alt regeringen får möjlighet att vid si­

dan av de nio advokater som ingår i disciplinnämnden utse två utomståen­

de personer som ledamöter av nämnden.

I reservationer till arbetsgruppens förslag har två av ledamöterna i den lidigare omnämnda styrgruppen för BRÅ:s översynsarbete föreslagit att disciplinärenden skall handläggas av en särskild nämnd, som är fristående från advokatsamfundet.

Arbetsgruppens förslag om ökad insyn i och information om den disci­plinära verksamheten har fått ett genomgående positivt mottagande. Be­träffande förslaget om ökad publicitet av disciplinärenden framhålls från en remissinstans all del är av särskilt värde att advokater, domstolar, åkla­gare och andra som har intresse av advokatverksamhet snabbare än vad sker i dag får del av disciplinnämndens avgöranden. Advokatsamfundet delar arbetsgruppens uppfattning att det nu kan vara anledning att under-

Prop. 1981/82:57

13

söka möjligheterna alt ge ökad information om hur samfundels fillsyn över advokatverksamheten bedrivs. Några formella hinder för en sådan reform torde enligt samfundet inte föreligga. En ökad och snabbare information förutsätter endast ändring av samfundets praxis.

Belräffande förslaget om lekmannamedverkan i disciplinnämnden fram­hålls av en remissinstans alt del nuvarande systemet kan kritiseras för att ge utrymme för kollegiala hänsyn, även om fog för sådan kritik inte kan på­visas. Från fiera håll förs tanken fram all disciplinärenden skall handläggas av en särskild nämnd, som är fristående från advokatsamfundet. Ledamö­terna i en sådan nämnd skulle utses av regeringen.

För egen del instämmer jag i arbetsgruppens uppfattning att det finns an­ledning att öka informationen om samfundels disciplinära avgöranden och göra den snabbare fillgänglig. Med hänsyn till vad samfundet har uttalat i sitt remissvar utgår jag från att delta också kommer all ske genom samfun­dets försorg. Jag saknar därför anledning att här närmare gå in på formerna för och omfattningen av informationsverksamheten.

Belräffande frågan om lekmannamedverkan i disciplinnämnden vill jag lill en början slå fast all det inte har framkommit omständigheter som ger anledning till krifik mol det sätt på vilket samfundet utövar den disciplinä­ra verksamheten. Jag vill också erinra om JK:s kontrollmöjligheter över denna verksamhet. Från kontrollsynpunkl finns därför knappast någon an­ledning att ändra den nuvarande ordningen.

Jag vill emellertid också erinra om den centrala ställning som advokater­na har inom rättssystemet. Deras betydelse har på senare år stärkts i olika avseenden, bl.a. på rätlshjälpsområdet och när det gäller konkursförvall-ning.

Del är bl.a. mol den bakgrunden viktigt all advokatkåren har allmänhe­tens förtroende. Blotta misstanken om att ledamöterna i disciplinnämnden kanske inte ingriper med tillräcklig kraft mot kollegor, som har åsidosatt sina skyldigheter som advokat, innebär att detta förtroende minskar. Detla talar för alt allmänheten bör ha insyn i den disciplinära verksamheten.

Till detla kommer all nämndens avgöranden inte sällan innefattar etiska bedömningar där del kan ha ett särskilt värde all lekmannasynpunkter förs fram.

Som jag tidigare har nämnt anser jag inte all någon kritik kan riktas mol det sätt på vilket samfundet hittills har utfört den disciplinära verksamhe­ten. Jag har fullt förtroende för samfundets förmåga att även i fortsättning­en ha hand om denna verksamhel. Ett särskilt värde ligger i att disciplin­nämnden är ett fristående organ inom samfundet.

Med hänsyn lill vad jag nu har sagt anser jag inte all del finns anledning att inrätta något nytt disciplinärt organ utanför samfundet. Det allmännas insyn i den disciplinära verksamheten bör i stället lillgodoses genom alt lekmän bereds plats i disciplinnämnden. Detla bör lämpligen ske på det sättet alt regeringen får utse två ledamöter av nämnden. En sådan ordning

Prop. 1981/82:57

14

överensstämmer också med det förslag som har lagts fram av den nyss be­rörda :kommitlén inom samfundet.

Bestämmelser om lekmannamedverkan'Skulle - såsom har skett i:andra liknande sammanhang - i .och för sig kunna föras tn i lag. Disciplinnämn­dens sammansättning,har.emellertid hittills reglerats i samfundets stadgar och jag ser inte någon anledning :att nu göra avsteg från ,den ordningen. Därmed markeras .också att förslaget .om samhällsrepresentanter \ discip-linriämnden :inle har sin grund fi någon :ny:syn på advokatväsendels ställ­ning .isamhället.

Jag anser sålunda att den nya.ordningen'b,ör kunna genomföras genom alt advokatsamfundet själ,v,t!beslutar omändring i sina stadgar, somsenare får fastställas av regeringen. .1 enlighet med vad jagitidigare har sagt :finns det.anledning-alt utgå från att ändringen kommer atfgenomföras under .vå­ren 1982.

Tillförs disciplinnämnden samhällsrepresentanter, kommer.dessa;altibli .unäerkastadeidenlystnadsplikt som eriligt samfundets stadgar.redan.gäller för nämndens övriga ledamöter. Som jag tidigare har nämnt är denna tyst­nadsplikt inte försedd medmågon,uttrycklig sankfionsregel. Det bör,emel­lertid övervägas.attiinföra ett sanktionssystem .för samhällsrepresentanter-na inämnden förbrott mot;tystnadsplikten..Det finns äyen skäl som talar för all man samtidigt ser över,regleringen av.tystnadsplikten såvitt gäller advokatrepresentanterna i nämnden. Slutlig ställning till dessa spörsmål bör dock inte.tas.förrände förutskickade ändringarna i stadgarna vadavser disciplinnämndens sammansättning har genomförts.

/2.5 Myndigheters, hänvändelser'till advokatsamfundet i disciplinära frågor

Av de disciplinärenden som advokalsamfundet.handlägger anhängiggörs merparten genom .en anmälan. Del förekommer.i sällsynta fall att.ett di­sciplinärende inilieras;genomcatl endomstöfeller annan myndighet Täster samfundels uppmärksamhet på'en,advokats'handlande:i en .viss fråga.

Enligt RB,gäller,all.om ett, rättegångsombud eller.en försvarare somär advokat avvisas av domstol skall.anmälan om avvisandet göras hos sam­fundets styrelse (12 kap. 6 § andra stycket och,21 kap. 3:§ andra stycket).'! övrigt är möjligheten eller skyldigheten för myndigheter - bortsett från JK:s särskilda befogenheter - att göra anmälan.eller eljest vända sig till samfundet medijpplysningarangåendeien advokats handlande inte regle­rad i;lag eller annan författning.

.Regeringenhar i beslut den 28 juni 1979 uppdragit åt'BRÅ attänom ra-menTöröversynen av. lagstiftningen mot den organiserade och ekonomiska brottsligheten se.över bestämmelserna om informationsutbyte och anmäl­ningsskyldighet mellan, myndigheterna samt'föreslå erforderliga lagstift-riingsåtgärderm.m. (jfr prop. 1980/81:78).

Arbetsgriippen.anser altdellfinns behov av informationsutbyte mellan

Prop. 1981/82:57

15

myndigheter och samfundet. Det måste enligt gmppen ligga i både samhäl­lets och samfundets Intresse att del är väl sörjt för att missförhållanden inom advokatkåren kan upptäckas och beivras.,Arbetsgruppen föreslår in­te några författningsbestämmelser ulan redovisar 'sina .överväganden som en .rekommendafion lom att myndigheter, :som i sin verksamhet iakttar en anmärkningsvärd omständighet i fråga om'en advokats handlande, fäster advokatsamfundets uppmärksamhet på saken. Möjligheten,att göra en for­mell anmälan .mot en advokat ibör.emellertid enligt arbetsgruppen också i fortsättningen ifinnas.

Flertalet remissinstanser ställer sig positiva till arbetsgruppens rekom­mendafion. Från flera :hållifrarriförs synpunkten att slutlig ställningfiirfrå-;gan knappast kan tas förrän resultatet av deninom BRÅ pågående översy-inen

Även jag .anser att :frågan om imyndighéters Hänvändelser till advokat­samfundet i discipliriära 'frågor har ett nära samband med BRÄ:s nyss-nämndaiutredningsuppdrag. Jag är därför inte beredd:att.nuta ställning till 'frågan. Denfår.i ställetttas:upp;på nytt sedan'det.angivna:utredningsafbetet har sliilförts.

3   Upprättat lagförslag

1 enlighet med det anförda har inom justifiedepartementet upprättats för­slag till 'lagom-ändringi:rättegångsbälken. Förslaget bör fogas till,protokollet idetta ärende som:bilaga.3 :

4   Specialmötivering

21 kap. 3 § 1 ett:nytlilredje stycke till;paragrafen haritagits:in'bestäm­melsen alten.person intefår varaTörsvarare, om han haréllerhar haft upp­drag.ål>den-misstänktecellerékonomiska'förbindelser;med denne.och om-ständigheterna:är.ägnade:att minska förtroendetifor-.vederbörandes.förmå-,ga alt iaktta vad som åliggehen försvarare eriligt'7'§,försla stycket.

En;grund för ett.antagande-om ölämplighethos-.enitilltärikt.eller.utsedd försvarare:är alltså'tilfenbörjancall vederbörande vid'sidan av del aktuella försväraruppdraget .'harbistått eller bistår.den misstänkte genom rådgiv-hingeller.på annatsätt. En.annangrund;änatt den.niisslänkte och förs vara-.ren har ellerhar haft ekonomiska-förbindelser med varandra. Ingendera

''Bilagan har uteslutits'här. Förslaget än likalydande med.aetsom är fogat till propo­sitionen.

Prop. 1981/82:57

16

jävsgrunden behöver ha ett samband med den gärning som försvaret avser.

För att jäv skall uppkomma krävs därutöver att omständigheterna är äg­nade all minska förtroendet för vederbörandes förmåga att iaktta vad som åligger en försvarare enligt 21 kap. 7 § första stycket RB. Beskrivningen lar sikte på de fall där samröret får fill följd att försvararen hamnar i ett sådant förhållande till den misstänkle som kan medföra all han inte intar den fria och obundna ställning gentemot den misstänkte som krävs. Som exempel kan nämnas att försvararen på grund av samröret har fått ett eget - per­sonligt eller ekonomiskt - inlresse av sakens utgång. Den som har biträtt den misstänkte har givetvis inlresse av att inte själv bli lagförd för straffbar medverkan. Även handlande inom det s.k. grå fältet mellan lagenliga och lagslridiga handlingar kan grunda jäv. Det är här fråga om beteenden som den i avsnitt 2.3 berörda eliska generalklausulen syftar till att förhindra. Här åsyftas bl.a. åtgärder som utan alt kunna leda till ansvar för medver­kan har jämnat vägen för annans brottslighet. Ett exempel på detla är alt en person medverkar vid upprättande av en handling som senare kommer fill användning som ett led i ett skattebrott.

Del är inte ovanligt att en advokat har fasta klienter, som får löpande bi­träde i l.ex. ekonomiska frågor. Så länge advokaten lämnar biträde inom ramen för vad som kan överensstämma med god advokatsed finns det ing­en anledning att låta delta biträde utgöra grund för obehörighet som för­svarare. Något hinder för den som har varit den misstänkle behjälplig med juridiska råd i dennes allmänna affärsangelägenheter att vara försvarare föreligger alltså inte generellt.

En för försväraruppdraget olämplig bindning kan föreligga även när samröret består i enbart ekonomiska förbindelser. Det kan röra sig om fall av kompanjonskap i en affärsverksamhet, ett anställningsförhållande eller ekonomiska relationer som långivare resp, låntagare. Även andra liknande fall kan tänkas. 1 fråga om försvarare som är advokat framgår redan av 22 § i advokatsamfundels vägledande regler om god advokatsed alt andra eko­nomiska transaktioner med en klient än vad som följer av uppdragsförhål-landel i princip inte får förekomma.

Om en advokat berörs av jävsregeln torde av de vägledande reglerna för god advokalsed (14 §) följa all även övriga på advokatbyrån måste avböja eller frånträda ett uppdrag som försvarare.

Del ankommer på rätten att pröva huruvida jäv föreligger och alt i före­kommande fall avvisa försvararen eller besluta om entledigande av honom som offentlig försvarare. Härvid gäller samma regler som för avvisande el­ler entledigande på annan grund.

Har försvarare utsetts och anser åklagaren redan under förundersök­ningen att jäv föreligger, bör han anmäla detta till rätten, som har att med­dela beslut i frågan. Frågan kan också tas upp självmant av rätten. Även försvararen kan givelvis påkalla rättens prövning av en jävsfråga.

Prop. 1981/82:57

17

Av redaktionella skäl har hänvisningen i det nuvarande andra stycket till vissa bestämmelser i 12 kap. förts över till del nya tredje stycket.

5    Hemställan

Jag hemställer all lagrådels yttrande inhämtas över förslagel lill lag om ändring i rättegångsbalken.

6    Beslut

Regeringen beslutar i enlighet med föredragandens hemställan.

2   Riksdagen 1981182. I saml. Nr 57

Prop. 1981/82:57

Utdrag

LAGRÅDET

PROTOKOLL

vid sammanträde 1981-10-22

Närvarande: f.d. justitierådet Petrén, regeringsrådet Delin, justifierådel[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt lagrådet den 15 oktober tillhandakommet utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 1 oktober 1981 har regeringen på hemställan av statsrådet och chefen för justitiedepartementet Petri beslutat inhämta lag­rådets yttrande över förslag till lag om ändring i rättegångsbalken.

Förslaget har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Ulf G.[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslaget föranleder följande yttrande av lagrådet :

Lagförslaget lämnas utan erinran.

Prop. 1981/82:57

19

Utdrag

JUSTITIEDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1981-10-29

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Anders­son, Boo, Petri,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tilländer, Ahriand,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Petri

Proposition om försvararjäv m. m.

Föredraganden anmäler lagrådets yttrande' över förslag till

lag om ändring i rättegångsbalken.

Föredraganden upplyser all lagrådet har lämnat lagförslaget utan erinran och hemställer att regeringen

dels föreslär riksdagen att anta förslaget,

dels bereder riksdagen tillfälle alt ta del av vad föredraganden enligt re­geringsprotokollet den I oktober 1981 har anfört i fråga om advokatetiken, ökad insyn i advokatsamfundets disciplinära verksamhel samt myndighe­ters hänvändelser till advokatsamfundet i disciplinära frågor.

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredraganden har anfört för den ålgärd och del ändamål som föredraganden har hemställt om.

' Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde den 1 oktober 1981.

Prop. 1981/82:57

21

Bilaga 1

ADVOKAT VERKSAMHET

Ö

versynen av bgstiftning mot organiserad och ekonomisk brottslighet

Stockholm,november 1979                              PM 1979:8

Prop. 1981/82:57

22

Brottsf

ö

rebyggande r

å

det

Box 120 70

102 22 Stockholm

Tel 08/22 97 80

Prop. 1981/82:57

23

F

ö

rord

Brottsf

ö

rebyggande r

å

det (BRA) har av regeringen i december 1977 f

å

tt i uppdrag att g

ö

ra en 

ö

versyn av lagstiftning mot organiserad och ekonomisk brottslighet. R

å

det har i enlighet med uppdraget bildat en styrgrupp och olika arbetsgrupper.

Styrgruppen best

å

r av rikspolischefen Holger Romander, ordf

ö

rande, r

ä

ttschefen Bo Broom

é

, Barbro Engman-Nordin, riksdagsledamoten Stig[REDACTED_EFTERNAMN], riksdagsledamoten Joakim Ollen, riksdagsledamoten Hans[REDACTED_EFTERNAMN] i Helsingborg, avdelningschefen Kurt Sj

ö

str

ö

m och kansli­chefen Karin[REDACTED_EFTERNAMN]. Gruppens sekreterare 

ä

r bitr

ä

dande skattedirekt

ö

ren Johan Hirschfeldt.

Den tredje arbetsgruppen best

å

r av generaldirekt

ö

ren Sten Walberg, ordf

ö

rande, advokaten Bengt Bergendal, auktoriserade revisorn Bengt B

å

ngstad, hovr

ä

ttsassessorn Jan B

ö

kmark, r

ä

ttschefen Kurt[REDACTED_EFTERNAMN] och departements­r

å

det Sven[REDACTED_EFTERNAMN]. Gruppens sekreterare 

ä

r hovr

ä

tts-fiskalen G

ö

ran[REDACTED_EFTERNAMN].

Ar .betsgruppen har 1 oktober 1979 

ö

verl

ä

mnat denna promemoria r

ö

rande advokatverksamhet till styrgruppen. Enligt riktlinjerna f

ö

r 

ö

versynsarbetet har styrgruppen att bed

ö

ma arbetsgruppens f

ö

rslag och rekomiiiendationer.

Styrgruppen vill med anledning av promemorian uttala f

ö

ljande.

Arbetsgruppen har g

å

tt igenom material som legat till grund f

ö

r p

å

st

å

enden om att advokater varit in­blandade i organiserad och ekonomisk brottslighet. Enligt arbetsgruppen har detta material varit diffust

Prop. 1981/82:57

24

till sitt inneh

å

ll och ger inte st

ö

d 

å

t de generella p

å

st

å

enden som framf

ö

rts om advokaters medverkan i s

å

dan brottslighet. Materialet ger enligt arbetsgruppen under inga f

ö

rh

å

llanden n

å

got fog f

ö

r p

å

st

å

enden om att dessa f

ö

reteelser skulle ha spridning bland advokatk

å

rens med­lemmar .

Kven styrgruppen har tagit del av materialet som arbets­gruppen 

å

syftar, n

ä

mligen det skriftliga material som synes ha legat till grund f

ö

r den s k AMOB-gruppens rapport. Styrgruppen vill understryka att arbetsgruppens uttalanden, som allts

å

 grundas enbart p

å

 en bed

ö

mning av just detta material, int har vidare syftning. Det 

ä

r sj

ä

lvfallet inte heller m

ö

jligt att av ett begr

ä

nsat material dra n

å

gra generella slutsatser i fr

å

ga om de aktuella f

ö

reteelsernas f

ö

rekomst inom advokatk

å

ren. Redan det f

ö

rh

å

llandet att, s

å

som ocks

å

 framg

å

r av promemorian, s

å

dana f

ö

reteelser kunnat p

å

visas i advokat­samfundets disciplin

ä

ra verksamhet och att det f

ö

rekommit att personer som varit ledam

ö

ter av samfundet lagf

ö

rts f

ö

r f

ö

rm

ö

genhetsbrottslighet m m visar emellertid att advokatverksamhet 

ä

r ett omr

å

de som f

ö

rtj

ä

nar att upp­m

ä

rksammas i det aktuella 

ö

versynsarbetet.

Arbetsgruppens promemoria omfattar f

ö

rslag eller rekommen­dationer som r

ö

r fr

å

gor om f

ö

rsvararens relationer till den misst

ä

nkte, komplettering av de v

ä

gledande reglerna om god advokatsed, 

ö

kad insyn i och information om advokat­samfundets tillsyn 

ö

ver advokatv

ä

sendet samt myndigheters kommunikationer med samfundet. Styrgruppens majoritet st

ä

ller sig i allt v

ä

sentligt bakom dessa f

ö

rslag och rekommendationer. I n

å

gra enskilda avseenden har dock bland styrgruppens ledam

ö

ter framf

ö

rts uppfattningar som skiljer sig fr

å

n arbetsgruppens. Flera av ledam

ö

terna ansluter sig s

å

lunda inte till arbetsgruppens uttalande, betr

ä

ffande rekommendationen om att regeringen skall f

å 

m

ö

jlighet att utse tv

å

 ledam

ö

ter i advokatsamfundets disciplinn

ä

mnd, att det av praktiska sk

ä

l 

ä

r l

ä

mpligt att samfundet genom ett forml

ö

st f

ö

rfarande f

å

r s

ä

ga

Prop. 1981/82: 57

25

sin mening om ifr

å

gasatta kandidater (se s 89). Inom styrgruppen har vidare p

å

 vissa punkter yppats kritik mot att arbetsgruppen inte 

ö

verv

ä

gt mera genomgripande 

å

tg

ä

rder p

å

 omr

å

det. Ledam

ö

terna Engman-Nordin och Sj

ö

str

ö

m har i detta h

ä

nseende avgett reservationer. Styrgruppen 

ä

r dock enig om att nu l

ä

gga fram arbets­gruppens f

ö

rslag och rekommendationer. Engman-Nordin har varit f

ö

rhindrad att delta i styrgruppens slutliga handl

ä

ggning av

ä

rendet.

Promemorian har avgr

ä

nsats till att g

ä

lla advokatverk-sarnhet. Fr

å

gor som r

ö

r yrkesm

ä

ssigt verksamma juridiska r

å

dgivare utanf

ö

r advokatk

å

ren har allts

å

 i princip inte diskuterats. Under styrgruppens behandling av promemorian har emellertid 

ä

ven dessa r

å

dgivares verksamhet uppm

ä

rk­sammats. Styrgruppen anser det s

å

lunda vara v

ä

sentligt att kunna motverka att s

å

dana r

å

dgivare, som inte 

ä

r 

å

tkomliga f

ö

r samh

ä

llelig kontroll p

å

 samma s

ä

tt som exempelvis advokater och kvalificerade revisorer, kan bedriva verksamhet med allvarliga brister i t ex etiskt h

ä

nseende. Detta problem avser styrgruppen att n

ä

rmare behandla i annat sammanhang. 

Ä

ven framdeles kommer styrgruppen att noga f

ö

lja utvecklingen p

å

 omr

å

det och ta n

ö

dv

ä

ndiga initiativ f

ö

r att motverka att organiserad och ekonomisk brottslighet underl

ä

ttas av olika slags r

å

dgivares verksamhet.

Stockholm i november 1979

Prop. 1981/82:57

27

Inneh

å

ll

SAMMANFATTNING F

Ö

RFATTNINGSF

Ö

RSLAG

1

INLEDNING

2

HUVUDDRAGEN AV ADVOKATVASENDET

2.1         Advokatverksamhet

2.2         Sveriges advokatsamfund

3            REGELSYSTEMET I KORTHET

3.1         Best

ä

mmelser i lag

3.1.1

F

ö

rarbetena till RB

3.1.2

Best

ä

nunelserna i 8 kap. RB m m

3.2         Annan reglering

3.2.1

Advokatsamfundets stadgar

3.2.2

Etiska regler

4            DET DISCIPLIN

Ä

RA F

Ö

RFARANDET

4.1

Allm

ä

nt

4.2

Handl

ä

ggningen inom advokatsamfundet

4.2.1

Styrelsens handl

ä

ggning av disciplin

ä

ra fr

å

gor

4.2.2

Disciplinn

ä

mndens handl

ä

ggning

4.3

JK:s handl

ä

ggning

4.4

H

ö

gsta domstolens handl

ä

ggning

4.5

Sekretess och information

5            TIDIGARE F

Ö

RSLAG OCH INITIATIV

Prop. 1981/82:57

28

6

Ö

VERV

Ä

GANDEN

6.1

Allm

ä

nt

6.2

F

ö

rsvararens relationer till den misst

ä

nkte

6.2.1

Inledning

6.2.2

Nuvarande f

ö

rh

å

llanden

6.2.3

Arbetsgruppens f

ö

rslag om 

ä

ndringar i RB

6.3 Komplettering av de v

ä

gledande reglerna

om god advokatsed

6.3.1

Inledning

6.3.2

Nuvarande etiska regler

6.3.3

F

ö

reslagen etisk generalklausul

6.3.4

Arbetsgruppens 

ö

verv

ä

ganden p

å 

revisorsomr

å

det

6.3.5

Arbetsgruppens rekommendationer-

6.4 

Ö

kad insyn i och information om advokat­

samfundets tillsyn 

ö

ver advokatv

ä

sendet

6.4.1

Inledning

6.4.2

Ö

kad information om advokatsam­fundets disciplin

ä

ra verksamhet

6.4.3

Deltagande av utomst

å

ende vid handl

ä

ggningen av disciplin

ä

renden

6.5 Myndigheters h

ä

nv

ä

ndelse till advokat­

samfundet i disciplin

ä

ra fr

å

gor

6.5.1

Nuvarande f

ö

rh

å

llanden

6.5.2

Informationsutbyte mellan myndigheter

6.5.3

Myndigheters kommunikationer med advokatsamfundet

RESERVATIONER

BILAGOR

1

Stadgar f

ö

r Sveriges advokatsamfund

2

V

ä

gledande regler om god advokatsed

3

Tv

å

disciplin

ä

renden

Prop. 1981/82:57

29

Sammanfattning

Arbetsgruppen har tidigare som ett led i 

ö

versynen av lagstiftningen mot organiserad och ekonomisk brottslighet i promemorian (BRA PM 1978:2) Revisors verksamhet l

ä

mnat vissa f

ö

rslag och rekommendationer p

å

 revisorsomr

å

det. Med samma utg

å

ngspunkter har gruppen nu diskuterat s

å

dana fr

å

gor som r

ö

r advokatv

ä

sendet. Enligt gruppen 

ä

r detta omr

å

de i likhet med revisorsomr

å

det av intresse ur skilda aspekter vid den lagstiftnings

ö

versyn som 

ä

r i fr

å

ga.

Arbetsgruppen pekar p

å

 att det i den allm

ä

nna debatten gjorts g

ä

llande att vissa advokater varit inblandade i organiserad och ekonomisk brottslighet. Gruppen har p

å 

denna punkt - liksom p

å

 revisorsomr

å

det - g

å

tt igenom det material som legat till grund f

ö

r s

å

dana p

å

st

å

enden. Genomg

å

ngen ger gruppen anledning understryka att detta material enligt gruppens bed

ö

mning varit diffust till sitt inneh

å

ll och inte ger st

ö

d 

å

t de generella p

å­

st

å

enden som framf

ö

rts om advokaters medverkan i organi­serad och ekonomisk brottslighet. Under inga f

ö

rh

å

llanden ger materialet enligt gruppens uppfattning n

å

got fog f

ö

r p

å

st

å

enden om att dessa f

ö

reteelser skulle ha spridning bland advokatk

å

rens medlemmar. Gruppen anser likv

ä

l, med h

ä

nsyn till vikten av att den r

ä

ttss

ö

kande allm

ä

n­hetens och myndigheternas tilltro till advokaternas yrkesut

ö

vning uppr

ä

tth

å

lls, att den diskussion som f

ö

rts motiverar att man unders

ö

ker om den nuvarande ordningen erbjuder tillr

ä

ckligt skydd mot s

å

dana f

ö

reteelser. Det finns allts

å

 enligt gruppen sk

ä

l att 

ö

verv

ä

ga behovet av 

å

tg

ä

rder f

ö

r att motverka att advokater, som i sin yrkesut

ö

vning p

å

 olika s

ä

tt kommer i kontakt med organi­serad och ekonomisk brottslighet, sj

ä

lva medvetet eller omedvetet underl

ä

ttar s

å

dan brottslighet. Gruppen anser

Prop. 1981/82:57

30

emellertid att det i f

ö

rl

ä

ngningen av vad som nu har sagts ocks

å

 ligger att en advokat - om han uppfyller sina plikter i denna egenskap - i sin r

å

dgivande verk­samhet motverkar dessa f

ö

reteelser.

Arbetsgruppen har mot den bakgrund som nu angetts diskuterat fr

å

gor b

å

de om advokaternas yrkesut

ö

vning och advokatv

ä

sendets organisation.

  Ett problem som arbetsgruppen funnit angel

ä

get att behandla r

ö

r vad som b

ö

r g

ä

lla i fr

å

ga om en f

ö

rsvarares relationer till den misst

ä

nkte. Enligt gruppen b

ö

r varje n

å

gorlunda v

ä

sentlig risk f

ö

r att f

ö

rsvararen inte st

å

r helt fri mot den misst

ä

nkte undanr

ö

jas. Detta avser s

å

v

ä

l tidigare f

ö

rbindelser med den misst

ä

nkte som mellanhavanden under brottm

å

lets handl

ä

ggning. Arbets­gruppen anser att det b

ö

r f

ö

rhindras att f

ö

rsvararen genom samr

ö

re med den misst

ä

nkte utanf

ö

r f

ö

rsv

ä

rarupp­draget kan komma att hamna i ett j

ä

vsliknande f

ö

rh

å

llande till den misst

ä

nkte och dennes sak. Vad gruppen h

ä

r s

ä

rskilt avser 

ä

r att f

ö

rebygga att f

ö

rsvararen blir inblandad i organiserad och ekonomisk brottslighet. Samtidigt understryker gruppen att en reglering p

å 

denna punkt b

ö

r ha s

å

dana begr

ä

nsningar att den inte leder f

ö

r l

å

ngt.

Arbetsgruppen f

ö

resl

å

r s

å

lunda att det i 21 kap. RB inf

ö

rs best

ä

mmelser av f

ö

ljande inneb

ö

rd:

Den som genom r

å

d eller p

å

 annat s

ä

tt varit den misst

ä

nkte behj

ä

lplig vid g

ä

rningen eller i ange­l

ä

genhet som har v

ä

sentligt samband d

ä

rmed f

å

r inte vara f

ö

rsvarare; r

ä

tten kan i s

ä

rskilt fall medge undantag fr

å

n denna regel.

Den som 

ä

r f

ö

rsvarare f

å

r inte vara den misst

ä

nkte behj

ä

lplig i andra ekonomiska angel

ä

genheter 

ä

n s

å

dana som faller inom ramen f

ö

r f

ö

rsvaret eller uppenbarligen saknar samband med g

ä

rningen.

Prop. 1981/82:57

31

  Arbetsgruppen har vidare funnit det angel

ä

get att unders

ö

ka om man med hj

ä

lp av etiska regler kan motverka att advokater genom t ex r

å

dgivningsverksamhet kan komma att medverka till f

ö

reteelser med anknytning till organi­serad och ekonomisk brottslighet. Enligt gruppens upp­fattning tar de nuvarande etiska regler som styr advoka­ternas verksamhet, vare sig reglerna kodifierats eller ej, huvudsakligen sikte p

å

 f

ö

rh

å

llandet till klienter och motparter, p

å

 domstolsf

ö

rfarandet och p

å

 utomproces­suella f

ö

rhandlingar. F

ö

rh

å

llandet till det allm

ä

nna har d

ä

remot inte f

å

tt n

å

gon framtr

ä

dande plats. Enligt arbets­gruppen visar emellertid advokatsamfundets disciplin

ä

ra praxis att samfundet trots avsaknaden av detaljerade regler ej tvekat att g

å

 fram med str

ä

nghet ocks

å

 mot missf

ö

rh

å

llanden som riktat sig mot det allm

ä

nna. Gruppen anser det v

ä

sentligt att kodifiera denna praxis. Enligt gruppen b

ö

r de v

ä

gledande reglerna om god advokatsed kompletteras med en allm

ä

nt h

å

llen etisk regel som tar sikte p

å

 bl a just de situationer, d

å

 en advokat kan komma i kontakt med s

ä

dana otillb

ö

rliga f

ö

rfaranden som gruppen avser att motverka.

Arbetsgruppen rekommenderar s

å

lunda advokatsamfundet att komplettera de v

ä

gledande reglerna om god advokatsed med uttalanden av f

ö

ljande inneb

ö

rd:

Advokat f

å

r i sin verksamhet inte fr

ä

mja or

ä

tt. Han skall avh

å

lla sig fr

å

n att genom r

å

dgivning eller annat aktivt arbete medverka i handling som, enligt vad han inser eller b

ö

r inse, 

ä

r lagstridig eller uppenbarligen inneb

ä

r kringg

å

ende av lag, vare sig f

ö

rfarandet riktar sig mot n

å

gon enskild eller mot det allm

ä

nna. Han skall icke heller aktivt medverka i f

ö

rber"edelser som, enligt vad han inser eller b

ö

r inse, syftar till s

å

dana handlingar. Vad nu sagts inneb

ä

r inga inskr

ä

nkningar i advokats r

ä

tt och skyldighet att l

ä

mna upplysning om inneh

å

llet i g

ä

llande r

ä

tt. Det medf

ö

r ej heller skyldighet f

ö

r denne att s

ä

rskilt tillvarata myndigheternas intressen.

Prop. 1981/82:57

32

   Arbetsgruppen har 

ä

ven diskuterat fr

å

gan om 

ö

kad

irisyn i och information om advokatsamfundets disciplin

ä

ra

verksamhet. Enligt gruppen har denna fr

å

ga f

å

tt 

ö

kad

aktualitet mot bakgrund av p

å

st

å

endena i den allm

ä

nna

debatten om att advokater genom r

å

dgivningsverksamhet

medverkat i organiserad och ekonomisk brottslighet.

Gruppen understryker vikten av att den r

ä

ttss

ö

kande

allm

ä

nheten och samh

ä

llet i 

ö

vrigt kan f

ö

rvissa sig om

att det finns utvecklade etiska regler som styr advoka­

ternas verksamhet och att advokatsamfundet 

ä

r berett

att ingripa mot den som g

ö

r avsteg fr

å

n dessa regler.

Arbetsgruppen rekommenderar

att advokatsamfundet, sedan dess disciplin

ä

ra organ avgjort disciplin

ä

rende som bed

ö

ms vara av allm

ä

nt intresse, omedelbart bringar sitt st

ä

llningstagande till allm

ä

n k

ä

nnedom. Ett s

å

dant offentligg

ö

rande, som inte beh

ö

ver inneh

å

lla uppgift om den disciplin

ä

ra p

å

f

ö

ljd som kan ha meddelats, skall enligt gruppen ske med beaktande av den tystnadsplikt som samfundets funktion

ä

rer har att iaktta och 

ä

ven i 

ö

vrigt utan angivande av namn eller andra uppgifter som 

ä

r 

ä

gnade att r

ö

ja viss person.

att regeringen f

å

r m

ö

jlighet att utse tv

å

 ledam

ö

ter i advokatsamfundets disciplirin

ä

mnd.

   Slutligen tar arbetsgruppen upp fr

å

gan om myndigheters

kommunikationer med advokatsamfundet. Vad gruppen h

ä

r tar

sikte p

å

 g

ä

ller myndigheters h

ä

nv

ä

ndelse till samfundet

i disciplin

ä

ra fr

å

gor. Enligt gruppen m

å

ste det ligga i b

å

de samh

ä

llets och samfundets intresse att det 

ä

r v

ä

l s

ö

rjt f

ö

r att missf

ö

rh

å

llanden inom advokatk

å

ren kan uppt

ä

ckas och beivras. F

ö

r detta 

ä

ndam

å

l kr

ä

vs att sam­fundet f

å

r vetskap om de fall i vilka en advokat kan ha 

å

sidosatt de plikter som 

å

vilar honom i denna egenskap. Att anm

ä

lningar till samfundet huvudsakligen h

ä

rr

ö

r fr

å

n klienter medf

ö

r enligt arbetsgruppen att s

å

dana fall d

ä

r

Prop. 1981/82:57

33

allm

ä

nna intressen g

ö

r sig g

ä

llande s

ä

llan kommer till samfundets k

ä

nnedom. Gruppen avser h

ä

r s

ä

rskilt f

ö

re­teelser som har anknytning till organiserad och ekonomisk brottslighet.

Arbetsgruppen rekommenderar att myndighet, som i sin verksamhet iakttar anm

ä

rkningsv

ä

rd omst

ä

ndighet i fr

å

ga om advokats handlande, f

ä

ster advokatsamfundets uppm

ä

rk­samhet p

å

 saken. Detta kan enklast ske genom att myndig­heten till samfundet 

ö

vers

ä

nder en promemoria, ett protokoll, en dom eller annan handling f

ö

r k

ä

nnedom. Arbetsgruppen anser det s

å

lunda v

ä

sentligt att en myndighet har m

ö

jlighet att, om myndigheten finner en advokats handlande tveksamt, utan eget engagemang och st

ä

llningstagande l

ä

mna samfundet erforderliga upplys­ningar. Myndigheten blir h

ä

rigenom inte part i disciplin­

ä

rende mot advokaten och skall d

å

 givetvis inte heller pl

ä

dera mot denne. Alternativet att g

ö

ra formell anm

ä

lan mot advokat b

ö

r emellertid enligt arbetsgruppen ocks

å

 i forts

ä

ttningen st

å

ö

ppen f

ö

r myndigheterna.

3   Riksdagen 1981182. I saml. Nr 57

Prop. 1981/82:57

34

F

ö

rfattningsf

ö

rslag

|QE|l|g_tili tag_Q5_|D

ä

EiQ9_i_r|ttgg|nggfegi

§

D

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs att 21 kap. 3 och 7 

§§

 r

ä

tteg

å

ngs­balken skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

21 kap. 3 

§

Vid sin talans f

ö

rberedande och utf

ö

rande m

å

 den misst

ä

nkte bitr

ä

das av f

ö

rsvarare.

F

ö

rsvarare utses av den misst

ä

nkte. 

Ä

r den miss­t

ä

nkte under aderton 

å

r eller sinnessjuk eller sinnessl

ö

, utses f

ö

rsva­rare av den som har v

å

rd­naden om honom. Har den misst

ä

nkte f

ö

r sig st

ä

llt r

ä

tteg

å

ngsombud, anses ombudet som f

ö

rsvarare. Om f

ö

rsvarare 

ä

ge vad i 12 kap. 2-5 

§§

 samt 6 

§ 

andra stycket 

ä

r stadgat motsvarande till

ä

mpning.

F

ö

rsvarare utses av den misst

ä

nkte. 

Ä

r den miss­t

ä

nkte under aderton 

å

r eller sinnessjuk eller sinnessl

ö

, utses f

ö

rsva­rare av den som har v

å

rd­naden om honom. Om f

ö

r­svarare 

ä

ge vad i 12 kap. 2-5 

§§

 samt 6 

§

 andra stycket 

ä

r stadgat mot­svarande till

ä

mpning. Den f

å

r inte vara f

ö

rsvarare som genom r

å

d eller p

å 

annat s

ä

tt varit den miss­t

ä

nkte behj

ä

lplig vid g

ä

rningen eller i angel

ä­

genhet som har v

ä

sentligt samband d

ä

rmed; r

ä

tten kan i s

ä

rskilt fall medge un­dantag fr

å

n denna best

ä

m-

Prop. 1981/82:57

Nuvarande   lydelse

F

ö

reslagen lydelse

35

melse. Har den misst

ä

nkte f

ö

r sig st

ä

llt r

ä

tteg

å

ngs­ombud och 

ä

r han ej obeh

ö­

rig p

å

 grund av vad nu sagts, anses ombudet som f

ö

rsvarare.

Har den misst

ä

nkte ej utsett f

ö

rsvarare eller avvisas av honom utsedd f

ö

rsvarare och finnes p

å

 grund av sakens beskaffenhet eller eljest hans r

ä

tt icke kunna utan bi­tr

ä

de tillvaratagas, skall offentlig f

ö

rsvarare f

ö

rordnas f

ö

r honom. 

Ä

r den misst

ä

nkte anh

å

llen eller h

ä

ktad, skall 

ä

ven eljest, om han beg

ä

r det, offentlig f

ö

rsvarare f

ö

r­ordnas.

21 kap. 7 

§

F

ö

rsvarare skall med nit och omsorg tillvarataga den misst

ä

nktes r

ä

tt och i detta syfte verka f

ö

r sakens riktiga belysning.

F

ö

rsvarare b

ö

r, s

å

 snart ske kan, genom 

ö

verl

ä

ggning med den misst

ä

nkte f

ö

rbereda f

ö

rsvaret.

Den som 

ä

r f

ö

rsvarare f

å

r inte vara den miss­t

ä

nkte behj

ä

lplig i andra ekonomiska angel

ä

genheter 

ä

n s

å

dana som faller inom ramen f

ö

r f

ö

rsvaret eller uppenbarligen saknar sam­band med g

ä

rningen.

Denna lag tr

ä

der i kraft den

Prop. 1981/82:57

36

1    Inledning

Arbetsgruppen har i enlighet med sina direktiv riktat sin uppm

ä

rksamhet p

å

 vissa yrkesgrupper, som kan s

ä

gas inta en nyckelst

ä

llning vid bek

ä

mpandet av organiserad och - framf

ö

r allt - ekonomisk brottslighet. I en tidigare promemoria- (BRA PM 1978:2) Revisors verksamhet - har gruppen s

å

lunda l

ä

mnat vissa f

ö

rslag och rekommen­dationer i fr

å

ga om revisorernas yrkesut

ö

vning. D

ä

refter har gruppen behandlat fr

å

gor som r

ö

r advokatverksamheten och advokatv

ä

sendet. Genomg

å

ngen av f

ö

rh

å

llandena p

å

detta omr

å

de har lett fram till vissa f

ö

rslag och rekommendationer, som redovisas i denna promemoria. Under arbetets g

å

ng har gruppen inh

ä

mtat synpunkter fr

å

n bl a f

ö

retr

ä

dare f

ö

r Sveriges advokatsamfund.

Prop. 1981/82:57

37

2   Huvuddragen av advokatv

ä

sendet

2.1      Advokatverksamhet

Dagens komplicerade samh

ä

lle har f

ö

r den enskilde med­borgaren medf

ö

rt ett 

ö

kat behov av r

å

d och annat bist

å

nd i r

ä

ttsliga fr

å

gor fr

å

n yrkesm

ä

ssigt och etiskt v

ä

l kvalificerade advokater. Det 

ä

r s

å

lunda ett samh

ä

lls­intresse att dessa yrkesut

ö

vare st

å

r under s

ä

rskild tillsyn och 

ä

r underkastade disciplin

ä

rt ansvar. I fr

å

ga om r

ä

tten att upptr

ä

da inf

ö

r domstol eller annan myndighet utg

å

r emellertid v

å

r r

ä

ttsordning, till skillnad fr

å

n m

å

nga andra l

ä

nders, fr

å

n att det inte skall finnas advokattv

å

ng eller advokatmonopol. I princip g

ä

ller allts

å

 att part i r

ä

tteg

å

ng inte 

ä

r skyldig att l

å

ta sig f

ö

retr

ä

das av advokat utan sj

ä

lv 

ä

ger f

ö

ra sin talan och att part kan f

ö

retr

ä

das av annan 

ä

n advokat.

Ä

ven om det utg

ö

r en central del av advokatens verksamhet att f

ö

retr

ä

da vid domstol, t ex som f

ö

rsvarare, innefattar dennes verksamhet ocks

å

å

tskilliga andra uppgifter. Advokatverksamheten 

ä

r emellertid inte klart definierad i lag eller annan f

ö

rfattning. Av r

ä

tteg

å

ngsbalken (RB), som inneh

å

ller den grundl

ä

ggande r

ä

ttsliga regleringen av advokatv

ä

sendet, framg

å

r endast att i advokatverksam­heten ing

å

r utf

ö

rande av talan inf

ö

r domstol. Man torde emellertid av f

ö

rarbetena till RB kunna dra slutsatsen att till advokatverksamheten 

ä

r att h

ä

nf

ö

ra all yrkes­m

ä

ssig verksamhet, som g

å

r ut p

å

 att bist

å

 annan i r

ä

tts­liga angel

ä

genheter. F

ö

rutom uppgiften att upptr

ä

da inf

ö

r domstol ing

å

r olika f

ö

rvaltningsuppdrag, t ex uppdrag som boutredningsman och konkursf

ö

rvaltare, i denna verksamhet. En betydande del av verksamheten best

å

r vidare av r

å

dgiv­ning i fr

å

gor med r

ä

ttsliga aspekter, t ex upplysningar om inneh

å

llet i g

ä

llande r

ä

tt. D

ä

rvid b

ö

r dock p

å

pekas

Prop. 1981/82:57

38

att

ä

ven r

å

dgivning som mer r

ö

r en fr

å

ga av aff

ä

rsm

ä

ssig natur 

ä

n ett juridiskt sp

ö

rsm

å

l normalt anses falla inom ramen f

ö

r advokatverksamhet. I den r

å

dgivande verksam­heten kan advokaten, liksom i sin 

ö

vriga verksamhet, hamna i situationer av intressekonflikt. Det 

ä

r s

å

lunda bl a i denna verksamhet som han kan komma i kontakt med s

å

dana f

ö

reteelser, som har ber

ö

ring med organiserad och ekonomisk brottslighet.

Av det sagda framg

å

r att advokatyrket saknar klara gr

ä

nser. Verksamhet som faller inom ramen f

ö

r advokat­verksamhet kan s

å

lunda bedrivas av andra 

ä

n advokater. Juridiska byr

å

er kan innehas av personer som inte 

ä

r advokater eller ens har juridisk utbildning; fr

å

n t ex firmar

ä

ttslig synpunkt m

ö

ter detta ej n

å

got hinder. R

å

d­givning och annat bist

å

nd i r

ä

ttsliga angel

ä

genheter f

ö

rekommer ocks

å

 vid sidan av vad som betecknas som juridiska byr

å

er. 

Å

tskilliga revisorer 

ä

gnar sig s

å

lunda 

å

t uppgifter av juridisk natur, exempelvis i fr

å

ga om beskattning. Revisorer och advokater verkar allts

å

 delvis inom samma omr

å

den. Ocks

å

juristerna vid bankernas notariatavdelningar ut

ö

var en icke ov

ä

sentlig juridisk r

å

dgivningsverksamhet; p

å

 grund av sin st

ä

llning anses de emellertid f

ö

rhindrade att utf

ö

ra talan inf

ö

r domstol som ombud f

ö

r utomst

å

ende enskild part. Vidare kan de uppgifter som ombudsm

ä

n inom organisationerna p

å

 arbets-och hyresmarknaden sysslar med, liksom f

ö

rs

ä

krings­bolagens verksamhet i viss m

å

n, sarmnanfalla med de upp­gifter som advokater 

å

tar sig.

I fr

å

ga om formerna f

ö

r att bedriva advokatverksamhet kan man peka p

å

 att det vid sidan av de privata advokat­byr

å

erna numera ocks

å

 finns allm

ä

nna advokatbyr

å

er, dvs av staten inr

ä

ttade och drivna advokatbyr

å

er. Det stora flertalet advokater 

ä

r privatpraktiserande medan andra s

å

lunda 

ä

r statligt anst

ä

llda. De former i vilka dessa tv

å

kategorier bedriver advokatverksamhet 

ä

r i viss m

å

n olika reglerade. Alla advokater 

ä

r underkastade discipli­n

ä

rt ansvar i sin egenskap av ledam

ö

ter av advokatsam-

Prop. 1981/82:57

39

fundet. D

ä

rut

ö

ver 

ä

r de advokater som 

ä

r anst

ä

llda vid de allm

ä

nna advokatbyr

å

erna underkastade den reglering som f

ö

ljer av anst

ä

llning i offentlig tj

ä

nst. F

ö

r dessa advokater f

ö

religger s

å

lunda ett dubbelt disciplin

ä

rt ansvar. I sammanhanget b

ö

r slutligen p

å

pekas att advokater i princip inte 

ä

r underkastade disciplin

ä

rt ansvar gent­emot advokatsamfundet f

ö

r handlande som faller utanf

ö

r advokatverksamheten, t ex i privatlivet.

2.2      Sveriges advokatsamfund

Advokat

ä

r den som 

ä

r ledamot av Sveriges advokatsamfund. Samfundet bildades 

å

r 1887 och utgjorde fram till 

å

r 1948, d

å

 RB tr

ä

dde i kraft, enbart en privatr

ä

ttslig samman­slutning. Genom inf

ö

randet av RB blev advokatv

ä

sendet reglerat i lag. Advokatsamfundet, vars stadgar skall fastst

ä

llas av regeringen, fick h

ä

rigenom ocks

å

 en offentligr

ä

ttslig st

ä

llning. Samtidigt uppr

ä

tth

ö

lls principen om att advokatverksamheten 

ä

r en fri yrkes­ut

ö

vning.

Advokatsamfundet, som f n (juni 1979) har ca 1 650 leda­m

ö

ter, har enligt sina stadgar (1 

§

) till 

ä

ndam

å

l att

till fr

ä

mjande av god r

ä

ttsv

å

rd uppr

ä

tth

å

lla en r

ä

ttr

å

dig och yrkesskicklig advokatk

å

r

f

ö

lja r

ä

ttsutvecklingen och verka f

ö

r att sam­fundets erfarenhet kommer denna till godo

tillvarata advokaternas allm

ä

nna yrkesintressen

    verka f

ö

r sammanh

å

llning och samf

ö

rst

å

nd mellan

advokaterna.

Advokatsamfundet kan s

ä

gas ha en dubbel funktion p

å

 advo­katv

ä

sendets omr

å

de. Dels ut

ö

var samfundet verksamhet av offentligr

ä

ttslig karakt

ä

r. At samfundet har s

å

lunda anf

ö

r­trotts t ex pr

ö

vningen av disciplin

ä

ra fr

å

gor och fr

å

gor

Prop. 1981/82:57

40

om intr

ä

de i och uttr

ä

de ur samfundet. Dels har samfundet att tillvarata advokaternas allm

ä

nna yrkesintressen. I detta h

ä

nseende fungerar samfundet som ett serviceorgan f

ö

r ledam

ö

terna i t ex ekonomiska fr

å

gor och fr

å

gor om utbildning och information. N

ä

r det g

ä

ller samfundets verksamhet b

ö

r vidare p

å

pekas att samfundet ofta nyttjas som remissorgan.

I korthet 

ä

r samfundet organisatoriskt uppbyggt p

å 

f

ö

ljande s

ä

tt.

Det

ä

r samfundets styrelse som ut

ö

var tillsyn 

ö

ver advokatv

ä

sendet och har att tillse att ledamot s

å

v

ä

l vid utf

ö

rande av talan inf

ö

r domstol som i sin 

ö

vriga advokat­verksamhet fyller de plikter, som 

å

vilar honom. Styrelsen f

ö

retr

ä

der samfundet, bevakar dess intressen och handhar dess angel

ä

genheter samt beslutar 

å

 samfundets v

ä

gnar i alla 

ä

renden, ang

å

ende vilka det inte best

ä

mts annor­lunda i samfundets stadgar. Det tillkommer styrelsen s

å

lunda bl a att p

å

 f

ö

rfr

å

gan eller eljest till ledamot avge v

ä

gledande uttalande ang

å

ende advokatverksamhetens ut

ö

vning, att avge remissyttrande och att p

å

 eget initia­tiv 

å

 samfundets v

ä

gnar g

ö

ra uttalande i lagstiftnings­fr

å

ga eller annat 

ä

rende av betydelse f

ö

r r

ä

ttsutveck­lingen eller advokatverksamheten. Styrelsen har vidare att i visst h

ä

nseende handl

ä

gga disciplin

ä

ra fr

å

gor (se avsnitt 4.2.1).

Advokaternas r

ä

tt att delta i samfundets verksamhet ut

ö

vas genom fullm

ä

ktige. Fullm

ä

ktige v

ä

ljer samfundets styrelse och disciplinn

ä

mnd (ang

å

ende denna n

ä

mnd, se avsnitt 4.2.2). Vidare beslutar fullm

ä

ktige om bl a advokaternas avgifter till samfundet.

Samfundet

ä

r indelat i sex lokala avdelningar, var och en med sin styrelse. Advokaternas r

ä

tt att delta i avdel­ningarnas s

ä

rskilda angel

ä

genheter ut

ö

vas p

å

 avdelnings­m

ö

ten. Det ankommer p

å

 avdelningarna att bl a utse sam­fundets fullm

ä

ktige.

Prop. 1981/82:57

41

Inom samfundet tillvaratas advokaternas allm

ä

nna yrkes­intressen i f

ö

rsta hand av ett s

ä

rskilt organ, betecknat yrkesr

å

det, som 

ä

r underordnat styrelsen. Samfundet har vidare ett kansli i Stockholm. Kansliet leds av samfundets generalsekreterare, som 

ä

r advokat och anst

ä

lld av samfundet. Generalsekreteraren bitr

ä

ds av juristutbildade sekreterare och annan personal.

Prop. 1981/82:57

42

3   Regelsystemet i korthet

3.1       Best

ä

mmelser i lag

3.1.1     F

ö

rarbetena till RB

Advokatv

ä

sendet 

ä

r, som nyss har n

ä

mnts (avsnitt 2.2), reglerat i RB (8 kap.). Under f

ö

rarbetena till RB diskuterades olika fr

å

gor om advokatv

ä

sendets organisa­tion. Processkommissionen uttalade i sitt bet

ä

nkande (SOU 1926:31) R

ä

tteg

å

ngsv

ä

sendets ombildning, i fr

å

gan om till vilket organ man borde f

ö

rl

ä

gga pr

ö

vningen av ans

ö

kan om intr

ä

de i den f

ö

reslagna advokatf

ö

reningen, bl a f

ö

ljande (s 219):

D

å

 de flesta kompetensvillkoren 

ä

ro av rent formell natur, kan det synas t

ä

mligen likgiltigt, vem som ut

ö

var pr

ö

vningsr

ä

tten. Till domstol b

ö

r den emeller­tid av principiella sk

ä

l ej f

ö

rl

ä

ggas. D

ä

rigenom skulle ett avsteg ske fr

å

n grundsatsen om advokater­nas oberoende st

ä

llning i f

ö

rh

å

llande till domstolarna. Den enklaste och b

ä

sta l

ö

sningen synes vara, att advokatf

ö

reningens styrelse f

å

r handhava pr

ö

vningen. Om avg

ö

randet 

ö

verl

ä

mnas 

å

t offentlig myndighet, m

å

ste denna i allt fall inh

ä

mta yttrande fr

å

n advokat­f

ö

reningens styrelse. F

ö

reningens styrelse har med ledning av inh

ä

mtade upplysningar fr

å

n avdelnings­styrelserna de b

ä

sta f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r bed

ö

mandet av s

ö

kandens redbarhet. D

å

 den, som antages till advokat, d

ä

rmed ocks

å

 blir medlem av advokatf

ö

rening­en,

ä

r det billigt, att beslutander

ä

tten tillkommer f

ö

reningens styrelse. N

å

gon fara f

ö

r att pr

ö

vnings­r

ä

tten ej kommer att ut

ö

vas opartiskt torde ej f

ö

re­ligga. Kompetensvillkorens 

ö

verv

ä

gande formella natur l

ä

mnar ej st

ö

rre spelrum f

ö

r godtycke, och ytterligare garanti vinnes om, p

å

 s

ä

tt processkommissionen

ä

mnar f

ö

rorda, m

ö

jlighet att hos domstol 

ö

verklaga styrel­sens beslut beredes den, vilkens ans

ö

kan avslagits.

Processkommissionen, som allts

å

 f

ö

reslog att pr

ö

vningen av ans

ö

kan om intr

ä

de i advokatf

ö

reningen skulle anf

ö

r­tros 

å

t f

ö

reningen sj

ä

lv, f

ö

reslog ocks

å

 att den discipli­n

ä

ra kontrollen skulle l

ä

ggas i advokaternas egna h

ä

nder.

Prop. 1981/82:57

43

P

å

 denna punkt uttalade kommissionen bl a f

ö

ljande (s 215 f) :

Om man uppdrager den disciplin

ä

ra myndigheten 

å

t advokaterna sj

ä

lva, kan det f

ö

rv

ä

ntas, att kontrol­len blir b

å

de verksammare och smidigare 

ä

n med n

å

got annat system. Advokaterna hava mera 

ä

n n

å

gon utom­st

å

ende myndighet ett levande och omedelbart intresse av att st

å

ndets anseende uppr

ä

tth

å

lles och hava s

ä

kerligen ocks

å

 b

ä

ttre k

ä

nnedom om missf

ö

rh

å

llandena inom yrket, 

ä

n som kan p

å

r

ä

knas hos myndigheterna. Advokaternas uppgift i detta h

ä

nseende underl

ä

ttas v

ä

sentligen genom det muntliga och offentliga r

ä

tte­g

å

ngsf

ö

rfarandet, vilket i sig sj

ä

lvt 

ä

r 

ä

gnat att verka uppfostrande p

å

 dem, som f

ö

ra talan inf

ö

r r

ä

tta. Den disciplin

ä

ra bestraffningsr

ä

tten, 

ö

verl

ä

mnad 

å

t den av framst

å

ende medlemmar av st

å

ndet sammansatta styrelsen f

ö

r advokaternas egen organisation, kommer att ut

ö

vas av personer, som i erfarenhet om advokat­yrkets olika f

ö

rh

å

llanden st

å

 framom varje annat organ och d

ä

rf

ö

r 

ä

ga s

ä

rskilda f

ö

ruts

ä

ttningar att r

ä

tt ut

ö

va sin myndighet.

Processlagberedningen f

ö

reslog i fr

å

ga om tillsynen 

ö

ver advokatv

ä

sendet en ordning, som i sina huvuddrag 

ö

verens­st

ä

mmer med vad som nu g

ä

ller. I sitt bet

ä

nkande (SOU 1938:44) F

ö

rslag till r

ä

tteg

å

ngsbalk anf

ö

rde bered­ningen s

å

lunda (s 20):

Tillsyn 

ö

ver advokatv

ä

sendet b

ö

r i f

ö

rsta hand ut

ö

vas av samfundets styrelse. Styrelsen har att vaka 

ö

ver att advokat i sin verksamhet redbart och nitiskt fullg

ö

r honom anf

ö

rtrodda uppdrag och i allt iakttar god advokatsed. 

Å

sidos

ä

tter advokat sina plikter, b

ö

r det 

å

ligga styrelsen att ingripa mot den felande genom att tilldela honom erinran eller varning och i sv

å

rare fall genom att utesluta honom ur samfundet. De allm

ä

nna intressen, som 

ä

ro f

ö

rknippade med advo­katernas verksamhet, 

ä

ro av den vikt, att de b

ö

ra 

ä

ga en m

å

lsman utanf

ö

r advokaternas egen krets. Denna uppgift synes l

ä

mpligen b

ö

ra f

ö

renas med de 

å

ligganden, som redan nu tillkomma justitiekanslern i fr

å

ga om tillsyn 

ö

ver domstolsv

ä

sendet. Beredningen f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r, att justitiekanslern skall 

ä

ga hos styrelsen p

å

kalla 

å

tg

ä

rd mot advokat, som 

å

sidos

ä

tter sin plikt, samt att styrelsens beslut m

å

 av justitiekanslern 

ö

verklagas hos h

ö

gsta domstolen. Den, vars beg

ä

ran om intr

ä

de avslagits eller som uteslutits ur samfundet, b

ö

r ock kunna i h

ö

gsta domstolen f

ö

ra talan mot beslutet.

Prop. 1981/82:57

44

Beredningen uttalade vidare, i anslutning till fr

å

gan om klagor

ä

tten mot vissa beslut av advokatsamfundets styrelse, f

ö

ljande (s 133):

Med h

ä

nsyn till s

å

v

ä

l allm

ä

nna intressen som den enskildes r

ä

ttss

ä

kerhet torde r

ä

tt b

ö

ra finnas att draga vissa beslut av advokatsamfundets styrelse under domstols pr

ö

vning. Ur allm

ä

n synpunkt 

ä

r av betydelse, att envar, som fyller de i lagen angivna kompetenskraven, kan vinna intr

ä

de i samfundet; eljest skulle den faran f

ö

religga, att de redan intagna ledam

ö

terna till f

ö

rf

å

ng f

ö

r den r

ä

tts­s

ö

kande allm

ä

nheten i eget intresse, koitmie att obeh

ö

rigt begr

ä

nsa ledamotsantalet. Av lika stor vikt 

ä

r, att ledamot, som visat sig ol

ä

mplig som advokat, ej l

ä

ngre till

å

tes att kvarst

å

 i samfundet. 

Ä

ven ur den enskildes synpunkt 

ä

r angel

ä

get, att s

ä

kerhet vinnes, att ej obeh

ö

riga h

ä

nsyn g

ö

ra sig g

ä

llande vid avg

ö

rande av fr

å

ga om hans antagande till ledamot eller uteslutning.

Vid riksdagsbehandlingen av prop 1942:5 med f

ö

rslag till r

ä

tteg

å

ngsbalk godtogs den f

ö

reslagna regle­ringen betr

ä

ffande advokatv

ä

sendet. F

ö

rsta s

ä

rskilda utskottet anf

ö

rde i sitt utl

å

tande (1942:2) bl a f

ö

ljande:

De best

ä

mmelser, som upptagits i 8 kap., avse icke att tillgodose n

å

got speciellt advokatintresse. Visserligen f

å

 ledam

ö

terna i det f

ö

reslagna advokat­samfundet ensamr

ä

tt till advokatnamnet, n

å

got som dock v

ä

sentligen torde utg

ö

ra endast ett lagf

ä

stande av vad som redan nu p

å

 m

å

nga h

å

ll s

ä

rskilt i dom­stolarna till

ä

mpas, men genom den kontroll som advokaterna underkastas torde f

ö

rslaget snarare kunna s

ä

gas inneb

ä

ra en inskr

ä

nkning i deras fria yrkesut

ö

vning. Huvudsyftet med regleringen av advokatv

ä

sendet 

ä

r att i m

ö

jligaste m

å

n s

ä

kerst

ä

lla den r

ä

ttss

ö

kande allm

ä

nhetens intresse. Det 

ä

r, s

å

som processlagberedningen framh

å

llit, av stor vikt att de r

ä

ttss

ö

kande i sina r

ä

ttsliga angel

ä

gen­heter kunna s

ö

ka r

å

d och hj

ä

lp hos personer, om vilka de kunna 

ä

ga visshet att de besitta h

ä

rf

ö

r n

ö

diga kvalifikationer. Detta syfte torde kunna vinnas d

ä

rigenom att advokatk

å

ren erh

å

ller en offentligr

ä

ttslig organisation och underkastas n

ö

dig kontroll.

Prop. 1981/82:57

45

3.1.2     Best

ä

mmelserna i 8 kap. RB m m

Den reglering av advokatv

ä

sendet, som inf

ö

rdes d

å

 RB tr

ä

dde i kraft, best

å

r i allt v

ä

sentligt of

ö

r

ä

ndrad i dag. Best

ä

mmelserna om advokater i 8 kap. RB 

ä

r i huvudsak f

ö

ljande.

Enligt 1 

§

 f

ö

rsta stycket skall det f

ö

r riket finnas ett allm

ä

nt advokatsamfund med stadgar som fastst

ä

lls av regeringen. (Sveriges advokatsamfund utg

ö

r enligt 1 

§

i samfundets stadgar detta allm

ä

nna advokatsamfund.) Av paragrafens andra stycke framg

å

r att ben

ä

mningen advokat f

å

r. anv

ä

ndas endast av den som 

ä

r ledamot av samfundet; advokattiteln 

å

tnjuter ocks

å

straffskydd, se nedan.

De n

ä

rmare kraven f

ö

r intr

ä

de i advokatsamfundet framg

å

r av 2 

§

. Till ledamot av samfundet f

å

r enligt f

ö

rsta stycket antas endast den som 

ä

r svensk medborgare, 

ä

ger hemvist inom riket och fyllt tjugofem 

å

r samt avlagt f

ö

r beh

ö

righet till domar

ä

mbete f

ö

reskrivna kunskaps­prov (juris kandidatexamen) och f

ö

rv

ä

rvat s

å

dan praktisk utbildning, som f

ö

reskrivs i samfundets stadgar. (Av 3 

§ 

f

ö

rsta stycket punkt 4 i stadgarna framg

å

r att kraven p

å

 denna praktiska utbildning 

ä

r att s

ö

kanden efter att ha avlagt f

ö

reskriven examen under minst fem 

å

r p

å 

tillfredsst

ä

llande s

ä

tt ut

ö

vat praktisk juridisk verk­samhet, varvid han under minst tre 

å

r skall ha 

ä

gnat sig 

å

t att yrkesm

ä

ssigt tillhandag

å

 allm

ä

nheten antingen som bitr

ä

de hos advokat eller p

å

 r

ä

ttshj

ä

lpsanstalt eller f

ö

r egen r

ä

kning; enligt andra stycket f

å

r, om s

ä

rskilda omst

ä

ndigheter f

ö

religger, till ledamot antas s

ö

kande, som inte ut

ö

vat praktisk juridisk verksamhet av s

å

dant slag eller under s

å

dan tid.) Enligt f

ö

rsta stycket kr

ä

vs vidare att s

ö

kanden gjort sig k

ä

nd f

ö

r redbarhet och 

ä

ven i 

ö

vrigt befinns l

ä

mplig att ut

ö

va advokatverksamhet. Den som 

ä

r omyndig eller f

ö

rsatt i konkurs f

å

r enligt andra stycket inte antas till ledamot. Detsamma g

ä

ller enligt tredje stycket f

ö

r vissa n

ä

rmare

Prop. 1981/82:57

46

angivna befattningshavare, t ex lagfaren domare i allm

ä

n domstol.

Ans

ö

kan om intr

ä

de i advokatsamfundet pr

ö

vas enligt 3 

§

 av samfundets styrelse.

Best

ä

mmelser om advokatyrkets ut

ö

vning finns i 4 

§

. Enligt f

ö

rsta stycket skall advokat vid ut

ö

vande av sin verksamhet redbart och nitiskt utf

ö

ra de uppdrag som anf

ö

rtrotts honom och i allt iaktta god advokatsed. I andra stybket stadgas att verksamhet som advokat inte f

å

r bedrivas i bolag med annan 

ä

n advokat eller i aktie­bolag, om inte advokatsamfundets styrelse medger undantag Det 

å

ligger enligt tredje stycket advokat att h

å

lla penningmedel och andra tillg

å

ngar, som tillh

ö

r hans huvudm

ä

n, skilda fr

å

n vad som tillh

ö

r honom.

Enligt 6 

§

 f

ö

rsta stycket ut

ö

var advokatsamfundets styrelse tillsyn 

ö

ver advokatv

ä

sendet. Styrelsen har att tillse, att advokat s

å

v

ä

l vid utf

ö

rande av talan inf

ö

r domstol som i sin 

ö

vriga verksamhet fyller de ' plikter som 

å

vilar honom. Av paragrafens f

ö

rsta stycke f

ö

ljer vidare att advokat 

ä

r skyldig att l

ä

mna styrelsen de uppgifter som erfordras f

ö

r denna tillsyn. (Enligt 46 

§

 i stadgarna har styrelsen m

ö

jlighet att bl a f

ö

r­ordna om r

ä

kenskapsgranskning.) Justitiekanslern (JK) 

ä

ger enligt andra stycket hos styrelsen eller, i den m

å

n s

å

 best

ä

mts i samfundets stadgar (se avsnitt 4.2.2) , annat organ inom samfundet p

å

kalla 

å

tg

ä

rd mot advokat, som 

å

sidos

ä

tter sin plikt eller ej l

ä

ngre 

ä

r beh

ö

rig att vara advokat.

I 7 

§

 behandlades bl a de disciplin

ä

ra 

å

tg

ä

rder som kan vidtas mot en advokat. Advokat, som i sin verksamhet upps

å

tligen g

ö

r or

ä

tt eller som eljest f

ö

rfar oredligt, skall enligt f

ö

rsta stycket uteslutas ur advokatsam­fundet; 

ä

r omst

ä

ndigheterna mildrande kan i st

ä

llet varning tilldelas honom. 

Å

sidos

ä

tter eljest advokat de plikter, som 

å

vilar honom som advokat, kan han

Prop. 1981/82:57

47

enligt andra stycket tilldelas varning eller erinran; 

ä

r omst

ä

ndigheterna synnerligen f

ö

rsv

å

rande kan han uteslutas ur samfundet. Fr

å

ga om disciplin

ä

r p

å

f

ö

ljd f

ö

r advokat pr

ö

vas enligt tredje stycket av samfundets styrelse eller, i den s

å

best

ä

mts i stadgarna (se avsnitt 4.1 och 4.2.2), av annat organ inom samfundet. I fj

ä

rde stycket regleras den situationen att en advokat inte l

ä

ngre uppfyller de formella beh

ö

righetsvillkor som upp­st

ä

lls i 2 

§

. Om en advokat t ex upph

ö

r att vara svensk medborgare eller f

ö

rs

ä

tts i konkurs, 

ä

r han s

å

lunda skyldig att genast uttr

ä

da ur samfundet. Om han inte g

ö

r det, skall samfundets styrelse besluta om hans ute­slutning. I femte stycket stadgas vidare att i beslut, varigenom n

å

gon uteslutits ur samfundet, kan f

ö

rordnas att beslutet genast skall g

å

 i verkst

ä

llighet.

I 8 

§

 ges n

ä

rmare best

ä

mmelser om klagor

ä

tt. Den som v

ä

grats intr

ä

de i eller uteslutits ur advokatsamfundet kan enligt f

ö

rsta stycket f

ö

ra talan mot beslutet. Av f

ö

rsta stycket framg

å

r vidare att, d

å

det organ inom sam.fundet som 

ä

ger vidta 

å

tg

ä

rd enligt 7 

§

 meddelat beslut i fr

å

ga som avses i sagda paragraf, talan mot beslutet kan f

ö

ras av JK. Enligt andra stycket skall talan i samtliga fall f

ö

ras genom besv

ä

r till h

ö

gsta domstolen.

Ocks

å

 p

å

 andra st

ä

llen i RB 

ä

n i 8 kap. finns best

ä

mmel­ser om advokater. Enligt 21 kap. 5 

§

 g

ä

ller s

å

lunda att till offentlig f

ö

rsvarare skall i princip f

ö

rordnas advokat, som befinns l

ä

mplig. Vidare regleras advokats vittnesplikt i 36 kap. 5 

§

.

Best

ä

mmelser om advokater ges 

ä

ven utanf

ö

r RB. Som exempel p

å

 detta kan anges r

ä

ttshj

ä

lpslagen (1972:429; omtryckt 1979:240) och stadgandet i 17 kap. 15 

§

 tredje stycket brottsbalken (BrB), enligt vilket den som obeh

ö

rigen ger sig ut f

ö

r advokat d

ö

ms f

ö

r f

ö

regivande av st

ä

llning s

å

som advokat till b

ö

ter.

Prop. 1981/82:57

48

Nyligen har regeringen lagt fram f

ö

rslag till sekretess­lag m m (prop 1979/80:2). F

ö

rslaget r

ö

r ocks

å

 vissa sekretessfr

å

gor p

å

 advokatv

ä

sendets omr

å

de. Avsikten bakom de f

ö

reslagna f

ö

r

ä

ndringarna p

å

 detta omr

å

de 

ä

r bl a att g

ö

ra det m

ö

jligt att ingripa mot en advokat som bryter mot sin tystnadsplikt genom att meddela uppgifter f

ö

r publicering eller sj

ä

lv offentligg

ö

ra uppgifter i tryckt skrift.

3.2      Annan reglering

3.2.1     Advokatsamfundets stadgar

Som har framg

å

tt av det tidigare sagda skall advokatsam­fundets stadgar fastst

ä

llas av regeringen. De nu g

ä

llande stadgarna fastst

ä

lldes genom Kungl. Maj:ts brev till sam­fundet den 1 november 196 3; transumt av detta brev (SFS 1963:580) finns intaget i lagbokseditionen under 8 kap. RB. 

Ä

ndringar i stadgarna har av regeringen fastst

ä

llts senast 

å

r 1977 (SFS 1977:953). Stadgarna har i sin helhet intagits i bilaga 1 (stadgarna finns f

ö

r 

ö

vrigt i sin helhet intagna i advokatsamfundets ledamotsf

ö

rteckning).

Stadgarna reglerar advokatsamfundets verksamhet och anknyter p

å

 olika s

ä

tt till best

ä

mmelserna i 8 kap. RB. S

å

lunda inneh

å

ller stadgarna p

å

 vissa punkter motsvarande regler som i RB (se t ex 8 kap. 4 

§

 f

ö

rsta stycket RB och 34 

§

 f

ö

rsta stycket i stadgarna). Vidare behandlar stadgarna de fr

å

gor i vilka det p

å

 vissa st

ä

llen i 8 kap. RB h

ä

nvisas till vad som f

ö

reskrivs i stadgarna (se t ex 8 kap. 2 

§

 f

ö

rsta stycket RB och 3 

§

 f

ö

rsta stycket punkt 4 i stadgarna).

Allm

ä

nt kan s

ä

gas att stadgarna behandlar dels fr

å

gor, som r

ö

r den offentligr

ä

ttsliga regleringen av advokat­v

ä

sendet enligt 8 kap. RB och som d

ä

rf

ö

r 

ä

r av s

ä

rskilt allm

ä

nt intresse, dels fr

å

gor som r

ö

r advokatk

å

rens mer interna angel

ä

genheter. Stadgarna inneh

å

ller t ex s

å

dana

Prop. 1981/82:57

49

best

ä

mmelser som reglerar det disciplin

ä

ra f

ö

rfarandet och s

å

dana som anger vilka avgifter advokater har att erl

ä

gga till advokatsamfundet.

3.2.2     Etiska regler

I 8 kap. 4 

§

 f

ö

rsta stycket RB stadgas att advokat vid ut

ö

vande av sin verksamhet redbart och nitiskt skall utf

ö

ra de uppdrag som anf

ö

rtrotts honom och i allt iaktta god advokatsed. Motsvarande best

ä

mmelse finns intagen i 34 

§

 f

ö

rsta stycket i advokatsamfundets stadgar. Vad som ligger i begreppet god advokatsed har inte n

ä

rmare precise­rats i RB eller samfundets stadgar. Inom advokatk

å

ren har det emellertid genom 

å

rens lopp utbildats vissa yrkes­etiska principer. Vad som 

ä

r f

ö

renligt med god advokatsed kommer s

å

lunda till uttryck fr

ä

mst i den disciplin

ä

ra verksamheten inom advokatsamfundet.

Ar 1971 antog advokatsamfundets styrelse v

ä

gledande regler om god advokatsed (se bilaga 2). Vid reglernas tillkomst framh

ö

ll styrelsen att reglerna, som hade till syfte att vara v

ä

gledande f

ö

r samfundets ledam

ö

ter, i allt v

ä

sentligt endast utgjorde en kodifiering av de normer som dittills till

ä

mpats och uppr

ä

tth

å

llits i samfundets disciplin

ä

ra verksamhet. Styrelsen understr

ö

k vidare att reglerna inte p

å

 l

å

ngt n

ä

r var utt

ö

mmande och inte fick uppfattas s

å

 att allt som inte uttryckligen var f

ö

rbjudet skulle vara till

å

tet. A andra sidan innebar reglerna enligt styrelsen inte heller att varje avsteg fr

å

n dessa n

ö

dv

ä

ndigtvis m

å

ste f

ö

ranleda disciplin

ä

r p

å

f

ö

ljd. Detta var en fr

å

ga som enligt styrelsen fick bed

ö

mas med h

ä

nsyn till omst

ä

ndigheterna i det enskilda fallet.

I detta sammanhang f

ö

rtj

ä

nar ocks

å

 att n

ä

mnas att en tidigare generalsekreterare i advokatsamfundet, advokaten Holger[REDACTED_EFTERNAMN], genom den 

å

r 197 3 utgivna boken "God advokatsed" (i forts

ä

ttningen f

ö

rkortad Wiklund) gjort en systematisk framst

ä

llning 

ö

ver vad som ligger i begreppet god advokatsed. 

4 

Riksdagen 1981182. I saml. Nr 57

Prop. 1981/82:57

50

4   Det disciplin

ä

ra f

ö

rfarandet

4.1       Allm

ä

nt

Enligt 8 kap. 6 

§

 f

ö

rsta stycket RB och 8 

§

 f

ö

rsta stycket i advokatsamfundets stadgar ut

ö

var samfundets styrelse tillsyn 

ö

ver advokatv

ä

sendet. En viss tillsyn ut

ö

vas ocks

å

 av JK, som enligt 8 kap. 6 

§

 andra stycket RB 

ä

ger att hos styrelsen eller, i den m

å

n s

å

 best

ä

mts i stadgarna, hos annat organ inom samfundet p

å

kalla 

å

tg

ä

rd mot advokat, som 

å

sidos

ä

tter sin plikt eller ej l

ä

ngre 

ä

r beh

ö

rig att vara advokat.

En v

ä

sentlig del av tillsynen 

ö

ver advokatv

ä

sendet h

ä

nf

ö

r sig till den disciplin

ä

ra verksamheten. Enligt 8 kap. 7 

§ 

tredje stycket RB pr

ö

vas fr

å

ga om uteslutning p

å

 discipli­n

ä

r grund, varning eller erinran av samfundets styrelse eller, i den m

å

n s

å

 best

ä

mts i stadgarna, av annat organ inom samfundet. Styrelsen har enligt 8 

§

 andra stycket i stadgarna att i den omfattning som n

ä

rmare anges i 40 

§

i stadgarna pr

ö

va fr

å

ga om disciplin

ä

rt ingripande mot advokat. Av 14 

§

 i stadgarna framg

å

r att en s

ä

rskild n

ä

mnd har att ta befattning med fr

å

gor om disciplin

ä

rt ingripande mot advokat i enlighet med vad som n

ä

rmare s

ä

gs i 40 och 42 

§§

 i stadgarna och att det ankommer p

å 

n

ä

randen att besluta om uteslutning, varning och erinran enligt 8 kap. 7 

§

 f

ö

rsta eller andra stycket RB. Denna n

ä

mnd - disciplinn

ä

mnden - har funnits sedan 

å

r 1964 och inr

ä

ttades f

ö

r att ge styrelsen n

ö

dv

ä

ndig arbetsl

ä

ttnad i fr

å

ga om den disciplin

ä

ra verksamheten.

Av 8 kap. 8 

§

 f

ö

rsta stycket RB f

ö

ljer att talan mot disciplinn

ä

mndens beslut om uteslutning kan f

ö

ras av den som uteslutits och att JK kan f

ö

ra talan mot alla beslut av disciplinn

ä

mnden. Enligt 8 kap. 8 

§

 andra

Prop. 1981/82:57

51

stycket RB skall talan i samtliga fall f

ö

ras genom besv

ä

r till h

ö

gsta domstolen.

4.2       Handl

ä

ggningen inom advokatsamfundet

4.2.1     Styrelsens handl

ä

ggning av disciplin

ä

ra fr

å

gor

Enligt advokatsamfundets stadgar (2, 5, 11 och 17 

§§

) g

ä

ller bl a f

ö

ljande regler ang

å

ende styrelsens samman­s

ä

ttning och arbetsformer. Styrelsen, som v

ä

ljs av sam­fundets fullm

ä

ktige, best

å

r av ordf

ö

rande, vice ordf

ö

rande samt nio andra ledam

ö

ter j

ä

mte nio suppleanter. Mandat­tiden 

ä

r tv

å

å

r. V

ä

ljs ledamot eller suppleant i styrelsen till ledamot av disciplinn

ä

mnden och mottar han detta uppdrag, skall han fr

å

ntr

ä

da sitt uppdrag i styrelsen. Generalsekreteraren 

ä

r inte valbar till ledamot eller suppleant i styrelsen. Styrelsen 

ä

r beslutf

ö

r d

å

 minst sju ledam

ö

ter eller suppleanter f

ö

r dem 

ä

r n

ä

rvarande. Omr

ö

stning inom styrelsen sker 

ö

ppet och beslut fattas med enkel r

ö

st

ö

vervikt. Vid lika r

ö

stetal g

ä

ller den mening, som ordf

ö

randen bitr

ä

der. Vid val sker dock avg

ö

randet genom lottning.

G

ö

rs hos advokatsamfundet anm

ä

lan mot en advokat eller uppkommer eljest fr

å

ga om disciplin

ä

rt ingripande mot en advokat upptas 

ä

rendet j

ä

mlikt 40 

§

 f

ö

rsta stycket i stadgarna av styrelsen. Som tidigare n

ä

mnts har vidare JK enligt 8 kap. 6 

§

 andra stycket RB befogenhet att hos styrelsen p

å

kalla

å

tg

ä

rd mot en advokat, som 

å

sidos

ä

tter sin plikt.

Finner styrelsen att 

å

tg

ä

rd enligt 8 kap. 7 

§

 f

ö

rsta eller andra stycket RB - dvs uteslutning, varning eller erinran - inte 

ä

r p

å

kallad, 

ä

ger styrelsen avg

ö

ra

ä

rendet; i annat fall skall 

ä

rendet h

ä

nskjutas till disciplinn

ä

mnden (40 

§

 f

ö

rsta stycket i stadgarna). Innan styrelsen fattar beslut i ett disciplin

ä

rende skall styrelsen, d

ä

r inte s

ä

rskild omst

ä

ndighet

Prop. 1981/82:57

52

f

ö

ranleder annat, bereda den advokat 

ä

rendet r

ö

r till­f

ä

lle att yttra sig (41 

§

 f

ö

rsta stycket i stadgarna). Advokaten 

ä

r pliktig att efter anmaning avge yttrande och att f

ö

rete de handlingar, som styrelsen 

å

l

ä

gger honom att tillhandah

å

lla (41 

§

 andra stycket i stadgarna); av 52 

§

 i de v

ä

gledande reglerna om god advokatsed framg

å

r att advokaten 

ä

r skyldig att, utan hinder av den tystnads­plikt som 

å

vilar honom, fullst

ä

ndigt och sanningsenligt besvara framst

ä

llda fr

å

gor och l

ä

mna beg

ä

rda uppgifter.

Disciplin

ä

rt f

ö

rfarande mot en advokat inleds i de flesta fall p

å

 grund av att en anm

ä

lan mot advokaten inkommer till samfundet. Vanligt 

ä

r emellertid att styrelsen p

å 

anm

ä

lan av generalsekreteraren upptar ett disciplin

ä

rende mot bakgrund av t ex en tidningsnotis eller vad som framkommit vid en r

ä

kenskapsgranskning. Det kan ocks

å 

vara p

å

det s

ä

ttet, att styrelsen finner att disciplin

ä

r 

å

tg

ä

rd mot en advokat kan ifr

å

gas

ä

ttas i n

å

got annat h

ä

nseende

ä

n vad som p

å

talats av den som gjort anm

ä

lan.

Disciplin

ä

rendena handl

ä

ggs som regel p

å

 f

ö

ljande s

ä

tt.

Ä

rendena bereds p

å

 samfundets kansli av generalsekrete­raren och dennes medhj

ä

lpare. N

ä

r en anm

ä

lan mot en advokat inkommer delges denne anm

ä

lan med anmodan att inkomma med skriftligt yttrande 

ö

ver denna inom viss tid. Tillf

ä

lle bereds anm

ä

laren att avge p

å

minnel­ser, d

å

 yttrandet inkommit. Fortsatt skriftv

ä

xling och kommunikation sker regelm

ä

ssigt till dess parterna inte har n

å

got ytterligare som de vill anf

ö

ra. Det som nu sagts g

ä

ller i till

ä

mpliga delar ocks

å

 i de 

ä

renden som initieras av generalsekreteraren utan att anm

ä

lan f

ö

religger.

Det 

ä

r generalsekreteraren som avg

ö

r n

ä

r ett 

ä

rende 

ä

r berett s

å

 att det kan tas upp till behandling i styrel­sen. Om denne vid sin granskning av handlingarna i ett disciplin

ä

rende kommer till uppfattningen att anm

ä

lan inte b

ö

r f

ö

ranleda n

å

gon 

å

tg

ä

rd av styrelsen, 

ö

verl

ä

mnas

Prop. 1981/82:57

53

akten i 

ä

rendet, tillsammans med generalsekreterarens f

ö

rslag till beslut, till tv

å

 av styrelsens ledam

ö

ter eller suppleanter f

ö

r kontroll

ä

sning. 

Ö

vriga ledam

ö

ter av styrelsen f

å

r endast del av generalsekreterarens f

ö

rslag till beslut i 

ä

rendet. Om de tv

å

 ledam

ö

ter eller suppleanter som kontroll

ä

st handlingarna i 

ä

rendet delar generalsekreterarens bed

ö

mning att 

ä

rendet inte b

ö

r f

ö

r­anleda n

å

gon disciplin

ä

r 

å

tg

ä

rd, f

ö

redras 

ä

rendet vid sammantr

ä

de med styrelsen. D

ä

rvid s

ä

ger de som kontroll-l

ä

st handlingarna sin mening f

ö

rst.

Om generalsekreteraren vid sin handlingsgranskning g

ö

r den bed

ö

mningen att disciplin

ä

r 

å

tg

ä

rd eller s

ä

rskilt uttalande kan ifr

å

gas

ä

ttas, brukar denne fr

å

n b

ö

rjan skicka ut alla handlingar som 

ä

r av betydelse i 

ä

rendet till styrelsens ledam

ö

ter och suppleanter. Det f

ö

rekommer ocks

å

 att generalsekreteraren i st

ä

llet skickar ut en kort promemoria j

ä

mte ett urval av handlingarna i 

ä

rendet.

Sj

ä

lvfallet intr

ä

ffar det att generalsekreterarens be­d

ö

mning att ett 

ä

rende inte b

ö

r f

ö

ranleda n

å

gon 

å

tg

ä

rd inte delas av de tv

å

 av styrelsens ledam

ö

ter eller suppleanter, som f

å

tt handlingarna i 

ä

rendet f

ö

r kontroll­l

ä

sning. P

å

 samma s

ä

tt f

ö

rekommer det att, sedan general­sekreteraren och de som kontroll

ä

st handlingarna kommit till uppfattningen att ingen

å

tg

ä

rd b

ö

r vidtas, n

å

gon av 

ö

vriga ledam

ö

ter eller suppleanter vid styrelsens sammantr

ä

de har annan uppfattning. I dessa situationer skickas handlingar ut p

å

 det s

ä

tt som nyss har sagts an­g

å

ende de fall d

å

 generalsekreteraren fr

å

n b

ö

rjan ansett att disciplin

ä

r 

å

tg

ä

rd eller s

ä

rskilt uttalande kan ifr

å

ga­s

ä

ttas; har

ä

rendet behandlats vid styrelsens sammantr

ä

de m

å

ste det allts

å

 bordl

ä

ggas till ett senare sammantr

ä

de.

Om styrelsen finner att disciplin

ä

r 

å

tg

ä

rd kan ifr

å

ga­s

ä

ttas, skall den som tidigare har n

ä

mnts h

ä

nskjuta 

ä

rendet till disciplinn

ä

mnden. En arbetsregel 

ä

r d

ä

rvid att, om n

å

gon i styrelsen anser att 

ä

rendet b

ö

r 

ö

verl

ä

mnas till

Prop. 1981/82:57

54

n

ä

mnden, det ocks

å

 skall 

ö

verl

ä

mnas dit. F

ö

r att ett 

ä

rende inte skall 

ö

verl

ä

mnas till n

ä

mnden m

å

ste det s

å

lunda st

å

 klart f

ö

r en enig styrelse att det inte kan medf

ö

ra disciplin

ä

r 

å

tg

ä

rd. Om styrelsen anser att fallet 

ä

r principiellt viktigt men att det inte b

ö

r f

ö

ranleda disciplin

ä

r 

å

tg

ä

rd, kan styrelsen g

ö

ra ett s

ä

rskilt uttalande i saken.

Omfattningen av styrelsens befattning med disciplin

ä

ra fr

å

gor under senare 

å

r torde i n

å

gon m

å

n kunna utl

ä

sas av f

ö

ljande statistik:

verksamhets

å

r      1974    1975    1976    1977    1978

Antal slutbe-

handlade dis-

ciplin

ä

renden

185

186

210

209

205

varav

- Ej 

å

tg

ä

rd

125

121

162

168

142 .

- S

ä

rskilt

uttalande

16

12

17

16

15

- H

ä

nskjutet till disci­plinn

ä

mnden       44      53      31      25      48

4.2.2     Disciplinn

ä

mndens handl

ä

ggning

Enligt advokatsamfundets stadgar (2, 12, 16 och 17 

§§

) g

ä

ller bl a f

ö

ljande regler ang

å

ende disciplinn

ä

mndens sammans

ä

ttning och arbetsformer. Disciplinn

ä

mnden, som v

ä

ljs av samfundets fullm

ä

ktige, best

å

r av ordf

ö

rande, vice ordf

ö

rande samt sju andra ledam

ö

ter. Mandattiden 

ä

r fyra 

å

r. V

ä

ljs ledamot av disciplinn

ä

mnden till ledamot eller suppleant i styrelsen och mottar han detta uppdrag, skall han fr

å

ntr

ä

da sitt uppdrag i n

ä

mnden. Generalsekreteraren 

ä

r inte valbar till leda­mot av n

ä

mnden. Denna 

ä

r beslutf

ö

r d

å

 minst fem leda­m

ö

ter 

ä

r n

ä

rvarande och omr

ö

stning inom n

ä

mnden sker 

ö

ppet. D

å

 beslut skall fattas 

ä

ger RB:s regler om om­r

ö

stning i brottm

å

l i 

ö

verr

ä

tt motsvarande till

ä

mpning.

Prop. 1981/82:57

55

Uppkommer fr

å

ga om uteslutning ur samfundet, r

ö

stas s

ä

rskilt om detta. F

ö

r beslut om uteslutning fordras att minst fem ledam

ö

ter 

ä

r ense om denna p

å

f

ö

ljd.

Om styrelsen i disciplin

ä

rende funnit att 

å

tg

ä

rd enligt 8 kap. 7 

§

 f

ö

rsta eller andra stycket RB kan ifr

å

gakomma, skall 

ä

rendet som tidigare har n

ä

mnts h

ä

nskjutas till disciplinn

ä

mnden (40

§

f

ö

rsta stycket i stadgarna). Har styrelsen funnit att v

ä

ckt fr

å

ga om disciplin

ä

rt in­gripande mot en advokat inte f

ö

ranleder att 

ä

rendet skall h

ä

nskjutas till disciplinn

ä

mnden, kan JK inom fyra veckor efter det att han f

å

tt del av beslutet hos n

ä

mnden p

å

kalla 

å

tg

ä

rd mot advokaten (42 

§

 i stadgarna). Befogen­heten f

ö

r JK att hos n

ä

mnden p

å

kalla 

å

tg

ä

rd mot en advokat f

ö

religger oavsett om JK tidigare initierat 

ä

rendet hos styrelsen eller ej.

I

ä

rende som h

ä

nskjutits till disciplinn

ä

mnden 

ä

ger styrelsen f

ö

rordna n

å

gon av sina ledam

ö

ter eller supp­leanter att inf

ö

r n

ä

mnden f

ö

retr

ä

da styrelsen (40 

§ 

andra stycket i stadgarna). Enligt 43 

§

 i stadgarna g

ä

ller vidare bl a f

ö

ljande. Innan disciplinn

ä

mnden fattar beslut skall den advokat, mot vilken anm

ä

rkning framst

ä

llts, f

å

 tillf

ä

lle att yttra sig 

ö

ver anm

ä

rkningen, om inte styrelsen redan gett honom tillf

ä

lle till detta. I 

ö

vrigt 

ä

ger n

ä

mnden f

ö

rordna om den skriftv

ä

xling, som kan finnas erforderlig. Advokat mot vilken anm

ä

rkning framst

ä

llts 

ä

r pliktig att efter anmaning avge skrift­ligt svarom

å

l, att p

å

 kallelse personligen infinna sig inf

ö

r disciplinn

ä

mnden och att f

ö

rete de handlingar, som n

ä

mnden 

å

l

ä

gger honom att tillhandah

å

lla.

Betr

ä

ffande disciplin

ä

rendenas behand.ling i n

ä

mnden g

ä

ller allm

ä

nt sett f

ö

ljande.

Alla ledam

ö

ter i n

ä

mnden erh

å

ller del av samtliga hand­lingar i de 

ä

renden som behandlas. I enklare 

ä

renden presenterar generalsekreteraren redan fr

å

n b

ö

rjan f

ö

rslag till besl\Jt. I mera komplicerade fall diskuterar n

ä

mnden

Prop. 1981/82:57

56

ä

rendet inledningsvis p

å

 grundval av f

ö

religgande hand­lingar, eventuellt tillsammans med en promemoria som inneh

å

ller sammanst

ä

llning av sakuppgifter, h

ä

nvisning till till

ä

mpliga lagrum, tidigare avg

ö

randen etc. Inte s

ä

llan visar det sig under ett 

ä

rendes behandling i n

ä

mnden att kompletterande yttrande eller uppgifter beh

ö

ver infordras fr

å

n den advokat som 

ä

rendet ang

å

r. Dennes svar delges som regel anm

ä

laren, vilket kan resul­tera i ny skriftv

ä

xling. Det 

ä

r vanligt att mera kompli­cerade 

ä

renden diskuteras p

å

 flera sammantr

ä

den innan n

ä

mnden fattar beslut.

Som nyss n

ä

mnts har n

ä

mnden m

ö

jlighet att h

å

lla f

ö

rh

ö

r med den advokat mot vilken disciplin

ä

rt f

ö

rfarande inletts. S

å

 sker t ex i allvarligare fall. Vid s

å

dant f

ö

rh

ö

r bitr

ä

ds den det g

ä

ller ofta av annan advokat. Vidare brukar anm

ä

laren ges tillf

ä

lle att n

ä

rvara och uttala sig i saken; i undantagsfall h

ö

rs ocks

å

uppgifts-l

ä

mnare. N

å

gon m

ö

jlighet att i 

ö

vrigt vidta 

å

tg

ä

rder f

ö

r utredningen av ett disciplin

ä

rende - t ex genom vittnesf

ö

rh

ö

r - har n

ä

mnden inte.

Disciplinn

ä

mndens verksamhet under senare 

å

r belyses av f

ö

ljande siffror:

Verksamhets

å

r

1974   1975   1976   1977   1978

Antal slutbehandlade

disciplin

ä

renden        48     52     32     24     47

varav

-

Ej 

å

tg

ä

rd

5

6

1-4

-

S

ä

rskilt uttalande

6

3

12      2

-

Erinran

29

27

22     12     28

-

Varning

8

14

7      7     13

-

Uteslutning

-

2

1      3      -

varav besv

ä

r till

h

ö

gsta domstolen     -      2(utan  1 (utan 2 (utan

bifall) bifall) bifall

resp

ä

nnu ej

Efter besv

ä

r av JK har h

ö

gsta domstolen

avgjort)

i ett fall 

ä

ndrat p

å

f

ö

ljd fr

å

n varning till uteslutning.

Prop. 1981/82:57

57

4.3       JK:s handl

ä

ggning

JK:s granskning av disciplin

ä

rendena sker i grova drag p

å

 f

ö

ljande s

ä

tt f n. (Ang

å

ende tidigare f

ö

rh

å

llanden, se TSA 1962 s 145 ff och 1971 s 477 ff; dessa redog

ö

rel­ser torde i stor utstr

ä

ckning 

ä

ga giltighet ocks

å

 f

ö

r den nuvarande ordningen.)

JK f

å

r del av advokatsamfundets protokoll i alla disci­plin

ä

renden. Protokollen f

ö

rs som en f

ö

rteckning 

ö

ver handlagda disciplin

ä

renden med h

ä

nvisning till de bilagda besluten. Sj

ä

lva besluten kan till inneh

å

ll och uppl

ä

gg­ning j

ä

mf

ö

ras med de allm

ä

nna domstolarnas beslut och domar. Som regel 

ä

r de allts

å

 utf

ö

rliga och ger en god bild av vad som f

ö

rekommit. Disciplin

ä

rendena kan h

ä

ri­genom s

ä

gas bli f

ö

rem

å

l f

ö

r en granskning i sak i egentlig mening fr

å

n JK:s sida.

Om JK anser sig ha anledning att ta del av 

ö

vriga hand­lingar i ett disciplin

ä

rende, rekvireras advokatsamfun­dets akt i 

ä

rendet; oftast skickas akten tillbaka till samfundet efter n

å

gra dagar. Anledningen till att JK vill granska alla handlingar i ett 

ä

rende kan vara att t ex den 

å

tg

ä

rd som beslutats av styrelsen eller disciplin­n

ä

mnden framst

å

r som tveksam. S

ä

rskilt g

ä

ller detta om det f

ö

relegat olika meningar inom det beslutande organet. Vid sidan av den aktgranskning som JK sj

ä

lv tar initiativ till intr

ä

ffar det emellan

å

t att JK fr

å

n n

å

gon enskild person f

å

r en framst

ä

llning om att klaga 

ö

ver eller n

ä

rmare granska advokatsamfundets beslut i ett disciplin

ä

rende. JK brukar p

å

 eget initiativ eller p

å

 beg

ä

ran av n

å

gon enskild infordra samfundets akt i uppskattningsvis ca tio procent av 

ä

rendena.

Endast i f

å

 fall har styrelsens beslut i ett disciplin­

ä

rende lett till att JK beg

ä

rt att 

ä

rendet skall h

ä

n­skjutas till disciplinn

ä

mnden. Detsamma g

ä

ller om besv

ä

r 

ö

ver n

ä

mndens beslut till h

ö

gsta domstolen. Det har vidare s

ä

llan f

ö

rekommit att JK hos styrelsen p

å

kallat

Prop. 1981/82:57

58

å

tg

ä

rd mot en advokat; det har i varje fall inte intr

ä

ffat under nuvarande JK:s tid. I det sarmnanhanget kan n

ä

mnas att det intr

ä

ffar att enskilda personer g

ö

r anm

ä

lningar fr

å

n b

ö

rjan hos JK. I s

å

dana fall h

ä

nvisas anm

ä

laren att v

ä

nda sig till advokatsamfundet eller ocks

å

 vidarebe­fordras dennes anm

ä

lan dit, eftersom det 

ä

r samfundet som ut

ö

var tillsynen 

ö

ver advokaterna.

Det totala antalet advokat

ä

renden - s

å

ledes 

ä

ven andra 

ä

renden 

ä

n disciplin

ä

renden i den m

å

n s

å

dana f

ö

rekommit -som JK handlagt under senare 

å

r framg

å

r av nedanst

å

ende siffror.

Verksamhets

å

r      1974    1975    1976    1977    1978

Inkomna

199

184

216

198

225

Avgjorda

197

195

204

216

225

Balanserade

23

12

24

6

6

I sammanhanget b

ö

r p

å

pekas att advokatsamfundets styrelse och disciplinn

ä

mnd anses - med h

ä

nsyn till den offentlig­r

ä

ttsliga regleringen av advokatv

ä

sendet - fullg

ö

ra myndighetsut

ö

vning vid ut

ö

vningen av sina disciplin

ä

ra befogenheter. I denna verksamhet st

å

r d

ä

rf

ö

r enligt lagen (1975:1339) om justitiekanslerns tillsyn ledam

ö

terna i dessa organ ocks

å

 under JK:s tillsyn.

4.4       H

ö

gsta domstolens handl

ä

ggning

Enligt 56 kap. 14 

§

 RB 

ä

ger reglerna om besv

ä

r mot hov­r

ä

tts beslut motsvarande till

ä

mpning i fr

å

ga om besv

ä

r mot disciplinn

ä

mndens beslut. Vid h

ö

gsta domstolens handl

ä

ggning av de nu aktuella besv

ä

rsm

å

len g

ä

ller emellertid f

ö

ljande avvikelser. Den som vill anf

ö

ra besv

ä

r mot disciplinn

ä

mndens beslut skall inom fyra veckor fr

å

n den dag, d

å

 han erh

ö

ll del av beslutet, inkomma med besv

ä

rsinlaga till h

ö

gsta domstolen. Om inte s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

ranleder annat, skall klaganden och, d

å

 talan f

ö

rs av JK,

ä

ven motparten h

ö

ras muntligen i h

ö

gsta domstolen. Vidare skall disciplinn

ä

mnden f

å

Prop. 1981/82:57

59

tillf

ä

lle att inkomma med skriftlig f

ö

rklaring och att yttra sig, d

å

 part h

ö

rs muntligen.

4.5       Sekretess och information

I fr

å

ga om advokatsamfundets r

ä

ttigheter och skyldigheter att offentligg

ö

ra uppgifter i samfundets disciplin

ä

ra verksamhet inneh

å

ller stadgarna f

ö

ljande best

ä

mmelser (41, 43, 44 och 47 

§§

).

En generell tystnadsplikt g

ä

ller f

ö

r ledamot och suppleant i styrelsen, ledamot i disciplinn

ä

mnden samt general­sekreteraren i fr

å

ga om vad de p

å

 grund av advokats skyldighet att l

ä

mna uppgifter och tillhandah

å

lla hand­lingar erfarit om denne och hans verksamhet.

Styrelsens beslut i fr

å

ga om disciplin

ä

r 

å

tg

ä

rd mot en advokat skall tillst

ä

llas advokaten, JK och disciplin­n

ä

mnden; har 

ä

rendet upptagits p

å

 grund av anm

ä

lan skall ocks

å

 anm

ä

laren erh

å

lla del av beslutet, s

å

vida han inte 

å

terkallat anm

ä

lan.

Disciplinn

ä

mndens beslut skall tillst

ä

llas den advokat mot vilken anm

ä

rkning framst

ä

llts, JK och styrelsen. Har 

ä

rendet upptagits p

å

 grund av anm

ä

lan skall ocks

å

 an­m

ä

laren erh

å

lla del av beslutet, s

å

vida han inte 

å

ter­kallat anm

ä

lan. Meddelande om att en advokat tilldelats varning eller erinran f

å

r inte l

ä

mnas annan 

ä

n nu har sagts.

Beslut varigenom advokat uteslutits ur samfundet skall, s

å

 snart beslutet g

å

r i verkst

ä

llighet, delges samfundets ledam

ö

ter och de allm

ä

nna domstolarna. Har beslut om uteslutning upph

ä

vts, skall 

ä

ven meddelande om detta l

ä

mnas samfundets ledam

ö

ter och de allm

ä

nna domstolarna, om beslutet tidigare delgetts dem. (Delgivningen sker i praktiken genom en cirkul

ä

rskrivelse fr

å

n samfundet, som dock inte inneh

å

ller sk

ä

len f

ö

r beslutet.)

Prop. 1981/82:57

60

F

ö

r sekretessfr

å

gorna 

ä

r ocks

å

 av betydelse vilka upp­gifter advokatsamfundets beslut inneh

å

ller. Stadgarna s

ä

ger p

å

 denna punkt att disciplinn

ä

mndens beslut om uteslutning, varning eller erinran skall ange de sk

ä

l p

å

 vilka beslutet grundas. Betr

ä

ffande styrelsens beslut i fr

å

ga om disciplin

ä

rt ingripande mot advokat s

ä

gs i detta h

ä

nseende ingenting.

Vid sidan av vad som s

å

lunda g

ä

ller enligt advokatsam­fundets stadgar betr

ä

ffande offentligg

ö

rande av uppgifter fr

å

n samfundets sida 

ä

r naturligtvis 

ä

ven JK:s och h

ö

gsta domstolens handl

ä

ggning av disciplin

ä

renden av intresse i sammanhanget. D

å

 samfundets handlingar i ett disciplin­

ä

rende inkommer till JK eller h

ö

gsta domstolen blir de allm

ä

nna handlingar. De handlingar det h

ä

r 

ä

r fr

å

ga om 

ä

r styrelsens eller disciplinn

ä

mndens protokoll med bi­lagda beslut och, i vissa fall, akten i disciplin

ä

rendet. Genom att handlingarna 

ä

r allm

ä

nna och d

ä

rmed i princip offentliga har allts

å

 var och en r

ä

tt att ta del av dem. Emellertid finns i 26 

§

tredje stycket lagen (1937:249; omtryckt 1977:1029) om inskr

ä

nkningar i r

ä

tten att utbe­komma allm

ä

nna handlingar (sekretesslagen) en sekretess­best

ä

mmelse, som tar sikte p

å

 bl a dessa handlingar, av f

ö

ljande lydelse:

Handlingar r

ö

rande n

å

gons ans

ö

kan om intr

ä

de i advokatsamfundet eller hans r

ä

tt att vara advokat eller r

ö

rande disciplin

ä

rt f

ö

rfarande mot advokat m

å

, i vad de ang

å

 hans ekonomiska st

ä

llning eller innefatta upplysningar, vilkas offentligg

ö

rande kan l

ä

nda annan till men, icke utan samtycke av den handlingen s

å

lunda ang

å

r utl

ä

mnas tidigare 

ä

n sjuttio 

å

r efter handlingens datum.

Av best

ä

mmelsen torde framg

å

 att t ex en klients intresse av sekretess 

ä

r skyddat i v

ä

sentligt st

ö

rre utstr

ä

ckning 

ä

n advokatens; sekretesskyddet f

ö

r den senare 

ä

r be­gr

ä

nsat till vad som ang

å

r dennes ekonomiska st

ä

llning. Hos h

ö

gsta domstolen 

ä

r sekretessen beroende ocks

å

 av reglerna om domstolssekretessen. Det inneb

ä

r bl a att beslut i de aktuella 

ä

rendena praktiskt taget alltid

Prop. 1981/82:57

61

blir offentliga. I sanunanhanget kan n

ä

mnas att prop 1979/80:2 med f

ö

rslag till sekretesslag m m inne­h

å

ller en ny best

ä

mmelse som r

ö

r JK:s och h

ö

gsta domstolens handl

ä

ggning av bl a 

ä

renden om disciplin

ä

rt ingripande mot advokat. Best

ä

mmelsen (9 kap. 12 

§ 

f

ö

rsta stycket i den f

ö

reslagna sekretesslagen), som reglerar s

å

v

ä

l handlingssekretess som tystnadsplikt, inneb

ä

r att det kr

ä

vs att r

ö

jande av uppgift om en advokats ekonomiska st

ä

llning skulle medf

ö

ra skada f

ö

r honom f

ö

r att s

å

dana uppgifter skall vara sekretess­belagda; uppgifter om en advokats personliga f

ö

rh

å

llanden 

ä

r i enlighet med g

ä

llande r

ä

tt inte underkastade sekretess.

F

ö

r att s

å

å

terg

å

 till advokatsamfundets egna f

ö

rh

å

llan­den kan f

ö

ljande s

ä

gas i fr

å

ga om den information som l

ä

mnas allm

ä

nheten om den disciplin

ä

ra verksamheten.

Samfundets informationsverksamhet sk

ö

ts i f

ö

rsta hand av generalsekreteraren och dennes medhj

ä

lpare p

å

samfundets kansli. Det kan g

ä

lla t ex att besvara f

ö

rfr

å

gningar fr

å

n massmedia. De str

ä

nga sekretessregler under vilka samfundets funktion

ä

rer arbetar medf

ö

r emellertid att informationen om den disciplin

ä

ra verksamheten blir av begr

ä

nsat slag. Samfundet har s

å

lunda aldrig sj

ä

lvt tagit initiativ till meddelanden till pressen ang

å

ende disciplin

ä

ra avg

ö

randen.

Genom den av samfundet utgivna tidskriften "Tidskrift f

ö

r Sveriges advokatsamfund" (TSA) kommer rent allm

ä

nt information om samfundets verksamhet till st

å

nd. Det sker i form av notiser och redog

ö

relser under vissa fasta rubriker, t ex "Fr

å

n avdelningarna", "Fr

å

n styrel­sen", "Remissyttranden" och "Notiser". Halv

å

rsvis intas referat av disciplin

ä

renden under rubriken "Till tolk­ningen av begreppet god advokatsed". 

Ä

ven om visst urval sker redovisas - bortsett fr

å

n vissa st

ä

ndigt 

å

ter­kommande typer av fall - praktiskt sett alla disciplin

ä

ra avg

ö

randen. Referaten inneh

å

ller som regel styrelsens

Prop. 1981/82:57

62

eller disciplinn

ä

mndens fullst

ä

ndiga beslut. Besluten 

ä

r emellertid anonymiserade genom att uppgifter om namn p

å

 klienter, advokater och andra personer utel

ä

mnas och ers

ä

tts med bokstavsbeteckningar. 

Ä

ven andra uppgifter som kan avsl

ö

ja personers identitet utesluts. Vidare publiceras styrelsens f

ö

rvaltningsber

ä

ttelse i TSA. D

ä

ri 

å

terfinns vissa uppgifter om den disciplin

ä

ra verksam­heten (antalet 

ä

renden som handlagts av styrelsen och disciplinn

ä

mnden, p

å

f

ö

ljdernas f

ö

rdelning etc).

Prop. 1981/82:57

63

5   Tidigare f

ö

rslag och initiativ

F

ö

r

ä

ndringar p

å

 advokatv

ä

sendets omr

å

de har diskuterats i olika sammanhang under senare 

å

r. I det f

ö

ljande l

ä

mnas en kort redovisning av denna diskussion.

Ä

r 1963 genomf

ö

rdes vissa 

ä

ndringar i RB betr

ä

ffande regleringen av advokatv

ä

sendet (prop 1963:156, ILU 27, rskr 258, SFS 1963:149). Samtidigt fastst

ä

lldes nya stadgar f

ö

r advokatsamfundet (se avsnitt 3.2.1). Till grund f

ö

r 

ä

ndringarna l

å

g ett f

ö

rslag fr

å

n advokatsam­fundet 

å

r 1962. Detta f

ö

rslag grundades i sin tur p

å 

ett f

ö

rslag 

å

r 1961 (Bet

ä

nkande med f

ö

rslag till stadgar f

ö

r Sveriges advokatsamfund m m) av en inom samfundet tillsatt kommitt

é

 (1959 

å

rs stadgekommitt

é

). Det av sam­fundet framlagda f

ö

rslaget utgjorde en t

ä

mligen omfattande revision av det f

ö

r advokatv

ä

sendet g

ä

llande regelsyste­met. I fr

å

ga om det disciplin

ä

ra f

ö

rfarandet f

ö

reslogs bl a inr

ä

ttande av en disciplinn

ä

mnd och inf

ö

rande av disciplinbot. Vidare f

ö

reslogs t ex l

å

ngtg

å

ende sekretess­regler f

ö

r samfundets verksamhet. Den av samfundet f

ö

re­slagna reformen ledde emellertid endast till vissa 

ä

nd­ringar. Inr

ä

ttandet av disciplinn

ä

mnden utgjorde en av de f

ö

r

ä

ndringar som s

å

lunda kom till st

å

nd. F

ö

rslag om t ex inf

ö

rande av "disciplinbot kom emellertid inte att genom.f

ö

ras.

Ar 1968 v

ä

cktes en motion om att det skulle inr

ä

ttas en fast organisation av statsanst

ä

llda offentliga f

ö

rsvarare. F

ö

rsta lagutskottet framh

ö

ll emellertid i sitt av riks­dagen godk

ä

nda utl

å

tande (ILU 1968:24) bl a att det fr

å

n psykologisk synpunkt m

å

ste vara v

ä

rdefullt att den miss­t

ä

nkte ~ i synnerhet om han var h

ä

ktad eller eljest ber

ö

vad friheten - i enlighet med g

ä

llande ordning kunde

Prop. 1981/82:57

64

anf

ö

rtro sig 

å

t en offentlig f

ö

rsvarare med oberoende st

ä

llning i f

ö

rh

å

llande till myndigheterna.

D

å

 r

ä

ttshj

ä

lpsreformen genomf

ö

rdes 

å

r 1972 uttalade sig justitieutskottet med anledning av de farh

å

gor f

ö

r advokatk

å

rens sj

ä

lvst

ä

ndighet som yppats i en motion. I sitt av riksdagen godk

ä

nda bet

ä

nkande (JuU 1972:12) framh

ö

ll utskottet att en sj

ä

lvst

ä

ndig advokatk

å

r ut­gjorde en institution av mycket stor betydelse f

ö

r v

å

r r

ä

ttsordning och att r

ä

ttshj

ä

lpsreformen sj

ä

lvfallet inte fick inneb

ä

ra att principen att advokaterna skall st

å

 fria och oberoende i f

ö

rh

å

llande till det allm

ä

nna rubbades.

I samband med behandlingen vid 1975/76 

å

rs riksm

ö

te av en motion med f

ö

rslag till ett system med fast anst

ä

llda offentliga f

ö

rsvarare vidh

ö

ll justitieutskottet riks­dagens st

ä

llningstaganden 

å

r 1968 och 1972 och avstyrkte bifall till motionen (JuU 1975/76:24). Riksdagen f

ö

ljde utskottet.

Vid 1975/76 

å

rs riksm

ö

te beg

ä

rde vidare en riksdagsledamot svar av d

å

varande justitieministern om det enligt dennes mening fanns anledning att pr

ö

va fr

å

gan att 

ö

verf

ö

ra auktorisation av advokater fr

å

n advokatsamfundet till domstolsverket eller annan l

ä

mplig myndighet. Justitie­ministern, som redovisade g

ä

llande regler om intr

ä

de i samfundet och om disciplin

ä

ra 

å

tg

ä

rder, uttalade att det genom den beskrivna ordningen var v

ä

l s

ö

rjt f

ö

r att den f

ö

r den enskilde viktiga fr

å

gan om medlemskap i samfundet pr

ö

vades omsorgsfullt och opartiskt. Enligt justitie­ministern fanns det inte anledning att 

ä

ndra p

å

 nuvarande ordning. (Se riksdagens protokoll 1975/76:8 s 21-24.)

Justitieutskottet behandlade vid 1976/77 

å

rs riksm

ö

te en motion med 

ö

nskem

å

l om utredning och f

ö

rslag r

ö

rande 

ö

verf

ö

rande av auktorisationen av advokater till l

ä

mplig statlig myndighet. Motionen remissbehandlades, varvid samtliga remissinstanser avstyrkte bifall till motionen.

Prop. 1981/82:57

65

I sitt av riksdagen godk

ä

nda bet

ä

nkande (JuU 1976/77:8) uttalade utskottet att det vid st

ä

llningstagande till motionssp

ö

rsm

å

let enligt utskottets mening till en b

ö

rjan borde beaktas att RB:s regler om antagande av ledamot i samfundet och om vidtagande av disciplin

ä

r 

å

tg

ä

rd mot ledamot innefattade betydande inslag av s

å

dan offentlig kontroll och insyn som motion

ä

ren efterlyste. Enligt utskottet erbj

ö

d dessa regler goda garantier inte bara f

ö

r intresset av r

ä

ttss

ä

kerhet f

ö

r den enskilde utan 

ä

ven f

ö

r de viktiga allm

ä

nna intressen som var f

ö

rknippade med advokatyrkets ut

ö

vande. Den nuvarande regleringen var enligt utskottet ocks

å

 ett resultat av en omsorgsfull avv

ä

gning mellan 

å

 ena sidan 

ö

nskem

å

let att tillgodose dessa allm

ä

nna och enskilda intressen och 

å

 andra sidan 

ö

nskem

å

let att uppr

ä

tth

å

lla principen att advokatverksam­heten utgjorde en fri yrkesut

ö

vning. En reglering i en­lighet med motionsf

ö

rslaget syntes utskottet sv

å

rligen kunna ske utan att denna princip rubbades. Med h

ä

nsyn till angel

ä

genheten av att s

å

 inte skedde, vilket ocks

å 

understrukits p

å

 senare tid, bl a vid riksdagsbehandlingen av r

ä

ttshj

ä

lpsreformen

å

r 1972, fordrades enligt utskot­tets mening sk

ä

l av s

ä

rskild styrka f

ö

r att en 

ä

ndring av nuvarande ordning skulle 

ö

verv

ä

gas. Utskottet framh

ö

ll vidare att den av motion

ä

ren antydda parallellen med ordningen f

ö

r auktorisation av revisorer inte var r

ä

tt­visande och inte utgjorde n

å

got b

ä

rkraftigt st

ö

d f

ö

r motionsyrkandet. Enligt utskottet f

ö

rel

å

g inte heller i 

ö

vrigt sk

ä

l som gav anledning att 

ö

verv

ä

ga n

å

gon 

ä

ndring av nuvarande ordning. Utskottet avstyrkte s

å

ledes bifall till motionen.

Senast under h

ö

sten 1978 har justitieutskottet tagit st

ä

llning till tv

å

 motioner om advokatverksamhet.

I den ena motionen framh

ö

lls att reglerna om god advokat­sed tillkommit i en tid med ett helt annat och fastare v

ä

rdesystem 

ä

n dagens. I anslutning till uttalanden i den allm

ä

nna debatten r

ö

rande den organiserade och ekonomiska brottsligheten gjordes i motionen g

ä

llande 

5 

Riksdagen 1981182. I saml. Nr 57

Prop. 1981/82:57

66

att det, ocks

å

 inom advokatk

å

ren, f

ö

rel

å

g delade meningar om vad som kan kr

ä

vas av en advokat i dagens samh

ä

lle. Enligt motion

ä

ren ledde meningsskiljaktigheterna till sv

å

righeter f

ö

r advokatsamfundets styrelse att driva en enhetlig linje. Mot bl a denna bakgrund fanns det enligt motion

ä

ren all anledning att se 

ö

ver reglerna om god advokatsed. 

ö

versynen borde utg

å

 fr

å

n att advokaterna skulle kunna agera sj

ä

lvst

ä

ndigt och kraftfullt men inte f

ö

ruts

ä

tta att de d

ä

rf

ö

r absolut m

å

ste vara fria yrkesut

ö

vare. En fr

å

ga som enligt motion

ä

ren s

ä

rskilt borde 

ö

verv

ä

gas var om det var l

ä

mpligt med f

ö

retr

ä

dare f

ö

r det allm

ä

nna i advokatsamfundets disciplinn

ä

mnd och i andra samfundsorgan.

I den andra motionen p

å

talades att det r

å

dde en stor sp

ä

nnvidd mellan de olika 

å

tg

ä

rder som kunde komma i fr

å

ga vid disciplin

ä

rt ingripande mot advokat. Mot denna bakgrund efterlystes i motionen m

ö

jlighet att meddela 

ä

ven annan p

å

f

ö

ljd som var mer ingripande 

ä

n erinran och varning men inte s

å

ingripande som uteslutning, t ex suspension eller disciplinbot. I motionen ifr

å

gasattes ocks

å

 om den nuvarande ordningen f

ö

r handl

ä

ggning av disciplin

ä

renden inom advokatsamfundet var acceptabel. P

å

 l

ä

ngre sikt borde enligt motionen handl

ä

ggningen frig

ö

ras fr

å

n samfundet och f

ö

ras 

ö

ver till statlig myndighet.

Utskottet inh

ä

mtade yttranden 

ö

ver motionerna fr

å

n h

ö

gsta domstolen, JK, riks

å

klagaren, advokatsamfundet och Sveriges domaref

ö

rbund. Remissinstanserna intog en 

ö

verv

ä

gande negativ st

ä

llning till motionsyrkandena. Utskottet uttalade i sitt av riksdagen godk

ä

nda bet

ä

nkan­de (JuU 1978/79:6), i enlighet med vad utskottet anf

ö

rt vid 1976/77 

å

rs riksm

ö

te, bl a att det m

å

ste fordras sk

ä

l av s

ä

rskild styrka f

ö

r att en 

ä

ndring av den nu­varande ordningen skulle 

ö

verv

ä

gas. Detta hindrade enligt utskottet inte att det kunde finnas anledning att se 

ö

ver enskildheter i systemet. Enligt utskottet p

å

gick ocks

å

ö

versynsarbete i s

å

dana h

ä

nseenden som

Prop. 1981/82:57

67

ber

ö

rts i motionerna. Utskottet h

ä

nvisade d

ä

rvid till att reglerna om god advokatsed s

å

gs 

ö

ver fr

å

n olika utg

å

ngspunkter dels inom advokatsamfundet, dels inom brottsf

ö

rebyggande r

å

det som ett led i den p

å

g

å

ende 

ö

versynen av lagstiftning mot organiserad och ekonomisk brottslighet. P

å

 liknande s

ä

tt var enligt utskottet det p

å

talade behovet av en kompletterande disciplin

ä

r p

å­

f

ö

ljd - ett behov som redan tidigare understrukits av advokatsamfundet - under utredning inom samfundet. Utskottet uttalade vidare att sp

ö

rsm

å

let om utformningen av de disciplin

ä

ra p

å

f

ö

ljderna stod i n

ä

ra samband med den i motionerna ber

ö

rda fr

å

gan om formerna f

ö

r handl

ä

gg­ning av disciplin

ä

renden och ett 

ö

kat inflytande f

ö

r det allm.

ä

nna h

ä

rvidlag. Fr

å

gan torde enligt utskottet komma att aktualiseras i regeringens kansli i samband med att samfundets f

ö

rslag r

ö

rande disciplinp

å

f

ö

ljderna lades fram f

ö

r regeringen. Med h

ä

nsyn till det 

ö

versynsarbete som s

å

lunda redan initierats saknades det enligt ut­skottets mening anledning f

ö

r riksdagen att vidta n

å

gon 

å

tg

ä

rd till f

ö

ljd av motionerna.

Av det nyss sagda framg

å

r att visst 

ö

versynsarbete p

å

g

å

r inom advokatsamfundet. Samfundets styrelse besl

ö

t s

å

lunda i maj 1976 att tills

ä

tta en kommitt

é

 med uppgift att ut­reda samfundets disciplinf

ö

rfarande och de disciplin

ä

ra p

å

f

ö

ljderna. Kommitt

é

n har 

ä

nnu inte redovisat sitt arbete. Styrelsen besl

ö

t vidare i augusti 1978 att till­s

ä

tta en kommitt

é

  med uppdrag att f

ö

reta en 

ö

versyn av de v

ä

gledande reglerna om god advokatsed (se avsnitt 6.3.1 och 6.3.3).

I sammanhanget b

ö

r n

ä

mnas att JK, med anledning av advokatsamfundets handl

ä

ggning av ett disciplin

ä

rende, i ett beslut i april 1976 (beslut 1976-04-14; dnr 490-76-7, 1043-76-7) uttalat att samfundet borde ta upp fr

å

gan om behandlingen av disciplinfr

å

gor - i de fall d

å

 brottm

å

lsf

ö

rfarande inletts mot vederb

ö

rande advokat -till 

ö

verv

ä

gande; JK pekade d

ä

rvid ocks

å

 p

å

 problemet med det dubbla disciplin

ä

ra ansvaret f

ö

r advokater vid de allm

ä

nna advokatbyr

å

erna.

Prop. 1981/82:57

68

Slutligen kan n

ä

mnas att JK-utredningen i sitt bet

ä

nkande (SOU 1978:59) JK-

ä

mbetet - 

Ö

versyn av justitiekanslerns arbetsuppgifter och statens tvistehandl

ä

ggning uttalade att det enligt utredningens mening inte fanns sk

ä

l att f

ö

resl

å

 n

å

gon 

ä

ndring i fr

å

ga om JK:s tillsyn 

ö

ver advokater (s 127).

Prop. 1981/82:57

69

6   

Ö

verv

ä

ganden

6.1      Allm

ä

nt

Arbetsgruppen har tidigare som ett led i 

ö

versynen av lagstiftning mot organiserad och ekonomisk brottslighet l

ä

mnat vissa f

ö

rslag och rekommendationer p

å

 revisors­omr

å

det. Med samma utg

å

ngspunkter har gruppen nu diskuterat s

å

dana fr

å

gor som r

ö

r advokatv

ä

sendet. Detta omr

å

de 

ä

r i likhet med revisorsomr

å

det av intresse ur skilda aspekter vid den lagstiftnings

ö

versyn som 

ä

r. i fr

å

ga.

I den allm

ä

nna debatten har gjorts g

ä

llande att vissa advokater p

å

 olika s

ä

tt varit inblandade i organiserad och ekonomisk brottslighet. Arbetsgruppen har p

å

 denna punkt -liksom p

å

revisorsomr

å

det - g

å

tt igenom det material som legat till grund f

ö

r s

å

dana p

å

st

å

enden. Genomg

å

ngen ger gruppen anledning understryka att detta material enligt gruppens bed

ö

mning varit diffust till sitt inneh

å

ll och inte ger st

ö

d 

å

t de generella p

å

st

å

enden som framf

ö

rts om advokaters medverkan i organiserad och ekonomisk brotts­lighet. Under inga f

ö

rh

å

llanden ger materialet enligt gruppens uppfattning n

å

got fog f

ö

r p

å

st

å

enden om att dessa f

ö

reteelser skulle ha spridning bland advokatk

å

rens medlemmar. Gruppen anser likv

ä

l, med h

ä

nsyn till vikten av att den r

ä

ttss

ö

kande allm

ä

nhetens och myndigheternas tilltro till advokaternas yrkesut

ö

vning uppr

ä

tth

å

lls, att den diskussion som f

ö

rts motiverar att man unders

ö

ker ora den nuvarande ordningen erbjuder tillr

ä

ckligt skydd mot s

å

dana f

ö

reteelser. Det finns allts

å

 sk

ä

l att 

ö

ver­v

ä

ga behovet av 

å

tg

ä

rder f

ö

r att motverka att advokater, som i sin yrkesut

ö

vning p

å

 olika s

ä

tt kommer i kontakt med organiserad och ekonomisk brottslighet, sj

ä

lva med­vetet eller omedvetet underl

ä

ttar s

å

dan brottslighet. Arbetsgruppen anser emellertid att det i f

ö

rl

ä

ngningen

Prop. 1981/82:57

70

av vad som nu har sagts ocks

å

 ligger att en advokat - om han uppfyller sina plikter i denna egenskap - i sin r

å

d­givande verksamhet motverkar dessa f

ö

reteelser.

Arbetsgruppen har diskuterat olika fr

å

gor p

å

 advokat­v

ä

sendets omr

å

de mot den bakgrund som nu har angetts. Ett problem som gruppen funnit angel

ä

get att behandla i detta sammanhang r

ö

r vad som b

ö

r g

ä

lla i fr

å

ga om en f

ö

rsvarares relationer till den misst

ä

nkte. Gruppens 

ö

verv

ä

ganden p

å 

denna punkt redovisas i avsnitt 6.2. Vidare har gruppen diskuterat behovet av en komplettering av de v

ä

gledande reglerna om god advokatsed. Denna diskussion f

ö

ljer i avsnitt 6.3.

Vad som 

ä

r av intresse f

ö

r arbetsgruppen r

ö

r emellertid inte enbart de f

ö

rh

å

llanden som direkt avser en advokats yrkesut

ö

vning som s

å

dan. Ocks

å

 sj

ä

lva advokatv

ä

sendets organisation - t ex hur tillsynen ut

ö

vas - 

ä

r av betydelse i sammanhanget. Av det tidigare sagda (avsnitt 5) framg

å

r att fr

å

gor av denna karakt

ä

r diskuterats p

å

 olika h

å

ll och inte minst i riksdagen under senare 

å

r. Bl a har framf

ö

rts 

ö

nskem

å

l om 

ö

kad kontroll av och insyn i advokat­samfundets verksamhet. Senast vid 1978/79 

å

rs riksm

ö

te behandlades s

å

dana sp

ö

rsm

å

l p

å

 grund av motioner. Riks­dagen fann emellertid vid detta tillf

ä

lle inte anledning vidta n

å

gon 

å

tg

ä

rd till f

ö

ljd av de aktuella motionerna. D

ä

rvid h

ä

nvisade riksdagen till det 

ö

versynsarbete som p

å

g

å

r inom advokatsamfundet och den nu ifr

å

gavarande lagstiftnings

ö

versynen.

Arbetsgruppen har f

ö

r sin del diskuterat vissa fr

å

gor som r

ö

r det disciplin

ä

ra f

ö

rfarandet och tillsynen 

ö

ver advokatv

ä

sendet 

ö

ver huvud taget. Resultatet av 

ö

ver­v

ä

gandena redovisas i avsnitt 6.4 och 6.5.

Prop. 1981/82:57

71

6.2       F

ö

rsvararens relationer till den misst

ä

nkte

  Arbetsgruppen f

ö

resl

å

r att det i 21 kap. RB inf

ö

rs best

ä

mmelser av f

ö

ljande inneb

ö

rd.

-

Den som genom r

å

d eller p

å

 annat s

ä

tt varit den misst

ä

nkte behj

ä

lplig vid g

ä

rningen eller i ange­l

ä

genhet som har v

ä

sentligt samband d

ä

rmed f

å

r inte vara f

ö

rsvarare; r

ä

tten kan i s

ä

rskilt fall medge undantag fr

å

n denna regel.

-

Den som 

ä

r f

ö

rsvarare f

å

r inte vara den misst

ä

nkte behj

ä

lplig i andra ekonomiska angel

ä

genheter 

ä

n s

å

dana som faller inom ramen f

ö

r f

ö

rsvaret eller uppenbarligen saknar samband med g

ä

rningen.

6.2.1     Inledning

Fr

å

gan om vilka allm

ä

nna krav som b

ö

r st

ä

llas p

å

 en f

ö

r­svarare 

ä

r ofta f

ö

rem

å

l f

ö

r diskussion. Viss ledning ges i RB:s best

ä

mmelser, fr

ä

mst 21 kap., som behandlar den misst

ä

nkte och hans f

ö

rsvar. D

ä

rut

ö

ver har i praxis, s

ä

rskilt genom advokatsamfundets disciplin

ä

ra verksamhet, n

ä

rmare regler utbildats. Allm

ä

n enighet torde r

å

da om att en f

ö

rsvarare har en lojalitetsplikt gentemot den misst

ä

nkte. 

Å

sikterna om hur l

å

ngt denna plikt str

ä

cker sig 

ä

r emellertid delade. Att en f

ö

rsvarare dessutom m

å

ste 

ä

ga integritet och sj

ä

lvst

ä

ndighet, som inte bara riktar sig mot domstol och 

å

klagare utan ocks

å

 mot den misst

ä

nkte, st

å

r vidare klart. F

ö

rsvararen f

å

r inte vara angivare eller inta rollen som domare. Om en f

ö

rsvarare s

å

lunda inte f

å

r verka som samh

ä

llets f

ö

rl

ä

ngda arm b

ö

r han 

å

 andra sidan ha en viss distans till den misst

ä

nkte och dennes sak.

Arbetsgruppen vill understryka vikten av att f

ö

rsvararen uppr

ä

tth

å

ller en sj

ä

lvst

ä

ndig och oberoende st

ä

llning i f

ö

rh

å

llande till den misst

ä

nkte. Han f

å

r inte under n

å

gra f

ö

rh

å

llanden tj

ä

nstg

ö

ra som "springpojke" 

å

t denne. Att

Prop. 1981/82:57

72

det i f

ö

rsvararens uppdrag ing

å

r att ombes

ö

rja vissa uppgifter av social karakt

ä

r strider inte mot detta. Det m

å

ste emellertid i allm

ä

nhet anses ol

ä

mpligt att en f

ö

rsvarare vid sidan av sin huvuduppgift bitr

ä

der den misst

ä

nkte ocks

å

 i s

å

dant som ligger utanf

ö

r den kurativa funktionen, t ex i fr

å

ga om rena aff

ä

rsangel

ä

genheter. Det 

ä

r enligt arbetsgruppen f

ö

r f

ö

rsvararens trov

ä

rdighet v

ä

sentligt att denne inte anlitas av den misst

ä

nkte f

ö

r annat 

ä

n vad som kan anses ligga i en f

ö

rsvarares upp­gifter. Att ett uppdrag som f

ö

rsvarare kan s

ä

gas bygga p

å

 ett f

ö

rtroende fr

å

n den misst

ä

nkte f

å

r inte leda till att f

ö

rsvararen f

å

r egna intressen i saken eller eljest blir personligen involverad i den misst

ä

nktes angel

ä

genheter. F

ö

rsvararen f

å

r inte identifiera sig med den misst

ä

nkte och dennes sak. Arbetsgruppen anser det vara av vital betydelse att f

ö

rebygga att f

ö

rsvararen kan komma att - medvetet eller omedvetet - bli indragen i t ex organiserad och ekonomisk brottslighet.

Enligt arbetsgruppen b

ö

r s

å

lunda varje n

å

gorlunda v

ä

sent­lig risk f

ö

r att f

ö

rsvararen inte st

å

r helt fri mot den misst

ä

nkte undanr

ö

jas. Detta avser s

å

v

ä

l tidigare f

ö

r­bindelser med den misst

ä

nkte som mellanhavanden under brottm

å

lets handl

ä

ggning och p

å

 t ex advokatbyr

å

er med flera jurister samtliga dessa (jfr 14 

§

 f

ö

rsta stycket i de v

ä

gledande reglerna om god advokatsed). Arbetsgruppen anser att det b

ö

r f

ö

rhindras att f

ö

rsvararen genom samr

ö

re med den misst

ä

nkte utanf

ö

r f

ö

rsv

ä

raruppdraget kan komma att hamna i ett j

ä

vsliknande f

ö

rh

å

llande till den miss­t

ä

nkte och dennes sak. Fr

å

gan 

ä

r i vilken utstr

ä

ckning problemet 

ä

r reglerat med den ordning som f n g

ä

ller.

6.2.2     Nuvarande f

ö

rh

å

llanden

N

ä

r det f

ö

rst g

ä

ller fr

å

gan om det l

ä

mpliga i att som f

ö

rsvarare bruka n

å

gon, som tidigare bitr

ä

tt den miss­t

ä

nkte i en angel

ä

genhet som har samband med den sak som utg

ö

r grund f

ö

r misstanke om brott, h

ä

nger denna delvis

Prop. 1981/82:57

73

samman med vilka kvalifikationer som kr

ä

vs av en f

ö

r­svarare. P

å

 denna punkt g

ä

ller enligt 21 kap. RB i huvudsak f

ö

ljande.

Man skiljer mellan privat och offentlig f

ö

rsvarare. Privat f

ö

rsvarare utses av den misst

ä

nkte. Om den miss­t

ä

nkte har ett r

ä

tteg

å

ngsombud, anses ombudet som f

ö

rsva­rare. De regler som g

ä

ller ang

å

ende ett r

ä

tteg

å

ngsombuds kvalifikationer och pr

ö

vningen av dennes l

ä

mplighet 

ä

ger s

å

lunda motsvarande till

ä

mplighet i fr

å

ga om f

ö

rsvarare. Som f

ö

rsvarare f

å

r allts

å

 inte brukas annan 

ä

n den som r

ä

tten med h

ä

nsyn till redbarhet, insikter och tidigare verksamhet finner l

ä

mplig att vara f

ö

rsvarare i m

å

let. F

ö

rsvarare skall vara svensk medborgare med hemvist inom riket; ocks

å

 annan f

å

r emellertid brukas som f

ö

rsvarare, om r

ä

tten med h

ä

nsyn till m

å

lets beskaffenhet och 

ö

vriga omst

ä

ndigheter finner att det l

ä

mpligen kan ske. Den som 

ä

r omyndig eller f

ö

rsatt i konkurs f

å

r inte vara f

ö

r­svarare. Domare och vissa andra befattningshavare f

å

r i princip inte vara f

ö

rsvarare. Den som st

å

r i visst n

ä

r­st

å

ende f

ö

rh

å

llande till domare i m

å

let f

å

r inte upptr

ä

da som f

ö

rsvarare. Detsamma g

ä

ller den som tagit befattning med saken som domare eller befattningshavare vid domstol eller som ombud f

ö

r motparten. Visar f

ö

rsvarare oredlighet, oskicklighet eller of

ö

rst

å

nd eller befinns han eljest ol

ä

mplig, skall r

ä

tten avvisa honom som f

ö

rsvarare i m

å

let. R

ä

tten 

ä

ger ocks

å

, om det finns sk

ä

l till det, f

ö

rklara honom obeh

ö

rig antingen f

ö

r viss tid eller tills vidare att brukas som f

ö

rsvarare vid den r

ä

tten. Om r

ä

tten avvisar en advokat som f

ö

rsvarare, skall anm

ä

lan om avvisandet g

ö

ras hos advokatsamfundets styrelse.

I vissa fall skall r

ä

tten f

ö

rordna offentlig f

ö

rsvarare f

ö

r den misst

ä

nkte. I princip g

ä

ller att till offentlig 

 f

ö

rsvarare skall f

ö

rordnas advokat, som befinns l

ä

mplig till det. Om s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger kan till offentlig f

ö

rsvarare ocks

å

 utses annan l

ä

mplig person, som avlagt f

ö

r beh

ö

righet till domar

ä

mbete f

ö

reskrivna kunskapsprov (juris kandidatexamen). F

ö

retr

ä

desvis b

ö

r anlitas n

å

gon

Prop. 1981/82:57

74

som vid r

ä

tten brukas som r

ä

tteg

å

ngsombud. Har den miss­t

ä

nkte till offentlig f

ö

rsvarare f

ö

reslagit n

å

gon beh

ö

rig person skall han f

ö

rordnas, om inte hans anlitande skulle medf

ö

ra avsev

ä

rt 

ö

kade kostnader eller eljest s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

ranleder annat. F

ö

rordnande av offentlig f

ö

rsvarare kan 

å

terkallas av r

ä

tten om det f

ö

religger giltigt sk

ä

l till detta.

De krav betr

ä

ffande kvalifikationer och l

ä

mplighet som s

å

lunda g

ä

ller f

ö

r f

ö

rsvarare ger emellertid enligt arbetsgruppen ingen ledning i fr

å

gan huruvida n

å

gon, som tidigare varit den misst

ä

nkte behj

ä

lplig i en angel

ä

gen­het som har samband med dennes sak, b

ö

r brukas som f

ö

r­svarare.

Ocks

å

 betr

ä

ffande fr

å

gan om det l

ä

mpliga i att f

ö

rsvararen utf

ö

r annat 

å

t den misst

ä

nkte 

ä

n det som faller inom ramen f

ö

r uppdraget som f

ö

rsvarare saknas regler f n. De best

ä

m­melser som finns i 21 kap. RB s

ä

ger s

å

lunda ingenting om denna situation. Allm

ä

nt g

ä

ller att f

ö

rsvararen med nit och omsorg skall tillvarata den misst

ä

nktes r

ä

tt och i detta syfte verka f

ö

r sakens riktiga belysning. Vidare ges n

ä

rmare best

ä

mmelser om vilka r

ä

ttigheter och skyldig­heter en f

ö

rsvarare har. Ingenting stadgas dock om f

ö

r­h

å

llandet mellan f

ö

rsvararen och den misst

ä

nkte vid sidan av f

ö

rsv

ä

raruppdraget. Betr

ä

ffande fr

å

gan om vad som kan anses ing

å

 i en f

ö

rsvarares uppgifter kan man emellertid f

å

 ledning ur den praxis som utvecklats kring reglerna ora ers

ä

ttning till offentlig f

ö

rsvarare; p

å

 denna punkt kan h

ä

nvisas till bl a de principiella synpunkter p

å

 en offentlig f

ö

rsvarares uppgifter som advokatsamfundets styrelse anf

ö

rt i ett yttrande till h

ö

gsta domstolen i ett brottm

å

l (se TSA 1977 s 504, jfr NJA 1977 s 577). I sammanhanget kan ocks

å

 erinras om regeln att offentlig f

ö

rsvarare inte f

å

r av den misst

ä

nkte f

ö

rbeh

å

lla sig annan ers

ä

ttning 

ä

n sora utg

å

r av allm

ä

nna medel.

Vid sidan av RB ges ytterligare ledning i begreppet god advokatsed. Av de v

ä

gledande reglerna om god advokatsed

Prop. 1981/82:57

75

(29

§

) f

ö

ljer s

å

lunda, i enlighet med den nyss n

ä

mnda regeln i RB, att advokat inte f

å

r f

ö

r arbete, som omfattas av uppdrag s

å

som offentlig f

ö

rsvarare, av klienten - den mis.st

ä

nkte - eller annan f

ö

rbeh

å

lla sig arvode eller er­s

ä

ttning f

ö

r utl

ä

gg ut

ö

ver den ers

ä

ttning som utg

å

r av allm

ä

nna medel. Enligt[REDACTED_EFTERNAMN] (s 385) synes en advokat, i de fall tvekan kan r

å

da huruvida visst av f

ö

rsvararen utf

ö

rt arbete kan s

ä

gas falla inom eller utom ramen f

ö

r f

ö

rsv

ä

raruppdraget, b

ö

ra yrka ers

ä

ttning av allm

ä

nna medel; finner r

ä

tten arbetet falla utanf

ö

r f

ö

rsvararens uppdrag, m

å

ste advokaten anses of

ö

rhindrad att rikta sitt arvodes­anspr

å

k i denna del mot klienten.

Den egentliga fr

å

gan om en advokat b

ö

r vara f

ö

rsvarare f

ö

r en klient som han har eller tidigare haft f

ö

rbindelser med 

ä

r emellertid inte besvarad genom begreppet god advokat­sed. Fr

å

gan om och i vilken utstr

ä

ckning ekonomiska f

ö

r­bindelser mellan klienten och advokaten sj

ä

lv 

ä

r till

å

tna har visserligen reglerats ing

å

ende i de v

ä

gledande reglerna om god advokatsed (se 22 

§

). I den m

å

n det inte 

ä

r fr

å

ga om s

å

dana situationer torde n

ä

rmast vara av intresse vad som g

ä

ller betr

ä

ffande avb

ö

jande p

å

 grund av intresse­konflikt - kollision med egna intressen eller motstridiga klientintressen - och avb

ö

jande p

å

 grund av tidigare befattning med uppdrag fr

å

n annan klient eller med 

ä

rende i annan egenskap 

ä

n som bitr

ä

de 

å

t klient. Ingen av dessa situationer synes dock h

ä

r vara direkt till

ä

mplig.[REDACTED_EFTERNAMN] (s 185) ger emellertid exempel p

å

 ett fall, d

ä

r advokaten p

å

 grund av eget personligt intresse i saken m

å

ste avb

ö

ja ett uppdrag. I detta fall - 

å

tergivet i TSA 1969 s 24, fall 6 - uttalade advokatsamfundets styrelse, sedan en f

ö

r f

ö

rs

ö

k till f

ö

rs

ä

kringsbedr

ä

geri misst

ä

nkt person vid polisf

ö

rh

ö

r p

å

st

å

tt att han f

ö

retagit den brottsliga g

ä

rningen p

å

 inr

å

dan av sin advokat, att advokaten borde avb

ö

ja uppdrag att s

å

som f

ö

rsvarare bitr

ä

da den misst

ä

nkte i brottm

å

let. Eftersom den misst

ä

nkte hade intresse av att skjuta skulden p

å

 advokaten, medan denne hade intresse av att tillbakavisa beskyllningen, var enligt[REDACTED_EFTERNAMN] in­tressemots

ä

ttningen uppenbar. Sora ett exempel p

å

 mot-

Prop. 1981/82:57

76

stridiga klientintressen - i detta fall avseende ett konkursbo .och konkursg

ä

lden

ä

ren - n

ä

mner[REDACTED_EFTERNAMN] (s 195) ett avg

ö

rande, refererat i TSA 1958 s 151, fall 4:IV, d

ä

r advokatsamfundets styrelse uttalat att'.en advokat f

ö

rfarit uppenbart ol

ä

mpligt, d

å

 han vidtagit 

å

tg

ä

rder f

ö

r att bli utsedd till f

ö

rvaltare i en konkurs, trots att han f

ö

rordnats till offentlig f

ö

rsvarare f

ö

r konkurs­g

ä

lden

ä

ren .

6.2.3     Arbetsgruppens f

ö

rslag om 

ä

ndringar i RB

Av redog

ö

relsen f

ö

r nuvarande syns

ä

tt kan.man enligt arbetsgruppen dra den slutsatsen att de situationer i vilka en advokat eller annan 

ä

r skyldig att avb

ö

ja eller fr

å

ntr

ä

da uppdrag som f

ö

rsvarare inte direkt tar sikte p

å

 s

å

dana fall, d

ä

r vederb

ö

rande 

å

t den misst

ä

nkte utf

ö

r uppdrag av annat slag 

ä

n det som faller inom ramen f

ö

r f

ö

rsv

ä

raruppdraget eller tidigare bitr

ä

tt denne i annan egenskap 

ä

n sora f

ö

rsvarare. Som gruppen tidigare har anf

ö

rt (avsnitt 6.2.1) anser den emellertid att det h

ä

r kan vara fr

å

ga om j

ä

vsliknande situationer som inte 

ä

r f

ö

renliga med f

ö

rsvararens st

ä

llning. I den m

å

n exempelvis en advokat haft direkt anknytning till den brottsliga g

ä

rningen - 

ä

ven om han sj

ä

lv inte kan 

å

talas f

ö

r n

å

gon form av medverkansansvar - m

å

ste han enligt gruppens uppfattning anses klart ol

ä

mplig som f

ö

rsvarare. Man kan s

å

lunda t

ä

nka sig att en advokat bitr

ä

der en klient i tvivelaktiga transaktioner och att han senare 

å

tar sig uppdrag som offentlig f

ö

rsvarare f

ö

r klienten i m

å

l som har samband med dessa; jfr ovan det av[REDACTED_EFTERNAMN] 

å

beropade fallet TSA 1969 s 24, fall 6. Ett motiv f

ö

r advokatens intresse av att g

ö

ra detta kan man finna i best

ä

mmelserna om advokats vittnesplikt enligt 36 kap. 5 

§

 RB. Av para­grafens fj

ä

rde stycke framg

å

r n

ä

mligen att f

ö

rsvarare 

ä

r ovillkorligen befriad fr

å

n skyldighet att avge vittnes­utsaga. Som ett annat exempel p

å

 en ol

ä

mplig relation mellan f

ö

rsvararen och den misst

ä

nkte kan anges det fallet att en advokat, som f

ö

rordnats till offentlig f

ö

rsvarare, under brottm

å

lets handl

ä

ggning bitr

ä

der den misst

ä

nkte

Prop. 1981/82:57

77

i aff

ä

rsangel

ä

genheter som har samband med det brott f

ö

r vilket klienten 

ä

r misst

ä

nkt.

Ocks

å

 andra kontakter av ol

ä

mpligt slag kan naturligtvis t

ä

nkas f

ö

rekomma mellan en person som 

ä

r misst

ä

nkt f

ö

r brott och en advokat eller annan som f

ä

r erbjudande om uppdrag som f

ö

rsvarare. A andra sidan m

å

ste med sk

ä

rpa understrykas, att kontakterna mellan den misst

ä

nkte och hans f

ö

rsvarare - vid sidan av f

ö

rsv

ä

raruppdraget -naturligtvis ocks

å

 kan vara av ett helt legitimt slag. En person kan s

å

lunda vara misst

ä

nkt f

ö

r en g

ä

rning och som offentlig f

ö

rsvarare 

ö

nska en advokat, vilken tidigare konsulterats av den misst

ä

nkte i en sak som saknar varje samband med den aktuella g

ä

rningen.

Att advokatsamfundet i sin disciplin

ä

ra verksamhet s

ä

llan eller aldrig haft anledning att ta st

ä

llning till det problem som arbetsgruppen nu f

ö

rs

ö

kt belysa kan samman­h

ä

nga med det av gruppen i annan del av denna promemoria (avsnitt 6.5) behandlade f

ö

rh

å

llandet att disciplin

ä

renden s

ä

llan initieras av myndighet. Av debatten inom samfundet framg

å

r emellertid att problemet upplevs som v

ä

sentligt av advokaterna sj

ä

lva. Enligt arbetsgruppens mening 

ä

r det inte minst med tanke p

å

problemen med organiserad och ekonomisk brottslighet av st

ö

rsta vikt att f

ö

rsvarare, s

ä

rskilt i m

å

l med anknytning till s

å

dan brottslighet, garanteras en gentemot den misst

ä

nkte sj

ä

lvst

ä

ndig st

ä

llning.

Arbetsgruppen anser allts

å

 att man b

ö

r 

ö

verv

ä

ga att inf

ö

ra regler som tar sikte p

å

 att garantera f

ö

rsvararens inte­gritet och oavh

ä

ngighet i det avseende som h

ä

r diskuterats. En reglering p

å

 denna punkt b

ö

r sj

ä

lvfallet ha s

å

dana begr

ä

nsningar att den inte leder f

ö

r l

å

ngt. Vad det g

ä

ller 

ä

r att f

ö

rhindra att en f

ö

rsvarare hamnar i ett j

ä

vs­liknande f

ö

rh

å

llande till den misst

ä

nkte av det slag som arbetsgruppen f

ö

rs

ö

kt att beskriva. Det b

ö

r vara fr

å

ga om endast s

å

dana relationer till den misst

ä

nkte och dennes sak, som medf

ö

r en v

ä

sentlig risk f

ö

r en situation av detta slag.

Prop. 1981/82:57

78

En j

ä

mf

ö

relse kan h

ä

r g

ö

ras med f

ö

rh

å

llandena i Danmark. Enligt nyligen genomf

ö

rda 

ä

ndringar i dansk r

ä

tt kan en advokat utest

ä

ngas som f

ö

rsvarare i ett enskilt fall bl a om "der er p

å

viselig risiko for, at advokaten vil hindre eller modvirke s

ä

gens opklaring" (se 

§

 733, stk. 2, samt 

§

 730, stk. 3, 

§

 736, stk. 2, och 

§

 737 retsplejeloven). I motiven till dessa regler, som 

ä

r av extraordin

ä

r karakt

ä

r, s

ä

gs bl a att "en p

å

viselig risiko for, at en advokat vil hindre eller modvirke s

ä

gens opklaring vil f. eks. kunne vaere begrundet i, at advokaten i tidligare s

ä

ger har tilsidesat sine pligter som forsvarer, eller at han i s

ä

ger om 'bag-mandskriminalitet' har haft f

ö

rbindelse med de implice-rede p

å

 en made, der skaber begrundet tvivl om hans egnethed som forsvarer (se betaenkning 

ö

ver forslag til lov om aendring af retsplejeloven m.v., blad nr 789 s 14, avgivet av folketingets retsudvalg den 19 maj 1978).

Ä

ven om den som skall utses till f

ö

rsvarare f

ö

rut haft samr

ö

re med den misst

ä

nkte eller dennes sak, kan inte varje tidigare relation g

ö

ra vederb

ö

rande obeh

ö

rig att brukas som f

ö

rsvarare. Att en advokat tidigare varit f

ö

rsvarare 

å

t den misst

ä

nkte i ett annat m

å

l 

ä

r i och f

ö

r sig inte anm

ä

rkningsv

ä

rt. Ocks

å

 andra uppdrag som en advokat tidigare utf

ö

rt 

å

t den misst

ä

nkte m

å

ste komma att falla utanf

ö

r en regel om obeh

ö

righet att vara f

ö

r­svarare. Vad som f

ö

rst och fr

ä

mst b

ö

r falla in under en s

å

dan regel 

ä

r att n

å

gon genom r

å

d eller p

å

 annat s

ä

tt varit den misst

ä

nkte behj

ä

lplig vid g

ä

rningen, dvs be­tr

ä

ffande just de f

ö

rh

å

llanden och omst

ä

ndigheter som utg

ö

r grund f

ö

r misstanken om brott. D

ä

rut

ö

ver b

ö

r regeln ocks

å

 tr

ä

ffa den som varit den misst

ä

nkte be­hj

ä

lplig i andra angel

ä

genheter, vilka har ett v

ä

sentligt samband med g

ä

rningen; exempel p

å

 ett s

å

dant samband kan vara att en person medverkar vid uppr

ä

ttande av en hand­ling, som senare kommer till anv

ä

ndning som ett led i ett skattebrott. Arbetsgruppen anser att en regel om obeh

ö

rig­het att brukas som f

ö

rsvarare p

å

 grund av tidigare

Prop. 1981/82:57

79

samr

ö

re med den misst

ä

nkte och dennes sak h

ä

rigenom f

å

r en rimlig begr

ä

nsning.

N

ä

r det sedan g

ä

ller den situationen att den som utsetts till f

ö

rsvarare utf

ö

r annat 

å

t den misst

ä

nkte 

ä

n det som faller inom ramen f

ö

r uppdraget, anser arbetsgruppen att utg

å

ngspunkten ocks

å

 h

ä

r m

å

ste vara att man skall mot­verka att f

ö

rsvararen hamnar i ett j

ä

vsliknande f

ö

rh

å

llan­de till den misst

ä

nkte och dennes sak. Detta inneb

ä

r emellertid samtidigt att det i m

å

nga fall skulle te sig orimligt att f

ö

rhindra att en f

ö

rsvarare bitr

ä

der den misst

ä

nkte i fr

å

gor vid sidan av uppdraget. I enlighet med vad arbetsgruppen tidigare har anf

ö

rt b

ö

r ett f

ö

rbud f

ö

religga p

å

 denna punkt endast n

ä

r f

ö

rsvararens samr

ö

re med den misst

ä

nkte utanf

ö

r f

ö

rsv

ä

raruppdraget medf

ö

r en v

ä

sentlig risk f

ö

r en j

ä

vsliknande situation. Det 

ä

r ju inte ovanligt att en advokat har fasta klienter, som advokaten l

ö

pande bitr

ä

der i t ex ekonomiska fr

å

gor. Om en s

å

dan klient blir misst

ä

nkt f

ö

r t ex ett trafikbrott 

ä

r det enligt arbetsgruppen alltf

ö

r l

å

ngtg

å

ende att kr

ä

va att klienten inte f

å

r ha denne advokat som f

ö

r­svarare. Likas

å

 m

å

ste det anses fullt legitimt att en advokat som bitr

ä

der en person i ett skattem

å

l samtidigt 

ä

r dennes f

ö

rsvarare i motsvarande skattebrottm

å

l, f

ö

rut­satt naturligtvis att vederb

ö

rande inte 

ä

r obeh

ö

rig som f

ö

rsvarare enligt den nyss diskuterade best

ä

mmelsen. A andra sidan anser arbetsgruppen att det som regel 

ä

r ol

ä

mpligt att den som 

ä

r f

ö

rsvarare i ett s

å

dant m

å

l ocks

å

ä

r den misst

ä

nkte behj

ä

lplig i dennes allm

ä

nna aff

ä

rsangel

ä

genheter. En v

ä

sentlig risk kan h

ä

r f

ö

religga att f

ö

rsvararen inte kan uppr

ä

tth

å

lla den sj

ä

lvst

ä

ndiga h

å

llning gentemot den misst

ä

nkte och dennes sak som, enligt vad gruppen har anf

ö

rt ovan, b

ö

r kr

ä

vas av en f

ö

rsvarare.

Det sagda leder till slutsatsen att det inte 

ä

r m

ö

jligt att p

å

 f

ö

rhand generellt avgr

ä

nsa de situationer i vilka en f

ö

rsvarare inte f

å

r bitr

ä

da den misst

ä

nkte i fr

å

gor vid sidan av uppdraget. Saken m

å

ste pr

ö

vas fr

ä

n fall

Prop. 1981/82:57

80

till fall. En rimlig avv

ä

gning synes kunna erh

å

llas genom ett stadgande av inneh

å

ll att den som 

ä

r f

ö

rsvarare inte f

å

r vara den misst

ä

nkte behj

ä

lplig i andra ekonomiska angel

ä

genheter 

ä

n s

å

dana som faller inom ramen f

ö

r f

ö

r­svaret eller uppenbarligen saknar samband med g

ä

rningen. I och med att regeln tar sikte p

å

ekonomiska angel

ä

gen­heter omfattar den inte bitr

ä

de i skattem

å

l i det f

ö

rut angivna exemplet. D

ä

remot f

ö

rbjuds bitr

ä

de i allm

ä

nna aff

ä

rsangel

ä

genheter, om de inte uppenbarligen saknar samband med g

ä

rningen s

å

som i exemplet med trafikbrott. Arbetsgruppen vill sl

å

 fast att avsikten inte 

ä

r att motverka den kurativa funktion sora ligger i f

ö

rsvarar-rollen, t ex att betala f

ö

rfallen hyra eller att s

ö

ka kontakt med socialv

å

rden f

ö

r familjens r

ä

kning. A andra sidan b

ö

r betonas att uppgiften att tillhandag

å

 h

ä

ktade och intagna raed service i detta h

ä

nseende i f

ö

rsta hand ankommer p

å

 personal inom kriminalv

å

rden. Arbetsgruppen vill vidare erinra om att viss ledning om vad som ligger i en f

ö

rsvarares uppgifter ges, enligt vad som tidigare har sagts, i principerna f

ö

r ers

ä

ttningen till offentlig f

ö

rsvarare.

De regler som arbetsgruppen h

ä

r f

ö

resl

å

r b

ö

r naturligtvis g

ä

lla ocks

å

 f

ö

r a.nnan 

ä

n advokat som kan ifr

å

gakomma som f

ö

rsvarare. D

ä

rf

ö

r b

ö

r reglerna inf

ö

ras i RB och inte i advokatsamfundets interna normsystem. Arbetsgruppen har vidare 

ö

verv

ä

gt om de f

ö

reslagna reglerna b

ö

r begr

ä

nsas till att avse yrkesm

ä

ssiga f

ö

rh

å

llanden. Det ter sig emellertid enligt gruppen sv

å

rt att g

ö

ra en s

å

dan avgr

ä

ns­ning. S

å

lunda finns det en uppenbar risk f

ö

r att olika slags ekonomiska r

å

dgivare, som inte kan anses vara yrkesm

ä

ssigt verksamma som f

ö

rsvarare, skulle b

ö

rja upp­tr

ä

da som f

ö

rsvarare p

å

 det omr

å

de gruppens f

ö

rslag s

ä

rskilt tar sikte p

å

, n

ä

mligen f

ö

reteelser med anknyt­ning till organiserad och ekonomisk brottslighet. Att begr

ä

nsa reglerna till att g

ä

lla endast offentlig f

ö

r­svarare - och inte privat f

ö

rsvarare - b

ö

r enligt gruppen ej heller komma i fr

å

ga. Vidare 

ä

r det og

ö

rligt att in­skr

ä

nka reglerna till vissa typer av gr

ö

vre brott, som skulle kunna h

ä

nf

ö

ras till den aktuella brottsligheten.

Prop. 1981/82:57

81

Fr

å

n regeln om obeh

ö

righet att vara f

ö

rsvarare p

å

 nu aktuell grund b

ö

r r

ä

tten i s

ä

rskilt fall kunna medge undantag. Sk

ä

l till undantag torde enligt arbetsgruppen f

ö

religga t ex n

ä

r det g

ä

ller mindre allvarliga brott. Om r

ä

tten skall medge undantag, b

ö

r det emellertid st

å 

klart att risk inte f

ö

religger att den misst

ä

nkte bitr

ä

ds av en f

ö

rsvarare, vars sj

ä

lvst

ä

ndighet och integritet kan s

ä

ttas i fr

å

ga.

Ett problem i sammanhanget utg

ö

r risken f

ö

r de 

ö

kade kostnader, som arbetsgruppens f

ö

rslag i vissa fall skulle kunna medf

ö

ra. Av kostnadssk

ä

l kan det n

ä

mligen i och f

ö

r sig vara en f

ö

rdel att den som t ex tidigare bitr

ä

tt en klient i aff

ä

rsan.gel

ä

genheter f

å

r vara dennes f

ö

rsvarare i ett brottm

å

l som har samband med dessa; en annan f

ö

r­svarare m

ä

ste ju sannolikt l

ä

gga ned mer arbete f

ö

r att s

ä

tta sig in i m

å

let. P

å

 mindre orter, d

ä

r tillg

å

ngen p

å

advokater 

ä

r begr

ä

nsad, skulle de nu diskuterade reglerna kunna medf

ö

ra att advokat fr

å

n annan ort m

å

ste anlitas i 

ö

kad utstr

ä

ckning. Arbetsgruppen anser att ol

ä

genheter av detta slag inte b

ö

r hindra f

ö

rslagets genomf

ö

rande. Synpunkterna i fr

å

ga skulle emellertid, 

å

tminstone i viss utstr

ä

ckning, kunna tillgodoses inom ramen f

ö

r den f

ö

reslagna regeln om undantag fr

å

n best

ä

m­melsen om obeh

ö

righet att vara f

ö

rsvarare.

Enligt arbetsgruppen b

ö

r' det 

å

vila den som erbjuds upp­drag som f

ö

rsvarare att sj

ä

lv pr

ö

va huruvida hans rela­tioner till den misst

ä

nkte 

ä

r s

å

dana att han 

ä

r obeh

ö

rig att vara f

ö

rsvarare och att, om s

å

ä

r fallet, avb

ö

ja uppdraget. Anser han saken vara tveksam 

ä

r han skyldig att till r

ä

tten sj

ä

lvmant anm

ä

la detta. I den m

å

n han f

ö

rst efter det han mottagit sitt uppdrag uppt

ä

cker att han 

ä

r obeh

ö

rig att vara f

ö

rsvarare, 

ä

r han skyldig att vidta 

å

tg

ä

rder f

ö

r att bli befriad fr

å

n .uppdraget. Den som 

ä

r offentlig f

ö

rsvarare har allts

å

 att anm

ä

la saken f

ö

r r

ä

tten och hemst

ä

lla om sitt entledigande medan en privat f

ö

rsvarare har att avs

ä

ga sig uppdraget.

6   Riksdagen 1981182. I saml. Nr 57

Prop. 1981/82:57

82

Enligt allm

ä

nna processuella grundsatser m

å

ste det ocks

å

ankomma p

å

motparten, dvs i praktiken 

å

klagaren, att bevaka att ingen anm

ä

rkning kan g

ö

ras mot f

ö

rsvararen i fr

å

ga om de aktuella reglerna och att eljest anm

ä

la saken f

ö

r r

ä

tten. Och det 

ä

r naturligtvis r

ä

tten som ytterst - i enlighet med vad som allm

ä

nt g

ä

ller om dess skyldighet att 

ö

vervaka att f

ö

rsvararen iakttar de krav som st

ä

lls p

ä

 honom - har att ta st

ä

llning till dessa fr

å

gor. Om r

ä

tten s

å

lunda uppt

ä

cker att n

å

gon som f

ö

r­ordnats till offentlig f

ö

rsvarare 

ä

r obeh

ö

rig enligt den f

ö

reslagna regeln, skall f

ö

rordnandet j

ä

mlikt 21 kap. 6 

§

 f

ö

rsta stycket RB 

å

terkallas. 

Ä

r fr

å

ga om en privat f

ö

rsvarare skall denne j

ä

mlikt 21 kap. 3 

§

 andra stycket RB j

ä

mf

ö

rt med 12 kap. 5 

§

 RB avvisas som f

ö

rsvarare i m

å

let. I fr

å

ga om f

ö

rbudet f

ö

r f

ö

rsvarare att vara den misst

ä

nkte behj

ä

lplig i ekonomiska angel

ä

genheter m

å

framh

å

llas att detta f

ö

rbud i f

ö

rsta hand

ä

r en f

ö

r-h

å

llningsregel f

ö

r f

ö

rsvararen. Skulle en allvarligare 

ö

vertr

ä

delse ske av f

ö

rbudet f

å

r r

ä

tten enligt vanliga regler pr

ö

va om den det g

ä

ller ej l

ä

ngre b

ö

r kvarst

å 

som f

ö

rsvarare i m

å

let. N

å

gon inverkan p

å

 m

å

lets hand­l

ä

ggning i 

ö

vrigt kan ett 

å

sidos

ä

ttande av de nu f

ö

re­slagna reglerna inte ha. F

ö

r det fall f

ö

rsvararen 

ä

r advokat kan naturligtvis disciplin

ä

ra 

å

tg

ä

rder komma i fr

å

ga.

Mot bakgrund av det anf

ö

rda f

ö

resl

å

r arbetsgruppen att det i 21 kap. RB inf

ö

rs best

ä

mmelser av inneb

ö

rd att den som genom r

å

d eller p

å

 annat s

ä

tt varit den miss­t

ä

nkte behj

ä

lplig vid g

ä

rningen eller i angel

ä

genhet som har v

ä

sentligt samband d

ä

rmed inte f

å

r vara f

ö

r­svarare, att r

ä

tten i s

ä

rskilt fall kan medge undantag fr

å

n denna regel samt att den som 

ä

r f

ö

rsvarare inte f

å

r vara den misst

ä

nkte behj

ä

lplig i apdra ekonomiska angel

ä

genheter 

ä

n s

å

dana som faller inom ramen f

ö

r f

ö

r­svaret eller uppenbarligen sakhar samband raed g

ä

rningen.

Regeln om att den som genom r

å

d eller p

å

 annat s

ä

tt varit den misst

ä

nkte behj

ä

lplig vid g

ä

rningen eller i

Prop. 1981/82:57

83

angel

ä

genhet som har v

ä

sentligt samband d

ä

rmed inte f

å

r vara f

ö

rsvarare inneb

ä

r att en f

ö

rsvarare i f

ö

rekommande fall 

ä

r obeh

ö

rig. Regeln b

ö

r d

ä

rf

ö

r l

ä

mpligen fogas in bland best

ä

raraelserna i 21 kap. 3 

§

 andra stycket RB som anger vilka kvalifikationer som kr

ä

vs av en privat f

ö

r­svarare. Till best

ä

mmelsen b

ö

r ocks

å

 knytas den f

ö

reslagna undantagsregeln. Enligt 21 kap. 3 

§

 andra stycket RB g

ä

ller vidare att, om den misst

ä

nkte f

ö

r sig st

ä

llt r

ä

tte­g

å

ngsombud, ombudet anses sora f

ö

rsvarare. F

ö

r att den nu f

ö

reslagna regeln om obeh

ö

righet att vara f

ö

rsvarare skall bli till

ä

mplig ocks

å

 p

å

 r

ä

tteg

å

ngsombud kr

ä

vs vissa 

ä

ndringar i 21 kap. 3 

§

 andra stycket RB i huvudsak av redaktionell art.

Genom att den f

ö

reslagna regeln om obeh

ö

righet att vara f

ö

rsvarare fogas in bland de best

ä

mmelser som anger vilka kvalifikationer som kr

ä

vs av en privat f

ö

rsvarare blir den ocks

å

 till

ä

mplig n

ä

r fr

å

ga 

ä

r om att f

ö

rordna offent­lig f

ö

rsvarare. Den som inte kan godtas som privat f

ö

r­svarare enligt 21 kap. 3 

§

 andra stycket RB kan natur­ligtvis inte heller f

ö

rordnas som offentlig f

ö

rsvarare enligt 21 kap. 5 

§

 RB.

N

ä

r det sedan g

ä

ller den f

ö

reslagna regeln om att den som 

ä

r f

ö

rsvarare inte f

å

r vara den misst

ä

nkte behj

ä

lplig i ekonomiska angel

ä

genheter, har denna enligt arbets­gruppen en naturlig anknytning till de allm

ä

nna best

ä

m­melser om f

ö

rsvararens skyldigheter som anges i 21 kap. 7 

§

 RB. Den b

ö

r d

ä

rf

ö

r utg

ö

ra ett nytt tredje stycke i denna paragraf.

Arbetsgruppen har 

ö

verv

ä

gt om de f

ö

reslagna reglerna borde utstr

ä

ckas att g

ä

lla 

ä

ven ombud i tvistem

å

l samt skattem

ä

l och annan f

ö

rvaltningsprocess. I viss m

å

n talar samma sk

ä

l som betr

ä

ffande f

ö

rsvarare f

ö

r att liknande regler inf

ö

rs i dessa situationer. Vissa v

ä

sent­liga olikheter finns dock mellan de olika m

ä

ltyperna. I brottm

å

l g

ä

ller som huvudregel att handl

ä

ggningen 

ä

r muntlig. En f

ö

rsvarare m

å

ste allts

å

 f

ö

r att kunna bitr

ä

da

Prop. 1981/82:57

84

den misst

ä

nkte fraratr

ä

da 

ö

ppet vid en rauntlig f

ö

rhandling inf

ö

r domstolen. I t ex skattem

å

l, d

ä

r handl

ä

qgningen van­ligen 

ä

r skriftlig, kan en part emellertid ha en r

å

dgivare eller ett bitr

ä

de som t ex uppr

ä

ttar inlagor men inte sj

ä

lv framtr

ä

der i m

å

let. Om best

ä

mmelser liknande de av arbetsgruppen f

ö

reslagna reglerna f

ö

r f

ö

rsvarare kom att g

ä

lla i dessa sammanhang skulle detta kunna leda till att ombud och bitr

ä

den i 

ö

kad utstr

ä

ckning verkade i det f

ö

r­dolda. Gruppens f

ö

rslag b

ö

r d

ä

rf

ö

r begr

ä

nsas till f

ö

r-svararrollen. I den m

å

n fr

å

ga 

ä

r om advokater torde ol

ä

mpliga f

ö

rh

å

llanden i de nu angivna situationerna i st

ä

llet kunna motverkas med etiska regler.

Arbetsgruppen har slutligen ber

ö

rt fr

å

gan om de j

ä

vs­liknande regler som f

ö

resl

å

s f

ö

r f

ö

rsvarare borde omfatta ocks

å

 vissa andra uppdrag, som det 

ä

r vanligt att advokater 

å

tar sig. N

ä

r det g

ä

ller uppdrag som konkursf

ö

rvaltare anser gruppen - med h

ä

nsyn till vad som har uttalats i motiven till de 

ä

ndringar 1 konkurslagstiftningen, som tr

ä

der i kraft den 1 januari 1980, betr

ä

ffande fr

å

gan om en tidigare r

å

dgivare till g

ä

lden

ä

ren b

ö

r utses till f

ö

rvaltare (se prop 1978/79:105 s 158 f) - att den f

ö

r egen del saknar anledning att diskutera detta problem. Ej heller har gruppen tagit st

ä

llning till om det finns behov av en raotsvarande reglering f

ö

r t ex likvidator i aktiebolag. Gruppen vill emellertid peka p

å

 att denna fr

å

ga kan komma att tas upp i samband med den 

ö

versyn av likvidationsf

ö

r­farandet som f n g

ö

rs av en annan arbetsgrupp inom brotts­f

ö

rebyggande r

å

det inora ramen f

ö

r 

ö

versynen av lagstift­ning mot organiserad och ekonomisk brottslighet.

Prop. 1981/82:57

85

6.3       Komplettering av de v

ä

gledande reglerna om god advokat sed

  Arbetsgruppen rekommenderar advokatsamfundet att

komplettera de v

ä

gledande reglerna om god advokatsed med uttalanden av f

ö

ljande inneb

ö

rd:

Advokat f

å

r i sin verksamhet inte fr

ä

mja or

ä

tt. Han skall avh

å

lla sig fr

å

n att genom r

å

dgivning eller annat aktivt arbete medverka i handling som, enligt vad han inser eller b

ö

r inse, 

ä

r lagstridig eller uppenbarligen inneb

ä

r kringg

å

ende av lag, vare sig f

ö

rfarandet riktar sig mot n

å

gon enskild eller mot det allm

ä

nna. Han skall icke heller aktivt medverka i f

ö

rberedelser som, enligt vad han inser eller b

ö

r inse, syftar till s

å

dana handlingar. Vad nu sagts inneb

ä

r inga inskr

ä

nkningar i advokats r

ä

tt och skyldighet att l

ä

mna upplysning om inneh

å

llet i g

ä

llande r

ä

tt. Det medf

ö

r ej heller skyldighet f

ö

r denne att s

ä

rskilt tillvarata myndigheternas intressen.

6.3.1     Inledning

Arbetsgruppen har i en tidigare promemoria - (BRA PM 1978:2) Revisors verksamhet - rekommenderat revisors­organisationerna att komplettera sina etiska regler med vissa uttalanden. Gruppen anf

ö

rde d

ä

rvid om etiska regler rent allm

ä

nt (s 56):

Arbetsgruppen vill framh

å

lla att yrkesetiska regler i likhet med andra etiska normer aldrig kan bli ut­t

ö

mmande. .Det ligger i sakens natur att en etisk kod m

ä

ste bli ofullst

ä

ndig. De f

ö

rh

å

llanden och situa­tioner som de etiska reglerna tar sikte p

å

 utvecklas och f

ö

r

ä

ndras med tiden. Etiska regler som tar sikte p

å

s

ä

rskilda situationer b

ö

r d

ä

rf

ö

r undvikas. Dessa inv

ä

ndningar tr

ä

ffar d

ä

remot inte yrkesetiska regler, vilka tj

ä

nar som allm

ä

nna riktlinjer f

ö

r en viss yrkesk

å

rs verksamhet. Som s

å

dana anger de f

ö

r utom­st

å

ende - t ex klienter - vilka krav och f

ö

rv

ä

nt­ningar som kan st

ä

llas p

å

 en medlem av k

å

ren. Dess­utom utg

ö

r reglerna ett st

ö

d f

ö

r den enskilde med­lemmen gentemot en klients alltf

ö

r l

å

ngtg

å

ende krav i fr

å

ga om t ex bitr

ä

de och r

å

dgivning.

Prop. 1981/82:57

86

Arbetsgruppen anser att det sagda 

ä

ger giltighet ocks

å 

i fr

å

ga om advokatverksamhet. N

ä

r det g

ä

ller de yrkes­etiska reglerna p

å

 detta omr

å

de b

ö

r man emellertid ha i minnet att advokatyrket har en l

å

ng tradition och att det finns en enda yrkesorganisation. Denna organisation -Sveriges advokatsamfund - har en stark st

ä

llning i sam­h

ä

llet beroende p

å

 det offentligr

ä

ttsliga st

ö

d advokat­v

ä

sendet har genom regleringen i RB och de av regeringen fastst

ä

llda stadgarna f

ö

r samfundet. Det har vidare sedan l

ä

nge funnits ett v

ä

l utvecklat regelsystem kring be­greppet god advokatsed. Ar 1971 antog samfundet v

ä

gledan­de regler om god advokatsed. D

å

 dessa regler antogs u.t-gjorde de i allt v

ä

sentligt endast en kodifiering av de normer som dittills till

ä

mpats och uppr

ä

tth

å

llits i sam­fundets disciplin

ä

ra praxis. Sedan de v

ä

gledande reglerna antogs har det i den disciplin

ä

ra verksamheten p

å

 advokat­v

ä

sendets omr

å

de skett en fortsatt utveckling av begreppet god advokatsed.

Mot bakgrund av bl a p

å

st

å

enden i den allm

ä

nna debatten om advokaters medverkan i organiserad och ekonomisk brottslighet har emellertid ifr

å

gasatts om de etiska regler som styr advokatverksamheten har tillr

ä

cklig r

ä

ckvidd och 

ä

r tillr

ä

ckligt tydliga f

ö

r att f

å

nga in f

ö

reteelser med anknytning till s

å

dan brottslighet. Bl a har man pekat p

å

 behovet av en mer allm

ä

n etisk regel, som skulle ta sikte p

å

 just dessa f

ö

rfaranden. Fr

å

gan har kommit att diskuteras ocks

å

 inom advokatk

å

ren. Vid advokat­samfundets ordinarie fullm

ä

ktigem

ö

te 

å

r 1978 behandlades saken s

å

lunda under 

ö

verl

ä

ggnings

ä

mnet "Etisk general­klausul?" (se TSA 1978 s 342-358). Samfundets styrelse har vidare, som tidigare har n

ä

mnts (avsnitt 5), tillsatt en kommitt

é

 med uppdrag att f

ö

reta en 

ö

versyn av de v

ä

g­ledande reglerna om god advokatsed. I kommitt

é

ns uppdrag ing

å

r ocks

å

 att 

ö

verv

ä

ga fr

å

gan om reglerna b

ö

r komplette­ras med en etisk generalklausul och i f

ö

rekommande fall l

ä

gga fram f

ö

rslag till en s

å

dan klausul.

Prop. 1981/82:57

87

Ä

ven arbetsgruppen har funnit det angel

ä

get att unders

ö

ka hur man med hj

ä

lp av etiska regler kan motverka att advokater genom t ex r

å

dgivningsverksamhet kan komma att medverka till f

ö

reteelser med anknytning till organiserad och ekonomisk brottslighet. Vid en bed

ö

mning av hur l

å

ngt de nuvarande etiska reglerna str

ä

cker sig i detta h

ä

nseende faller det sig d

ä

rvid f

ö

r gruppen naturligt att g

ö

ra en j

ä

mf

ö

relse med de principer som gruppen utarbetat p

å 

revisorsorar

å

det. Att direkt 

ö

verf

ö

ra dessa tankeg

å

ngar p

å

 advokatverksamheten l

å

ter sig naturligtvis inte g

ö

ra. Men 

ä

ven om revisorer och advokater i allm

ä

nhet fyller skilda funktioner, bedriver de i vissa fall likartad r

å

dgivningsverksamhet och kan h

ä

rigenom komma att hamna i samma konfliktsituationer. Detta motiverar enligt arbetsgruppen att s

å

 l

å

ngt m

ö

jligt samma syns

ä

tt kommer till uttryck i dessa yrkesgruppers etiska regler f

ö

r s

å

dana situationer.

6.3.2     Nuvarande etiska regler

Enligt 1 

§

 i de v

ä

gledande reglerna om god advokatsed 

ä

r advokatens fr

ä

msta plikt att, inom ramen f

ö

r vad lag och god advokatsed bjuder, efter b

ä

sta f

ö

rm

å

ga tillvarata klientens intressen. Advokaten har allts

å

 i sin verksarahet ingen fullst

ä

ndig handlingsfrihet till f

ö

rm

å

n f

ö

r klienten. En allm

ä

n genomg

å

ng av de v

ä

gledande reglerna om god advokatsed ger ocks

ä

 till resultat att advokaten i sitt handlande 

ä

r underkastad 

å

tskilliga begr

ä

nsningar med h

ä

nsyn till andra intressen 

ä

n klientens. Arbetsgruppen vill d

ä

rf

ö

r understryka att s

å

dana f

ö

reteelser i advoka­tens yrkesut

ö

vning, som skulle kunna ha anknytning till organiserad och ekonomisk brottslighet, i d

é

 allra flesta fall m

å

ste antas st

å

 i strid mot n

å

got av de intressen som de v

ä

gledande reglerna avser att skydda och d

ä

rf

ö

r torde kunna f

å

ngas in av dessa regler. Som ett exempel kan n

ä

mnas att enligt 15 

§

. i de v

ä

gledande reglerna om god advokatsed g

ä

ller bl a att advokat 

ä

r skyldig att fr

å

ntr

ä

da mottaget uppdrag om klienten beg

ä

r att advokaten skall handla brottsligt eller i strid mot god advokatsed och trots p

å

pekande vidh

å

ller sin beg

ä

ran.

Prop. 1981/82:57

88

Arbetsgruppen vill emellertid peka p

å

 en regel vid sidan av de v

ä

gledande reglerna om god advokatsed som har central betydelse i detta sammanhang. Soni en okodifierad etisk regel g

ä

ller n

ä

mligen att advokat till iakttagande av god advokatsed 

ä

r skyldig att avb

ö

ja uppdrag, vars fullg

ö

rande skulle inneb

ä

ra upps

å

tlig medverkan till fr

ä

mjande av or

ä

tt (Wiklund s 164 f). I fr

ä

ga om regelns n

ä

rmare inneb

ö

rd b

ö

r erinras om att begreppet or

ä

tt f

ö

re­kommer ocks

å

 i 8 kap. 7 

§

 f

ö

rsta stycket RB. Av detta stadgande f

ö

ljer s

å

lunda att advokat, som i sin verksamhet upps

å

tligen g

ö

r or

ä

tt eller som eljest f

ö

rfar oredligt, skall uteslutas ur advokatsamfundet; 

ä

r omst

ä

ndigheterna mildrande kan i st

ä

llet varning tilldelas honom.

Den inom samfundet 

ä

r 1959 tillsatta stadgekommitt

é

n diskuterade bl a inneb

ö

rden av best

ä

mmelserna i 8 kap. 7 

§

 RB (se Bet

ä

nkande med f

ö

rslag till stadgar f

ö

r Sveriges advokatsamfund m ra s 124 ff). Enligt kommitt

é

n avser raan med lokutionen "upps

å

tligen g

ö

r or

ä

tt" hand­lingar som 

ä

r ett uttryck f

ö

r ohederlighet. Det 

ä

r fr

å

ga om handlingar sora kan vara straffbara m.en ocks

å

 om s

å

dana som faller utanf

ö

r det straffbara omr

å

det.
[REDACTED_EFTERNAMN] uttalar (s 172) ang

å

ende regeln om att en advokat 

ä

r skyldig att avb

ö

ja uppdrag vars fullg

ö

rande skulle inneb

ä

ra upps

å

tlig medverkan till fr

ä

mjande av or

ä

tt bl a f

ö

ljande med avseende p

å

 den utomprocessuella verksam­heten:

Att han inte f

å

r medverka till brott 

ä

r sj

ä

lvklart, men han f

å

r enligt god advokatsed inte heller fr

ä

mja annan or

ä

tt. Han 

ä

r skyldig att avb

ö

ja varje uppdrag, som exempelvis g

å

r ut p

å

 att n

å

gon skall luras eller otillb

ö

rligen tvingas att f

ö

retaga en r

ä

ttshandling eller att n

å

gon skall uts

ä

ttas f

ö

r ocker eller f

ö

r annat f

ö

rfarande, som strider mot tro och heder. Han skall inte medverka till en r

ä

ttshandling, som -enligt vad han inser - 

ä

r ogiltig enligt avtals­lagens regler. Han m

å

ste ocks

å

 avb

ö

ja varje uppdrag att medverka till ett handlande, varigenom annans r

ä

tt olagligen trades f

ö

r n

ä

r, t ex otillb

ö

rliga f

ö

r­faranden mot borgen

ä

rer, liksom han inte f

å

r medverka till att skriftliga handlingar uppr

ä

ttas f

ö

r skens skull eller ges annat inneh

å

ll. Om advokaten redan n

ä

r ett uppdrag erbjudes honom inser att klientens

Prop. 1981/82:57

89

ö

nskan 

ä

r att han skall medverka till handlande av nu angiven eller d

ä

rmed j

ä

mf

ö

rlig art, 

ä

r det hans ovillkorliga plikt att s

ä

ga nej till uppdraget och avr

å

da klienten fr

å

n det planerade handlandet.
[REDACTED_EFTERNAMN] uttalar vidare under regeln om advokatens plikt till trohet och lojalitet mot klienten (jfr 1 och 18 

§§ 

i de v

ä

gledande reglerna om god advokatsed) bl a f

ö

ljande (s 273 f):

En advokat f

ä

r under inga omst

ä

ndigheter tillr

å

da klienten att handla p

å

 ett s

ä

tt som advokaten inser vara brottsligt eller eljest olagligt. 

Ä

ven om denna regel v

ä

l fr

ä

mst 

ä

r f

ö

restavad av h

ä

nsyn till de andra ber

ä

ttigade intressen som begr

ä

nsar advokatens frihet att handla, synes det inte ober

ä

ttigat att betrakta det som illojalt 

ä

ven mot klienten, om advokaten medvetet uts

ä

tter denne f

ö

r de p

å

f

ö

ljder som ett olagligt handlande kan f

ö

ranleda.

I avdelningen om avb

ö

jande av uppdrag har framh

å

llits bl.a. att en advokat 

ä

r skyldig att avb

ö

ja varje upp­drag, vars fullg

ö

rande - enligt vad advokaten inser -skulle inneb

ä

ra ett upps

å

tligt fr

ä

mjande av or

ä

tt. Om en advokat 

å

tager sig ett s

å

dant uppdrag, g

ö

r han sig inte bara skyldig till en upps

å

tlig kr

ä

nkning av ett annat ber

ä

ttigat intresse, utan han handlar ocks

å 

or

ä

tt mot klienten, ty det 

ä

r hans plikt mot denne att avr

å

da fr

å

n dylikt handlande.

Att n

ä

rmare best

ä

mma r

ä

ckvidden av begreppet "or

ä

tt" l

å

ter sig knappast g

ö

ra. Arbetsgruppen anser att det med den nu ifr

å

gavarande okodifierade etiska regeln i och f

ö

r sig torde vara m

ö

jligt att f

å

nga in 

å

tskilliga av s

ä

dana f

ö

rfaranden fr

å

n en advokats sida som gruppen avser att motverka. Regeln tar emellertid -i likhet med vad som ocks

å

 i allm

ä

nhet g

ä

ller betr

ä

ffande de etiska regler­na f

ö

r advokatverksamhet, vare sig de kodifierats i de v

ä

gledande reglerna eller ej -  sikte p

å

 upps

å

tliga f

ö

rfaranden. Enligt arbetsgruppens uppfattning visar emellertid advokatsamfundets disciplin

ä

ra praxis att man ingripit 

ä

ven mot oaktsamma handlingar. I all synnerhet g

ä

ller detta n

ä

r omst

ä

ndigheterna tyder p

å

 att advokaten medvetet underl

å

tit att s

ä

tta sig in i konsekvenserna av de 

å

tg

ä

rder han f

ö

retagit. S

å

vitt arbetsgruppen kunnat

Prop. 1981/82:57

90

finna iakttas h

ä

r en str

ä

ng inst

ä

llning fr

å

n samfundets sida. 

Ä

ven relativt ringa oaktsamhet kan f

ö

ranleda in­gripande. Samfundet beh

ö

ver d

ä

rvid inte tillgripa de str

ä

ngaste disciplin

ä

ra p

å

f

ö

ljderna. Ett handlande som skett av ringa oaktsamhet kan s

å

lunda f

ö

ranleda samfundets styrelse att i vart fall g

ö

ra ett uttalande om vad som 

ä

r f

ö

renligt med god advokatsed. Vid grov oaktsamhet kan det bli fr

å

ga om varning eller uteslutning med st

ö

d av 8 kap. 7 

§

 andra stycket RB.

Enligt arbetsgruppens uppfattning tar emellertid de nu­varande etiska reglerna, vare sig de kodifierats eller ej, huvudsakligen sikte p

å

 f

ö

rh

å

llandet till klienter och motparter, p

å

 domstolsf

ö

rfarandet och p

å

 utomproces­suella f

ö

rhandlingar. F

ö

rh

å

llandet till det allm

ä

nna har d

ä

remot inte f

å

tt n

å

gon framtr

ä

dande plats. Styrelsens och disciplinn

ä

mndens praxis visar emellertid att sam­fundet trots avsaknaden av detaljerade regler ej tvekat att g

å

 fram med str

ä

nghet ocks

å

 mot missf

ö

rh

å

llanden som riktat sig mot det allm

ä

nna. Hittills har dock avg

ö

randen av detta slag varit f

å

taliga. Samfundet har s

å

lunda s

ä

llan haft anledning att ta st

ä

llning i fr

å

ga om en advokats medverkan till f

ö

reteelser som kan h

ä

nf

ö

ras till organise­rad och ekonomisk brottslighet. I bilaga 3 redovisas emellertid tv

å

 nyligen publicerade fall, som enligt arbetsgruppen tydligt ger uttryck f

ö

r samfundets syn i dessa fr

å

gor.

6.3.3     F

ö

reslagen etisk generalklausul

Den tidigare (avsnitt 5 och 6.3.1) n

ä

mnda kommitt

é

n inom advokatsamfundet, som har i uppdrag att g

ö

ra en 

ö

versyn av de v

ä

gledande reglerna om god advokatsed, har helt nyligen till samfundets styrelse l

ä

mnat ett f

ö

rslag till en etisk generalklausul med d

ä

rvid fogad kommentar. F

ö

r­slaget, som 

ä

nnu inte har behandlats av styrelsen, har f

ö

ljande lydelse:

Prop. 1981/82:57

91

Regel

Advokat f

å

r i sin verksamhet inte fr

ä

mja or

ä

tt.

Kommentar

Kravet p

å

 iakttagande av god advokatsed leder till begr

ä

nsningar i handlingsfriheten vid tillvara­tagandet av klientens intressen. S

å

lunda medf

ö

r h

ä

nsynen till r

ä

ttsordningen samt till motparten och tredje man att en advokat inte f

å

r i sin yrkesut

ö

vning begagna alla till buds st

å

ende medel.

Att en advokat inte f

å

r medverka till brott 

ä

r Sj

ä

lvklart, men han f

å

r enligt god advokatsed inte heller j

ä

mna v

ä

gen f

ö

r annans brottsliga verksamhet) eller fr

ä

mja klientens Trntressen p

å

 ett otillb

ö

rliat s

ä

tt. Han skall exempelvis inte medverka till en r

ä

ttshandling, som enligt vad han b

ö

r inse 

ä

r ogil­tig enligt avtalslagens regler och han skall avb

ö

ja varje uppdrag, som g

å

r ut p

å

 att n

å

gon skall vilse­ledas eller eljest otillb

ö

rligen f

ö

rm

å

s att f

ö

reta en r

ä

ttshandling. Han skall ocks

å

 avst

å

 fr

å

n uppdrag som m

å

ste leda till att annans r

ä

tt kr

ä

nkes'. inte heller f

ä

r han medverka till att skriftliga hand­lingar uppr

ä

ttas f

ö

r skens skull eller ges osant inneh

å

ll'. Han skall inte l

å

na sig till att uppr

ä

tta avtal eller andra skriftliga handlingar av s

å

dant inneh

å

ll att det kan befaras att de kommer att brukas i otillb

ö

rligt syfte.

F

ö

r att uppfylla kravet p

å

 god advokatsed 

ä

r det s

å

lunda inte tillr

ä

ckligt att advokaten f

ö

rvissar sig om att det f

ö

rfaringss

ä

tt som han rekommenderar inte 

ä

r lagstridigt. Av en advokat m

å

ste fordras att han handlar p

å

 ett s

ä

tt som fr

ä

mjar hederlighet och redbarhet inom r

ä

tts livet, inte p

å

 ett s

ä

tt som verkar i motsatt riktning.

Noter:

1) TSA

1978

s

2) TSA

1968

s

3) TSA

1979

s

375, fall 12.

64, fall 24, samt 1967 s 21, fall 6.

77, fall 5.

Prop. 1981/82:57

92

6.3.4    Arbetsgruppens 

ö

verv

ä

ganden p

å 

revisorsomr

å

det

Som tidigare n

ä

mnts (avsnitt 6.3.1) har arbetsgruppen i promemorian (BRA PM 1978:2) Revisors verksamhet rekommenderat revisorsorganisationerna att komplettera sina etiska regler med vissa uttalanden. Rekommendatio­nerna tar sikte p

å

 dels den granskande verksamhet som revisorer utf

ö

r i f

ö

retagen, dvs de egentliga revisions­uppdragen, dels s

å

dant konsultarbete - t ex r

å

dgivning i skattefr

å

gor - som dessa yrkesut

ö

vare utf

ö

r vid sidan av revisionsuppdrag. I det sistn

ä

mnda h

ä

nseendet rekom­menderade arbetsgruppen f

ö

ljande etiska regel:

Revisor skall avh

å

lla sig fr

å

n att genom r

å

dgivning eller annat aktivt arbete medverka i lagstridig handling eller i handling som uppenbarligen inneb

ä

r kringg

å

ende av lag, vare sig f

ö

rfarandet riktar sig mot en enskild eller mot det allm

ä

nna, och inte heller aktivt medverka i f

ö

rberedelser som enligt vad revisorn vet eller har grundad anledning anta syftar till s

å

dana handlingar. Vad nu sagts skall icke utg

ö

ra hinder f

ö

r revisor att l

ä

mna upplysning om inneh

å

llet i g

ä

llande r

ä

tt. Det medf

ö

r ej heller skyldighet f

ö

r denne att s

ä

rskilt tillvarata myndig­heternas intressen.

Arbetsgruppen, som allts

å

 ans

å

g att det finns behov av att genom en s

ä

rskild etisk regel mera uttryckligt ange vad som b

ö

r g

ä

lla f

ö

r revisors verksamhet vid sidan av revisionsuppdrag, uttalade i sin motivering till regeln bl a f

ö

ljande (s 58 f):

Denna regel b

ö

r utformas s

ä

, att revisor skall avh

å

lla sig fr

å

n att genom r

å

dgivning eller annat aktivt arbete medverka i lagstridig handling eller i handling som uppenbarligen inneb

ä

r kringg

å

ende av lag. Revisor f

å

r inte heller aktivt medverka i f

ö

rberedelser som enligt vad han vet eller har grundad anledning anta syftar till s

å

dana hand­lingar. Det kringg

å

ende av lag som 

å

syftas -vare sig det redan skett eller f

ö

rbereds - skall vara uppenbart. 

Ä

r saken tveksam, kan n

å

got s

ä

r­skilt krav inte st

ä

llas p

å

revisorn.

Prop. 1981/82:57

93

Att det inte spelar n

å

gon roll om de' nu n

ä

mnda f

ö

r­farandena riktar sig mot en enskild eller det all­m

ä

nna finner arbetsgruppen sj

ä

lvklart. Gruppen vill s

ä

rskilt f

ö

ra fram klientens intresse av att inte on

ö

digtvis komma i konflikt raed myndigheterna och att i s

å

dana sammanhang f

å

schavottera inf

ö

r all­m

ä

nheten. Det 

ä

r enligt gruppen rimligt att klienten kan lita p

å

 att revisor har s

å

dan kompetens att dylika situationer kan undvikas i m

ö

jlig m

å

n.

N

ä

r det g

ä

ller f

ö

rfaranden som riktar sig mot det allm

ä

nna 

ä

r fr

å

gan om skatteflykt v

ä

sentlig i sammanhanget. Arbetsgruppen vill framh

å

lla att i fr

å

ga om s

å

dana f

ö

rfaranden bygger gruppens resone­mang p

å

 att en lagstiftning om skatteflyktsklausul kommer till st

å

nd. Genom en s

å

dan klausul p

ä

 skatte­omr

å

det m

å

ste n

ä

mligen utrymmet d

ä

r oklarhet r

å

der om den skattem

ä

ssiga bed

ö

mningen av ett visst f

ö

r­farande krympa. Ett visst utrymme f

ö

r s

å

dan oklarhet kommer dock med n

ö

dv

ä

ndighet att best

å

. Hur stort det blir beror p

å

skatteflyktsklausulens utformning. Arbetsgruppen utg

å

r emellertid fr

å

n att det i motiven till en s

å

dan klausul kommer att anges olika fall d

ä

r klausulen 

ä

r till

ä

mplig. Dessa fall kan tj

ä

na till ledning f

ö

r en revisor som har att bed

ö

ma om ett f

ö

rfarande faller under klausulens r

ä

ckvidd. I den m

å

n oklarhet f

ö

religger i visst fall om klausulens till

ä

mplighet b

ö

r revisorn r

å

da klienten att s

ö

ka f

ö

rhandsbesked hos riksskatteverkets r

ä

ttsn

ä

mnd.

Att arbetsgruppen inte avser att motverka legitim skatteplanering framg

å

r av att etikregeln knyter an just till skatteflyktsklausulens till

ä

mpning. Om klausulen ej genomf

ö

rs f

ä

r givetvis den ifr

å

gavarande etikregeln mindre betydelse p

å

 skatteomr

å

det 

ä

n eljest. Arbetsgruppen vill understryka att regeln endast tar sikte p

å

 uppenbara fall, dvs fall som vid ett f

ö

rnuftigt betraktelses

ä

tt framst

å

r som ett kringg

å

ende av lag. Motsvarande syns

ä

tt b

ö

r enligt gruppen g

ä

lla ocks

ä

 betr

ä

ffande handlingar som r

ö

r lagstiftningen p

å

 andra omr

å

den 

ä

n skatteomr

å

det, t ex den associationsr

ä

ttsliga lagstiftningen och, givetvis, brottsbalkens best

ä

mmelser om f

ö

rm

ö

gen­hetsbrotten .

Arbetsgruppen anser sig slutligen till undvikande av missf

ö

rst

å

nd b

ö

ra betona att den nu aktuella etiska regeln inte i n

å

got fall skall utg

ö

ra hinder f

ö

r revisor att l

ä

mna upplysning om inneh

å

llet i g

ä

llande r

ä

tt. Likas

å

 b

ö

r understrykas att n

å

gon skyldighet att s

ä

rskilt beakta myndigheternas intressen inte skall 

å

vila revisor. Inga anspr

å

k b

ö

r st

ä

llas p

å

 honom att verka som en "f

ö

rl

ä

ngd arm" f

ö

r exempelvis skattemyndigheterna.

Prop. 1981/82:57

94

6.3.5     Arbetsgruppens rekommendationer

Advokaten har som fr

ä

msta plikt att tillvarata klientens intressen. Advokatens frihet att handla i detta syfte 

ä

r emellertid, sora tidigare har p

å

pekats (avsnitt 6.3.2), underkastad 

å

tskilliga begr

ä

nsningar. Vad som i detta sam­manhang 

ä

r av betydelse 

ä

r hur l

å

ngt advokatens skyldig­heter att beakta andra intressen 

ä

n klientens str

ä

cker sig, n

ä

r han i sin yrkesut

ö

vning kommer i kontakt med f

ö

re­teelser som har anknytning till organiserad och ekonomisk brottslighet. Arbetsgruppen vill d

ä

rvid understryka att en etisk regel som r

ö

r dessa skyldigheter m

å

ste i likhet med andra etiska regler vara avbalanserad raed h

ä

nsyn till olika intressen. Dels m

å

ste den beakta intresset av att yrkesut

ö

vningen inte on

ö

digtvis besk

ä

rs, dels m

å

ste den vara tillr

ä

ckligt effektiv.

Fr

å

gan om hur en advokat skall f

ö

rh

å

lla sig till de aktuella f

ö

reteelserna, sora han kan komma i ber

ö

ring med framf

ö

r allt i sin r

å

dgivningsverksamhet, h

ä

nger delvis saraman med fr

å

gan om vilket ansvar advokaten b

ö

r ha f

ö

r att de uppgifter och f

ö

rh

å

llanden, p

å

 vilka han bygger sitt handlande, 

ä

r riktiga. Arbetsgruppen anser d

ä

rvid att som allm

ä

n f

ö

rh

å

llningsregel i yrkesut

ö

vningen m

å

ste g

ä

lla att advokaten har r

ä

tt att utg

å

 fr

å

n de sak­uppgifter han f

å

tt av sin klient, om inte annat talar mot det. I rollen som f

ö

rsvarare eller r

ä

tteg

å

ngsombud b

ö

r advokaten som regel kunna bygga p

å

klientens upp­gifter. Motsvarande b

ö

r g

ä

lla i den utomprocessuella verksamheten, t ex n

ä

r det g

ä

ller aff

ä

rsf

ö

rhandlingar. H

ä

r 

ä

r det emellertid av stor betydelse om motparten har eget ombud eller ej. Har motparten inget ombud b

ö

r denne rekommenderas att anlita s

å

dant. Om motparten inte har ombud, m

ä

ste advokaten vara f

ö

rsiktig och inte med ut­nyttjande av sin st

ä

llning "s

ä

tta sig" p

å

 denne. Oavsett om motparten bitr

ä

ds av eget ombud eller ej f

å

r advokaten inte vilseleda motparten om faktiska f

ö

rh

å

llanden. N

å

gon skyldighet att f

ö

r motparten klarl

ä

gga inneh

å

llet i g

ä

llande r

ä

tt kan inte f

ö

religga. Det f

å

r dock inte

Prop. 1981/82:57

95

f

ö

rekomma n

å

got vilseledande p

å

 denna punkt. Motsvarande b

ö

r g

ä

lla ocks

å

 i den r

å

dgivande verksamheten. I denna verksarahet b

ö

r raan dessutom kunna kr

ä

va en viss under­s

ö

kningsplikt i fr

å

ga ora konsekvenserna av de 

å

tg

ä

rder sora advokaten r

å

der klienten till. I all synnerhet g

ä

ller detta om 

å

tg

ä

rderna i juridiskt-tekniskt h

ä

n­seende utvecklats av advokaten sj

ä

lv. N

ä

r advokaten f

å

r klart f

ö

r sig att hans medverkan kr

ä

vs f

ö

r n

å

got otill­b

ö

rligt, skall hans deltagande vara avslutat i och raed att han l

ä

mnat upplysning om inneh

å

llet i g

ä

llande r

ä

tt. Om advokaten misst

ä

nker att det 

ä

r fr

å

ga om n

å

got otill­b

ö

rligt, f

å

r han s

å

ledes inte handla aktivt.

Dessa principer b

ö

r naturligtvis ta sikte p

å

 inte bara h

ä

nsynen till procederet, t ex intresset av att materiellt riktiga domar meddelas, eller till motparter. Ocks

å

 tredje mans intressen - vare sig fr

å

ga 

ä

r om det allm

ä

nna eller n

å

gon enskild - m

ä

ste beaktas i detta sammanhang.

De allm

ä

nna principer, som arbetsgruppen f

ö

respr

å

kar, 

ö

verensst

ä

mmer raed vad som redan i dag anses b

ö

r g

ä

lla i advokatens yrkesut

ö

vning. Gruppen anser s

å

lunda att, i den m

ä

n dessa principer inte kan direkt utl

ä

sas ur de v

ä

gledande reglerna om god advokatsed, de dock komrait till uttryck i advokatsarafundets disciplin

ä

ra praxis. Av vad som tidigare har redovisats ang

å

ende nuvarande etiska regler (avsnitt 6.3.2) framg

å

r bl a att samfundets disciplinn

ä

mnd nyligen med best

ä

mdhet ingripit i tv

å 

fall, d

ä

r advokaterna kan s

ä

gas ha varit inblandade i f

ö

rfaranden som r

ö

rt s

å

dan brottslighet som nu 

ä

r i fr

å

ga. Arbetsgruppen anser det fr

å

n m

å

nga synpunkter v

ä

sentligt att kodifiera denna praxis. Det har n

ä

mligen inora advokatk

å

ren gjorts uttalanden som tyder p

å

 att de principer, som samfundets disciplin

ä

ra organ omfattar, inte 

ä

r obestridda. Men det 

ä

r inte bara f

ö

r advokaterna sj

ä

lva angel

ä

get att f

ö

ra ut vilka etiska principer som dessa yrkesut

ö

vare har att arbeta efter n

ä

r det g

ä

ller de aktuella f

ö

reteelserna. Ocks

å

 f

ö

r klienter, myndig­heter och den breda allm

ä

nheten - inte minst mot bakgrund

Prop. 1981/82:57

96

av p

å

st

å

endena i den allm

ä

nna debatten om advokaters medverkan i organiserad och ekonomisk brottslighet -

ä

r detta v

ä

sentligt.

Arbetsgruppen anser s

å

lunda att de v

ä

gledande reglerna om god advokatsed b

ö

r kompletteras med en mer allm

ä

n etisk regel som tar sikte p

å

 bl a just de situationer, d

å

 en advokat kan komma i kontakt med s

å

dana otillb

ö

rliga f

ö

rfaranden som gruppen avser att motverka. Att i en etisk regel f

å

nga in dessa situationer 

ä

r naturligtvis inte l

ä

tt. Risken 

ä

r att regeln, som med n

ö

dv

ä

ndighet m

ä

ste vara allm

ä

nt h

å

llen, f

å

r en alltf

ö

r vag avfattning f

ö

r att kunna vara effektiv.

Arbetsgruppen menar emellertid att grundsatsen om att inte fr

ä

mja or

ä

tt, som enligt det tidigare sagda redan 

ä

r inlemmad bland de etiska reglerna, relativt v

ä

l t

ä

cker de situationer eller f

ö

reteelser, som en regel av detta slag b

ö

r omfatta. N

ä

r det g

ä

ller den n

ä

rmare inneb

ö

rden av denna grundsats h

ä

nvisar gruppen till vad som har uttalats ovan (avsnitt 6.3.2).

Arbetsgruppen anser allts

å

 att den nu aktuella etiska regeln b

ö

r byggas upp kring principen om att inte fr

ä

mja or

ä

tt. Gruppens tankeg

å

ngar synes d

ä

rvid ligga i linje med det f

ö

rslag till etisk generalklausul, som utarbetats inom advokatsamfundet (se avsnitt 6.3.3). Denna klausul inneb

ä

r att advokaten i sin verksamhet inte f

å

r fr

ä

mja or

ä

tt. Arbetsgruppen menar att en regel av denna lydelse b

ö

r kunna bilda utg

å

ngspunkt i den etiska regel som 

ä

ven gruppen syftar till. Gruppen kan d

ä

rf

ö

r i allt v

ä

sentligt st

ä

lla sig bakom motiveringen till den inom samifundet utarbetade etiska regeln. F

ö

r gruppen faller det sig emellertid naturligt att i n

ä

got h

ö

gre grad f

ä

sta vikt vid det allm

ä

nnas intressen..Vidare anser gruppen att det b

ö

r g

ö

ras en precisering av advokatens skyldigheter och ansvar i s

å

dana situationer - t ex n

ä

r det g

ä

ller r

å

dgivningsverksamhet - d

ä

r det finns en s

ä

rskild risk att denne kan komma i ber

ö

ring med de f

ö

reteelser gruppen

Prop. 1981/82:57

97

avser att motverka. Som gruppen tidigare har uttalat (avsnitt 6.3.1) 

ä

r det h

ä

r ofta fr

å

ga ora konfliktsitua­tioner sora ocks

ä

 revisorer kan komma att hamna i. De t.ankeg

å

ngar, som gruppen gett till uttryck p

å

 revisors­omr

å

det och som gruppen nu vill h

ä

nvisa till (avsnitt 6.3.4), b

ö

r allts

å

 i princip kunna f

ö

ras 

ö

ver p

å

 advoka­ternas yrkesut

ö

vning. Vissa j

ä

mkningar m

å

ste dock ske.

Det sagda inneb

ä

r att det i den aktuella etiska regeln uttryckligen b

ö

r anges att advokaten skall avh

å

lla sig fr

å

n att genom r

å

dgivning eller annat aktivt arbete med­verka i handling som, enligt vad han inser eller b

ö

r inse, 

ä

r lagstridig eller uppenbarligen inneb

ä

r kringg

å

ende av lag, vare sig f

ö

rfarandet riktar sig mot n

å

gon enskild eller mot det allm

ä

nna. Vidare b

ö

r s

ä

gas att advokaten inte heller aktivt skall medverka till f

ö

rberedelser som, enligt vad han inser eller b

ö

r inse, syftar till s

å

dana handlingar.

Begreppet kringg

å

ende av lag bygger, som framg

å

r av vad arbetsgruppen har anf

ö

rt p

ä

revisorsomr

å

det, p

å

 att en skatteflyktsklausul kommer till st

å

nd. Gruppen vill p

å 

denna punkt erinra om att regeringen till lagr

å

det nyligen remitterat ett f

ö

rslag till lag mot skatteflykt ra m, som inneb

ä

r att en s

å

dan klausul inf

ö

rs. I klausulen har in­tagits en definition av n

ä

r ett f

ö

rfarande skall anses inneb

ä

ra att en skattebest

ä

mraelse kringg

å

s. Tv

å

 rekvisit skall vara uppfyllda. F

ö

r det f

ö

rsta skall ett annat f

ö

r­farande p

å

 vilket best

ä

mmelsen i fr

å

ga 

ä

r till

ä

mplig framst

å

 sora n

ä

rmast till hands liggande med h

ä

nsyn till det ekonomiska resultat som - bortsett fr

å

n beskattningen - har uppn

å

tts raed det valda f

ö

rfarandet. F

ö

r det andra skall en taxering p

å

 grundval av f

ö

rfarandet strida mot grunderna f

ö

r best

ä

ramelsen i fr

ä

ga eller f

ö

r de best

ä

ra-melser som skulle koraraa i fr

å

ga om f

ö

rfarandet lades till grund f

ö

r taxeringen.

I advokatens funktion ligger att han skall kunna l

ä

mna den r

ä

ttss

ö

kande allm

ä

nheten upplysning om inneh

å

llet 

7 

Riksdagen 1981182. I saml. Nr 57

Prop. 1981/82:57

98

i g

ä

llande r

ä

tt. H

ä

rmed avses d

å

 upplysning om relevanta best

ä

mmelsers inneh

å

ll och i f

ö

rekommande fall deras syfte s

å

dant det framg

å

r av f

ö

rarbetena, om praxis m ra; d

ä

remot givetvis inte information, varigenom advokaten i sj

ä

lva verket utf

ö

r det aktiva arbete med kringg

å

endetransaktioner m m, som arbetsgruppen genom den f

ö

rut beskrivna regeln velat hindra. Gruppen anser v

ä

sentligt att sl

å

fast att n

ä

mnda regel inte inneb

ä

r n

å

gra inskr

ä

nkningar i advokatens r

ä

tt och skyldighet att l

ä

mna upplysning om inneh

å

llet i g

ä

llande r

ä

tt i enlighet med h

ä

r preciserade riktlinjer. Likas

å

 b

ö

r understrykas att regeln inte inne­b

ä

r n

å

gon skyldighet f

ö

r denne att s

ä

rskilt tillvarata myndigheternas intressen.

Arbetsgruppen vill betona att de regler som h

ä

r rekommen­derats endast b

ö

r ses som ett exempel p

ä

 hur de principer gruppen efterstr

ä

var skulle kunna komma till uttryck. Det ankommer naturligtvis p

å

 advokatsamfundet sj

ä

lvt att ta st

ä

llning till hur reglerna b

ö

r avfattas och fogas in bland de v

ä

gledande reglerna om god advokatsed.

6.4       

Ö

kad insyn i och information om advokat­samfundets tillsyn 

ö

ver advokatv

ä

sendet

6.4.1     Inledning

Den konstruktion betr

ä

ffande advokatv

ä

sendets reglering som inf

ö

rdes 

å

r 1948 best

å

r i dag i allt v

ä

sentligt orubbad. Under senare 

å

r har emellertid 

ö

nskem

å

l om 

ö

kad kontroll av och insyn i advokatsarafundets verksamhet fr

å

n samh

ä

llets sida framf

ö

rts allt oftare i den allm

ä

nna debatten. Saken har, som arbetsgruppen tidigare har anf

ö

rt (avsnitt 5 och 6.1), diskuterats ocks

å

 i riksdagen vid flera tillf

ä

llen.

G

ä

llande ordning, som inneb

ä

r att tillsynen 

ö

ver advokat­v

ä

sendet anf

ö

rtrotts 

å

t advokaterna sj

ä

lva, har s

å

ledes nu funnits i drygt trettio 

ä

r. De sk

ä

l som under f

ö

r­arbetena till RB anf

ö

rdes f

ö

r denna ordning har enligt

Prop. 1981/82:57

99

arbetsgruppen fortfarande b

ä

rkraft. Gruppen har ing

å

ende studerat advokatsarafundets arbetsformer och praxis i disciplinfr

å

gor. Studierna har gett en entydig bild av att samfundets tillsyn motsvarar h

ö

gt st

ä

llda krav i fr

å

ga om fasthet, effektivitet och grundlighet. Arbetsgruppen har kommit till den best

ä

mda uppfattningen att pr

ö

vningen av disciplin

ä

ra fr

å

gor sker p

å

 ett fullt betryggande s

ä

tt inom samfundet. I sammanhanget vill gruppen peka p

å

 att ocks

å

 JK - bl a i remissyttranden 

ö

ver riksdagsmotioner -uttalat sig i denna riktning; i det ovan p

å

 s 48 n

ä

mnda beslutet uttalade s

å

lunda JK att han under sin l

ö

pande 

ö

vervakning av samfundets disciplin

ä

ra verksarahet "f

å

tt det intrycket att samfundets organ l

ä

gger ned mycket arbete i denna del och raed stor kraft v

ä

rnar ora de in­tressen - klienternas, advokaternas, det allm

ä

nnas - som verksamheten avser att skydda."

Stora samh

ä

llsf

ö

r

ä

ndringar, som p

å

verkar advokaternas yrkesverksamhet, har emellertid skett sedan nuvarande ordning inf

ö

rdes. Nya krav har h

ä

rigenom kommit att st

ä

llas p

å

 advokatv

ä

sendet. En viktig fr

å

ga i detta sammanhang g

ä

ller insynen i och informationen om advokat­samfundets disciplin

ä

ra verksamhet. Inte minst mot bakgrund av p

å

st

å

endena i den allm

ä

nna debatten om att advokater genom r

å

dgivningsverksamhet medverkat i organiserad och ekonomisk brottslighet har denna fr

å

ga blivit allt angel

ä

gnare.

Arbetsgruppen vill f

ö

r sin del understryka vikten av att den r

ä

ttss

ö

kande allm

ä

nheten och samh

ä

llet i 

ö

vrigt kan f

ö

rvissa sig om att det finns utvecklade etiska regler som styr advokaternas verksamhet och att advokatsamfundet 

ä

r berett att ingripa mot den som g

ö

r avsteg fr

å

n dessa regler. M

ö

jligheterna att ge 

ö

kad information om och insyn i hur advokatsamfundets tillsyn 

ö

ver advokatv

ä

sendet be­drivs b

ö

r d

ä

rf

ö

r unders

ö

kas.

Prop. 1981/82:57

100

6.4.2    

Ö

kad information om advokatsarafundets disciplin

ä

ra verksamhet

  Arbetsgruppen rekommenderar att advokatsamfundet, sedan dess disciplin

ä

ra organ avgjort disciplin

ä

rende som be­d

ö

ms vara av allm

ä

nt intresse, omedelbart bringar sitt st

ä

llningstagande till allm

ä

n k

ä

nnedom. Ett s

å

dant offentligg

ö

rande, som inte beh

ö

ver inneh

å

lla uppgift om den disciplin

ä

ra p

å

f

ö

ljd som kan ha meddelats, skall enligt gruppen ske med beaktande av den tystnadsplikt som samfundets funktion

ä

rer har att iaktta och 

ä

ven i 

ö

vrigt utan angivande av namn eller andra uppgifter som 

ä

r 

ä

gnade att r

ö

ja viss person.

Av st

ö

rst intresse f

ö

r utorast

å

ende, n

ä

r det g

ä

ller informa­tion om advokatsarafundets tillsyn 

ö

ver advokatv

ä

sendet, 

ä

r den disciplin

ä

ra verksamheten. Bl a ar det enligt arbets­gruppen v

ä

sentligt att allm

ä

nheten f

å

r k

ä

nnedom ora vilka etiska regler en advokat har att iaktta. Det 

ä

r allts

å 

viktigt att informera om de villkor varunder advokaten ut

ö

var sin verksamhet och effekterna av samfundets disci­plin

ä

ra verksamhet.

Arbetsgruppen har d

ä

rf

ö

r diskuterat olika s

ä

tt att 

ö

ka informationen om advokatsarafundets disciplin

ä

ra verksamhet. Gruppen har 

ö

verv

ä

gt t ex ora det ocks

å

 i forts

ä

ttningen b

ö

r r

å

da sekretess betr

ä

ffande beslut i disciplin

ä

rende varigenom en advokat tilldelats varning eller erinran. P

å 

andra omr

å

den i samh

ä

llet finns n

ä

mligen en str

ä

van till offentlighet n

ä

r det g

ä

ller disciplin

ä

r verksamhet. Arbets­gruppen har f

ö

rst

å

else f

ö

r denna allm

ä

nna utveckling. Den disciplin

ä

ra verksarahet som ut

ö

vas gentemot advokaterna 

ä

r emellertid av speciell karakt

ä

r. Vad man enligt gruppen fr

ä

mst b

ö

r se till

ä

r att de principer efter vilka den disciplin

ä

ra verksamheten bedrivs inom samfundet n

å

r ut till och tr

ä

nger igenom hos allm

ä

nheten. Det g

ä

ller att informera om inom vilken etisk ram advokater har att verka.

Prop. 1981/82:57

101

Advokatsamfundet informerar, sora frarag

å

r av redog

ö

relsen f

ö

r det disciplin

ä

ra f

ö

rfarandet (avsnitt 4.5), redan i dag p

ä

 olika s

ä

tt om den disciplin

ä

ra verksamheten, fr

ä

mst genom publiceringen i TSA. Att denna publicering sker med viss f

ö

rdr

ö

jning medf

ö

r dock att t ex massmedia i viss m

å

n f

ö

rlorar sitt intresse f

ö

r informationen. Arbetsgruppen anser v

ä

sentligt att informationen sker s

å

 snabbt som m

ö

jligt och att den - 

å

tminstone i viktigare delar - n

å

r ut till allm

ä

nheten. Det 

ä

r s

å

lunda 

ö

nskv

ä

rt att den str

ä

cker sig ocks

å

 till andra 

ä

n dem som tillh

ö

r den be­gr

ä

nsade krets som l

ä

ser TSA eller NJA I eller som bes

ö

ker JK:s kansli och d

ä

r kan ta del av advokatsarafundets beslut i disciplin

ä

renden.

I dag g

ä

ller att beslut, varigenom advokat uteslutits ur samfundet, skall delges samfundets ledam

ö

ter och de all­m

ä

nna domstolarna s

å

 snart det g

å

r i verkst

ä

llighet. Delgivningen sker i praktiken genom en cirkul

ä

rskrivelse fr

å

n samfundet. Betr

ä

ffande 

ö

vriga disciplin

ä

ra beslut sker ingen delgivning till utomst

å

ende. Ett s

ä

tt att 

ö

ka informationen om den disciplin

ä

ra verksamheten vore dock enligt arbetsgruppen att samfundet i kommunik

é

er till allm

ä

nheten redovisade beslut om uteslutning och i 

ö

vrigt regelbundet - t ex i kvartalsvis 

å

terkommande press­meddelanden - talade om hur m

å

nga som f

å

tt varning eller erinran.

Arbetsgruppen anser emellertid det centrala vara att sj

ä

lva st

ä

llningstagandet i fr

å

ga ora vad som 

ä

r f

ö

renligt med god advokatsed n

å

r ut till allm

ä

nheten. Vilken disci­plin

ä

r p

å

f

ö

ljd som meddelats i det enskilda fallet 

ä

r naturligtvis inte ointressant i och f

ö

r sig. N

ä

r det g

ä

ller att 

ö

ka informationen om vilka etiska regler som g

ä

ller f

ö

r advokaternas verksamhet 

ä

r dock sj

ä

lva principfr

å

gorna det v

ä

sentliga. Enligt arbetsgruppen 

ä

r det d

ä

rf

ö

r inte er­forderligt att informera om sj

ä

lva p

å

f

ö

ljden vid ett offentligg

ö

rande - riktat till den breda allm

ä

nheten -av samfundets st

å

ndpunkt i ett visst disciplin

ä

rende. Ytterligare kan p

å

pekas att de publicerade avg

ö

randena

Prop. 1981/82:57

102

av flera sk

ä

l, bl a h

ä

nsynen till klienterna och deras motparter, inte kan uppta alla speciella omst

ä

ndigheter i det enskilda fallet. Uppgift om den meddelade p

å

f

ö

ljden skulle d

ä

rf

ö

r inte ge en r

ä

ttvisande bild av hur allvar­ligt disciplinn

ä

mnden sett p

å

 advokatens f

ö

rfarande i fallet.

Uppgifter om namn och andra f

ö

rh

å

llanden som kan avsl

ö

ja advokaters, klienters eller andra personers identitet b

ö

r sj

ä

lvfallet inte heller l

ä

mnas ut i detta sammanhang. Vidare b

ö

r en begr

ä

nsning g

ö

ras till offentligg

ö

rande av fall som har principiell betydelse eller eljest 

ä

r av allm

ä

nt intresse, t ex p

ä

 grund av att det redan p

å

g

å

r offentlig debatt i saken. Det skall allts

å

 vara fr

å

ga om fall som f

ö

r advokatsamfundet ger anledning till uttalande om vad som 

ä

r f

ö

renligt raed god advokatsed.

Samfundet b

ö

r s

å

lunda enligt arbetsgruppen i disciplin­

ä

rende, som bed

ö

ms ha ett allm

ä

nt intresse, omedelbart efter beslutet s

ä

nda ut en redog

ö

relse f

ö

r fallet till pressen. Vid offentligg

ö

randet har sarafundet naturligtvis att beakta den tystnadsplikt som r

å

der f

ö

r den disciplin

ä

ra verksamheten. Enligt arbetsgruppen b

ö

r det vara fr

å

ga ora , en redog

ö

relse utan angivande av naran eller andra uppgifter sora 

ä

r 

ä

gnade att r

ö

ja viss person och utan uppgift ora den disciplin

ä

ra p

å

f

ö

ljd som meddelats. Vidare b

ö

r sarafundet, om s

å

 anses l

ä

mpligt, kunna f

ö

rse fallet med en f

ö

rtyd­ligande kommentar. Arbetsgruppen rekommenderar d

ä

rf

ö

r att det sker en 

ä

ndring i samfundets publiceringspraxis be­tr

ä

ffande den disciplin

ä

ra verksamheten i enlighet raed det nu sagda.

6.4.3     Deltagande av utomst

å

ende vid handl

ä

ggningen av disciplin

ä

renden

  Arbetsgruppen rekommenderar att regeringen f

ä

r m

ö

jlig­het att utse tv

å

 ledam

ö

ter i advokatsarafundets disci­plinn

ä

mnd.

Prop. 1981/82:57

103

Samh

ä

llsutvecklingen under senare 

å

r har p

ä

 en rad omr

å

den lett till krav p

å

 och 

å

tg

ä

rder f

ö

r en 

ö

kad insyn fr

ä

n det allm

ä

nnas sida. Som ett n

ä

rliggande exempel kan n

ä

mnas . lagstiftningen om offentliga styrelseledam

ö

ter i vissa banker och f

ö

retag. Ocks

å

 andra utvecklingslinjer i sam­h

ä

llet 

ä

r av intresse i detta sammanhang. Lekmannainslag har s

å

lunda blivit allt vanligare i olika samh

ä

llsorgan. I den offentliga f

ö

rvaltningen finns lekmannaintresset numera i 

ö

kad utstr

ä

ckning f

ö

retr

ä

tt i myndigheter p

å 

olika niv

å

er. Detta g

ä

ller 

ä

ven inom r

ä

ttsv

ä

sendet. Den nyligen genomf

ö

rda reforraen inom domstolsv

ä

sendet inneb

ä

r s

å

lunda att n

ä

mndem

ä

n skall delta vid pr

ö

vningen av vissa m

å

l i hovr

ä

tt och kammarr

ä

tt. En annan tendens 

ä

r att konsumentintressena g

ö

r sig g

ä

llande p

å

 allt fler omr

å

den i samh

ä

llet; bankorar

å

det och f

ö

rs

ä

kringsomr

å

det 

ä

r exempel p

å

 detta. Vidare har olika f

ö

r

ä

ndringar skett eller f

ö

re­sl

å

s ske n

ä

r det g

ä

ller tillsynen 

ö

ver vissa yrkesgrupper, vars verksamhet i vissa h

ä

nseenden kan j

ä

mf

ö

ras med advokaternas. De kategorier arbetsgruppen h

ä

r t

ä

nker p

å ä

r l

ä

kare och kvalificerade revisorer.

Advokatk

å

ren har en central st

ä

llning i samh

ä

llet och advokaternas verksamhet sp

ä

nner 

ö

ver praktiskt taget alla delar av samh

ä

llslivet. Att advokatv

ä

sendet p

å

 m

å

nga s

ä

tt ber

ö

rs av den utveckling som sker p

å

 andra omr

å

den 

ä

r d

ä

rf

ö

r helt naturligt. I linje h

ä

rmed ligger att raan har diskuterat huruvida allra

ä

nhetens och det allra

ä

nnas behov av insyn i och kontroll 

ö

ver advokatv

ä

sendet 

ä

r tillr

ä

ck­ligt v

ä

l tillgodosett i dagens samh

ä

lle. 

Ä

ven konsument­intressen har alltmer b

ö

rjat framtr

ä

da p

å

 detta omr

å

de.

Arbetsgruppen vill sl

å

 fast att den organisatoriska uppbyggnaden av advokatv

ä

sendet visat sig fungera v

ä

l under 

å

rens lopp. Advokatsamfundet bedriver s

å

lunda enligt gruppen en effektiv och grundlig disciplin

ä

r verksamhet. Fr

å

n kontrollsynpunkt saknas det d

ä

rf

ö

r sk

ä

l att gripa in i denna ordning. D

ä

remot kan det enligt gruppen ifr

å

ga­s

ä

ttas om det nuvarande systemet tillr

ä

ckligt v

ä

l till­godoser kraven p

å

 insyn f

ö

r samh

ä

llet. Vad det s

ä

rskilt

Prop. 1981/82:57

104

g

ä

ller 

ä

r fr

å

gan ora hur utomst

å

ende skall kunna f

ö

rvissa sig om att det inte f

ö

rekoramer osund skr

å

anda och obeh

ö

riga h

ä

nsynstaganden i verksamheten.

Arbetsgruppen anser s

å

ledes att det finns sk

ä

l att under­s

ö

ka om den konstruktion som valts i fr

å

ga om tillsynen 

ö

ver advokatv

ä

sendet kan f

ö

rst

ä

rkas genom 

ö

kad insyn f

ö

r samh

ä

llet. Den form f

ö

r insyn som enligt gruppen f

ö

refaller l

ä

mpligast att pr

ö

va i detta sammanhang 

ä

r lekmannainsyn.

Arbetsgruppen vill erinra om att det inte 

ä

r n

å

gon ny tanke att ocks

å

 lekm

ä

n b

ö

r delta i advokatsarafundets verksarahet. Vid remissbehandlingen av 1959 

å

rs stadgekomraitt

é

s f

ö

rslag om inr

ä

ttande av disciplinn

ä

mnden (se prop 1963:156 s 35) f

ö

reslogs s

å

lunda fr

å

n n

å

gra h

å

ll att n

ä

mnden inte skulle best

å

 enbart av advokater. Bl a uttalades att det ur skilda synpunkter skulle vara av stort v

ä

rde ora det i n

ä

mnden ingick representanter f

ö

r allm

ä

nheten. Advokatsamfundet tillbakavisade dessa tankeg

å

ngar med h

ä

nvisning till bl a att de skulle inneb

ä

ra avsteg fr

å

n principen om en disci­plin

ä

r kontroll ut

ö

vad av advokaterna sj

ä

lva.

D

å

riksdagen senast tog st

ä

llning till motionssp

ö

rsm

å

l p

å

 advokatv

ä

sendets omr

å

de (se JuU 1978/79:6) behandlades bl a fr

å

gan om det l

ä

mpliga med f

ö

retr

ä

dare f

ö

r det all­m

ä

nna i disciplinn

ä

mnden och andra samfundsorgan. Flera av de remissinstanser som yttrade sig till justitieut­skottet uttalade sig p

å

 denna punkt. H

ö

gsta dorastolen menade att det kunde diskuteras om samh

ä

llets insyn i och kontroll av fr

å

gor om intr

ä

de i advokatsamfundet och om disciplin

å

tg

ä

rder skulle kunna f

ö

rst

ä

rkas. Exempelvis kunde 

ö

verv

ä

gas att l

å

ta JK f

ö

ra talan 

ä

ven mot beslut varigenom samfundet beviljat n

å

gon intr

ä

de eller att l

å

ta lekmannaledam

ö

ter ing

å

 i disciplinn

ä

mnden och andra sam­fundsorgan. Enligt JK kunde det i fr

å

ga om sammans

ä

ttningen av disciplinn

ä

mnden finnas sk

ä

l att 

ö

verv

ä

ga regler som inneb

ä

r att det allm

ä

nna tillf

ö

rs

ä

kras viss insyn. JK: s uppfattning hade inte sin grund i bristande f

ö

rtroende f

ö

r advokaternas f

ö

rm

å

ga att sj

ä

lva ut

ö

va sina disciplin

ä

ra

Prop. 1981/82:57

105

befogenheter. Grunden var i st

ä

llet de misstankar ora obeh

ö

riga h

ä

nsynstaganden som avsaknaden av insyn i verk­samheten (p

å

 annat s

ä

tt 

ä

n genom JK) l

ä

tt gav anledning till. 

Ä

ven om misstankarna var helt ogrundade borde de enligt JK ora m

ö

jligt undanr

ö

jas. JK ans

å

g allts

å

 att en 

ä

ndrad sammans

ä

ttning av disciplinn

ä

mnden kunde 

ö

verv

ä

gas. Domaref

ö

rbundet menade att den tillsyn 

ö

ver advokatv

ä

sendet som ut

ö

vas av samfundet sj

ä

lvt genom dess styrelse och disciplinn

ä

mnd och av JK var tillr

ä

cklig. Enligt f

ö

rbundet hade inget b

ä

rande sk

ä

l framf

ö

rts som talade f

ö

r att annan form av tillsyn skulle vara mera 

ä

gnad att hindra 

ö

ver­tr

ä

delse av god advokatsed. Snarare visade erfarenheten att advokatsamfundet hade mycket goda f

ö

ruts

ä

ttningar att g

ö

ra erforderliga bed

ö

mningar av disciplinfr

å

gor och in­gripa mot etiskt of

ö

rsvarligt upptr

ä

dande. Det sagda ute­sl

ö

t enligt f

ö

rbundet inte att det fr

å

n andra utg

å

ngs­punkter 

ä

nd

å

 skulle kunna vara l

ä

mpligt att disciplin­n

ä

mnden tillf

ö

rdes visst lekmannainslag. Detta var emeller­tid enligt f

ö

rbundet n

ä

rmast en politisk fr

å

ga att v

ä

rderas raed h

ä

nsyn till den betydelse som kunde ligga i att all­m

ä

nhetens f

ö

rtroende f

ö

r advokatverksamheten kanske skulle 

ö

ka genom ett dylikt inslag. Advokatsamfundet, som ans

å

g att behovet av kontroll fr

å

n det allm

ä

nnas sida var v

ä

l tillgodosett genom m

ö

jligheten att i vissa fall underst

ä

lla sarafundets beslut h

ö

gsta domstolens pr

ö

vning och genom den tillsyn som JK ut

ö

vade, fann d

ä

remot inte att det f

ö

rel

å

g sk

ä

l att tillf

ö

ra samfundets organ f

ö

retr

ä

dare f

ö

r det allm

ä

nna.

Som tidigare framh

å

llits har emellertid lekmannaraedverkan blivit allt vanligare i olika sarah

ä

llsorgan. Flera sk

ä

l brukar anf

ö

ras f

ö

r s

å

dan medverkan. F

ö

rst och fr

ä

mst brukar s

ä

gas att allm

ä

nhetens f

ö

rtroende f

ö

r en verksarahet f

ö

rst

ä

rks genom lekmannamedverkan. Lekm

ä

ns deltagande anses v

ä

rdefullt b

å

de f

ö

r demokratin och f

ö

r fr

å

gornas allsidiga belysning. Lekmannamedverkan 

ä

r ocks

å

ä

gnad att f

ö

rebygga eventuellt uppkommande misstankar hos allm

ä

n­heten ora bristande objektivitet och ovidkomraande h

ä

nsyn. 

Ä

ven om medborgarna har andra m

ö

jligheter att skydda sig

Prop. 1981/82:57

106

mot missf

ö

rh

å

llanden i en verksamhet - n

ä

r det g

ä

ller myndigheter f

ö

religger s

å

dana garantier genom t ex ra

ö

jlig-heten till 

ö

verpr

ö

vning, kontroll av JO och JK, f

ö

rhand­lingars offentlighet, tillg

å

ng till domar och protokoll osv - anses behov av lekmannainsyn f

ö

religga. Lekm

ä

nnen anses ocks

å

 kunna tillf

ö

ra en verksamhet allm

ä

nna livs­erfarenheter och k

ä

nnedom om skilda omr

å

den av samh

ä

lls­livet. Inte minst viktigt 

ä

r att de allm

ä

nt r

å

dande v

ä

rderingarna bland medborgarna kommer till uttryck genom lekm

ä

nnen.

Mot lekmannamedverkan brukar 

å

 andra sidan anf

ö

ras prak­tiska sk

ä

l och kostnadsh

ä

nsyn. Lekmannamedverkan brukar inte heller motiveras av behovet av en effektivare eller grundligare verksarahet. Vidare anses syftet med insyn i och kontroll av en verksamhet bli tillgodosett 

ä

ven om lekmannamedverkan kommer till st

å

nd endast i vissa 

ä

renden eller en viss del av verksamheten.

De synpunkter som s

å

lunda brukar anf

ö

ras f

ö

r och emot lekmannamedverkan i ett samh

ä

llsorgan g

ö

r sig g

ä

llande ocks

å

 i fr

å

ga ora advokatsarafundets verksamhet. Represen­tation f

ö

r det allm

ä

nna i samfundets organ kan enligt arbetsgruppen inte motiveras av att det beh

ö

vs en str

ä

ng­are tillsyn 

ö

ver advokatv

ä

sendet. Det avg

ö

rande 

ä

r i st

ä

llet enligt gruppen att samh

ä

llets intresse av insyn i verksamheten skulle tillgodoses och att allm

ä

nhetens f

ö

rtroende f

ö

r verksamheten skulle f

ö

rdjupas om det i denna 

ä

gde rum n

å

gon form av medverkan av utorast

å

ende. Gruppen h

å

ller vidare f

ö

r sannolikt att kloka synpunkter och allm

ä

n livserfarenhet kunde tillf

ö

ras tillsynsverk­samheten genom utomst

å

endes medverkan. Gruppen vill sam­tidigt betona att en ordning, som inneb

ä

r att utorast

å

ende deltar i sarafundets verksamhet, inte inneb

ä

r och inte heller f

ä

r inneb

ä

ra n

å

gon f

ö

r

ä

ndrad syn p

å

 advokat­v

ä

sendets st

ä

llning i samh

ä

llet.

Arbetsgruppen anser allts

å

 att en medverkan av utomst

å

ende b

ö

r koirana till st

å

nd i advokatsarafundets verksarahet. Ett

Prop. 1981/82:57

107

f

ö

rslag eller en rekommendation i denna riktning fr

å

n gruppens sida b

ö

r d

ä

rvid ses sora en naturlig f

ö

rl

ä

ngning av de st

ä

llningstaganden fr

ä

n brottsf

ö

rebyggande synpunkt som gruppen i 

ö

vrigt gjort p

å

 advokatv

ä

sendets omr

å

de. De intressen som motiverar en s

å

dan medverkan, t ex insyns­aspekten, b

ö

r emellertid kunna tillgodoses 

ä

ven ora denna raedverkan begr

ä

nsas till viss del av samfundets verksamhet. En naturlig begr

ä

nsning ligger i den verksamhet som sker med st

ö

d av RB och som inneb

ä

r myndighetsut

ö

vning. Sk

ä

l talar ocks

å

 f

ö

r att allt som anses utg

ö

ra myndighetsut­

ö

vning, dvs i huvudsak intr

ä

des

ä

renden och disciplin­

ä

renden, omfattas av utomst

å

endes medverkan. Arbets­gruppen anser det emellertid l

ä

mpligt att g

ö

ra en ytterligare begr

ä

nsning. Det v

ä

sentliga 

ä

r n

ä

mligen att sarah

ä

llet f

å

r insyn och kan f

ö

rvissa sig om att advokat­samfundets verksamhet styrs av sunda etiska principer. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r i detta sararaanhang, liksora betr

ä

ffande in-forraationsfr

å

gan, fr

ä

mst den disciplin

ä

ra verksamheten som 

ä

r av intresse f

ö

r allra

ä

nheten. I t ex intr

ä

des

ä

renden 

ä

r det d

ä

remot i f

ö

rsta hand s

ö

kandenas - dvs enskilda personers - intressen sora g

ö

r sig g

ä

llande. De etiska krav advokatsamfundet st

ä

ller i den disciplin

ä

ra verksam­heten avspeglas dessutom i de krav som g

ä

ller i intr

ä

des­

ä

renden. Arbetsgruppen anser d

ä

rf

ö

r att medverkan av utomst

å

ende b

ö

r begr

ä

nsas till samfundets disciplin

ä

ra verksamhet.

Arbetsgruppen har i sararaanhanget diskuterat om f

ö

rslaget eller rekommendationen om utomst

å

endes medverkan b

ö

r f

ö

ra med sig andra organisatoriska 

ä

ndringar i advokatsamfundet. Emellertid har gruppen inte ansett det ligga inom ramen f

ö

r sitt uppdrag att l

ä

gga fram f

ö

rslag eller g

ö

ra rekom-raendationer h

ä

rom.

Arbetsgruppen anser allts

å

 att raan vid 

ö

verv

ä

gande av hur en medverkan av utorast

å

ende b

ö

r koraraa till st

å

nd i den disciplin

ä

ra verksamheten b

ö

r bygga p

å

 det best

å

ende systemet med tv

å

 disciplin

ä

ra organ inom advokatsamfundet. I enlighet med det tidigare sagda ora vad som 

ä

r erforderligt

Prop. 1981/82:57

108

f

ö

r att tillgodose de intressen som ligger bakom lekmanna­medverkan anser gruppen att det inte 

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt att utomst

å

ende deltar b

å

de i styrelsens och disciplinn

ä

mndens handl

ä

ggning av disciplin

ä

renden. Visserligen 

ä

r det av v

ä

sentlig betydelse att allm

ä

nheten kan k

ä

nna sig s

ä

ker p

å

 att alla 

ä

renden som b

ö

r komma under disciplinn

ä

mndens pr

ö

vning 

ä

ven h

ä

nskjuts till denna n

ä

mnd. Enligt arbets­gruppen talar emellertid starka sk

ä

l f

ö

r att en medverkan av utomst

å

ende b

ö

r begr

ä

nsas till disciplinn

ä

mnden. N

ä

mnden informeras s

å

lunda ora styrelsens st

å

ndpunkt i alla disci­plin

ä

ra fr

å

gor. Vidare b

ö

r erinras om den granskning som JK ut

ö

var 

ö

ver styrelsens disciplin

ä

ra verksamhet. Ocks

å 

praktiska sk

ä

l med h

ä

nsyn till styrelsens 

ö

vriga verksamhet talar enligt arbetsgruppen f

ö

r att en medverkan av utom­st

å

ende b

ö

r 

ä

ga rum endast i disciplinn

ä

mnden.

Enligt arbetsgruppen b

ö

r s

å

ledes utomst

å

ende delta vid disciplinn

ä

mndens handl

ä

ggning av disciplin

ä

renden. Detta b

ö

r enligt gruppen ske genom att personer utanf

ö

r advokat­k

å

ren utses till ledam

ö

ter av n

ä

mnden. Den ordning som gruppen s

å

lunda rekoramenderar kr

ä

ver inga 

ä

ndringar i RB men d

ä

remot vissa 

ä

ndringar i advokatsarafundets stadgar, som ju fastst

ä

lls av regeringen. Disciplinn

ä

mnden best

å

r nu av ordf

ö

rande, vice ordf

ö

rande s

ä

rat sju andra ledam

ö

ter. Arbetsgruppen anser det vara en l

ä

mplig avv

ä

gning av n

ä

ran­dens sararaans

ä

ttning att tv

å

 utomst

å

ende personer utses vid sidan av de nio advokater, som 

ä

r ledam

ö

ter av n

ä

mnden. Suppleanter f

ö

r dessa tv

å

 ledam

ö

ter b

ö

r, liksom vad som 

£

 n g

ä

ller i fr

å

ga om disciplinn

ä

mndens ledam

ö

ter, inte finnas.

Eftersora advokatsarafundet 

ä

r ett centralt organ f

ö

r hela riket b

ö

r det ankorama p

å

 regeringen att utse och f

ö

rordna de aktuella ledam

ö

terna. Av praktiska sk

ä

l 

ä

r det l

ä

mpligt att samfundet genom ett forml

ö

st f

ö

rfarande f

å

r s

ä

ga sin mening om ifr

å

gasatta kandidater. Mandattiden f

ö

r leda­m

ö

ter av disciplinn

ä

mnden 

ä

r fyra 

å

r.

Prop. 1981/82:57

109

Arbetsgruppen anser vidare att eventuella arvoden till de av regeringen f

ö

rordnade ledam

ö

terna b

ö

r best

ä

ramas av regeringen och bestridas av allm

ä

nna medel. Uppdraget blir n

ä

rmast j

ä

mf

ö

rligt raed ett koraraitt

é

uppdrag och b

ö

r kunna arvoderas i samma ordning. I sararaanhanget b

ö

r emellertid erinras ora att allt arbete som advokat­samfundets ledara

ö

ter utf

ö

r f

ö

r sarafundets r

ä

kning sker utan ers

ä

ttning.

6.5      Myndigheters h

ä

nv

ä

ndelse till advokat-sarafundet i disciplin

ä

ra fr

å

gor

  Arbetsgruppen rekoraraenderar att rayndighet, sora i sin verksamhet iakttar anm

ä

rkningsv

ä

rd omst

ä

ndighet i fr

å

ga ora advokats handlande, f

ä

ster advokatsarafundets uppm

ä

rksarahet p

ä

saken.

6.5.1    Nuvarande f

ö

rh

å

llanden

Advokatsarafundet handl

ä

gger

å

rligen ca 200 disciplin­

ä

renden. Av dessa anh

ä

ngigg

ö

rs ca 80 procent genora anra

ä

lan. Anm

ä

lan g

ö

rs oftast av klienter och motparter. Vidare kan t ex uppgifter i pressen ge anledning f

ö

r samfundet att ingripa mot en advokat. Det f

ö

rekomraer ocks

å

att disciplin

ä

renden initieras av rayndigheter. Detta kan ske genom att t ex en domstol till advokatsam­fundet 

ö

vers

ä

nder kopia av en dom f

ö

r samfundets k

ä

nnedom. Det h

ä

nder

ä

ven att andra myndigheter genom att

ö

vers

ä

nda skrivelser till samfundet f

ö

r k

ä

nnedom f

ä

ster dettas upp-m

ä

rksamhet p

å

 en advokats handlande i en viss fr

å

ga. S

å

dana f

ö

rfaranden 

ä

r emellertid t

ä

mligen s

ä

llsynta. 

Ä

nnu mera s

ä

llan f

ö

rekoramer det att en myndighet g

ö

r formell anm

ä

lan mot en advokat. Detsamraa kan s

ä

gas ora JK - i vart fall s

å

vitt avser senare 

å

r - i fr

å

ga om dennes befogenhet att j

ä

mlikt best

ä

mmelsen i 8 kap. 6 

§

 andra stycket RB hos samfundet p

å

kalla

å

tg

ä

rd mot en advokat.

Advokatsarafundet har, i de fall d

å

 en rayndighet genom att t ex 

ö

vers

ä

nda en skrivelse f

ö

r k

ä

nnedora och p

å

 s

ä

Prop. 1981/82:57

110

s

ä

tt f

ä

sta sarafundets uppm

ä

rksamhet p

å

 en viss fr

å

ga, ej ansett myndigheten som anm

ä

lare. Detta har inneburit att samfundet ej behandlat myndigheten som part i det f

ö

ljande disciplin

ä

rendet och att sarafundet ej kommunicerat hand­lingar i 

ä

rendet med myndigheten. Myndigheten har dock f

å

tt del av samfundets beslut i 

ä

rendet. I de fall myndig­het gjort formell anm

ä

lan mot en advokat har myndigheten eraellertid behandlats sora part i 

ä

rendet. D

ä

rvid har sed-' vanlig kommunikation 

ä

gt rum.

M

ö

jligheten eller skyldigheten f

ö

r myndigheter - bortsett fr

å

n JK:s s

ä

rskilda befogenheter - att g

ö

ra anm

ä

lan eller att eljest v

ä

nda sig till sarafundet med upplysningar an­g

å

ende en advokats handlande 

ä

r ej reglerad i lag eller annan f

ö

rfattning. Endast f

ö

r en viss situation, n

ä

mligen det fall d

ä

 r

ä

tteg

å

ngsombud avvisats av domstol, finns s

å

dan reglering. I 12 kap. 6 

§

 andra stycket RB stadgas s

å

lunda att, om r

ä

tteg

å

ngsombud som 

ä

r advokat avvisas, anm

ä

lan om avvisandet skall g

ö

ras hos samfundets styrelse; grund f

ö

r avvisande f

ö

religger enligt 12 kap. 5 

§

 RB ora ombudet visar oredlighet, oskicklighet eller of

ö

rst

å

nd eller eljest befinns ol

ä

mplig. Enligt 21 kap. 3 

§

 andra stycket RB 

ä

ger dessa regler motsvarande till

ä

mpning i fr

å

ga om f

ö

rsvarare. I 

ö

vrigt 

ä

r fr

å

gan oreglerad.

6.5.2     Informationsutbyte mellan myndigheter

Advokatsamfundet utg

ö

r, 

ä

ven om den verksamhet sora sara­fundet ut

ö

var med st

ö

d av 8 kap. RB - t ex den disciplin

ä

ra verksamheten - anses inneb

ä

ra myndighetsut

ö

vning, ingen myndighet. De principer sora g

ä

ller i fr

å

ga ora f

ö

rh

ä

llandet raellan myndigheter - t ex n

ä

r det g

ä

ller informations­utbyte - kan allts

å

 inte direkt till

ä

rapas p

å

 sarafundet. Fr

å

gan ora rayndigheternas relationer till sarafundet i det avseende sora nu diskuteras h

ä

nger emellertid samman med det st

ö

rre problemet om r

ä

tten eller skyldigheten f

ö

r en myndighet att p

å

 eget initiativ vidarebefordra uppgifter, sora frarakommit i rayndighetens verksamhet, till annan myndighet eller annat organ som bed

ö

ms kunna ha intresse

Prop. 1981/82:57

III

av uppgifterna. Det kan r

ö

ra sig ora uppgifter som tyder p

å

 att brott f

ö

r

ö

vats, raen det kan ocks

å

 vara fr

ä

ga ora uppgifter av annat slag.

Problemet r

ö

r i h

ö

g grad fr

å

gan ora saraarbetet raellan rayndigheter. Myndigheternas samarbete genom utbyte av information styrs endast i begr

ä

nsad utstr

ä

ckning genom f

Ö

rfattningsbest

ä

mraelser. Rent allra

ä

nt kan d

ä

rf

ö

r s

ä

gas att det r

å

der betydande oklarhet ora vad sora g

ä

ller p

å 

denna punkt. Detsarama kan s

ä

gas ang

å

ende t ex fr

å

gan om r

ä

tten eller skyldigheten f

ö

r en myndighet att g

ö

ra 

å

talsanm

ä

lan betr

ä

ffande misstanke ora andra brott 

ä

n s

å

dana sora omedelbart r

ö

r myndighetens eget verksamhets­omr

å

de.

Vid samarbete mellan rayndigheter genora utbyte av infor-raation m

å

ste h

ä

nsyn ocks

å

 tas till g

ä

llande sekretess­regler. F n g

ä

ller emellertid rent generellt att ocks

å 

fr

å

gan om sekretessen raellan rayndigheter 

ä

r oreglerad. I prop 1979/80:2 med f

ö

rslag till sekretesslag ra m, som inneh

å

ller bl a en allm

ä

n regel om informationsutbytet rayndigheter eraellan, f

ö

resl

å

s att sekretessen raellan rayndigheter b

ö

r regleras i princip p

å

 samma s

ä

tt som sekretessen i f

ö

rh

å

llande till enskilda. I avvaktan p

å 

n

ä

rmare utredning om hur denna reglering skall utforraas i detalj f

ö

resl

å

s emellertid best

ä

mmelser som raedger undantag fr

å

n sekretessen i vissa s

ä

rskilt angivna fall. F

ö

r att inte of

ö

rutsedda hinder skall uppkomma i myndig­heternas verksarahet f

ö

resl

å

s ocks

ä

 en generalklausul (14 kap. 3 

§

 i den f

ö

reslagna sekretesslagen), som raedger att uppgifter kan l

ä

mnas ocks

å

 i s

å

dana fall d

å

 det 

ä

r uppenbart att intresset av att uppgiften l

ä

mnas har f

ö

re­tr

ä

de framf

ö

r det intresse som sekretessen skall skydda. H

ä

rigenom koraraer enligt propositionen den f

ö

reslagna regleringen i praktiken att ansluta raycket n

ä

ra till vad som g

ä

ller f n.

Arbetsgruppen vill i detta sammanhang erinra om att brottsf

ö

rebyggande r

å

det av regeringen nyligen f

å

tt

Prop. 1981/82:57

112

i uppdrag att inora raraen f

ö

r 

ö

versynen av lagstiftning raot organiserad och ekonomisk brottslighet dels se 

ö

ver best

ä

mmelserna om informationsutbyte och anm

ä

lnings­skyldighet raellan myndigheterna samt f

ö

resl

å

 erforderliga lagstiftnings

å

tg

ä

rder, dels utarbeta f

ö

rslag till best

ä

m­melser som kompletterar den f

ö

reslagna nya sekretesslagen avseende sekretessen raellan rayndigheterna p

å

 det aktuella orar

å

det. Initiativet till detta uppdrag kommer fr

å

n en arbetsgrupp - i vilken riks

å

klagaren, rikspolisstyrelsen, riksskatteverket, generaltullstyrelsen och riksbanken varit f

ö

retr

ä

dda - som i en promeraoria i maj 1979 lagt fram f

ö

rslag till samordning av ber

ö

rda myndigheters verksamhet mot de av gruppen n

ä

rmare angivna formerna av organiserad och ekonomisk brottslighet.

I det l

ä

ge i vilket fr

å

gan om saraarbetet mellan rayndig­heter och den d

ä

rmed sammanh

ä

ngande fr

å

gan om sekretessen mellan rayndigheter s

å

lunda befinner sig f n, finns enligt arbetsgruppen utrymme f

ö

r att h

ä

vda olika uppfattningar ang

å

ende problemet om hur l

å

ngt en rayndighet b

ö

r str

ä

-:;ka sig n

ä

r det g

ä

ller att g

å

 en annan myndighet till h

ä

nda med information av det slag som nu har diskuterats. Att myndigheter ofta f

ö

rh

å

ller sig passiva, n

ä

r fr

å

ga 

ä

r om att vidarebefordra s

å

dan information till andra myndig­heter, kan enligt gruppen i stor utstr

ä

ckning f

ö

rklaras av det oklara r

ä

ttsl

ä

get och av att den enskilde tj

ä

nste­mannen l

ö

per risk att f

å

 klander om hans aktivitet befinns vara op

å

kallad.

Det g

å

r ocks

å

 att finna st

ö

d f

ö

r passivitet. Arbetsgruppen vill som ett exempel p

ä

 detta peka p

ä

 det i JO:s 

ä

mbets­ber

ä

ttelse 1961 s 58 redovisade fallet. Detta fall r

ö

rde fr

å

gan om en h

ä

radsh

ö

vding (A) varit j

ä

vig att handl

ä

gga m

å

l om 

å

tal f

ö

r osanna vittnesutsagor, sedan han sj

ä

lv tagit visst initiativ f

ö

r att saken skulle beivras. Utsagorna hade avgetts i ett m

å

l om rattfylleri, sora handlagts av A och i vilket f

ä

llande dom meddelades b

å

de i h

ä

radsr

ä

tten och hovr

ä

tten. A, som av hovr

ä

ttens domsk

ä

l funnit att ett av vittnena i hovr

ä

tten uttalat sig i strid

Prop. 1981/82:57

113

mot det tidigare vittnesm

å

let, hade ansett sig skyldig att "p

å

 r

ä

ttens v

ä

gnar" 

ö

vers

ä

nda underr

ä

ttsakten i ratt-fyllerira

å

let till vederb

ö

rande landsfogde f

ö

r de 

å

tg

ä

rder denne kunde vilja f

ö

reta i fr

å

ga om unders

ö

kning ang

å

ende osanna vittnesutsagor. Meneds

å

tal kora sedan till st

å

nd raot tv

å

 av vittnena 

(X 

och Y) och h

ä

radsr

ä

tten med A som ordf

ö

rande d

ö

mde dem till ansvar. Domen 

ö

verklagades och en av de tilltalade (Y) gjorde g

ä

llande att A varit j

ä

vig i menedsm

å

let eftersom 

ö

vers

ä

ndandet av handlingarna till 

å

klagaren utgjorde en omst

ä

ndighet, sora var 

ä

gnad att rubba f

ö

rtroendet till A:s opartiskhet i m

å

let. Hovr

ä

tten, som fann att A varit j

ä

vig att handl

ä

gga raenedsm

å

let, undanr

ö

jde domen raot Y och visade m

å

let i denna del 

å

ter till h

ä

radsr

ä

tten; 

å

talen mot 

X 

och Y l

ä

mnades sedermera utan bifall av domstolarna. JO 

å

talade d

ä

refter A f

ö

r tj

ä

nstefel raed p

å

st

å

ende att denne enligt 4 kap. 13 

§ 

punkt 9 RB varit j

ä

vig att handl

ä

gga menedsm

å

let. JO framh

ö

ll d

ä

rvid att n

å

gon skyldighet f

ö

r domare att vidta en s

å

dan 

å

tg

ä

rd som A:s h

ä

nv

ä

ndelse till landsfogden inte fanns f

ö

reskriven och inte heller torde kunna h

ä

rledas ur domartj

ä

nstens beskaffenhet. JO fortsatte:

Jag 

ä

r v

ä

l medveten ora att det tidigare stundora f

ö

re­kom att domare underr

ä

ttade vederb

ö

rande

å

klagare n

ä

r anledning f

ö

rekom att brott beg

å

tts (jfr stadgandet i 4 kap. 1 

§

 sista punkten i gamla r

ä

tteg

å

ngsbalken). En dylik 

å

tg

ä

rd framst

å

r som fr

ä

mmande f

ö

r och f

ö

ga f

ö

renlig med den moderna uppfattningen om domarens st

ä

llning, s

å

dan den tagit sig uttryck i reglerna pra det ackusatoriska r

ä

tteg

å

ngsf

ö

rfarandet, och synes 

å

tminstone mig ol

ä

mplig. Det 

ä

r ock att m

ä

rka att vittnesm

å

len i det h

ä

r aktuella fallet 

ä

gde rum i n

ä

rvaro av vederb

ö

rande landsfiskal s

å

som allm

ä

n 

å

klagare och att denne enligt f

ö

reskrift i 10 

§

 2 mom. landsfiskalsinstruktionen hade att, ora anledning d

ä

r­till f

ö

rekora, skyndsamt underr

ä

tta landsfogden ora upp-koraraen misstanke om menedsbrott. - Av det sagda torde framg

å

att det icke finnes n

å

gon 

ä

mbetsplikt f

ö

r domare att till vederb

ö

rande 

å

klagare anm

ä

la misstanke ora men­edsbrott i m

å

l som handl

ä

ggas av domaren. Detta 

ä

r icke heller praxis. A:s h

ä

nv

ä

ndelse till landsfogden torde fastmera vara en f

ö

r en domare ovanlig 

å

tg

ä

rd och kan f

ö

ljaktligen icke uppfattas s

å

sora en rutinhandling, som icke innefattade n

å

got st

ä

llningstagande och som d

ä

rf

ö

r icke beh

ö

vde vara 

ä

gnad att rubba f

ö

rtroendet till hans opartiskhet vid handl

ä

ggningen av meneds­m

å

let. F

ö

r allm

ä

nheten m

å

ste helt visst en dylik av

8   Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 57

Prop. 1981/82:57

114

domare 'p

å

 r

ä

ttens v

ä

gnar' gjord h

ä

nv

ä

ndelse till 

å

klagare framst

å

 s

å

som 

å

tg

ä

rd, vilken i likhet med alla andra viktiga tj

ä

nste

å

tg

ä

rder vidtagits f

ö

rst efter noggrant 

ö

verv

ä

gande och som d

ä

rf

ö

r kan upp­fattas sora ett visst st

ä

llningstagande till och be­d

ö

mande av fr

å

gan om vissa vittnesuttalanden i be­traktande av k

ä

nda fakta innefatta menedsbrott.' Nu ber

ö

rda f

ö

rh

å

llanden kunna l

ä

tt hos allra

ä

nheten frarakalla tvivel ora doraarens ra

ö

jlighet att f

ö

rut­s

ä

ttningsl

ö

st pr

ö

va ett d

ä

rp

å

 f

ö

ljande meneds

ä

tal. F

ö

r 

X 

och Y s

å

sora direkt ber

ö

rda m

å

ste A:s h

ä

n­v

ä

ndelse till 

å

klagaren i 

ä

n h

ö

gre grad framst

å 

s

å

som ett uttryck f

ö

r att han redan tagit viss st

ä

llning till misstanken ora raenedsbrott och f

ö

r att han allts

å

hade en f

ö

rutfattad raening i saken. Det 

ä

r naturligt att vad fr

å

n A:s sida f

ö

rekorarait m

å

ste hos de tilltalade frarakalla farh

å

gor f

ö

r att A kunde ha sv

å

rt att frig

ö

ra sig fr

å

n ber

ö

rda f

ö

r­handsinst

ä

llning, i all synnerhet sora ett frik

ä

nnande ra

å

ste 

å

trainstone f

ö

r de tilltalade frarast

å

 s

å

sora ett erk

ä

nnande att den 

å

tj

ä

nstens v

ä

gnar gjorda h

ä

n­v

ä

ndelsen till 

å

klagaren icke var befogad. Det f

ö

re­faller uppenbart att en tilltalad under s

å

dana f

ö

r­h

å

llanden icke kan ha n

ä

got orubbat f

ö

rtroende f

ö

r opartiskheten hos en doraare sora engagerat sig p

å 

detta s

ä

tt.

Ocks

å

 hovr

ä

tten fann att 

ö

vers

ä

ndandet av akten utgjort s

å

dan j

ä

vsgrundande omst

ä

ndighet som avses i 4 kap. 13 

§ 

punkt 9 RB. Att A inte bed

ö

mt j

ä

vsfr

ä

gan i 

ö

verensst

ä

m­melse med hovr

ä

ttens mening utan handlagt menedsm

å

let ans

å

g hovr

ä

tten likv

ä

l raed h

ä

nsyn till stadgandets all­m

ä

nna avfattning och utrymmet f

ö

r skilda tolkningar inte b

ö

ra l

ä

ggas A till last som f

ö

rsummelse, of

ö

rst

å

nd eller oskicklighet. Hovr

ä

tten l

ä

mnade allts

å

å

talet utan bifall.

Den st

å

ndpunkt i fr

å

gan om l

ä

mpligheten av doraarens h

ä

n­v

ä

ndelse till 

å

klagaren som JO s

å

lunda gett uttryck f

ö

r 

ä

r enligt arbetsgruppen - sora 

ä

r v

ä

l medveten ora de krav p

å

 t ex objektivitet sora ra

å

ste st

ä

llas p

å

 doraarrollen -inte h

ö

jd 

ö

ver diskussion. Framf

ö

r allt anser gruppen det vara olyckligt om JO:s st

å

ndpunkt av andra rayndig­heter 

ä

n domstolar anses ha en mera generell r

ä

ckvidd i fr

å

gan om vilka befogenheter en myndighet har n

ä

r det g

ä

ller att ta initiativ f

ö

r att beivra brott eller i 

ö

vrigt p

å

tala oarter eller oegentligheter som r

ö

r andra myndigheters eller organs verksamhetsomr

å

den.

Prop. 1981/82:57

115

Arbetsgruppen vill i detta sammanhang ocks

å

 peka p

å

 det i JO:s 

ä

mbetsber

ä

ttelse 1978/79 s 200 refererade fallet. I detta fall, som r

ö

rde f

ö

rh

å

llandena f

ö

re 

ä

mbetsansvars­reformen 

å

r 1976, v

ä

ckte JO 

å

tal mot en ledamot, tillika ordf

ö

rande i styrelsen f

ö

r ett av riksbankens avdelnings­kontor f

ö

r brott mot tystnadsplikt, alternativt tj

ä

nstefel. JO lade denne, som ocks

å

 var f

ö

rste l

ä

nsassessor och ordf

ö

rande i l

ä

nsskatter

ä

tt, till last att han genom 

ö

verl

ä

mnande av vissa handlingar till l

ä

nsstyrelsens revisionsavdelning yppat omfattningen av den inv

ä

xling av mynt som en innehavare av spelautomater f

ö

retagit vid kontoret. Domstolarna fann att den 

å

talade genora sitt handlande brutit raot sin tystnadsplikt och att handlandet skett 

å

tminstone av oaktsamhet. Genom hovr

ä

ttens dom, som vann laga kraft, 

å

d

ö

rades denne s

å

lunda dagsb

ö

ter f

ö

r tj

ä

nstefel. I domstolarnas bed

ö

mning av ansvarsfr

å

gan framh

ö

lls som ett avg

ö

rande g

ä

rningsmoment att den 

å

talade ej varit beh

ö

rig att f

ö

r avdelningskontorets eller dess styrelses r

ä

kning ensam pr

ö

va fr

å

gan om de ifr

å

gavarande uppgifterna kunnat utl

ä

mnas. Arbetsgruppen vill understryka att fallet inte prim

ä

rt r

ö

rt fr

å

gan om i vilken utstr

ä

ck­ning uppgiftsutbyte raellan rayndigheter f

å

r eller b

ö

r 

ä

ga rura. Fallet belyser endast den i och f

ö

r sig sj

ä

lvklara principen att pr

ö

vningen av utl

ä

mnande av hemliga hand­lingar skall g

ö

ras av beh

ö

rigt organ och i f

ö

reskriven ordning.

Arbetsgruppen kan naturligtvis inte ta st

ä

llning till alla de invecklade problem sora uppkommer i samband raed fr

å

gan om informationsutbyte raellan myndigheter. Fr

å

gan kommer f

ö

r 

ö

vrigt, sora framg

å

r av vad sora tidigare har n

ä

mnts, att tas upp i annat sammanhang av brottsf

ö

re­byggande r

å

det inom ramen f

ö

r 

ö

versynen av lagstiftning mot organiserad och ekonomisk brottslighet. Emellertid vill arbetsgruppen h

ä

r f

ö

ra fram uppfattningen att det m

å

ste kunna - utan hinder av sekretess eller annan intresse­konflikt - komma till st

å

nd informationsutbyte mellan myndigheter, n

ä

r starka sk

ä

l fr

å

n allm

ä

n synpunkt talar f

ö

r det. Vad gruppen s

ä

rskilt har i tankarna 

ä

r att en

Prop. 1981/82:57

116

myndighet b

ö

r ha befogenhet att, n

ä

r fr

å

ga 

ä

r om allvarlig brottslighet, p

å

 eget initiativ, kunna h

ä

nv

ä

nda sig till andra myndigheter eller organ f

ö

r att ge dem tillf

ä

lle att g

ö

ra de ingripanden som de kan finna p

å

kallade.

6.5.3     Myndigheters koraraunikationer med advokatsarafundet

F

ö

r att s

å

ö

verg

å

 till fr

å

gan om myndigheternas relationer till advokatsarafundet anser arbetsgruppen, att det finns behov av informationsutbyte ocks

å

 raellan myndigheter och samfundet. Det m

å

ste n

ä

mligen enligt gruppen ligga b

å

de i samh

ä

llets och samfundets intresse att det 

ä

r v

ä

l s

ö

rjt f

ö

r m

ö

jligheterna att uppt

ä

cka och beivra missf

ö

rh

å

llanden inom advokatk

å

ren. F

ö

r att samfundet skall kunna ut

ö

va en effektiv tillsyn 

Ö

ver advokatv

ä

sendet kr

ä

vs att sam­fundet f

å

r vetskap om de fall d

ä

r en advokat kan ha 

å

sidosatt de plikter som 

å

vilar honom i denna egenskap. Att anm

ä

lningar till samfundet huvudsakligen h

ä

rr

ö

r fr

å

n klienter medf

ö

r enligt arbetsgruppen att s

ä

dana fall d

ä

r allm

ä

nna intressen g

ö

r sig g

ä

llande s

ä

llan kommer till sarafundets k

ä

nnedom. Gruppen avser h

ä

r s

ä

rskilt f

ö

re­teelser som har anknytning till organiserad och ekonomisk brottslighet.

Bland myndigheterna f

ö

refaller det r

å

da delade meningar om r

ä

tten eller skyldigheten f

ö

r dem att v

ä

nda sig till advokatsarafundet med klagom

å

l raot en advokat. Enligt vad som 

ä

r k

ä

nt f

ö

r arbetsgruppen f

ö

rekomraer det s

å

lunda att myndigheter anser - med h

ä

nvisning till avsaknaden av f

ö

rfattningsst

ö

d - att de 

ä

r f

ö

rhindrade att v

ä

nda sig till samfundet i en s

å

dan fr

å

ga. Detta g

ä

ller i synnerhet fall d

å

 fr

ä

ga 

ä

r om sekretessbelagda uppgifter eller d

å 

myndigheten och advokaten har motst

å

ende intressen. Inom samfundet anser man eraellertid - enligt vad som f

ö

r arbets­gruppen blivit upplyst - det ej vara felaktigt eller ol

ä

mpligt att en myndighet, som finner en advokats hand­lande tveksamt eller kanske direkt klanderv

ä

rt i ett visst fall, inger anm

ä

lan eller p

å

 annat s

ä

tt f

ä

ster samfundets

Prop. 1981/82:57

117

uppm

ä

rksamhet p

å

 detta. Man anser det i st

ä

llet vara v

ä

sentligt att sarafundet f

å

r reda p

å

 s

å

dana fall d

ä

r missf

ö

rh

å

llanden kan f

ö

religga.

Arbetsgruppen vill erinra ora att det inte 

ä

r n

å

got nytt betraktelses

ä

tt att rayndigheter, t ex domstolar (jfr NJA 1973 s 444) , p

å

 detta s

ä

tt kan kommunicera med advokatk

å

rens tillsynsorgan. Processkommissionen, sora i fr

å

ga ora advokatv

ä

sendets uppbyggnad bl a f

ö

reslog inr

ä

ttande av en advokatf

ö

rening, uttalade s

å

lunda f

ö

ljande (SOU 1926:31 s 219 f):

Den, som anser sig hava anledning till anm

ä

rkning mot advokat i anledning av hans yrkesut

ö

vning, 

ä

ger tydligen g

ö

ra anm

ä

lan h

ä

rom antingen hos f

ö

reningens styrelse eller hos vederb

ö

rande avdelningsstyrelse. Saimna befogenhet b

ö

r sj

ä

lvfallet ocks

å

 tillkomma dorastol, som vid handl

ä

ggning av m

å

l konstaterar otillb

ö

rligt f

ö

rfarande fr

å

n advokats sida. Den tanke, som ligger till grund f

ö

r bildandet av en advokatf

ö

rening och dennas utrustande med discipli­n

ä

r befogenhet, kr

ä

ver eraellertid ocks

å

, att f

ö

reningen genom sina organ, centralstyrelsen och avdelningarnas styrelser, sj

ä

lv ut

ö

var tillsyn 

ö

ver raedlemmarnas verksarahet och sj

ä

lvmant ingriper, d

å 

missf

ö

rh

å

llanden yppa sig.

Som en j

ä

mf

ö

relse vill arbetsgruppen ocks

å

 peka p

å

 f

ö

r­h

å

llandena i Danmark. Advokatv

ä

sendet 

ä

r h

ä

r i m

å

nga avseenden annorlunda organiserat 

ä

n i Sverige. Uppgiften att utf

ä

rda "advokatbeskikkelse" m ra 

å

vilar s

å

lunda justitsrainisteriet. Advokatr

å

det, sora 

ä

r det danska advokatsarafundets motsvarighet till styrelsen f

ö

r det svenska samfundet, har emellertid disciplin

ä

ra befogen­heter. Mellan myndigheterna och advokatsarafundet f

ö

re­komraer enligt praxis visst informationsutbyte ang

å

ende f

ö

rh

å

llanden som r

ö

r advokater. Bl a 

ö

vers

ä

nder 

å

klagar­myndighet s

ä

dana 

ä

renden till advokatr

å

det, d

ä

r 

å

tal mot en advokat l

ä

mnats utan bifall eller d

ä

r 

å

tal ej v

ä

ckts men d

ä

r det under f

ö

runders

ö

kningen framkommit uppgifter, som visar att det kan finnas anledning att 

ö

verv

ä

ga disciplin

ä

r 

å

tg

ä

rd mot advokaten. (Se betaenk­ning nr 871 vedr?

Prop. 1981/82:57

118

afsnit ora advokater, K

ö

penharan 1979, avsnitt 5.4.3 s 40 f.)

Arbetsgruppen har, sora framg

å

r av det tidigare sagda, inte kunnat finna n

å

gon f

ö

rfattningsbest

ä

ramelse som hindrar en myndighet att till advokatsarafundet g

ö

ra anra

ä

lan med klagom

å

l mot en advokat. Gruppen bortser h

ä

rvid t v fr

å

n att tveksarahet kan r

å

da i fall d

å

 myndig­ heten skulle grunda anm

ä

lan p

å

uppgifter sora 

ä

r under­kastade kvalificerad tystnadsplikt. Tv

ä

rtora b

ö

r det enligt gruppens uppfattning ligga i sakens natur och f

ö

lja av tj

ä

nstens allm

ä

nna karakt

ä

r att myndigheterna genom, anm

ä

lan till sarafundet i n

å

gorlunda allvarliga fall st

ö

der det i lag inskrivna intresset av en god yrkesm

ä

ssig och etisk standard hos advokatk

å

ren. Som grund f

ö

r detta vill arbetsgruppen ocks

å

, med h

ä

nsyn till att samfundets tillsyn 

ö

ver advokatv

ä

sendet har offentligr

ä

ttsligt st

ö

d och inneb

ä

r myndighetsut

ö

vning, h

ä

nvisa till vad gruppen tidigare uttalat ora vad som b

ö

r g

ä

lla i fr

å

ga ora informationsutbyte mellan myndig­heter .

I en anm

ä

lan m

ä

ste emellertid anses ligga ett p

å

st

å

ende om att f

ö

rsummelse eller 

ö

vertr

ä

delse 

ä

gt rum eller 

å

tminstone kan ifr

å

gas

ä

ttas betr

ä

ffande en advokats verksamhet och ocks

å

 en beg

ä

ran om att saken skall ut­redas n

ä

rmare. Vad en myndighet kan ha iakttagit i detta h

ä

nseende - t ex av vad som framg

å

r av handlingarna i ett m

å

l - har ofta inte en s

å

dan konkretion eller styrka att myndigheten anser sig ha fog f

ö

r att, genom att g

ö

ra anm

ä

lan till advokatsamfundet, ta st

ä

llning i saken p

å 

detta s

ä

tt. Myndigheterna kan d

ä

rf

ö

r i m

å

nga fall antas vara oben

ä

gna att inkomma med forraell anra

ä

lan, som ju i sin tur 

ä

r en myndighets

ä

tg

ä

rd som m

å

ste vila p

å

 saklig grund. Ocks

å

 andra omst

ä

ndigheter - t ex den lojalitet sora s

ä

rskilt p

å

 mindre orter uppst

å

r mellan olika befatt­ningshavare och yrkesut

ö

vare genom att dessa ofta m

å

ste samarbeta - bidrar till att myndigheter endast i mera uppenbara fall anser sig b

ö

ra ta ett s

å

 allvarligt steg sora att g

ö

ra en formlig anra

ä

lan till advokatsamfundet.

Prop. 1981/82:57

119

Enligt arbetsgruppen b

ö

r rayndigheter i allm

ä

nhet undvika att sj

ä

lva engagera sig i disciplinfr

å

gor. En myndighet b

ö

r s

å

lunda, ora en advokat f

ö

retr

ä

der en klient som har myndigheten som motpart i en process, avh

å

lla sig fr

å

n att "fullf

ö

lja" processen genom att i anm

ä

lan till advokatsamfundet angripa motpartens advokat och pl

ä

dera mot denne. Ocks

å

 i andra situationer 

ä

n d

å

 myndigheten och advokaten har direkt motstridiga intressen m

å

ste det anses ol

ä

mpligt att myndigheten tar st

ä

llning mot en advokat.

De sk

ä

l sora s

å

lunda kan tala emot att en myndighet upptr

ä

der som anm

ä

lare hos advokatsarafundet g

ö

r sig inte g

ä

llande med sarama styrka, om myndigheten i st

ä

llet - utan eget st

ä

llningstagande - 

ö

vers

ä

nder en dom eller ett beslut eller annan skriftlig handling eller en redo­g

ö

relse f

ö

r omst

ä

ndigheter, som kommit till myndighetens k

ä

nnedom, och d

ä

rmed ger samfundet m

ö

jlighet att, om det finns sk

ä

l f

ö

r det, verkst

ä

lla n

ä

rmare utredning i saken. Arbetsgruppen syftar h

ä

r p

å

 omst

ä

ndigheter som kan fram-koraraa i m

å

l och 

ä

renden av olika slag och som kan ge anledning ifr

å

gas

ä

tta en advokats handlingss

ä

tt. I vart fall kan det framst

å

 sora 

ö

nskv

ä

rt att advokatsarafundets styrelse eller, i f

ö

rekommande fall, disciplinn

ä

mnd g

ö

r ett v

ä

gledande uttalande i saken. Detta g

ä

ller 

ä

ven vad som kan framkomma utanf

ö

r r

ä

ttssalarna, men det 

ä

r natur­ligtvis i f

ö

rsta hand myndigheter inom r

ä

ttsv

ä

sendet som p

å

 detta s

ä

tt kommer i kontakt raed advokaters verksamhet. Andra rayndigheter - t ex tillsyns- och inspektionsorgan p

å

 olika omr

å

den - b

ö

r emellertid ocks

å

 r

ä

knas hit. Ofta 

ä

r det h

ä

r inte fr

å

ga om fall d

ä

r myndigheten sj

ä

lv kan ta st

ä

llning till om n

å

gon oegentlighet eller f

ö

rsummelse beg

å

tts. Det r

ö

r sig i st

ä

llet m

å

nga g

å

nger ora. outredda och ofullst

ä

ndigt belysta f

ö

rh

å

llanden sora dock pekar p

å

 att en advokats handlande fr

å

n allm

ä

n synpunkt 

å

tminstone kan anses tveksam. Att l

ä

gga s

å

dana omst

ä

n­digheter till grund f

ö

r anra

ä

lan

ö

verv

ä

ger myndigheterna i de flesta fall inte och det raed full r

ä

tt. D

ä

remot kan och b

ö

r enligt arbetsgruppens mening rayndigheterna i st

ö

rre utstr

ä

ckning 

ä

n nu begagna den f

ö

rra f

ö

r korarauni-kation som best

å

r i att de utan eget st

ä

llningstagande

Prop. 1981/82:57

120

f

ö

r k

ä

nnedora 

ö

vers

ä

nder handlingar, eventuellt j

ä

mte en redog

ö

relse f

ö

r vad sora f

ö

revarit. Gruppen anser det s

å

lunda vara en 

ä

ndam

å

lsenlig ordning att en myndighet kan - utan att g

ö

ra formell anm

ä

lan och utan att beh

ö

va g

ö

ra g

ä

llande att fel beg

å

tts - f

ä

sta advokatsarafundets uppm

ä

rksamhet p

ä

 en advokats handlande i en viss fr

å

ga. Gruppen anser att denna form f

ö

r att underl

ä

tta och f

ö

r­st

ä

rka samfundets disciplin

ä

ra verksamhet b

ö

r utnyttjas av myndigheterna i 

ö

kad utstr

ä

ckning. Ett sk

ä

l till detta 

ä

r att ocks

å

 andra 

ä

n uppenbara fall - dvs omst

ä

ndigheter betr

ä

ffande advokaters handlande sora myndigheter kanske inte anser utg

ö

r tillr

ä

cklig grund f

ö

r anm

ä

lan - b

ö

r komraa till sarafundets k

ä

nnedom. Samtidigt g

ä

ller sj

ä

lv­fallet att myndigheterna med omd

ö

rae och urskillning b

ö

r sovra de fall som f

ö

rtj

ä

nar att. f

ö

ras vidare till sam­fundet.

Arbetsgruppen vill med anledning av det tidigare 

å

tergivna JO-

ä

rendet (JO:s 

ä

mbetsber

ä

ttelse 1961 s 58) uttala att den omst

ä

ndigheten att en doraare utan eget st

ä

llnings­tagande f

ö

r k

ä

nnedom till advokatsarafundet 

ö

vers

ä

nder en handling sora r

ö

r en advokats handlande inte i och f

ö

r sig b

ö

r f

ö

ranleda j

ä

v f

ö

r doraaren i f

ö

rh

å

llande till advokaten och den sak det g

ä

ller. En annan sak 

ä

r att 

ö

vriga om­st

ä

ndigheter kan vara s

ä

dana att j

ä

v m

å

ste anses f

ö

religga.

Arbetsgruppen har ocks

å

 diskuterat de problem som uppst

å

r d

å

 en myndighets h

ä

nv

ä

ndelse till advokatsarafundet kan komma att omfatta eller ber

ö

ra sekretessbelagda uppgifter. Enligt vad som upplysts inom gruppen har samfundet i disciplin

ä

renden i vissa fall haft tillg

ä

ng till t ex hemliga f

ö

runders

ö

kningsprotokoll. Myndigheterna har i dessa fall inte gjort f

ö

rbeh

å

ll eller uppst

ä

llt s

ä

rskilda villkor ang

å

ende sarafundets utnyttjande av raaterialet. Sarafundet har ej haft n

å

got problem i dessa fall; saken har oftast l

ö

st sig av sig sj

ä

lv. Samfundets olika organ och funktion

ä

rer 

ö

vertar f

ö

r 

ö

vrigt eller "f

å

ngas" av den tystnadsplikt som en advokat har att iaktta gentemot en klient. Det b

ö

r 

ä

 andra sidan understrykas att

Prop. 1981/82:57

121

samfundet inte 

ä

r underkastat de offentligr

ä

ttsliga sekretessreglerna, men detta beh

ö

vs inte, som framg

å

r av det nyss sagda, f

ö

r att bevara sekretessen. Arbets­gruppen anser eraellertid - i likhet med vad som f

ö

re­sl

å

s i prop 1979/80:2 med f

ö

rslag till sekretesslag ra ra betr

ä

ffande sekretessen raellan rayndigheter - att, ora en h

ä

nv

ä

ndelse till sarafundet innefattar uppgift som 

ä

r underkastad sekretess, denna kan l

ä

mnas endast i s

å

dana fall d

å

 det 

ä

r uppenbart att intresset av att uppgiften l

ä

mnas till sarafundet har f

ö

retr

ä

de framf

ö

r det intresse som sekretessen skall skydda. Arbetsgruppen f

ö

respr

å

kar s

å

ledes att f

ö

rsiktighet iakttas i dessa fall. Myndighet kan vidare enligt olika stadganden i 1937 

å

rs sekretesslag vid utl

ä

mnande av uppgift g

ö

ra f

ö

rbeh

å

ll om tystnadsplikt; best

ä

mmelser om s

å

dant f

ö

rbeh

å

ll har sin motsvarighet i 14 kap. 9 

§

 f

ö

rsta stycket i den f

ö

reslagna 'nya sekretess­lagen.

Arbetsgruppen har 

ö

verv

ä

gt huruvida det finns anledning att i f

ö

rfattning reglera den ordning sora gruppen h

ä

r rekoraraenderar och som egentligen endast inneb

ä

r ett f

ö

r­tydligande av vad sora redan i dag kan till

ä

rapas. Sora j

ä

raf

ö

relse med f

ö

rh

å

llandena p

å

 ett annat orar

å

de kan pekas p

å

 den best

ä

mraelse som g

ä

ller f

ö

r de auktoriserade eller godk

ä

nda revisorerna, n

ä

mligen 22 

§

 andra stycket revisorsf

ö

rordningen (1973:221; omtryckt 1976:825), som inneb

ä

r att, om l

ä

nsstyrelse eller skattechef i sam­band med sin 

ä

rabetsut

ö

vning uppm

ä

rksammar anm

ä

rkningsv

ä

rd omst

ä

ndighet i fr

å

ga om revisors eller revisionsbolags verksamhet, kommerskollegium skall underr

ä

ttas. Visser­ligen finns det sk

ä

l som talar f

ö

r att en liknande regel inf

ö

rs 

ä

ven n

ä

r det g

ä

ller advokaterna. Bl a 

ä

r det ett rimligt antagande att myndigheterna skulle k

ä

nna ett st

ö

d i att en ordning av det aktuella slaget kodifierats. Arbetsgruppen har ocks

å

ö

verv

ä

gt huruvida JK i detta Sammanhang borde f

å

 rollen av ett samordnande organ mellan myndigheterna och advokatsamfundet. Gruppen har emellertid funnit att den nu diskuterade m

ö

jligheten f

ö

r rayndigheter att l

ä

rana upplysningar till samfundet omfattar

Prop. 1981/82:57

122

s

å

 m

å

nga olika slags myndigheter och s

å

 olikartade f

ö

r­h

å

llanden att den inte l

ä

mpligen kan sammanfattas i generella f

ö

rfattningsbest

ä

mraelser. Gruppens 

ö

verv

ä

ganden b

ö

r i st

ä

llet mynna ut i och f

å

 formen av en rekommendation som b

ö

r underst

ä

llas statsraakterna.

Samraanfattningsvis leder det nu sagda arbetsgruppen fram till f

ö

ljande st

ä

llningstagande. Gruppen rekommenderar att myndighet, som i sin verksarahet iakttar anm

ä

rknings­v

ä

rd orast

ä

ndighet i fr

å

ga om advokats handlande, f

ä

ster advokatsarafundets uppm

ä

rksarahet p

å

 saken. Detta kan enklast ske genom att myndigheten till samfundet 

ö

vers

ä

nder en promemoria, ett protokoll, en dom eller annan handling f

ö

r k

ä

nnedom. Arbetsgruppen anser det s

å

lunda v

ä

sentligt att en myndighet har m

ö

jlighet att, om myndigheten finner en advokats handlande tveksamt, utan eget engagemang och st

ä

llningstagande l

ä

mna samfundet erforderliga upp­lysningar. Myndigheten blir h

ä

rigenom inte part i disciplin

ä

rende raot advokaten och skall d

å

 givetvis inte heller pl

ä

dera mot denne. Alternativet att g

ö

ra formell anra

ä

lan mot advokat b

ö

r emellertid ocks

å

 1 forts

ä

ttningen st

å

ö

ppen f

ö

r myndigheterna.

Prop. 1981/82:57

123

Reservationer

Engman-Nordin:

Den f

ö

reteelse sora i allra

ä

nt spr

å

kbruk kallas ekonoraisk brottslighet har m

å

nga ansikten.

Det handlar om en rad olika aktiviteter, alltifr

å

n handlingar som 

ä

r klara, 

ö

verlagda brott - enkla att definiera som brott mot lagar n

ä

r de avsl

ö

jats, exempel­vis knarkhandel - till invecklade bolagstransaktioner, sora 

ä

r sv

å

ra att uppt

ä

cka, bevisa och lagfora, exempelvis vinst- och f

ö

rlustbolagstransaktioner eller konkursfiffel. D

ä

remellan finns en brottslighet kopplad till prostitu­tion, illegal klubbverksamhet, ocker, h

ä

leri, illegalt spel ra ra. Det 

ä

r ocks

å

 helt uppenbart att det dessutom i m

ä

nga f

ö

retag sker en verksamhet med redovisningsf

ö

r­faranden i olika avseenden som sker i strid raed andan i lagstiftningen. Vidare har raed stor s

ä

kerhet en mycket allvarlig f

ö

reteelse, v

ä

l k

ä

nd fr

å

n andra l

ä

nder, etable­rats i Sverige: pengar sora intj

ä

nats genom grov, ekonoraisk brottslighet anv

ä

nds f

ö

r att k

ö

pa seri

ö

sa f

ö

retag som d

ä

refter blir fasad och skydd f

ö

r fortsatt ekonomisk brottslighet.

Alla sora intresserat sig f

ö

r bek

ä

rapningen av den ekonomiska brottsligheten vet att en mycket stor del av alla dessa typer av brottslighet och asocialt beteende helt enkelt skulle vara ogenomf

ö

rbar utan en kader av experter p

å 

olika omr

å

den, fr

ä

mst advokater, revisorer, m

ä

klare, skatteexperter och bokf

ö

ringsexperter, sora bitr

ä

der brottslingarna. I m

ä

nga fall 

ä

r det ocks

å

 tydligt att den ekonomiska brottsligheten har f

ö

rankringar inne i bankerna och i andra utl

å

ningsinstitut. Genom otaliga exempel kan man se att experterna har mycket stor be­tydelse f

ö

r kriminaliteten.

Prop. 1981/82:57

124

I styrgruppens diskussioner har bed

ö

mningen av frekvensen av oacceptabel verksamhet inom exempelvis advokat- och revisorsk

å

ren varit betydelsefull. Majoriteten tycks anse att det 

ä

r ett f

å

tal advokater som bedriver en oacceptabel verksamhet och att n

å

gra effektiva, nya regler d

ä

rf

ö

r inte erfordras. Arbetsgruppen h

ä

nvisar till sina rekommen­dationer och f

ö

rslag p

ä

 revisorsorar

å

det och uttalar att gruppen diskuterat advokatv

ä

sendet med samma utg

å

ngs­punkter. Gruppen pekar p

å

 att det i den allm

ä

nna debatten gjorts g

ä

llande att vissa advokater varit inblandade i organiserad och ekonomisk brottslighet. Gruppen p

å

st

å

r sig ha g

å

tt igenom det material som legat till grund f

ö

r s

å

dana p

å

st

å

enden. D

ä

refter s

ä

ger raan sig ha funnit att detta material varit diffust till sitt inneh

å

ll och inte ger st

ö

d 

å

t de generella p

å

st

å

enden som framf

ö

rts om advokaters medverkan i organiserad och ekonoraisk brotts­lighet .

Arbetsgruppens p

å

st

å

enden och slutsatser ra

å

ste tillbaka­visas. F

ö

r det f

ö

rsta har gruppen s

å

vitt jag kunnat f

ö

rst

å 

bara g

å

tt igenom ett material, n

ä

mligen det material sora 

å

beropades i AMOB:s rapport om den organiserade och ekonomiska brottsligheten. Sj

ä

lvfallet utg

ö

r inte AMOB:s utredning hela det material som ligger till grund f

ö

r den allm

ä

nna debatten om advokaters inblandning i organiserad och ekonomisk brottslighet. Dessutom anser jag inte att AMOB:s utredning 

ä

r s

ä

rskilt diffus. Tv

ä

rtom styrker ut­redningen att advokater spelar en roll i den ekonomiska och organiserade brottsligheten. I varje fall 

ä

r det absurt att anv

ä

nda AMOB:s utredning som ett bevis f

ö

r att s

å

dan verksamhet inte f

ö

rekommer. Inte heller 

ä

r det BRA:s uppgift att godk

ä

nna eller underk

ä

nna AMOB.

N

ä

r det g

ä

ller fr

å

gan huruvida en stor eller en liten del av advokatk

å

ren medverkar i den ekonomiska och/eller organiserade brottsligheten m

å

ste vi f

ö

r n

ä

rvarande kon­statera att vi inte k

ä

nner till omfattningen. Arbets­gruppen har inte heller medverkat till att 

ö

ka kunskapen p

å

 detta omr

å

de. Vi vet bara att advokater raedverkar och

Prop. 1981/82: 57

125

att s

å

 m

ä

nga advokater medverkar som erfordras f

ö

r att den ekonomiska och/eller organiserade brottsligheten ska ha en s

å

 stor omfattning sora den har i dag.

Arbetsgruppen och raajoriteten i styrgruppen anser n

ä

r det g

ä

ller advokatk

å

ren, liksora betr

ä

ffande revisorerna, att det g

ä

ller att st

ö

dja den sk

ö

tsararaa, seri

ö

sa delen av k

å

ren. Detta 

ä

r en underlig tanke n

ä

r den inte komplet­teras med

å

tg

ä

rder mot dem som inte sk

ö

ter sig. De seri

ö

sa advokaterna kan nog beh

ö

va st

ö

d och hj

ä

lp. Men det r

ä

cker inte. Det kr

ä

vs regler som g

ö

r det l

ä

ttare att stoppa och eliminera dem som befr

ä

mjar olaglighet och asocialitet.

Arbetsgruppen har i sitt arbete skilt p

ä

 advokatens roll som r

å

dgivare och som f

ö

rsvarare, vilket 

ä

r bra och n

ö

d­v

ä

ndigt. Beklagligtvis har eraellertid gruppen huvudsak­ligen 

ä

gnat sig 

å

t att f

ö

resl

å

 f

ö

r

ä

ndringar n

ä

r det g

ä

ller advokatens roll sora f

ö

rsvarare. Gruppens uppgift var att f

ö

resl

å

 f

ö

r

ä

ndringar av betydelse f

ö

r kampen mot den organiserade och/eller ekonomiska brottsligheten. Enligt min uppfattning har f

ö

r

ä

ndringar av advokatens roll som f

ö

rsvarare till raycket liten del n

å

gon betydelse f

ö

r de uppgifter som gruppen haft att l

ö

sa och det 

ä

r tveksamt om de f

ö

r

ä

ndringar sora f

ö

resl

å

s betr

ä

ffande f

ö

rsvars­advokat f

å

r n

å

gon effekt raot den ekonomiska och organise­rade brottsligheten.

N

ä

r det g

ä

ller advokatens roll som f

ö

rsvarsadvokat 

ä

r det viktigt att tillse att advokaten utan risk f

ö

r repres­salier fr

å

n samh

ä

lle, organisationer eller enskilda kan ge en brottsmisst

ä

nkt allt det juridiska bitr

ä

de sora fordras f

ö

r en s

å

 r

ä

ttvis pr

ö

vning av skuldfr

å

gan som m

ö

jligt och en maximal hj

ä

lp betr

ä

ffande straffm

ä

tning. Arbetsgruppens huvudregel att det g

ä

ller att tillse att advokaten st

å

r helt fri gentemot den misst

ä

nkte kan kanske vara viktig, raen jag kan inte finna att gruppen gett till­r

ä

ckliga motiveringar f

ö

r flera av de f

ö

r

ä

ndringar som f

ö

resl

å

s n

ä

r det g

ä

ller advokatens roll som f

ö

rsvarare.

Prop. 1981/82:57

126

I st

ä

llet f

ö

r att rikta huvudintresset mot advokatens roll sora f

ö

rsvarare g

ä

ller det att utforma regler som f

ö

rhindrar advokaten att i rollen som r

å

dgivare bitr

ä

da den ekonomiska och/eller organiserade brottsligheten. N

ä

r det g

ä

ller advokatens roll sora r

å

dgivare 

å

t ekonomisk och organiserad brottslighet 

ä

r den av s

å

dan karakt

ä

r att uppt

ä

cktsrisken 

ä

r raycket liten. Framf

ö

r allt beror det p

å

 att brottslingen och advokaten i ett s

å

dant fall har gemensamma intressen. N

å

gon risk f

ö

r anm

ä

lan fr

å

n klienten finns ej. Myndigheternas m

ö

jligheter att avsl

ö

ja s

å

dan r

å

dgivning 

ä

r synnerligen begr

ä

nsade 

ä

ven p

å

 grund av de s

ä

rskilda sekretessregler som skyddar advokat och den speciella r

ä

ttsliga st

ä

llning som advokaten har. Det 

ä

r inte 

ä

gnat att 

ö

ka f

ö

rtroendet f

ö

r samh

ä

llets m

ö

jligheter att ta itu med olagligheter inom advokatk

å

ren att advokater d

ö

ms av kollegor i ett internt, insynsskyddat system.

I sj

ä

lva verket 

ä

r tillst

å

ndet fullst

ä

ndigt om

ö

jligt att acceptera, vilket inte minst framg

å

r av arbetsgruppens rekomraendation om en komplettering av de v

ä

gledande reglerna ora god advokatsed, jfr avsnitt 6.3. Liksom f

ö

r revisorer f

ö

resl

å

r arbetsgruppen att den n

ö

dv

ä

ndiga etiska regel som kommer till uttryck i de tre f

ö

rsta meningarna kompletteras med tv

å

 avslutande meningar som i verkligheten kommer att anv

ä

ndas som urs

ä

kt f

ö

r att bryta raot den etiska regeln.

I raotiveringen s

ä

gs att gruppen h

ä

rigenom velat f

ö

rhindra advokat att l

ä

mna s

å

dan "information varigenom advokaten i sj

ä

lva verket utf

ö

r det aktiva arbete med kringg

å

ende-transaktioner m m, som arbetsgruppen genom den f

ö

rut beskrivna regeln velat hindra". D

ä

remot tycks det inte finnas n

å

got hinder f

ö

r advokat att l

ä

rana information varigenom han passivt fr

ä

mjar s

å

dana transaktioner.

Enligt min mening fordras knappast n

å

got till

ä

gg till de tre f

ö

rsta meningarna i regeln. Ora en koraplettering 

ä

nd

å

 anses n

ö

dv

ä

ndig, kan den l

ä

mpligen formuleras s

å 

h

ä

r:

Prop. 1981/82: 57

127

Advokat har r

ä

tt och skyldighet att l

ä

mna upplysning ora g

ä

llande r

ä

tt men ska d

ä

rvid vinnl

ä

gga sig om att inte komma i strid med vad nu sagts. Advokatens upp­gift 

ä

r att klarg

ö

ra lagstiftningens syfte - inte luckor sora kan finnas i lagstiftningen.

Arbetsgruppen understryker vikten av att den r

ä

ttss

ö

kande allm

ä

nheten och samh

ä

llet i 

ö

vrigt kan f

ö

rvissa sig om att det finns utvecklade etiska regler sora styr advokater­nas verksamhet och att advokatsarafundet 

ä

r berett att ingripa raot den sora g

ö

r avsteg fr

å

n dessa regler. F

ö

r att n

å

 detta syfte l

ä

ranar gruppen i avsnitt 6.4.2 en parodisk rekoramendation betr

ä

ffande advokatsarafundets publicerings­praxis i disciplin

ä

renden, som inneb

ä

r att samfundet sj

ä

lvt ska best

ä

mma n

ä

r man vill l

ä

mna information - n

ä

r ett disciplin

ä

rende bed

ö

ms vara av allm

ä

nt intresse. Ett s

å

dant meddelande ska inte beh

ö

va inneh

å

lla uppgift ora den disci­plin

ä

ra p

å

f

ö

ljden, det ska ske raed beaktande av den tyst­nadsplikt sora samfundets funktion

ä

rer har att iaktta och 

ä

ven i 

ö

vrigt utan angivande av namn eller andra uppgifter som 

ä

r 

ä

gnade att r

ö

ja viss person. D

ä

rmed 

å

terst

å

r prak­tiskt taget ingenting att informera om. N

å

gon m

ö

jlighet att "den r

ä

ttss

ö

kande allm

ä

nheten och samh

ä

llet i 

ö

vrigt" genora den f

ö

reslagna rekommendationen skulle k

ä

nna n

å

gon f

ö

rvissning ora "att det finns utvecklade etiska regler som styr advokaternas verksamhet och att advokatsarafundet 

ä

r berett att ingripa mot den som g

ö

r avsteg fr

å

n dessa regler" existerar inte.

Arbetsgruppen har ocks

å

 rekoraraenderat att regeringen ska f

å

 m

ö

jlighet att utse tv

å

 ledam

ö

ter i advokatsarafundets disciplinn

ä

mnd. I motiveringen till denna rekomraendation f

ö

resl

å

r gruppen att samfundet "genora ett forml

ö

st f

ö

r­farande f

å

r s

ä

ga sin raening om ifr

å

gasatta kandidater". I verkligheten avses uppenbarligen d

ä

rmed att sarafundet i f

ö

rv

ä

g skulle f

å

 godk

ä

nna eller underk

ä

nna ifr

å

gasatta kandidater. Detta m

å

ste givetvis vara fullst

ä

ndigt ute­slutet. F

ö

rslaget inneb

ä

r ocks

å

 att samh

ä

llets represen­tanter s

ä

tts in i disciplinn

ä

mnden, ett organ sora bara

Prop. 1981/82:57

128

behandlar

ä

renden som sarafundets styrelse beslutat h

ä

n­skjuta till n

ä

mnden. Samh

ä

llet f

å

r d

ä

rmed inte insyn i 

ä

renden som samfundets styrelse beslutat att inte skicka vidare till disciplinn

ä

mnden. Detta 

ä

r helt otillfreds­st

ä

llande, l

å

t vara att JK kan kr

ä

va att disciplinn

ä

randen ska ta upp ett 

ä

rende.

Det

ä

r f

ö

r 

ö

vrigt belysande f

ö

r kraften i arbetsgruppens 

å

tg

ä

rdspaket att det best

å

r av "rekommendationer" till advokatsamfundet. Den av regeringen utsedda utredningen mot organiserad och ekonomisk brottslighet f

ö

resl

å

r 

å

tg

ä

rder som kan antas eller f

ö

rkastas av samfundet.

Enligt min mening m

å

ste kontrollen av att advokaterna i deras roll som r

å

dgivare sk

ö

ter sig p

å

 ett acceptabelt s

ä

tt ske utanf

ö

r advokatsamfundet. Jag anser det n

ö

dv

ä

ndigt att i detta avseende skilja mellan advokatens roll som f

ö

rsvarare och hans roll som r

å

dgivare.

F

ö

r att inte riskera att advokatens m

ö

jligheter att p

å 

ett acceptabelt s

ä

tt fullg

ö

ra sitt arbete som f

ö

rsvarare f

ö

rs

ä

rai"as, b

ö

r pr

ö

vningen av att advokaterna f

ö

ljer de etiska reglerna 

ä

ven forts

ä

ttningsvis ske av advokaternas eget organ, advokatsamfundet. I detta avseende.finns s

ä

rskilda sk

ä

l att se till att sarah

ä

llet inte f

å

r 

ö

kade m

ö

jligheter att "komraa 

ä

t" misshagliga advokater och t o ra att s

ö

ka f

ö

rhindra att advokaters r

ä

dsla f

ö

r repressalier f

ö

rs

ä

rarar en misst

ä

nkt persons m

ö

jligheter att f

å

 juridisk hj

ä

lp.

N

ä

r det g

ä

ller advokatens roll som r

å

dgivare talar d

ä

remot alla sk

ä

l f

ö

r att pr

ö

vningen av advokaternas upptr

ä

dande sker utanf

ö

r advokatsamfundet. Enligt min raening b

ö

r en ansvarsn

ä

mnd eller disciplinn

ä

mnd inr

ä

ttas med m

ö

nster fr

å

n medicinalv

ä

sendets ansvar sn

ä

mr\d. De n

ä

rmare reglerna f

ö

r en s

å

dan n

ä

mnd m

å

ste utredas mera ing

å

ende. Det kan vara l

ä

mpligt att n

ä

mnden lyder under JK och best

å

r av fem ledam

ö

ter med en domare som ordf

ö

rande, tv

å

 ledam

ö

ter utsedda av regeringen och tv

å

 ledam

ö

ter fr

å

n advokatsam­fundet samt att n

ä

mnden har ett eget kansli.

Prop. 1981/82:57

129

Sjöström:

Styrgruppen f

ö

r 

ö

versyn av lagstiftningen mot organiserad och ekonomisk brottslighet har genom en arbetsgrupp ut­arbetat f

ö

rslag med syfte att motverka advokaters inbland­ning i n

ä

randa brottslighet. F

ö

rslagen innefattar bl a komplettering av best

ä

mmelserna i 21 kap RB, till

ä

gg till v

ä

gledande regler ora god advokatsed s

ä

rat att regeringen ges ra

ö

jlighet att utse tv

ä

 ledara

ö

ter i advokatsarafundets disciplinn

ä

rand. Enligt rain uppfattning 

ä

r f

ö

rslagen otill­r

ä

ckliga f

ö

r att n

ä

 det angivna syftet.

Det

ä

r uppenbart att f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r ekonoraisk och organiserad brottslighet ofta 

ä

r att den eller de sora utf

ö

r brotten har tillg

ä

ng till juridiska r

å

dgivare. Denna r

å

dgivning l

ä

mnas av revisorer, jurister utanf

ö

r advokat­samfundet, advokater samt av andra personer med juridiska kunskaper. Det 

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt att utf

ö

ra en total kart­l

ä

ggning av dessa olika kategoriers medverkan f

ö

r att kunna bed

ö

raa vilka 

å

tg

ä

rder sora kan vara n

ö

dv

ä

ndiga och l

ä

rapliga. En s

ä

dan kartl

ä

ggning kan av naturliga sk

ä

l aldrig ge en helt tillfredsst

ä

llande bild av exerapelvis advokaters eller andra juristers medverkan. Den kan dock ge betydligt b

ä

ttre information 

ä

n den sora f

ö

r n

ä

rvarande 

ä

r tillg

ä

nglig. Det raaterial som styrgruppen haft till f

ö

rfogande ger exempel p

å

 att advokater medverkat i ekonomisk och organiserad brottslighet genom r

å

dgivning eller p

å

 annat s

ä

tt. Att s

å

 har skett 

ä

r ju utg

å

ngspunkten f

ö

r styrgruppens f

ö

rslag. Det finns d

ä

rf

ö

r enligt rain raening ingen anledning att, som arbetsgruppen g

ö

r och sora styrgruppens majoritet accepterar, f

ö

rneka att "dessa f

ö

reteelser har spridning bland advokatk

å

rens medleraraar". Spridningen 

ä

r uppenbarligen tillr

ä

ckligt orafattande f

ö

r att raotivera kraftfullare insatser 

ä

n de styrgruppens raajoritet f

ö

respr

å

kar.

Enligt rain uppfattning kan ra

ä

ls

ä

ttningen att f

ö

rhindra advokaters deltagande i ekonomisk och organiserad brotts­lighet b

ä

ttre uppn

å

s genom f

ö

ljande: 

9 

Riksdagen 1981182. 1 saml. Nr 57

Prop. 1981/82:57

130

att i de etiska reglerna f

ö

r god advokatsed inf

ö

res rekommendationer, att advokat i sin r

å

dgivningsverk­samhet har att informera om lagars och f

ö

rfattningars inneh

å

ll och syfte och

att f

ö

r att uppn

å

 en effektiv tillsyn 

ö

ver att advokatsarafundets medlemmar f

ö

ljer dess regler samtliga disciplin

ä

renden handl

ä

gges av en s

ä

rskild n

ä

rand, vars raedlemraar icke utses av advokatsamfundet.

Prop. 1981/82:57

131

Bilaga 1

(ur Sveriges advokatsamfund: F

ö

rteckning 

ö

ver advokater och advokatbyr

å

er 

å

r 1979 j

ä

mte stadgar f

ö

r Sveriges advokatsarafund)

STADGAR FÖR SVERIGES ADVOKATSAMFUND

Andamål och organisation

1  S.

Sveriges advdkalsanifuiiH iitiör fict allmänna aclvdkalsanituiid. vaKini i()nii;ilcs i 8 kap. I § rällcfråiigsbalkcti.

Samfiindei har lill ändamål

all till friimjaiide av god rätlsv.ård upprätthålla cn rätiiädig och vrkes-skicklig advokatkår.

alt följa riittsutveiklingeii orh verka for all samtuiidets erlafeiihet kom­mer denna till godo.

all tillvarataga advokatemas allmänna yrkesintressen saml

alt verka tVir sammanhållning o

.dvokal är 

2  S.

I.edamöiernas rält alt dellaga i handhavandet av sanifimdeis gemensam­ma aiigel.ägenheter utövas genom (ullmiikiige, valda av ledamöterna o

.

\rligen

hålles ett ordinarie/i///-miiktigeyniitf.

Fullmiikiige viilja stM'els

.Sanilundel iii indelat {avdrimngnr. vaid(h en med sin ihrrlw. I.edamötei-nas lätt att deltaga i handhav.indel av avdelnings siiiskilda .mgel;igenheU'i ut(»\as å nvdehiDigsviölt'.

Oni nlhnänt ndviitiatmiiti' in siadgal i 2.') *j.

Om antagande av ledamot

3 1

3 ill ledamot av samfundet må antagas allenast den som ikesm.issigi till-handagår allmiinhelen i liillsliga angelägenheter och

1.  är svensk medhorgaic med hemvist inom riket.

2.  fvllt 2.5 år.

.'V  .avlagt /or hehöiighet lill domai';imhete toiesktivna knnsk.ipspii)\.

4. (lineltei undet minsl fem åt på lilltredsställande sati tilov.ii piaktisk juridisk verksamhel. varvid h.in under minst tre år skall hava ägnat sig åt att vikesinässigt tillhandagå allmiiiiheien antingen såsom hitiiirle hos advokat

Prop. 1981/82:57

132

eller å rällshjiilpsanstalt eller fcir egen i äkning, samt

.'). gjort sig känd fiir redbarhet oeh även i övrigt finnes lämplig ati utöva advokat verksamhet.

Otn siiiskilda omsiiindigheter därtill föranleda, må till ledamol antagas sökande, som icke uKivat praktisk juridisk verksamhet av sådant slag eller under sådan tid som i första stycket 4 punkten siigs.

I',j må den antagas till ledamot, som är omyndig eller i konkurstillstånd.

L.aglarcn domare i eller befattningshavare vid allmän domstol eller all­män åklagare eller utmätningsman må ej antagas till ledamot. EJ heller må till ledamot antagas den som eljest är anställd i statens eller kommuns tjänst ellei hos annan enskild än advokat, med mindre styrelsen medgiver undan­tag. Vad som sagts nu gäller dock ej belaltningshavare vid allmän advokat­byrå.

4  S.

.Xnsökan om iniriuk- i samfundet prövas av samfundets slyielse. Vid an­sökningen skola fogas de haiullingai. vilka sökanden med hänsyn till be-siiimnielserna i ii S (inskar åberopa.

.Siviclsen inhaintai utlåtande över ansökningen fiån styrelsen fiir den av­delning, inom vars område sökanden utövar verksamhet, sann de ytterliga­re iipplvsningar den aktar nödigt.

.\vslås ansökan om inträde, skall beslutet angiva de skäl. vara beslutet grumlas.

Om styrelse

:)   if

.Samlniiflets styrelse bestal" av ordförande, vice ordförande samt nio and­ra ledannilei jiimle nio suppleanter.

Ordförande, viie ordförande, övriga ledaniöier och suppleanter väljas i nu uilmnd ordning vid ordinaiie lullmiiktigemote lör två år. riiknat från (K h med niinnasl IViljaiide 1 juli. Vartannat år ulses oidlVirande. vice ordfö­rande o( h fyra andra ledamolei jämte fyra suppleanter, varlannal år fem ledamöter j;iinte fem suppleanter. Vid val av andra ledamötei iin ordföran­de o( h \ite ordförande ävensom vid val av suppleanter skall hänsyn lagas till önskvärdheten av alt landets olika delar bliva företrädda.

Den som vid utgången av den valperiod, lor vilken han senast utsetts, kominer alt hava varit ledamot eller suppleant i styrelsen under sex år i löljd ulan all diirunder hava varit orcllörande eller vice ordförande, må ej

Prop. 1981/82:57

133

lör tidigare period än den, soin börjar två år därefter, utses till annan be­fattning inom styrelsen än som ordförande eller vice ordförande.

Väljes ledamol eller suppleant i styrelsen lill ledamot av disciplinnämn­den och mottager han detta uppdrag, skall han frånträda sitt uppdrag i sty­relsen.

b  

§

.

Avgår ledamot eller suppleant i styrelsen innan den valperiod för vilken han valts gått lill ända, skall erforderligt val av ersättare för återstoden av perioden förelagas. .Sådant ersättningsval må förrättas å extra fullmäktige­möte men må anstå till närmast efter avgången inträffande ordinarie full­mäktigemöte. Den valde inträder omedelbart i tjänst.

7 §.

Styrelsens säte är Stockholm.

«  S-

Styrelsen utövar tillsyn över advokatväsendet och har att tillse, att leda­mol såväl vid utförande av talan inlör domstol som i sin övriga verksamhel fyller de plikter, som åvila honom.

1 den omiatining som närinare angives i 40 § har stvrelsen att pröva fråga om disciplinärt ingripande mot ledamot.

Om styrelsens befattning med ärende, som avses i 8 kap. 7 § fjärde siycket rättegångsbalken, är sladgat i 45 S.

9 S.

Styrelsen företräder samlundet, bevakar dess intressen och handhar dess angelägenheter samt beslutar å samfundets vägnar i alla ärenden, angåen­de vilka ej aiHU)rlunda bestämmes i dessa stadgar.

l'å grund härav tillkomnier det styrelsen bl.a.: I   an  verkställa av fullmäktige fattade beslut, '2. all   förvalta samfundets och dess särskilda fonders tillgångar, . all  till ordinarie fullmäktigemöte avgiva förvaltningsberättelse för se­nast tilländalupna kalenderår. 4   all i Iråga om ledamots anspråk på arvode och kostnader för utfört u|)p-drag på ledamotens, domstols eller skiljenämnds begäran själv eller ge­nom utsedda sakkunniga avgiva utlåtande. 5. all   på lörirågan eller eljest till ledamot avgiva vägledande uttalande angående advokatverksamhelens utövning.

Prop. 1981/82:57

134

6.

alt avgiva yttrande i av myndighet remitterat ärende och på eget initia­tiv å samfundets vägnar göra uttalande i lagstiftningsfråga eller annat ärende av belvdelse för rättsutvecklingen eller advokatverksamheten,

7.

att  utse samfundets generalsekreterare och övriga tjänstemän, samt

8.

att företräda samfundet i dess egenskap av aktieägare i Sveriges .Advo­katers Serviceaktiebolag.

K) S.

Stytelsen sammanträder, när ordföranden så finner erforderligt eller minst fyra styrelseledamöter det begära, å ort, som styrelsen eller ordföran­den bestämmer.

Kallelse med föredragningslista skall i god tid före sammanträde tillstäl­las styrelsens ledamöter och suppleanter.

Vid förfall for styielseledaniot inträder i första hand suppleant från sam­ma avdelning och i andra hand den suppleant, som längst tillhört styrelsen, eller, oin två eller Oera suppleanter lika lång tid tillhört styrelsen, den av dem som längst tillhört samfundet.

Suppleant, som ej tjänstgör för ledamot, äger deltaga i förhandlingarna men ej i besluten.

Styrelsens ledamöter och suppleanter äro icke berättigade till annan er­sättning än för sina reseutgifler enligt av fullmäktige fastställda grunder.

11   §.

Styrelsen är beslutför. då minsl sju ledamöter eller suppleanter för dem äro närvaiande. Omröstning inom styrelsen sker öppet.

Beslut inom styrelsen lättas med enkel röstövervikt. Vid lika röstetal gäl­ler den mening, som ordföranden biträder; dock sker vid val avgörandet genom lottning.

Styrelsens protokoll justeras av ordföranden och en ledamot.

Om disciplinnämnd

VI 

§.

Samfundets disciplinnämnd består av ordförande, vice ordförande saml sju andra ledamöter.

Ordförande, vite ordföiande och övriga ledamöter väljas i nu nämnd ordning vid ordinarie fullmäktigemöte för fyia år. räknat från och med uiirmast följande 1 Juli. Val förrättas vartannat år och avser, varannan gång ordförande och fyra andra ledamöter, varannan gång vice ordförande och ne andra ledamöter.

Prop. 1981/82:57

135

Den som vid utgången av den valpeiio iinnamnden undei åtta år i f()ljd utan att därunder hava varii ordf mh- oidt

\'äljes ledamot a\ disciplinnäiimden till ledaitiot eller su[)pleani i stvrel­sen och mottager han detta uppdtag. skall liaii iiåiitriida sitt uppdtag i nämnden.

13  S.

.Avgår ledamol av disciplinnäninclen innan den \al|)eriod fcir vilken hat; valts gått till ända. skall om val av ersättare fot äterstoden .iv perioden gälla vad i 6 § är liir där avsett fall siadg.ii.

14   §.

Disciplinnämnden har att laga belaitning med fiagoi om dis(i)>linaii in­gripande mot ledamot i enlighet med stadgandena i 40 och 4'2 SS. Nämn­den tillkommer att besluta om uicsluining ur sanilundel. vaining och erin­ran enligt 8 kap. 7 § första eller andra stvckei rätiegångsbalken

15  §.

Disciplinnämnden sammanträder på kallelse av oidloi.uiden å oii. sotn denne bestämmer.

Kallelse med fciredragningslista skall i god lid tcire sammaniräde tillstäl­las disciplinnämndens ledamciier.

Disciplinnämndens ledamöter aro icke berättigade lill annan ersättning än för sina reseulgiftei enligt av lullmäklige laststallda grunder.

Ib  S.

Disciplinnämnden är bcslutlcir. då minst fem ledamcvtct äro närvarande.

Omröstning inc>in disciplinnämnden sker öppet. \'ici lättande av beslul skola rättegångsbalkens regler om omriisining i bioitmäl i overräii äga motsvarande tillämpning. Uppkommer Iråga cim uteslutning ur samlun­det, röstas härom särskilt. Fcir beslul om uteslutning fordras att minsl lem ledamciter äro om denna påloljcl ense.

Disciplinnämndens protokoll jnsicras av ordlöranclen ckIi en ledamol.

Prop. 1981/82:57

136

Om kansli

17  

§

.

Samlundet skall hava kansli i Stockholm under ledning av en i sainlun-dets tjänst anställd generalsekreterare.

1 ill generalsekreleraie må utses allenast den, som är advokat.

Ceneralsekreteraren är icke valbar till ledamot eller suppleant i stvrelsen eller fullmäktige och ej heller till ledamol av disciplinnämnden.

Om räkenskaper och revision

18 S.

Samfundets räkenskaper skola varje år avslutas per den 3 1 december.

Räkenskaperna och styrelsens förvaltning skola granskas av två årligen på ordinarie fullmäktigemöte utsedda revisorer. För envar av revisorerna Ulses en suppleant.

Om fullmäktige

ly s.

Fullmäktige väljas av samfundets avdelningar på sätt i 29 S närmaie stad­gas.

Styrelsens ordlVirande och vice ordförande äro självskrivna ledamöter av fullmäktige.

20  

§

.

Ordinarie fullmäktigemöte skall hållas under tiden den 15.maj - den 15 juni å dag, som styrelsen bestämmer.

For behandling av visst ärende skall extra fullmäkligemöie hållas, när siy-lelseii finner erforderligt eller då det skriftligen med angivande av anled­ningen begäres av minsl tio fullmäktigeledamöter. 1 ärende, som skall be­handlas å sådant möte. har styrelsen att avgiva utlåtande.

21 §.

Skriftlig kallelse till fullmäktigemcite skall avsändas, lill ordinarie fnllmäk-ligemciie senast Ire veckor och till extra fullmäktigemöte senast två veckor fcire inötel. Vid kallelsen skall fogas föredragningslista, upptagande de ärenden som vid incitet skola förekomma lill behandling.

Prop. 1981/82:57

137

Ledamot av tullmäktigc, som har iVirlall. är skvldig att omedelbart anmä­la detta. Vid lörlall fiir ledamot, sotn utsetts av avdelning, skall kallas den .suppleant från avdelningen, som längst tillhört samlundet, därest avdel­ningen icke bestämt annan ordning för suppleanternas inkallande.

När kallelse till fullniäkligemölc utgått, skall till samfundets ledmölei ofördröjligen utsändas underrättelse därom med uppgift å de äienden, som vid mötet skola förekomma lill behandling.

22 

§

.

Ordinarie fullmäktigemöte tillkommer;

1.

all behandla styrelsens förvaltningsberättelse och revisorernas beiättel-se samt besluta om ansvarsfrihet för styrelsen och, därest ansvarslrihet vägrats, besluta om åtgärd med anledning därav.

2.

att behandla styrelsens för Sveriges advokatsamfunds underslödslond förvaltningsberättelse och revisorernas berättelse samt besluta om an­svarsfrihet för understödslöndens styrelse och, därest ansvarsfrihet väg­rats, besluta om åtgärd med anledning därav.

3.

all  välja samlnndets styrelse ocli samfundets clisci|)linnäinncl.

4.

alt  välja revisorer och revisorssuppleanter,

5.

all  beslula om avgifter lill samfundet och till undersiödsfonclen,

6.      att, efter förslag av Sveriges Advokaters Serviceakirebolag. beslma om

serviceersättning till bolaget, samt

7.      all behandla ärende, som styrelsen hänskjutit till mötet eller som leda­

mot av samfundet före den 15 april skriftligen hos styrelsen fVireslagii

lill behandling.

23 S.

.\ fullmäktigemöte må till avgcirande förelagas allenast ärende, som varil upptaget på föredragningslistan eller som står i omedelbart samband med sådant ärende, mötet dock obetaget att förrätta ersättningsval enligt vad i f) och 1.3 S§ därom är stadgat.

24 

§

.

Fullmäktigemöte hålles å ort. som styrelsen bestämmer.

Vid behandling å fullmäkligeinöte av andra ärenden än val äger envar le­damot av samfundet närvara och dellaga i förhandlingarna men ej i beslu­ten.

Förhandlingarna vid fullmäktigemöte öppnas av styrelsens ordförande eller vid förfall för honom av vice ordföranden, varefter fullmäktige välja ordliirande vid mötet. Styrelsens ordförande och vice ordförande äio icke valbara till ordförande.

Prop. 1981/82:57

138

Fcnr beslutförhet tordras att minst fyrtio ledamöter av fullmäktige eller suppleanter for dem äro närvarande vid niöiel.

Omröstning å Iullmäktigemöte sker öppet utom vid val. där sluten om-rcisining skall äga rum. om flera namn föreslås än valet avser. Vid sådan slu­ten omröstning äger varje röstande å rcistsedel uppföra del antal namn om­röstningen avser. Rost får avgivas allenast på namn. som föreslagils före omröstningen. Rostsedel, som upptager flera namn än valet avser, är ogil-iig I p|>tager rostsedel namn. som icke föreslagits före omröstningen, skall sådant namn anses såsom obefintligt. .Avser omröstningen val av ordföran­de eller vice ordförande i stvrelsen eller disciplinnämnden, är den vald. som erhåller mer än hälften av avgivna röster. Erhåller ej någon sådan ma­joritet, sker ny omrcisining. Får ej heller därvid någon mer än hälften av av­givna röster, anstalles en iredje omröstning mellan de två. som vid andra omiösiningcn erhållit de flesla rösterna. Den som därvid erhåller de flesta rosterna är vald. I händelse av lika röstetal vid andra eller tredje omröst­ningen skiljer lolten. Vid andra val än val av cjrdtörande eller vice ordföran­de i siv lelsei) eller ilisc i|)linnanindeii iiro ('.e som vid omrcisinin.gen erhålla högst.I ldul;l!ell vald.i. Frhålla två eller flera lika lostetal. sker nv omicist-uing imllan deiii. 1 händelse ;iv lika röstetal vid denn;i omvcisuiing skiljei 

loiicn.

Beslut fattas, där dessa stadgar ej annorlunda bestämma, med enkel röst-livervikt. Vid lika röstetal gäller i andra ärenden än vid val den mening, som ordföranden vid mötet biträder.

Fullmäkiig äger icke deltaga i beslul om ansvarsfrihet för förvaltning, för vilken han är ansvarig, och ej heller i val av revisor för granskning av sådan förvaltning.

Fulfmäktiges protokoll justeras av ordföranden vid mötet och två full­mäktige.

Fullmäktiges ledamöter äro icke berättigade till annan ersättning än för sina reseutgifler enligt av fullmäktige fastställda grunder.

Av fullmäktige faiiacfe beslut skola delgivas samfundets ledamöter.

Om allmänt advokatmöte

25 S.

.Allmänt advokaimöie skall hållas minst van tredje år å lid och ort, som styrelsen bestämmer. Vid .sådant möte bör förekomma föredrag eller dis-kussicm angående spörsmål av betydelse för advokaternas organisation el­ler yrkesuKivning eller av allmänt juridiskt intresse.

Prop. 1981/82:57

139

Kallelse till allmänt advokatmöle skall utsändas senast sex veckor före mötet.

Förhandlingarna å allmänt advokatinöte ledas av styrelsens ordförande eller vid förfall för honom av vice ordföranden.

Om avdelningar

26  

§

.

Samfundets avdelningar äro;

Norra avdelningen, omfattande Norrbottens, Västerbottens, Västernorr­lands. Jämtlands samt Gävleborgs län.

Mellersta avdelningen, omfattande Kopparbergs, Värmlands. Örebro, Västmanlands samt Uppsala län.

Slock/iolinsavdelningen. omfattande Stockholms stad samt Stockholms län.

Östra avdelningen, omfattande Södermanlands. Östergötlands, Jönkö­pings. Kronobergs, Kalmar samt Gotlands län.

Västra avdelningen, omfattande Göteborgs och Bohus, Skaraborgs, Älvs­borgs saml Hallands län.

Södra avdelningen, omfattande Malmöhus, Kristianstads samt Blekinge län.

27  

§

.

Ledamot tillhör den avdelning, inom vars område han har sin huvudsak­liga verksamhet.

Tvist om vilken avdelning ledamot skall tillhöra avgöres av samfundets

styrelse.

28  

§

.

Avdelning skall antaga stadgar, vilka för att bliva gällande skola godkän­nas av samfundets styrelse.

I avdelnings stadgar skall intagas bestämmelse,

all avdelningsmöte årligen skall hållas före mars månads utgång för val av ledamöter och suppleanter i fullmäktige,

att avdelningsmöte därjämte skall hållas, när samfundets styrelse eller fullmäktige för behandling av uppgivet ärende sä påfordra, samt

att vid avdelningsmöte och sammanträde med avdelningsstyrelsen skall föras protokoll, varav avskrift skall inom fjorton dagar översändas till sam­fundets kansli.

Avdelning äger att av sina ledamöter upptaga en för alla lika årsavgift.

Prop. 1981/82:57

140

29 §.

Varje avdelning utser efter antalet av sina ledamöter vid närmast föregå­ende årsskifte en ledamol av samfundets fullmäktige för varje påbörjad fetntiondedel av hela antalet samfundsledamöter vid samma tid. dock att varje avdelning ulser minst sex ledamöter.

Avdelning väljer lika många suppleanter som ledamöter.

Ledamöter och suppleanter i fullmäktige väljas för ell år i sänder, räknat från och med närmast följande 1 maj. Den som vid utgången av den valpe­riod, lör vilken han senast utsetts, kommer att hava varit ledamot av full­mäktige under sex år i fcMjd, må ej för lidigare period än den. som börjar två år därefter, utses till ledamot eller suppleant i fullmäktige.

Ledamot eller suppleant i samfundets styrelse är icke valbar till ledamot eller suppleant i fullmäktige. Väljes ledamot eller suppleant i fullmäktige, vilken utsetts av avdelning, lill ledamot eller suppleant i styrelsen och motta­ger han detla uppdrag, skall han frånträda sill uppdrag i fullmäktige.

30  

§

.

Samfundets styrelse äger att med omedelbar verkan upphäva beslut av avdelmng eller avdelningsstyrelse, som strider mot samfundets eller avdel­ningens stadgar eller ej anses förenligt med samfundets inlresse.

Om avgifter

31  S.

Ledamot skall till samfundet erlägga årlig avgift saml till Sveriges Advo­katers Serviceaktiebolag serviceersälining. Såväl årsavgift som serviceersätt­ning skall ingå antingen med lika belopp för varje ledamol eller med en för alla ledamöter lika grundavgift jämte högst tre tilläggsavgifter. För detta ändamål indelas ledamöterna med ledning av närmast föregående års taxe­ring till statlig inkomstskall i följande grupper:

grupp 

I: 

taxerad inkomst t. o. m. 15 000 kronor,

grupp 

II: 

taxerad inkomst över 15 000 kronor men icke över 30 000 kro­nor,

grupp 111: laxerad inkomst över 30 000 kronor men icke över 60 000 kro­nor,

grupp 

IV: 

taxerad inkomst över 60000 kronor.

T  läggsavgift må ej bestämmas till högre belopp än grundavgiften. För

Prop. 1981/82:57

141

grupp 1 utgår ej någon tilläggsavgift. För grupp II utgår en tilläggsavgift, fcir grupp 111 två tilläggsavgilier och lör grupp 

IV 

tre tilläggsavgilter.

Den som antagits till ledamot iinclcr andra halvåret erlägger lör det året till saniinndei halv årsavgift och till servicebolaget halv serviceersälining.

Styrelsen äger, om skäl därrill äro. helt eller delvis medgiva ledamot belri-else från erläggande av årsavgift till samfundet samt i samband därined ef­ter servicebolagets hörande medgiva ledamot befrielse från erläggande av serviceersälining lill servicebolaget.

Ledamot är skyldig att på anmodan lämna kansliet uppgift om det be-lop|). lör vilket han under närmast föregåencie år blivit taxerad lill statlig in­komstskatt.

;i2 

§

.

Där fullmäktige så besluta, skall ledamot lill Sveriges advokatsamfunds unclerstcjdslond erlägga årsavgift, som skall utgå antingen med lika belopp lör varje ledamol eller med en för alla ledamöter lika grundavgift Jämte licigsl Ire tilläggsavgilier efter samma grunder som i 31 § stadgas.

I övrigi skall vad 131 § är stadgat äga motsvarande tillämpning beträffan­de avgifter lill underslödslonden.

Om skiljemannaförfarande i tvist om arvode och kostnad

;

«

§

.

Ledamol är skyldig att underkasta sig skiljedom i tvist med huvudman cjm arvode och kostnad för utfört uppdrag, därest huvudmannen eller -om denne anlitat för honom gällande rätlsskyddsförsäkring - vederböran­de lörsäkringsbolag inom ett år från sluiräknings avgivande hos styrelsen skriftligen påkallar sådan skiljedom. Utträder eller uteslutes ledamot ur samfundet, sedan skiljedom mot honom påkallats, är skiljedomen ulan hin­der därav bindande för honom.

Skiljedom meddelas, enligt beslul av styrelsen, antingen av styrelsen eller av en särskild skiljenämnd, bestående av tre eller fem av styrelsen för varje särskilt fall, inom eller utom styrelsen, utsedda samfundsledamöter.

.4 skiljemannafcirfarandet skall vad i lagen om skiljemän stadgas äga lill-lämpning. dock att. där styrelsen prcivar tvisten, bestämmelserna i 

II 

S fVirsla och andia styckena av dessa stadgar skola gälla. Styrelsens och den särskilda skiljenämndens ledamöter må icke av part mottaga eller betinga sig ersättning.

Prop. 1981/82:57

142

De 

II 

siiiskilda skiljenämndens ledamciier iiro berättigade till eisällning av s.iniiuiidel fVit sina lescutgifter enligi samma grunder, som gälla fcir leda-iniitcr :iy styrelsen.

Fcii eligger ;ivt;il om .11 vode eller ersiiitniiig i civrigi fcir uppdrags utlciran-cle. iiro styrelsen och den siiiskilda skiljeniimnden vid sin prciviiing icke bundna hiii;iv. chiresi :ivt;ilei visas v;ira olcii enligt med huvudmannens eller Iciisiikringsbolagets beiiiitigade intresse. Har verkstiilld debitering av ;irvo-de ellci kostnad godkiinls må sivrelsen och den s;irskilcla skiljenämnden, där debiieringen är uppenbart obillig samt omständigheierna i övrigt där­till löranleda. lämna godkännandet utan avseende.

Om yrke.splikter

34  S.

Vid ulcivande av sin verksamhet skall ledamot redbarl och nitiskt utfcira honom ;uilcii trodda uppdrag och i allt iakttaga god advokalsed.

Ledamot iir skyldig :iti. diir god ;idvokalsed så fordrar, förtiga vad han er-l:ii i sill vrkesutcivniiig.

3,5 S.

Det åligget ledamot att hålhi penningmedel och andra tillgångar, som lill-hciia hans huvuclmiin. skilchi från vad honom lillhcir.

F.fier fullniiiktiges hcirande äger styrelsen utnirda närmare fiireskrifler angående ledamciteinas fcirvaltning av medel och andra tillgångar, som av­ses i första stvcket, saml angående ledamöternas Ixikfciring.

Innan fullmäktige hciras i ärende, som i andra siycket avses, skall styrel­sen beieda avdelningarna tillfälle alt å avdelningsmöie behandla förelig­gande fcirslag c>c:h avgiva yttrande därciver.

36  S.

(Upphcirt att giilla.)

37  S.

Ledamot må icke, där detta strider mot god advokatsed, frånträda motta­get uppdrag.

38 §.

Verksamhet som advokat får icke bedrivas i bolag med annan än advokat eller i aktiebolag, om ej styrelsen medgiver undantag. Ledamot, som bedri-

Prop. 1981/82:57

143

4.3   S.

Innan clisci|ilinnäiniiden laiiar hesliit. skall lillfiille beredas den ledamot, mot vilken anmäl kniiig liainstiillts. alt vitr.i sig därciver. såvitt lilllälle cl.ii-till icke redan av sivrelsen beretts honom. I civrigi äger nänindeii törordna om den skriltvaxling. som må linnas eiiorderlig.

Lcdanioi. mol vilken anininkiiing IrainsKillis. i»r pliktig att eller iinin:i-iiiiig .ivgiva skriftligt svaromål, all på kallelse peisonligen inriniia sig inlcir clisc i|)liniiiiiniiden samt att fcirete de handlingar, som iiiimiiden äliigger ho-nciiii alt tilliiaiiclahålla.

Beslul om iiicslutning. varning eller erinian skall angiva de skiil. v.irå be-slutet giundas.

Discipliiiiiämndens besliii sk:ill lillstiilkis den lechimoi. mot vilken ;in-markning Iraiiisiällts. iiisiitiekanslern och styrelsen. Hai iirenclei iippi;igiis på giiincl ,iy anmälan, skall ock anmiilaren erhålla del .iv bcsliilet. såvida han icke åtei kallat anmiilan. Meddelande om att lechiiiiot tilldelats vaining eller erinran må ej läiiin;is ;niii;in än \Mi sagts.

44  S.

Beslut. v:iiigenom lechinioi uieslulils ur samlundet. skall, så siuiil bcslii­let gåi i vcMkstiillighel. delgiy:is sanifundets ledamotet och rikets ;illiiiiinii;i doinstohir. H;ii beslut om uiesliiiuing upphiivts. sk.ill mccldclande diironi liiinn.is sanifundets ledamiitei oc h niimnda clonistolar, om besluiei iiclig;ii e delgiviis dem.

Om uteslutning av ledamot, som ej längre är behörig att vara advokat

4.5 ii.

Uppkonimci i styrelsen fråga om uteslutning av ledamot enligt 8 k;ip. 7 S IJiirde stycket riiliegångsbalken. skall styrelsen, innan beslul lältas i ären­det, bereda ledamoten lillfiille all yttr;i sig.

Beslut om uteslutning skall angiva de skiil, vara besluiei grundas.

Siyielsc:iis beslut skall tillställas den ledamol iirendet nir och justiliek:ins-leiii. Vad i 44 S iir sladgat skall iiga inotsvarande tilliimpning.

Om ledamots skyldighet att lämna uppgifter och tillhandahålla räkenskaper m. m.

4(i S.

Ledamol iir skyldig att lännia styielsen de uppgifter, som erfordras lor

Prop. 1981/82:57

144

ver advokaiverksanihet i iiktiebolag. svarar solidariskt med bolaget fcii såda­na fcirpliklelscr mot klienter som bolaget ådrager sig medan han ;ir deliiga-te.

Utan styrelsens medgivande iigei ledamol ic ke uiciv;i verksamhel vid fili-alkoiilor.

39 S.

Ledamol äger icke vid sidan av sin advokalrciielse utöva annan verksam­hel av den art eller omfattning, all den kan menligt inverka på hans själv­ständighet eller eljest är oförenlig med hans ställning som advokat

Om disciplinärt ingripande

40 

§

.

Gtives hos sanifundel anmälan mot ledamot eller uppkommer eljesi fråga om disciplinärt ingripande mol ledamot, uppniges ärendet av styrelsen. Finner styrelsen, att ålgärd enligt 8 kap. 7 S först;i eller andra siyckel lälte-gångsbalken icke är påkallad, iigei styrelsen iivgtira ärendet. 1 aiin;it lall skall ärendet hänskjutas till disciplinnämnden.

I ärende, som hänskjutits lill disiiplinniimnden. iiger sivielsen torordn;i någon av sina ledamciier eller suppleanter all inlcir nämnden liiietriida sty­relsen.

41 S.

Innan styrelsen fattar beslut i ärende, som i 40 § avses, skall styrelsen, där cj särskild omständighet föranleder annat, bereda den ledamot ärendet rör tillfälle att yttra sig.

Ledamoten är pliktig all efier anmaning avgiva yltrande oi b au föveie de handlingar, som styrelsen ålägger honom alt lillhandahålki.

Styrelsens beslut skall lillsiällas ledamoten, justiliekanslein och disc iplin-niinniden. Har ärendet upptagits på grund av anmiilan. skall ock anmiiki-ren erhålla del av beslutet, såvida han icke åieikallat anmiilan.

42 

§

.

Har siyrelsen funnit väckt fråga om disciplinärt ingripande mot ledamot ej föranleda ärendets hänskjulande lill disciplinniimnden. må juslitiekans-lern, inom fyra veckor efier det ;itl han fått del av beslutet, hos uiimnden påkalla åtgärd mol ledamoten.

Prop. 1981/82:57

145

dess lillsvn liver .idvokalviiscndel. Fltei fullniiiktiges hörande :iger styrel­sen mecldel.i närmare Iciresknltei angående nppgiltsskvldighetcn. Innan liillniiikiige horas, skall sivrelsen bereda avclelningania lilll.ille all ä av del-niiigsincite l)eli;iiidl;i föreliggande Iciislag oc Ii :ivgiva vinande cl.iicivei.

Sicic4s('n .igc-t iciroicin.i, ;iil .gi.tnskning .iv Icd.iniots bokhiiing och iiic-clelsloi valining sk.ill vei ksi;illas ;iv aiikloi iei ;id revisor, som st v ic-lseii uNei. Le'dal not iii i såd.iiit l.ill skv lilig .ill lillh;tiicl,iliäll.i sin;i diarier oc h i iikc'iisk:i-pci med tillh

.\',ii sivrelsen liniici s;ii>kilcl:i skäl diiriill. .(ger siyrc4sen loioiclna. alt le­damots cli:niei oc h i iikcnskapei" med tillhcManclc h;iiidliiigai" skol.i gi.iiiskas .IV geiieialsekiciei";iien eller IVircIcs loi stv relsen.

Vid giaiiskniiig. v.iioiii loi niales i .nicli;i cjc h tredje st v c kcn.i. .ii Icclamoi. ellei anniockiii a\ den som yei ksnillc-r gi :inskiiiiigen. ])liklig ;itl lian h.iiik. klient c4lei annan inloisk;ilTa oc h liir den giansk.incle löiele de konioku-i.iiitci. besked ellei .indra iippgiliei. som el loi cl ms fcii koniroll ;iv lechmio-leiis loi v:iliiiiiig och i iikensk.ipei. I illh.incLihåller lecl.iniolen icke dessa nppgiliei inom rimlig lid elier det h.in lilivil d.ndiii anmockid. ii.gei den som vei ksi.iller gr;iiiskiiiiigcii sjiilv iiiliirsk:ill;i uppgillei na.

Om tystnadsplikt for styrelseledamot m. fl.

47 S.

I.echimot och suppleanl i slvic4seii. lechiniol ;iy clisc iplinniiiniiden s.iiiit gcneialsekretei.iren må ic ke liir ;uiiian v ppa vad de på grund av saniluiids-leckimois skvMighel :ill läiiina nppgiliei oc h lillh:inel;ihåll:i haiiclliiig:ii eilä-rii om denne och h;iiis verks;niihet.

Om .skadeupprättande åtgärder

48 S.

Fullmiikiige ;iga beslula om kollektiv lorsäkiing eller loiicl leii iippi/illan­de ,iv skada till Iciljcl ;iy broitsligt fcirfiiiaiide från lecl:iinols eller hos leda­mol :nisiiillds sichi. Innan såchmt beslul lånas, skall lillfiille beiedas avdel-niiig.iin;i ,itt å ;ivelc4niiigsiiiote behandla léireli.ggancle leiislag och avgiv;i \ll rande diirovei.

H,iv;i lullmiiktige lältiit beslul. varom i fcirsia stycket iir st;iclgai. iir leda­mol skyldig att erliigg;i hiirav feiraiiledd avgift, vilken skall fcir år riiknat ut-

10   Riksdagen 1981182. I saml. Nr 57

Prop. 1981/82:57

146

gå med lika belopp Icii v;irje ledamol. Belräffande avgift som nu .sagts skall vad i 3 1 § iredje och liärde styckena om års;ivgifi till samfundet är sladgat iiga motsv.ilande tilliinipning.

Om ledamots utträde

49 S.

Om skvldighel i vissa fall fcir led;ime)l att genast utträda ur samfundet är stadgat i iiiltegåiigsb;ilken.

Vill lechimoi eljesi uiiiiida ur samfundet, skall han hos styrelsen göra sknhlig anscikiin clätoni. Anscikningeii skall föredragas vid närmast följan­de s:iintnaiitiäde med siyrelsen. Föreligger mot ledamoten anmärkning av allvarlig besk;ilfenhel. ii.ger styrelsen fcirordna. att med an.sökningens be­handling skall anstå i ;ivbidan på preivning av den mot ledamoten framställ­da anmärkningen. F.ljest skall ansökningen bifallas.

50  

§

.

Fcirsummar ledamol att betala siadgeenlig avgift till samfundet, service­ersättning lill Sveriges Advokaters Serviceakliebolag eller siadgeenlig avgift lill den avdelning han tillhör och fullgör han icke efter anmaning sina skyl­digheter härutinnan iiioin lid, som styrelsen bestämmer, skall styrelsen för­klara, all han utträtt ur samfundet.

Om offentliggörande av vissa beslut

51   S.

Meddelande om att någon anlagils till ledamot av samfundet eller avgått därur skall genom styrelsens försorg bringas lill allmän kännedom.

Om ändring av stadgarna

52 S.

Fcireslås ändring av des.sa stadgar, tillkommer det fullmäktige att besluta därom.

Innan sådant beslul fattas, skall tillfälle beredas avdelningarna att å avdel-ningsmcile behandla fcireliggande fc>rslag och avgiva yttrande däröver.

Beslul om sladgeiindring är ej giltigt, med mindre antingen lieslutet fat-tals å eti oidinai ie fullinäktigemöte och därvid biträtts av minst tre fjärde­delar av hela antalet fullmäktige eller ock beslutet fattats å tvä på varandra

Prop. 1981/82:57

147

fciljandeoicliiuirie fullmäktigemöten och å det mc5te, som sist hålles, biträtts av minst två liedjedelar av de närvarande fullmäktige.

Beslutad stadgeändring skall för all bliva gällande fastställas av Konungen.

Övergångsbestämmelser

Dessa stadgar träda i krafi den 1 januari 1964. Samma dag upphöra sam­fundets den 3 juni 1944 antagna, den 31 oktober 1947 av Konungen fast­ställda stadgar att gälla; med iakttagande dock av vad nedan bestämmes.

1.    Den som vid de.ssa stadgars ikraftträdande innehar befattning som sty-

relseledaineit, styrcisesuppleant, revisor eller revisorssuppleant kvarstår i

sin befattning under lid, som vid valet blivit bestämd.

2.

Val av ordförande, vice ordförande och civriga ledamöter av disciplin­nämnden skall första gången förrättas vid ordinarie fullmäktigemöte 1964. Därvid skall iakttagas att ordförande och fyra andra ledamöter väljas för fyra år, vice ordförande och tre andra ledamöter ftir två år.

3.

Då val av ledamöter och suppleanter i fullmäktige första gången för­rättas, skall, i den mån ej annal blivit bestämt i nya avdelningsstadgar, som gfxlkänls av samfundets styrelse, vad i de äldre avdelningsstadgarna om val av ledamöter och suppleanter i samfundets nämnd är föreskrivet i tillämpli­ga delar lända till efterrättelse.

4.

Disciplinnämnden träder i verksamhet den I juli 1964. Intill den da­gen skall vad i de äldre stadgarna är föreskrivet om styrelsens befattning med disciplinärenden alltjämt gälla, styrelsen dock obetaget att redan före den Ijuli 1964 fatta beslut om ärendes hänskjutande till disciplinnämnden.

Prop. 1981/82:57

148

Bilaga 2

Vägledande regler om god advokatsed

antagna av Sveriges advokatsamfunds styrelse den 18 juni 1971

Inledning

Enligt 8 kap. 4 § första stycket rättegångsbalken är advokat skyldig att vid utövande av sin verksamhet redbart och nitiskt utföra honom anför­trodda uppdrag och i allt iakttaga god advokatsed. Vad god advokatsed kräver är inte närmare angivet vare sig i rättegångsbalken eller i stad­garna för Sveriges advokatsamfund. Normer därom har utbildats inom advokatkåren och kommit till uttryck i avgöranden av advokatsamfun­dets styrelse och disciplinnämnd.

Advokatsamfundets fullmäktige har vid sitt ordinarie möte 1967 hem­ställt till styrelsen att utarbeta skrivna regler om god advokatsed. I an­ledning härav har styrelsen, sedan förslag till sådana regler behandlats vid allmänt advokatmöte och underställts samfundets avdelningat och disciplinnämnd för yttrande, beslutat utfärda nedan under 1-52 §§ in­tagna regler.

Dessa regler utgör i allt väsentligt endast en kodifiering av de nor­mer som hittills tillämpats och upprätthållits i styrelsens och disciplin­nämndens praxis. Såsom framgår av rubriken har reglerna till syfte att vara vägledande för samfundets ledamöter. Det är omöjligt att i skrift reglera alla de skiftande förhållanden och frågor som kan uppkomma i en advokats verksamhet. Reglerna är inte på långt när uttömmande och får inte uppfattas så att allt som inte uttryckligen är förbjudet skul­le vara tillåtet. A andra sidan innebär reglerna inte heller att varje av­steg från desamma nödvändigtvis måste föranleda disciplinär påföljd. Detta är en fråga som får bedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet.

Prop. 1981/82:57                                                             149

Allm

ä

nna best

ä

mmelser

Advokats främsta plikt är att, inom ramen för vad lag och god advokat­sed bjuder, efter bästa förmåga tillvarataga klientens intressen. Han är skyldig att främja dessa utan att låta sitt handlande påverkas av tanke på egna fördelar eller obehag eller av hänsyn till samhällsställning, natio­nalitet, hudfärg, politisk eller religiös uppfattning eller andra ovidkom­mande omständigheter.

2§.

1 .sin verksamhet skall advokat uppträda sakligt och korrekt samt på .så­dant sätt att aktningen och förtroendet för advokatkåren upprätthålles.

Advokatr

ö

relsens organisation

Kontorsorganisation, bokföring och förvaltning av klienters egendom

3§-

Advokat är skyldig-att tillse att hans kontorsorganisation är i god ord­ning samt att hans bokföring och förvaltning av klienters penningmedel och värdehandlingar sker med iakttagande av vad som därom är före­skrivet i lag och advokatsamfundets bokföringsreglemente.

Skyldighet att besvara skrivelser

4§.

Advokat är skyldig att utan dröjsmål besvara i hans verksamhet ankom­mande skrivelser.

Kan en skrivelse inte utan dröjsmål besvaras i sak, bör skrivelsens mottagande erkännas och advokaten återkomma med svar så snart ske kan.

Reklam och ackvisition

5§.

Advokats reklam skall vara saklig samt till innehåll och form korrekt. Den får inte innehålla något som kan vara ägnat att framkalla den upp­fattningen att advokaten är skickligare, snabbare eller billigare än kolle­gerna.

Prop. 1981/82:57

150

I enlighet härmed strider det mot god advokatsed, bland annat:

1.

att i annonser eller på brevpapper o. dyl. tillkännagiva att man är specialist inom viss gren av juridiken eller att man utövat viss praktisk verksamhet, varigenom man förvärvat särskild sakkunskap inom visst rättsområde;

2.

att framställa sig själv eller sin kontorsorganisation såsom särskilt effektiv;

3.

att giva brevpapper o. dyl., anslag på allmän plats, annonser eller skyltar uppseendeväckande utstyrsel eller utformning;

4.

att till allmänheten utsända reklambroschyrer, samt

5.

att utnyttja medverkan i press, radio eller television till reklam för den egna verksamheten eller att till representant för press, radio eller television göra uttalande i syfte att söka skapa sådan reklam.

Vad som stadgats i andra stycket under punkt 1 utgör inte hinder för advokat att i annonser eller på brevpapper o. dyl. angiva en eller flera grenar av sin advokatverksamhet.

6§.

Advokat får inte söka förskaffa sig uppdrag genom att i cirkulär eller på annat sätt hänvända sig till annan och erbjuda denne sina tjänster som advokat.

Från denna regel gäller dock följande undantag:

1.     Om en rättslig angelägenhet berör flera sakägare med överensstäm­

mande eller likartade intressen samt det kan anses vara ett klientens eller

rättskipningens intresse att flera sakägare förenar sig om gemensamt om­

bud, får advokat, som erhållit uppdrag att företräda en sakägare, hän­

vända sig till andra sakägare för att söka erhålla även deras uppdrag.

Han får dock därvid i regel inte erbjuda sig att utföra uppdraget kost­

nadsfritt eller mot särskilt lågt arvode eller mot den ersättning som mot­

part kan förpliktas att utgiva.

2.     I konkurser är det tillåtet för advokat, som utsetts till inlerims-

förvaltare eller som företräder borgenär i konkursen, att hos borgenärer­

na hemställa om fullmakt att utöva vederbörandes rösträtt vid val av

konkursförvaltare. Det är därvid tillåtet att erbjuda sig att kostnadsfritt

ombesörja bevakning av fordran i konkursen.

Advokat får inte medverka till att annan för honom bedriver reklam eller ackvisitionsverksamhet, som han inte själv får utöva.

Prop. 1981/82:57

151

Ersättning för anskaffande av uppdrag

8§.

Advokat får inte till annan avstå viss del av arvodet eller lämna honom gottgörelse i annan form för att han tillfört eller tillför advokaten upp­drag eller utfäster sig att vara verksam i sådant syfte. Sådan gottgörelse får inte heller mottagas.

Vad som sagts i första stycket utgör inte hinder för fördelning av ar­vode mellan advokaten och hans kompanjon eller biträdande jurist.

Anlitande av sakkunnig

9§.

Anlitar advokat å klientens vägnar sakkunnig för verkställande av ut­redning eller avgivande av utlåtande och vill han inte personligen ansva­ra för den sakkunniges arvode och kostnader, bör han vid uppdragets överlämnande fästa dennes uppmärksamhet härå.

Kompanjoner och biträden

10        §.

Det är inte tillåtet för advokat:

1.

att anställa biträdande jurist eller annan på villkor att denne läm­nar försträckning, ingår borgen eller åtager sig därmed jämförlig presta­tion;

2.

att vid ingående av bolagsavtal med annan advokat eller vid an­ställande av biträdande jurist eller annan personal avtala om konkurrens­klausul, som kan anses otillbörligt betungande för medkontrahenten;

3.

att lämna biträdande jurist medgivande att utöva advokatverksam­het även för egen räkning, eller

4.

att för inställelse vid domstol anlita icke rättsbildad personal, där inte särskilda omständigheter undantagsvis nödvändiggör detta.

Advokat är skyldig att, i den utsträckning som rimligen kan begäras, övervaka att hos honom anställd biträdande jurist och kontorspersonal fullgör sina skyldigheter.

Tillhandahållande av brevpapper m. m. åt annan

11        §

Advokat får inte tillåta annan att begagna brevpapper, blanketter, ku­vert el. dyl., som är försedda med advokatens namn eller firma.

Prop. 1981/82:57

L'>2

Avb

ö

jande och fr

å

ntr

ä

dande av uppdrag

12        §.

I andra fall än då lag eller avtal så föreskriver är advokat inte skyldig att mottaga uppdrag.

Advokat, som inte vill åtaga sig erbjudet uppdrag, är skyldig att oför­dröjligen meddela uppdragsgivaren detta. Han är inte skyldig att angiva skäl för avböjandet.

13        §.

Föreligger särskild omständighet, som kan föranleda tvivel på advoka­tens förmåga att obundet tillvarataga uppdragsgivarens intressen, är ad­vokaten, om han överväger att trots denna omständighet åtaga sig er­bjudet uppdrag, skyldig att utan dröjsmål upplysa uppdragsgivaren om förhållandet.

Advokat, som driver verksamhet som fastighetsmäklare, försäkrings­agent eller auktionsförrättare, är skyldig att vid rådgivning eller annat biträde rörande angelägenhet, i vilken advokaten till följd av sådan verksamhet har ett ekonomiskt intresse, upplysa uppdragsgivaren därom.

14        §.

Advokat är skyldig att avböja erbjudet uppdrag, om han själv, hos honom anställd biträdande jurist eller advokat, som är hans arbetsgivare eller kompanjon eller med vilken han har gemensam kontorsorganisa­tion:

1.

i saken eller i annan sak, som kan vara av betydelse vid det erbjud­na uppdragets utförande, företräder eller själv har ett personligt eller ekonomiskt intresse, som strider mot uppdragsgivarens, eller

2.

tidigare konsulterats av eller eljest biträtt motparten i samma sak eller i annan angelägenhet av sådan art, att de uppgifter vederbörande till följd därav erhållit kan tänkas få betydelse vid det erbjudna uppdra­gets utförande.

Likaså är advokat skyldig att avböja erbjudet uppdrag, om eljest nå­gon omständighet föreligger, som uppenbarligen utgör hinder för advo­katen att obundet hävda uppdragsgivarens intressen.

Utan hinder av vad ovan sagts äger advokat biträda i frågor rörande avtal mellan två eller flera personer, som i samförstånd med varandra begär hans biträde. I sådant fall är advokaten skyldig att beakta samt-

Prop. 1981/82:57

153

liga uppdragsgivares intressen. Uppstår mellan klienterna tvist i saken, äger advokaten inte i tvisten biträda någon av dem.

15        

§

.

Om advokat efter mottagande av uppdrag finner sådan omständighet föreligga, att han med kännedom därom skulle ha varit skyldig att av­böja uppdraget, är han skyldig att frånträda detta.

Advokat är jämväl skyldig att frånträda mottaget uppdrag:

1.

om advokaten på grund av laga förfall eller därmed jämförliga om­ständigheter blir förhindrad aft fullfölja uppdraget;

2.

om klienten begär att advokaten skall handla brottsligt eller i strid mot god advokatsed och trots påpekande vidhåller sin begäran, eller

3.

om klienten undertrycker eller förvanskar bevis eller liandlar svik-ligt.

Har omständighet som avses i 13 § första stycket inträffat eller blivit känd först efter uppdragets mottagande, skall vad som i nämnda stycke stadgats om upplysningsplikt äga motsvarande tillämpning.

16        §.

Advokat är inte berättigad att mot klientens önskan frånträda av denne lämnat uppdrag, med mindre advokaten jämlikt 15 § är skyldig att från­träda uppdraget eller eljest giltigt skäl därtill kan åberopas. Sådant skäl kan föreligga, bland annat:

1.

om klienten i orimlig grad betungar eller besvärar advokaten och inte kan förmås till rättelse;

2.

om klienten lämnar advokaten instruktioner att vid uppdragets ut­förande förfara på ett sätt, som uppenbarligen är gagnlöst eller stridande mot klientens intressen, och trots påpekande vidhåller dessa instruktio­ner;

3.

om klienten i väsentliga avseenden handlar i strid mot advokatens råd eller eljest klart giver till känna att han förlorat förtroendet för advokaten, eller

4.

om klienten trots påminnelse underlåter att inbetala förskott eller ersättning, som advokaten i anledning av uppdraget har rätt att fordra.

Om entledigande från förordnande, som meddelats av domstol eller annan myndighet, gäller vad för varje fall är stadgat i lag.

17        §.

Vill advokat frånträda mottaget uppdrag, är han skyldig att för klienten

Prop. 1981/82:57

154

uppgiva skälen till frånträdandet samt att på klientens begäran lämna skrifdigt besked därom. Han skall vidare såvitt möjligt bereda klienten skälig tid att anlita annan advokat. Om uppdrag som rättegångsombud gäller vad som är stadgat i 12 kap. 18 § andra stycket rättegångsbalken.

Förhållandet till klienten

Trohet och lojalitet

18       

§

.

Advokat är skyldig att gentemot klienten iakttaga trohet och lojalitet.

19        §.

.Advokat skall iakttaga diskretion om sina klienters angelägenheter och får inte, med mindre laglig skyldighet att lämna upplysning föreligger, utan vederbörligt samtycke yppa något, som i hans verksamhet förtrotts honom eller som han i samband med sådant förtroende erfarit. Advokat är skyldig att ålägga sin personal samma diskretions- och tystnadsplikt.

20        §.

Advokat får inte utan klientens samtycke av annan än klienten betinga sig, låta åt sig utlova eller mottaga gottgörelse utöver det arvode som klienten eller annan å dennes vägnar har att erlägga. Vad nu sagts utgör dock inte hinder för advokat, som driver verksamhet som avses i 13 § andra stycket, att med klientens vetskap mottaga provision, som tillkom­mer honom i denna verksamhet.

21        §.

Advokat får inte utan klientens samtycke träffa förlikning med motpar­ten. Kräver ställningstagandet till förlikningsförslag sådan skyndsamhet, att klientens samtycke inte kan inhämtas, får advokaten dock, om han är behörig därtill, godtaga förlikning, som han finner bäst förenlig med klientens intressen.

22        §.

Mellan advokat och klient bör, bortsett från normala transaktioner inom ramen för en av klienten bedriven rörelse, inte förekomma andra ekono­miska transaktioner än vad som följer av uppdragsförhållandet. Advo­katen bör sålunda regelmässigt inte inlåta sig i affärsförbindelser med klienten och inte personligen ekonomiskt engagera sig i dennes affärer, inte lämna klienten lån och inte ikläda sig borgen för klientens skulder.

Prop. 1981/82:57

155

Inte heller bör han själv mottaga lån av klienten eller utverka dennes borgen för gäld.

Finner sig advokaten i visst fall böra lämna klienten lån, får han inte betinga sig eller mottaga annat vederlag än skälig ränta. För borgen får vederlag inte begäras eller rqottagas.

Uppdrags utförande

23        

§

.

Juridiska råd skall vara grundade på erforderlig undersökning av gäl­lande rätt.

Uppdrag skall utföras med omsorg, noggrannhet och tillbörlig skynd­samhet samt med beaktande av att klienten inte åsamkas onödiga kost­nader.

24        

§

.

Klienten skall på lämpligt sätt hållas underrättad om vad som förekom­mer vid utförandet av hans uppdrag. Förfrågningar härom från klientens sida skall besvaras skyndsamt.

Arvodesdebitering m. m.

25 §.

Debiterat arvode skall vara skäligt.

Gör klienten invändning mot skäligheten, bör advokaten upplysa ho­nom om förefintlig möjlighet att få arvodet prövat genom skiljedom enligt vad som därom är föreskrivet i advokatsamfundets stadgar.

26        

§

.

Innan advokaten kan överblicka arbetets omfattning, bör avtal om ar­vodets storlek inte träffas annat än på klientens uttryckliga begäran.

27        

§

.

Rättegångsarvode, som påföres klienten, får inte, med mindre särskilda skäl därtill föreligger, överstiga vad advokaten i rättegången yrkat att motpart skall förpliktas att utgiva till klienten.

28        

§

.

Advokat är skyldig att upplysa klienten om föreliggande möjligheter att erhålla offentlig försvarare, fri rättegång eller utomprocessuell rättshjälp ävensom att beakta förefintlig rättsskyddsförsäkring.

Prop. 1981/82:57

156

29        §.

Advokat får inte för arbete, som omfattas av uppdrag såsom offentlig försvarare eller rättegångsbiträde i fri rättegång, av klienten eller annan förbehålla sig arvode eller ersättning för utlägg utöver den ersättning som utgår av allmänna medel.

30        

§

.

Advokat äger av klienten begära erforderliga förskott till bestridande av utlägg för klientens räkning.

Har advokaten vid uppdragets mottagande gjort förbehåll därom, eller är det eljest med hänsyn till omständigheterna rimligt, äger advo­katen av klienten begära även skäligt förskott å sitt arvode.

31        §.

Då uppdrag slutförts eller eljest upphört, skall sluträkning utan dröjs­mål tillställas klienten.

Debiterat arvode behöver, såvitt det avser ett ooh samma uppdrag, inte specificeras, men advokaten är skyldig att på begäran lämna klienten skriftlig redogörelse för det med uppdraget förenade arbetet.

Redovisning

32        

§

.

Då uppdrag, i vilket advokat uppburit medel, slutförts eller eljest upp­hört, skall slutredovisning utan dröjsmål avgivas till klienten.

Om skyldighet i vissa fall att avgiva årsredovisning är stadgat i bok­föringsreglementet.

Redovisning sker genom att redovisningsräkning tillställes klienten.

33        

§

.

Redovisningsräkning skall vara klart och redigt uppställd. Den skall upp­taga allt vad advokaten i anledning av uppdraget uppburit samt an­giva de utlägg som advokaten haft och det arvode han påfört klienten. Dag för mottagande och utgivande av varje särskilt belopp bör angivas, där inte med hänsyn till uppdragets omfattning eller andra omständig­heter ett sammanförande av flera poster till en måste anses lämpligare. Redovisningsräkningen skall vara daterad.

Vad som är stadgat i 31 § andra stycket skall äga motsvarande till-lämpning å arvode, som upptagits i redovisningsräkning.

Prop. 1981/82:57

157

34        

§

.

Utvisar slutredovisning ett saldo klienten till godo, skall saldobeloppet utan dröjsmål utbetalas till klienten.

Advokat får inte som villkor för utbetalning av saldobeloppet eller del därav uppställa krav på att redovisningen skall godkännas av klien­ten.

35        

§

.

Advokat får inte genom avtal eller förbehåll fritaga sig från redo­visningsskyldighet.

Utlämnande och innehållande av handlingar

36        §.

Sedan uppdrag slutförts eller eljest upphört, skall klienten tillhöriga handlingar utan dröjsmål utlämnas till honom, såvida inte laga rätt att innehålla handlingarna föreligger.

Advokat får inte som villkor för utlämnande av handlingarna uppställa krav på att av advokaten debiterat arvode eller av honom avgiven redo­visning skall godkännas av klienten.

F

ö

rh

å

llandet till motparten

37        

§

.

Advokat får inte genom otillbörlig påtryckning på motparten söka främja klientens sak.

Förbjudna åtgärder är i enlighet härmed bland annat:

1.

otillbörlig anmälan till polis- eller åklagarmyndighet eller annan myndighet, så ock hot om sådan otillbörlig anmälan;

2.

hot om skandalisering av motparten i press, radio eller television, samt

3.

opåkallad hänvändelse till utomstående, såsom motpartens anhöriga eller eljest närstående, arbetsgivare, överordnade och arbetskamrater eller organisation, som motparten tillhör, så ock hot om sådan opåkallad åtgärd.

3b 

§

.

Advokat bör inte vidtaga rättsliga åtgärder mot motparten utan att först ha tillskrivit denne och berett honom skälig tid att taga ställning till klientens anspråk och träffa uppgörelse i godo.

Är omständigheterna  sådana,  att  ett  dröjsmål  med  vidtagande av

Prop. 1981/82:57

158

rättsliga åtgärder kan vålla klienten rättsförlust eller annan skada, eller föreligger eljest särskilda skäl för skyndsamt vidtagande av rättsliga åt­gärder, står det dock advokaten fritt att utan föregående meddelande till motparten vidtaga de åtgärder som klientens intresse i varje särskilt fall kräver.

39        §.

Advokat får inte som villkor för att bevilja av motparten begärt anstånd med betalning eller annan prestation uppställa krav på att motparten skall ersätta kostnader, som han inte lagligen är skyldig att gälda och som inte heller rimligen bör åläggas honom.

40        §.

Advokat får inte inför domstol eller annan myndighet förebringa bevis­ning om förhållande, som är nedsättande för motparten, eller göra för motparten kränkande eller förklenande uttalanden, där bevisningen el­ler uttalandena inte är påkallade för talans utförande eller eljest för ett behörigt tillvaratagande av klientens intressen.

Även i övrigt skall advokat avhålla sig från åtgärder eller uttalanden, som är ägnade att i onödan kränka eller såra motparten.

41        §.

Advokat får inte vilseleda motparten genom att om faktiska förhållanden eller innehållet i rättsregler lämna uppgifter, som han vet vara oriktiga.

42        §.

Företräder eller biträder advokat klient vid förhandlingar med mot­part som inte anlitar ombud eller biträde, bör han, efter vad förhållande­na i varje särskilt fall kräver, fästa motpartens uppmärksamhet på att det i hans uppdrag inte ingår att tillvarataga dennes intressen samt till­råda honom att anlita eller rådfråga annan advokat.

43        §.

Advokat får inte utan motpartens samtycke i rättegång åberopa av denne framfört förlikningserbjudande.

Förhållandet till domstol

44        §.

Såsom ombud eller biträde i rättegång är advokat skyldig att i allo iakttaga vad rättegångsbalken föreskriver. Han är skyldig att ordentligt sätta sig in i saken och att bedriva denna med den omsorg och skynd-

Prop. 1981/82:57

159

samhet som god rättskipning kräver.

Av rätten meddelade förelägganden skall efterkommas och förfråg­ningar från rättens sida utan dröjsmål besvaras.

Uppstår hinder för inställelse el. dyl., skall rätten skyndsamt underrät­tas därom.

Upphör advokatens uppdrag som rättegångsombud eller rättegångs­biträde, är han skyldig tillse att meddelande därom utan dröjsmål läm­nas till rätten.

45 

§

.

Advokat är inte, med mindre särskild anledning därtill föreligger, skyl­dig att kontrollera riktigheten av de uppgifter som hans klient läinnar honom men får inte vid talans utförande lämna uppgift, som han vet vara osann, eller bestrida uppgift, som han vet vara sann.

Advokat får inte medverka till att bevis undertryckes eller förvanskas men är inte skyldig - och mot klientens önskan inte heller berättigad - att i rättegången förete eller åberopa bevis eller lämna uppgift, som talar till klientens nackdel, med mindre skyldighet därtill ålägges honom jämlikt stadgandena om vittnes- och editionsplikt.

46 

§

.

Advokat får inte utöva otillbörlig påverkan på vittne.

Advokat är, utan hinder av att vittne åberopats av motparten, oför­hindrad att sätta sig i förbindelse med vittnet för att göra sig under­rättad om vad vittnet kan uppgiva.

Advokat får inte lämna för vittne nedsättande uppgifter eller om vitt­net göra kränkande eller förklenande uttalanden, där uppgifterna eller uttalandena inte är påkallade för talans utförande eller eljest för ett behörigt tillvaratagande av klientens intressen. Vad nu sagts gäller även uppgifter eller uttalanden om annan.

F

ö

rh

å

llandet till andra myndigheter

47 

§

.

Vad som här ovan är sagt om förhållandet till domstol skall i till­lämpliga delar iakttagas jämväl i förhållande till annan myndighet.

F

ö

rh

å

llandet till kollegerna

48 

§

.

Advokat skall gentemot kolleger visa den hänsyn och det tillmötesgående

Prop. 1981/82:57

160

som god kollegialitet kräver. Kollegiala hänsyn får dock inte föranleda till handling eller underlåtenhet, sorri kan skada den egna klientens in­tressen.

49 §.

Har motparten anlitat advokat, skall förhandlingar i saken föras med advokaten och meddelanden i ärendet riktas till honom. Det är inte tillåtet att, med förbigående av motpartens advokat, söka kontakt med motparten personligen, där inte fråga är om åtgärd, som lagligen måste företagas gentemot motparten själv, eller ock motpartens advokat ge­nom bortovaro, underlåtenhet att besvara brev el. dyl. gör en hänvändel­se direkt till motparten nödvändig. I sådant fall bör motpartens advokat underrättas.

Betalning till motparten skall erläggas till dennes advokat, förutsatt att denne styrker sin behörighet att mottaga betalningen.

50        

§

.

Anlitar advokat å klientens vägnar kollega, t. ex. såsom platsombud, är han, där han inte gjort förbehåll om annat, .skyldig att ansvara för kollegans arvode och kostnader, oavsett om klienten tillhandahåller er­forderligt belopp.

51 §.

Kritik mot kollega skall vara saklig och måttfull.

Advokat får inte genom otillbörligt hot om anmälan eller rättslig åt­gärd mot motpartens advokat söka förmå denne att vidtaga eller un­derlåta åtgärd.

Förhållandet till advokatsamfundet

52       §.

Advokat är skyldig att inom förelagd tid inkomma med yttrande eller svaromål, som begäres av samfundets styrelse eller disciplinnämnd eller av generalsekreteraren eller dennes medhjälpare. Han är därvid, utan hinder av den tystnadsplikt som åvilar honom, skyldig att fullständigt och sanningsenligt besvara framställda frågor och lämna begärda uppgifter.

Prop. 1981/82:57

161

Bilagas Tv

å

 disciplin

ä

renden

1.   TSA 1978 s 375, fall 12; Advokat j

ä

mnat v

ä

gen f

ö

r annans brottsliga g

ä

rning

Pension

ä

ren 

X 

utflyttade

å

r 1964 till Spanien. Han 

ä

gde d

å

 samtliga aktier i ett r

ö

relsedrivande aktiebolag, vilka aktier han - med undantag f

ö

r 

å

ren 1970-1972, d

å 

de var 

ö

verl

å

tna till hans barn - fortfarande innehade d

å

 bolaget den 4 augusti 1975 f

ö

rsattes i konkurs vid en tingsr

ä

tt. Som enda tillg

å

ng i konkursen upptogs en fordran mot 

X 

p

å

nominellt m.inst 211 7 62 kr 83 

ö

re j

ä

mte r

ä

nta, vilken fordran emellertid v

ä

rderades till O kr. Bland skulderna 

å

terfanns en skatteskuld utg

ö

rande kvar-skatt enligt 1974 

å

rs taxering j

ä

mte restavgifter om tillhopa 204 572 kr.

Sedan den 1 september 1972 utgjordes bolagets styrelse av Y med Z som suppleant. Den senare sk

ö

tte ocks

å 

bolagets bokf

ö

ring sedan slutet av 1960-talet.

I november 1971 uppdrog 

X 

å

t advokaten A att s

ä

lja bolagets fastighet Asa 2:17 till kommunen, p

å

 vilken fastighet bolaget bedrev sin r

ö

relse. K

ö

peavtal med kommunen om f

ö

rs

ä

ljning av fastigheten och r

ö

relsen tr

ä

ffades den 11 januari 1973, d

å

 A uppbar k

ö

peskillingen om 350 000 kr, varav 270 000 kr f

ö

r r

ö

relsen. Sedan 

X 

beg

ä

rt redovisning av A, anf

ö

rde denne i brev den 8 maj 1973 till Z f

ö

ljande.

Ang

å

ende bland annat Asa 2:17. En

ä

r aktiebolaget st

å

r som s

ä

ljare av fastigheten m.m. m

å

ste jag ha Edert medgivande enligt bifogad handling.

En

ä

r direkt

ö

ren 

X 

synes angel

ä

gen lyfta likvider m.m. 

ä

r jag tacksam f

ö

r omg

å

ende behandling.

11   Riksdagen 1981182. I saml. Nr 57

Prop. 1981/82:57

162

Den handling som var fogad vid brevet och som underteck­nades av Y och Z var daterad den 10 januari och den 8 maj 1973. Den hade f

ö

ljande lydelse.

Nuvarande firmatecknare medgiver att direkt

ö

ren 

X 

av advokaten A mottager redovisning och likvid avseende bl.a. Asa 2:17.

A avgav redovisning den 9 maj 1973. Enligt den av 

X 

god­k

ä

nda redovisningen erh

ö

ll han 344 167 kr 61 

ö

re, varav 26 000 kr kontant och 318 167 kr 61 

ö

re i en postv

ä

xel. Av de medel 

X

s

å

lunda mottagit f

ö

rde han ut 12 5 00 0 kr ur landet. Resterande belopp f

ö

rbrukade han f

ö

r egen r

ä

kning.

Sedan

å

tal v

ä

ckts mot 

X 

f

ö

r oredlighet mot borgen

ä

rer, alt. v

å

rdsl

ö

shet mot borgen

ä

rer, f

ö

r att han - p

å

 grund av f

ö

rfogande 

ö

ver bolagets tillg

å

ngar -  i g

ä

lden

ä

rs st

ä

lle utan vederlag avh

ä

nt bolaget egendom av betydenhet och f

ö

rsatt detta p

å

 obest

å

nd, d

ö

mde tingsr

ä

tten honom den 25 januari 1978 f

ö

r oredlighet mot borgen

ä

rer till villkorlig dom och 100 dagsb

ö

ter.

I anm

ä

lan till advokatsamfundets styrelse p

å

talade krono­fogdemyndigheten i distriktet A:s medverkan i den av 

X 

beg

å

ngna brottsliga g

ä

rningen och anf

ö

rde d

ä

rvid bl.a. f

ö

ljande.

A har uppenbarligen varit medveten om att aktiebolagets pengar inte borde utbetalas till 

X, 

som kunde antas undan­skaffa medlen och f

ö

ra ut dem till Spanien. Att A insett att aktiebolaget p

å

 grund av f

ö

rs

ä

ljningen skulle komma att p

å

f

ö

ras en avsev

ä

rd inkomstskatt framg

å

r av hans ber

ä

ttelse vid vittnesf

ö

rh

ö

r i r

ä

tten.

I avgivet yttrande bestred A att han skulle ha haft n

å

gon del i vad 

X 

l

å

tit komma sig till last. Han uppgav bl.a. f

ö

ljande.

Prop. 1981/82:57

163

P

å

 grund av skattekonsekvenserna r

å

dde han vid n

å

got tillf

ä

lle 

X 

att f

ö

rs

ö

ka s

ä

lja aktierna i bolaget i st

ä

llet f

ö

r fastigheten och r

ö

relsen till kommunen. Denne ville emellertid inte lyssna till r

å

det utan sade sig ha anv

ä

ndning f

ö

r bolaget f

ö

r att genom detta bereda sig ytterligare inkomster i form av bl.a. arrenden. 

X 

n

ä

mnde ocks

å

 att han anlitade egna skatteexperter. I samband med redovisningen understr

ö

k A 

å

nyo skattekonse­kvenserna f

ö

r 

X. 

-

X 

hade hand om de medel som tillh

ö

rde bolaget, varken Y eller Z f

ö

rvaltade n

å

gra pengar. A ordnade ett formellt skriftligt medgivande fr

å

n bolagets st

ä

llf

ö

retr

ä

dare att f

å

 redovisa direkt till 

X, 

som var den som ensam styrde och st

ä

llde i bolaget. A utgick fr

å

n att 

X 

i sin tur skulle redovisa till bolaget. - Han hade inte haft n

å

gonting att g

ö

ra med 

X 

innan han mottog ifr

å

gavarande uppdrag. Han visste emellertid att 

X 

inte var bosatt h

ä

r i riket. Av f

ö

rbiseende iakttog han inte valutaf

ö

rordningens best

ä

mmelse att inh

ä

mta riksbankens tillst

å

nd att f

å

 redovisa k

ö

peskillingen till 

X.

Styrelsen h

ä

nsk

ö

t 

ä

rendet till disciplinh

ä

mnden, som muntligen h

ö

rde A.

Disciplinn

ä

mnden yttrade i beslut den 29 juni 1978.

Enligt 5 

§

 f

ö

rsta stycket 2) valutaf

ö

rordningen fordras riksbankens tillst

å

nd om den som 

ä

r bosatt h

ä

r i riket skall 

ö

verl

å

ta, bl.a. betalningsmedel p

å 

den som 

ä

r bosatt i utlandet.

A har i vetskap om att 

X 

var bosatt i Spanien under­l

å

tit att inh

ä

mta riksbankens tillst

å

nd innan han den 9 maj 1973 till denne 

ö

verl

ä

mnade beloppet om 344 167 kr 61 

ö

re i form av kontanter och en post­v

ä

xel. H

ä

rigenom har A 

å

sidosatt sina plikter som advokat.

D

ä

rut

ö

ver g

ö

r n

ä

mnden f

ö

ljande bed

ö

mning r

ö

rande A:s redovisning till 

X 

f

ö

r det uppdrag han mottagit att

Prop. 1981/82:57

164

f

ö

rs

ä

lja bolagets fastighet och r

ö

relse.

Ä

ven om - som A uppgett - 

X 

som aktie

ä

gare samt den som ensam best

ä

mde i bolaget och f

ö

rvaltade dess medel uppdragit 

å

t A att genomf

ö

ra f

ö

rs

ä

ljningen, var det 

ä

nd

å

 bolaget och inte 

X 

personligen som A f

ö

retr

ä

dde. Att A ocks

å

 ins

å

g detta visar hans brev till Z samt dennes och Y:s p

å

tecknade medgivande om r

ä

tt f

ö

r 

X

att motta redovisning. Brevets avfattning - "m

å

ste jag ha Edert medgivande" och 

"X 

synes angel

ä

gen lyfta likvider" - ger emellertid vid handen att A - som han ocks

å

 sj

ä

lv uppgett - betraktade uppdragsf

ö

rh

å

llandet till bolaget som endast formellt och att den verkliga uppdragsgivaren var 

X 

sj

ä

lv. H

ä

rf

ö

r talar 

ä

ven den omst

ä

ndigheten att A:s kostnadsr

ä

kning den 9 maj 197 3 utst

ä

llts inte p

å

 bolaget utan p

å

X.

Av A:s egna uppgifter framg

å

r att han var medveten om vilka of

ö

rdelaktiga skattekonsekvenser en f

ö

rs

ä

lj­ning av det slag som kom till st

å

nd skulle medf

ö

ra i j

ä

mf

ö

relse med en avyttring av aktierna i bolaget, att han underr

ä

ttat 

X 

h

ä

rom men att denne 

ä

nd

å

 vidh

ö

ll att f

ö

rs

ä

ljningen skulle genomf

ö

ras p

å

 s

ä

tt som skedde. X:s inst

ä

llning m

å

ste anses i h

ö

g grad anm

ä

rknings­v

ä

rd och borde ha gett A anledning misst

ä

nka att allt inte skulle komma att g

å

 r

ä

tt till. Misstanken h

ä

rom borde ha f

ö

rst

ä

rkts n

ä

r 

X 

beg

ä

rde att A skulle redo­visa till denne personligen. Att 

X 

hade ett domine­rande inflytande i bolaget har inte fritagit A fr

å

n skyldigheten att g

ö

ra vad p

å

 honom rimligen ankom f

ö

r att f

ö

rvissa sig om att han inte genom att vill-fara X:s beg

ä

ran om redovisning underl

ä

ttade f

ö

r denne att beg

å

 n

å

gra oegentligheter. Redan det f

ö

rh

å

llandet att

X 

var bosatt i utlandet borde ha manat A till s

ä

rskild f

ö

rsiktighet. A:s 

å

tg

ä

rder att upplysa 

X 

om skattekonsekvenserna har i detta h

ä

nseende inte varit tillr

ä

ckliga. Vad A enligt n

ä

mndens mening med h

ä

nsyn till omst

ä

ndigheterna bort g

ö

ra var att redovisa fr

å

n kommunen mottagna medel direkt till bolaget

Prop. 1981/82:57

165

och inte - som han uppgett - f

ö

rlita sig p

å

 att 

X 

i sin tur skulle g

ö

ra detta.

Med h

ä

nsyn till det anf

ö

rda m

å

ste A genom att redovisa medlen till 

X 

anses ha j

ä

mnat v

ä

gen f

ö

r den g

ä

rning 

X 

d

ö

mts f

ö

r. Vad A s

å

lunda l

å

tit komma sig till last finner n

ä

mnden inte vara att bed

ö

ma str

ä

ngare 

ä

n som ett 

å

sidos

ä

ttande av de plikter som 

å

vilat honom som advokat.

P

å

 grund h

ä

rav tilldelade n

ä

mnden A varning.

2.   TSA 1979 s 77, fall 5: Medverkan till att s

ö

ka skapa en laglig ram kring en olaglig verksamhet

En tingsr

ä

tt d

ö

mde genom dom den 7 januari 1976 

X 

och Y f

ö

r bl a koppleri till f

ä

ngelse tv

å

å

r. I m

å

let bitr

ä

ddes de tilltalade av advokaten A som offentlig f

ö

rsvarare. De 

å

talade g

ä

rningarna hade samband med de tilltalades innehav av en porrklubb. Av domen framgick bl a att A bitr

ä

tt vid f

ö

rv

ä

rvet av klubben samt att han d

ä

refter i viss utstr

ä

ckning bist

å

tt klubbinnehavarna med r

å

d r

ö

rande klubbens verksamhet.

Sedan f

ö

rh

å

llandet bringats till advokatsamfundets k

ä

nne­dom, besl

ö

t styrelsen att till pr

ö

vning uppta fr

å

ga om vidtagande av disciplin

ä

r 

å

tg

ä

rd mot A p

å

 grund av hans engagemang f

ö

r klubbinnehavarna.

I infordrat yttrande uppgav A bl a f

ö

ljande. "20.3.1974 fick jag bes

ö

k av 

X, 

som jag ytligt k

ä

nde fr

å

n en klubb samt tv

å

 andra personer. De b

å

da sistn

ä

mnda ville s

ä

lja porrklubben till 

X.

P

å

 uppdrag av parterna skrev jag ett k

ö

pekontrakt, med inneh

å

ll bl a att tilltr

ä

de skulle ske. 15.4.1974. Polistillst

å

nd f

ö

rel

å

g redan vid tilltr

ä

det och f

ö

rl

ä

ngdes senare att g

ä

lla med 

X 

som f

ö

rest

å

ndare.

Prop. 1981/82:57

166

Jag bes

ö

kte porrklubben i mitten av april och f

ö

revisades d

å

 lokalerna. Jag fick ocks

å

 ta del av "Anst

ä

llningsavtal" fr

å

n en annan klubb, vilket avtal p

å

stods vara uppr

ä

ttat av advokat. P

å

 uppdrag av 

X

, som skaffat sig en kompanjon vid namn Y, gjorde jag vissa 

ä

ndringar i "anst

ä

llnings­avtalet" dels 24.7.1974 dels ock n

å

gon g

å

ng 1975 (Bil A, B och C).

D

å

 jag visades runt i lokalerna vid mitt f

ö

rsta bes

ö

k p

å 

klubben observerade jag att vid sidan av scenen fanns en d

ö

rr till ett rum, vilket tydligen tidigare anv

ä

nts f

ö

r samlag o dyl. Jag f

ö

rklarade att n

å

got s

å

dant inte fick f

ö

rekomma. D

ö

rren l

å

stes omedelbart och jag fick sedan veta att 

X 

eller Y aldrig till

ä

t att rummet anv

ä

ndes. D

ä

remot tog vissa flickor raot kunder utanf

ö

r lokalerna, t.ex. p

å

 hotellrum eller i av flickorna direkt f

ö

rhyrda l

ä

genheter. I samma fastighet som porrklubben fanns inga "bes

ö

ksrum".

Nu torde det vara uppenbart f

ö

r alla - inte minst polis­myndigheten - att bes

ö

ksklientelet p

å

en sexklubb best

å

r av dels allm

ä

nt nyfikna personer utan intresse att skapa sexuella kontakter d

ä

r, dels ock s

å

dana - i regel m

ä

n -som vill ha direkt kontakt med flickorna. Dessa torde i sin tur - med n

å

gra f

å

 undantag - kunna betraktas som prostituerade. N

å

gra ordningsregler eller andra omst

ä

ndig­heter, som kan f

ö

rhindra s

å

dana kontakter torde inte kunna framletas.

Min bed

ö

mning var att myndigheters olika tillst

å

nd i alla fall borde f

ö

ljas upp med ordning och reda p

å

 klubben: iakttagande av tider f

ö

r 

ö

ppeth

å

llande, f

ö

rbud mot narko­tika och alkohol (det sistn

ä

mnda i vart fall f

ö

r persona­len) osv. - Om dessa regler iakttogs, och man visste ju att polisens spaningspersonal n

ä

stan dagligen bes

ö

kte klubben, menade jag att verksamheten kunde bedrivas s

å 

l

ä

nge tillst

å

nd f

ö

rel

å

g. Ett fr

ä

mjande borde kr

ä

va att innehavarna uppl

ä

t rum f

ö

r sexuella aktiviteter, medan vinning av prostitution icke kunde f

ö

religga genom den

Prop, 1981/82:57

167

omst

ä

ndigheten att fler bes

ö

kare kom f

ö

r att f

ö

rs

ö

ka f

å 

kontakt med flickorna. Denna min uppfattning synes delas av polis och 

å

klagare p

å

 en del orter 

ä

n i dag. H

ä

r d

ä

r­emot gjorde polis och 

å

klagare en annan bed

ö

mning och tingsr

ä

tten utm

ä

tte str

ä

nga straff, bl a f

ö

r 

X

och Y. Dessa ans

ö

kte ocks

å

 om pr

ö

vningstillst

å

nd, vilket dock inte beviljades, eftersom de kom i en "skarv" d

å

 inne­havaren av annan sexklubb f

å

tt sitt m

å

l pr

ö

vat innan detta porrklubbsm

å

l avgjorts i hovr

ä

tt.

Ä

ven i detta fall kan man kritisera min bed

ö

mning (jag 

ä

r v

ä

l inte den ende juristen som trodde att verksamheten fick bedrivas), men jag kan inte f

ö

rst

å

 att jag skulle ha medverkat till ekonomisk eller organiserad brottslighet genom vad jag gjort eller underl

å

tit i sammanhanget.

N

å

got ekonomiskt samarbete har jag inte haft med 

X 

eller Y. De 

å

d

ö

mdes kraftiga skadest

å

nd, varf

ö

r jag m

å

st av­skriva vissa arvodesfordringar p

å

 dem b

å

da."

A uppgav vidare bl a att det stod klart f

ö

r honom att det f

ö

rel

å

g ett samband mellan flickornas l

å

ga ers

ä

ttning -10 kr per timme - och deras m

ö

jlighet att knyta sexuella f

ö

rbindelser p

å

 klubben samt att han uppr

ä

ttat de ovan angivna bilagorna B och C.

Bil. B utgjordes av f

ö

ljande.

ORDNINGSREGLER

f

ö

r personer som har anst

ä

llning hos eller p

å

 annat s

ä

tt har anknytning till sexklubben = "=.

§

 1

== har till f

ö

rem

å

l f

ö

r sin verksamhet att genom visningar av filmer, strip-tease och liknande till­godose 

ö

nskem

å

l hos vissa personer. Dessa 

ö

nskem

å

l kan vara av varierande slag, men de torde ytterst best

å

 i sexuell nyfikenhet eller sexuella behov.

§

 2

De som i ett eller annat h

ä

nseende medverkar vid 

"="=:s  

visningar eller andra aktiviteter f

å

r icke genom erbjudande - med eller utan betalning - inom

Prop. 1981/82:57

168

lokalerna s

ö

ka kontakt med g

ä

ster eller p

å

 annat s

ä

tt 

ä

n som rimligtvis kan framg

å

 av det sceniska upptr

ä

dandet verka f

ö

r kroppsliga kontakter med = = :s g

ä

ster.

Avtal om samlag eller annan sexuell handling f

å

r ej slutas inom 

"="=:s   

lokaler.

§

 3

Medverkande f

å

r ej till = "= medf

ö

ra eller i lokalerna f

ö

rt

ä

ra alkohol eller nyttja narkotiska preparat. Ej heller f

å

r vederb

ö

rande vistas i lokalerna efter att ha f

ö

rt

ä

rt alkohol i m

ä

rkbar utstr

ä

ckning eller efter att ha nyttjat narkotika.

§

 4

Medverkande skall iakttaga god personlig hygien och f

å

r ej vistas i ="=: s lokaler om vederb

ö

rande 

ä

r medveten om att han eller hon har smittosam sjukdom, varmed f

ö

rest

å

s 

ä

ven annan smittsam sjukdom 

ä

n k

ö

ns­sjukdom.

§

 5

Bryter n

å

gon mot reglerna enligt ovan 

ä

ger "== r

ä

tt att omedelbart och utan ers

ä

ttning i n

å

gon form genast avvisa vederb

ö

rande fr

å

n lokalerna.

§

 6

Envar, som medverkar i ="=:s verksamhet, skall taga del av dessa ordningsregler och 

ä

r efter underskrift av desamma bunden d

ä

rav.

Bil C utgjordes av f

ö

ljande avtal.

Mellan " = "= , 

X 

och ... nedan kallad dans

ö

sen, f

ö

dd 

å

r 19... tr

ä

ffas denna dag f

ö

ljande avtal.

1.  Dans

ö

sen 

å

tager sig att under tiden ... 1975 

å

" = = utf

ö

ra s k strip-tease dans vid ... tillf

ä

llen per kv

ä

ll dvs vid tider mellan klockan 18.00-03.00 som senare 

ö

verenskommas.

2.

Dans

ö

sen skall infinna sig i lokalerna senast tio minuter f

ö

re framtr

ä

dandet men 

ä

r icke skyldig att uppeh

å

lla sig d

ä

rst

ä

des efter framtr

ä

dandet.

3.

Dans

ö

sen erh

å

ller i ers

ä

ttning ... kronor per framt radande.

4.

Om dans

ö

sen icke visar att skatt erl

ä

gges p

å 

grund av annan anst

ä

llning inneh

å

ller och redovisar = = erforderlig skatt.

Prop. 1981/82:57

169

5. Om dans

ö

sen f

ö

refaller p

å

verkad av alkohol, narkotika eller dyl eller p

å

 otillb

ö

rligt s

ä

tt tar kontakt med g

ä

ster f

ö

r sexuella f

ö

rbindelser, 

ä

ger "="= r

ä

tt att genast upps

ä

ga detta avtal och 

ä

r dans

ö

sen icke ber

ä

ttigad till skadest

å

nd d

ä

rf

ö

r.

Styrelsen h

ä

nsk

ö

t 

ä

rendet till disciplinn

ä

mnden, som muntligen h

ö

rde A.

Disciplinn

ä

mnden yttrade i beslut den 2 9 november 197 8:

N

ä

mnden finner uppenbart att varken "anst

ä

llnings­avtalen" eller ordningsreglerna tj

ä

nat annat syfte 

ä

n att ge sken av att ingen prostitution bedrevs inom eller i anslutning till klubben eller att, om s

å

 var fallet, detta skedde trots klubbinnehavarnas f

ö

rbud och i varje fall utan deras medverkan. Detta m

å

ste ocks

å

 A ha insett.

Genom att 

ä

nd

å

 p

å

 s

ä

tt som angetts l

ä

mna klubbinne­havarna bitr

ä

de r

ö

rande klubbens angel

ä

genheter har A medverkat till att s

ö

ka skapa en laglig ram f

ö

r en olaglig verksamhet. H

ä

rigenom har A allvarligt 

å

sidosatt sina plikter som advokat.

P

å

 grund h

ä

rav tilldelade n

ä

mnden A varning.

Prop. 1981/82:57

170

Bilaga 2

Sammanställning av remissyttranden

Efter remiss har yttranden över promeinorian avgetts av justitiekanslern (JK), riksåklagaren (RA), Göta hovrätt, Stockholms tingsrätt, rikspolissty­relsen, domstolsverket, Sveriges domareförbund, Sveriges advokatsam­fund, Föreningen Sveriges Statsåklagare, Föreningen Sveriges åklagare. Tjänstemännens centralorganisation, Centralorganisationen SACO/SR och Landsorganisationen i Sverige.

RA har bifogat yttranden från överåklagarna i Stockholm, Göteborg och Malmö samt från länsåklagarna i Uppsala län. Malmöhus län och Örebro län.

1 Allmänna synpunkter

Justitiekanslern: Arbetsgruppen har gått igenom det material som legat till grund för påståenden i den allmänna debatten om att vissa advokater varit inblandade i organiserad och ekonomisk brottslighet. Enligt arbets­gruppen ger materialet inte stöd åt de generella påståenden som framförts om advokaters medverkan i organiserad och ekonomisk brottslighet. Un­der inga förhållanden ger materialet enligt gruppens uppfattning nägot fog för påståenden om att dessa företeelser skulle ha spridning bland advokat­kårens medlemmar. Gruppen har likväl ansett att den diskussion som förekommit i denna fråga motiverar en undersökning om nuvarande ord­ning erbjuder tillräckligt skydd mot sådana företeelser.

Jag har ej haft tillgång till det material som arbetsgruppen gått igenom, men finner ingen anledning att ifrågasätta riktigheten av de uttalanden som gruppen gör beträffande förhållandena inom advokatkåren. Vad som före­kommit inom advokatsamfundets disciplinära verksamhet - två exempel har som bilaga fogats vid arbetsgruppens promemoria - visar dock att ständig vaksamhet är påkallad mot företeelser av det slag som arbetsgrup­pens undersökning avsett.

Riksåklagaren: Arbetsgruppen har gått igenom det material som legat till grund för påståenden i den allmänna debatten om att vissa advokater varit inblandade i organiserad och ekonomisk brottslighet. Enligt arbetsgruppen ger materialet, som varit diffust till sitt innehåll, inte stöd för de generella påståenden som framförts om advokaters medverkan i sådan brottslighet. Under inga förhållanden ger materialet enligt gruppens uppfattning något fog för påståenden om att dessa företeelser skulle ha spridning bland advokatkårens medlemmar. Gruppen har likväl ansett att den förda diskus­sionen motiverar en undersökning för att klargöra om nuvarande ordning erbjuder tillräckligt skydd mot sådana företeelser.

Jag saknar anledning att ifrågasätta riktigheten av de uttalanden som gruppen gjort beträffande sina iakttagelser om förhållandena inom advo­katkåren. Lika med arbetsgruppen anser jag dock att det är angeläget att man på alla sätt söker motverka att advokater, som i sin yrkesutövning på olika sätt kommer i kontakt med personer som ägnar sig åt organiserad och ekonomisk brottslighet, själva genom rådgivning eller på annat sätt under­lättar sådan brottslighet. Samtidigt vill jag betona vikten av att advoka­terna står fria och oberoende i förhällande till det allmänna.

Prop. 1981/82:57

171

Överåklagaren i Göteborgs åklagardistrikt: I de sammanhang som det här är fråga om kan advokaten inte sägas ha att i första hand företräda det allmänna. Denna uppgift åvilar åklagaren. De omfattande rättigheter som en advokat innehar, då särskilt som offentlig försvarare, när det gäller kontakt med den misstänkte och insyn i förundersökningsmaterialet ger emellertid anledning att även ställa stora krav såvitt avser ansvaret mot det allmänna.

Arbetsgruppen har utgått från de uppgifter i den allmänna debatten som antytt att medlemmar av advokatsamfundet varit inblandade i organiserad och ekonomisk brottslighet. Gruppen har inte funnit stöd för de generella påståenden som framförts. Men liksom det i promemorian redovisas för riket i övrigt har det under årens lopp vid åklagarmyndigheten i Göteborg vid handläggning av ekonomiska brott iakttagits att försvarare varit sä inblandade i de aktuella affärstransaktionerna att deras objektivitet kunnat ifrågasättas. Vid påpekanden härom har det hänt att advokat lämnat sitt försvararuppdrag. Det bör anmärkas att ej i något fall har brott kunnat styrkas.

Även om jag har föga tilltro till möjligheten att kunna lagstifta bort den art av brottslighet det närmast gäller här - grov ekonomisk och/eller organiserad kriminalitet - ger dock de iakttagelser som gjorts beträffande den rådgivande rollen anledning till uppmärksamhet i det översynsarbete som pågår. De påpekanden som görs i promemorian syns sålunda kunna vara verksamma i uppstramande syfte.

Överåklagaren i Malmö åklagardistrikt: Liksom BRÅ tidigare upptagit frågor angående revisors ställning i förhållande till den organiserade och ekonomiska brottsligheten har i föreliggande promemoria behandlats ad­vokatkårens ställning i samma hänseende. Arbetsgruppen anför redan inledningsvis att det i den allmänna debatten gjorts gällande att advokater är inblandade i den organiserade och ekonomiska brottsligheten. Gruppen bedömer det material som därvidlag stått till dess förfogande som diffust till sitt innehåll och anser att detta ej ger stöd ät de generella påståenden om advokatmedverkan vid brott som gjorts. Med instämmande i Barbro Engman-Nordins reservation vill även jag konstatera att omfattningen av advokaters verksamhet vid organiserad och ekonomisk brottslighet får betraktas som okänd men att vid denna brottslighet uppenbarligen sker rådgivning och expertvägledning av olika jurister i en omfattning som gör dagens brottslighet möjlig. Med denna utgångspunkt ter sig arbetsgruppens förslag till lagändringar ytterst blygsamma. De föreslagna ändringarna kan väl tillstyrkas men det mäste samtidigt konstateras att det är osannolikt att de påverkar de advokater som så önskar att fortfara att främja till exempel ekonomisk brottslighet.

Länsåklagaren i Uppsala län: Påståenden om advokaters medverkan i organiserad och ekonomisk brottslighet är ägnade att hos allmänheten och myndigheterna minska tilltron till advokaternas yrkesutövning. Även om påståendena är oriktiga eller överdrivna föreligger anledning att se allvar­ligt på dem och vidta åtgärder, som säkrar ett framtida gott förtroende för advokatkåren. Den omständigheten att delade meningar synes föreligga bland advokater om vad som kan krävas av dem i vissa avseenden medför att en närmare reglering av verksamheten erfordras.

Stockholms tingsrätt: Tingsrätten har på sitt till målen begränsade verk­samhetsfält inte funnit stöd för de generella påståenden som då och då under senare tid framförts om advokaters medverkan i organiserad, ekono­misk brottslighet. Emellertid torde denna brottslighet idag ha en sådan

Prop. 1981/82:57

172

karaktär att den inte rimligen kan bedrivas utan kvalificerad juridisk hjälp och det kan inte uteslutas att sådan hjälp begärs hos ledamöter i advokat­samfundet. Mot denna bakgrund kan det var värdefullt med regler som -på ett tydligare sätt än vad som kan anses vara fallet idag - närmare anger de etiska ramarna för en advokats verksamhet.

Rikspolisstyrelsen: Rikspolisstyrelsen tillstyrker i allt väsentligt de för­slag som framlagts i promemorian.

Domstolsverket: I samband med den under våren 1976 intensifierade debatten kring den organiserade och ekonomiska brottsligheten tillsatte rikspolisstyrelsen i september samma år en arbetsgrupp (AMOB) som fick till uppgift att utreda hur det polisiära arbetet med den organiserade och ekonomiska brottsligheten lämpligen borde bedrivas. 1 sin rapport redovi­sar AMOB under skilda avsnitt och i flera sammanhang uppgiften att ett dussintal advokater i landet kontinuerligt tycks ägna sig åt bl a rådgivnings­verksamhet inom det organiserade och ekonomiska brottsområdet (sid 21, 24, 189 if, 190) och .AMOB konstaterar att "liknande riksomfattande perso­nella samband har belagts när det gäller den tidigare omnämnda illegala kreditgivningsverksamheten" (s. 190 i.f.).

Den genomgäng av materialet som nu gjorts av arbetsgruppen inom BRA och som redovisas i promemorian (s. 50) har uppenbarligen givit gruppen anledning understryka att materialet i AMOB-rapporten såvitt nu är fråga varit diffust till sitt innehåll och inte ger stöd åt de generella påståenden som framförts om advokaters medverkan i organiserad och ekonomisk brottslighet. "Under inga förhållanden ger materialet enligt gruppens uppfattning något fog för påståenden om att dessa företeelser skulle ha spridning bland advokatkårens medlemmar", (s. 50 m). DV konstaterar att en betydande diskrepans föreligger mellan innehållet i AMOB-rapporten och promemorian såvitt gäller påståenden och slutsatser om advokaters medverkan i den ekonomiska och organiserade brottslighe­ten. DV saknar emellertid möjlighet att närmare bedöma innehållet i .AMOB-rapporten och tar därför ställning endast till de bedömningar och förslag vartill promemorian i sig kan föranleda.

Sveriges domareförbund: Promemorian, som utarbetats av en arbets­grupp inom brottsförebyggande rådet, ingår som ett led i den pågående översynen av lagstiftningen mot organiserad och ekonomisk brottslighet och har föranletts av påståenden i den allmänna debatten om att advokater varit inblandade i sådan brottslighet. Emellertid ger det material, som legat till grund för dylika påståenden, tydligen inte belägg för att sädan verksam­het skulle ha spridning bland advokatkårens medlemmar. Likväl förestår arbetsgruppen vissa nya regler.

Föreningen Sveriges Statsåklagare: Arbetsgruppen framför icke någon genomarbetad syn på advokatens ställning i skiftande situationer. Prome­morians underlag för bedömningar och förslag är tunt. Det borde ha framstått som nödvändigt för den uppgift, som arbetsgruppen-styrgruppen synes ha förelagt sig, att åtminstone i någon mån söka penetrera och klarlägga de relationer som finns mellan ekonomisk och organiserad brottslighet och advokater eller jurister i övrigt i deras roller som rådgivare eller försvarare. Arbetsgruppen-styrgruppen resonerar endast i allmänna ordalag om dessa frågor. Det är svårt att finna sambandet mellan gruppens "kartläggning" av nämnda relationer och de förslag gruppen framlägger. Förslagen får närmast karaktären av hugskott. Någon analys av de verk­ningar ett genomförande av förslagen skulle få lämnas knappast.

Prop. 1981/82:57

173

Klarare direktiv och en mångsidigare sammansättning av arbetsgruppen (och styrgruppen) hade kunnat ge bättre resultat. Statsåklagarföreningen finner anmärkningsvärt att vare sig i styrgruppen eller i arbetsgruppen ingått åklagare med erfarenhet av organiserad och ekonomisk brottslighet. Naturligtvis gäller detsamma advokatrepresentation.

Föreningen anser sig sakna anledning och möjlighet att nu bidraga med en vidare belysning av problemområdet och vill närmast föreslå att frå­gorna noggrannare och i vidare sammanhang genomarbetas genom rege­ringens försorg.

Statsåklagarföreningen vill emellertid kortfattat dels lämna några all­männa principiella synpunkter på advokatverksamheten dels ta ställning till några av styrgruppens konkreta förslag.

Advokaterna haren vital roll i bevarandet av rättssamhället. Utforman­det av reglerna för denna roll kräver en förståelse för advokatens relationer till och funktioner i vårt rättssystem. I sin yrkesutövning inträder en advokat nödvändigtvis i skiftande roller med svåra uppgifter. Varje situa­tion kan inte förutses. Grundläggande etiska principer behövs som vägled­ning. Varje särskild situation ställer honom inför frågor som han får själv söka svar på inom ramen för de etiska regler som gäller. För att advokat­kåren skall kunna fylla sin samhälleliga roll är nödvändigt att den i största utsträckning är fri och oberoende. Endast därigenom kan advokaten vara ett starkt stöd för den enskilde medborgaren även i de situationer där denne är i konflikt med den överväldigande samhällsapparaten eller utsatt för tryck från den allmänna opinionen. Förslag, innebärande vidgad sam-hällskontroll över advokatkåren eller inskränkningar i dess fria och obero­ende ställning, bör vara mycket väl underbyggda och välmotiverade för att vinna framgång.

Lagstiftningen, advokatsamfundets stadgar om krav på medlemmar och med disciplinregler samt de år 1971 antagna reglerna om god advokatsed ger tillsammans en god vägledning för de ansvarskännande advokaterna och ger regler för bestraffning eller annan åtgärd mot den som överskrider reglerna. För att reglerna, som endast kan ange en minimistandard, skall utgöra en garanti för en högtstående advokatkår krävs dock att de upp­rätthålles med skärpa. Överträdelser skall föranleda en i förhållande till dess betydelse lämplig reaktion. Sviktar ansvariga organ vid tillämpning av reglerna förlorar dessa helt eller delvis sin effekt.

Vilket regelsystem som än gäller för advokalverksamheten kan ej för­hindras att advokater emellenåt kommer att beslås med brottsliga eller eljest oetiska handlingssätt. Det hade varit av värde om arbetsgruppen försökt att belysa vilka oacceptabla handlingsmönster som förekommer och ge konkreta rekommendationer om hur dessa företeelser skall hejdas. Tydligen avvisar arbetsgruppen de angrepp som från samhällets sida ge­nom den inom rikspolisstyrelsens administrerade AMOB-rapporten riktats mot advokatkåren och betecknar dem som diffusa och utan stöd för gjorda generella påståenden. .Arbetsgruppen bidrar dock ej själv nämnvärt med någon belysning av fältet.

Vad som anförs i promemorian torde inte vara ägnat att i nämnvärd omfattning begränsa ekonomisk brottslighet.

Föreningen Sveriges åklagare: Föreningen saknar anledning att ifråga­sätta riktigheten av arbetsgruppens uttalande att dess undersökning icke givit stöd åt de generella påståenden som framförts om advokaters med­verkan i organiserad och ekonomisk brottslighet. Med hänsyn till vikten av att den rättssökande allmänhetens och myndigheternas tilltro till advokat-

Prop. 1981/82:57

174

kårens yrkesutövning upprätthålls bör, såsom arbetsgruppen föreslagit, åtgärder likväl vidtagas så att erforderligt skydd erbjuds mot den typ av företeelser, som nämnda påståenden gällt.

Arbetsgruppen har framlagt en rad förslag, vilka föreningen i allt väsent­ligt kan godtaga och som, åtminstone för närvarande, kan anses tillräckligt ingripande.

Tjänstemännens centralorganisation: Det material rörande advokaters inblandning i organiserad och ekonomisk brottslighet som arbetsgruppen har gått igenom är ett skriftligt material från 1977 som legat till grund för Rikspolisstyrelsens arbetsgrupp mot organiserad brottslighet. Eftersom detta material dels är gammalt och dels av begränsad omfattning kan det, enligt TCOs uppfattning, inte vara möjligt att dra några generella slutsatser om förekomsten av organiserad och ekonomisk brottslighet inom advokat­kåren. Det material som funnits till förfogande ger enligt reservanten Sjöström tvärtom exempel på att advokater medverkat i ekonomisk och organiserad brottslighet genom rådgivning eller på annat sätt. Detta inne­bär att det inte är möjligt att, som arbetsgruppen gjort, hävda att materialet är ett bevis för att en sådan verksamhet inte förekommer.

Landsorganisationen i Sverige: Arbetsgruppen har gått igenom material som legat till grund för påståenden om att advokater varit inblandade i organiserad och ekonomisk brottslighet. Enligt gruppen ger detta material inte stöd åt de generella påståenden som framförts om advokaters medver­kan i organiserad och ekonomisk brottslighet. Man har ändå ansett att det finns skäl att överväga åtgärder för att motverka att advokater som i sin yrkesutövning kommer i kontakt med organiserad och ekonomisk brotts­lighet själva medvetet eller omedvetet underlättar denna.

2 Försvararens relationer till den misstänkte

Justitiekanslern: I likhet med arbetsgruppen finner jag det vara klart att en försvarare mäste äga integritet och självständighet inte bara gentemot domstol och åklagare utan även mot den misstänkte. När det gäller meto­der för att inskärpa detta kan det naturligtvis ifrågasättas om de föreslagna ändringarna i 21 kap. rättegångsbalken kommer att bli ett särskilt verksamt medel. Stora svårigheter att fastställa sädana relationer mellan försvararen och den misstänkte som förslaget tar sikte på kan väntas uppstå. De principer som de föreslagna lagändringarna ger uttryck för synes mig dock riktiga och jag har ingenting att invända mot att ändringarna genomförs i huvudsaklig överensstämmelse med förslaget.

Riksåklagaren: När det gäller försvararens relationer till den misstänkte vill jag lika med arbetsgruppen understryka angelägenheten av att försva­raren upprätthåller en självständig och oberoende ställning inte bara gent­emot domstol och åklagare utan även mot den misstänkte. Detta är väsent­ligt inte minst med hänsyn till att den misstänktes intressen i annat fall kan befaras bli eftersatta. Arbetsgruppens förslag är sålunda ägnat att förhind­ra att försvararen får egna intressen i saken eller blir indragen i den misstänktes ekonomiska angelägenheter i stort. Som överåklagaren i Stockholm framhållit i sitt yttrande kan vissa svårigheter förväntas när det gäller att i del enskilda fallet fastställa försvararens förhållanden till den misstänkte och hans sak. Genom att regeln ges obligatorisk karaktär un­danröjs dock varje tvivel om att fräga är om en renodlad diskvalifikations-grund. Det måste därför framstå som uppenbart för vederbörande försva­rare att han har en oavvislig plikt att redovisa alla för sakens bedömning

Prop. 1981/82:57

175

relevanta uppgifter. Jag förutsätter att underlåtenhet i detta hänseende kommer att bedömas som en mycket allvarlig pliktförsummelse. Med beaktande av det nu sagda vill jag inte motsätta mig ett genomförande av förslaget enligt de riktlinjer arbetsgruppen förordat. Den valda utformning­en av lagtexten synes mindre lämplig med hänsyn till att lokutionerna delvis ligger mycket nära rekvisiten för medhjälp till brott. Som framhållits av överåklagaren i Göteborg och länsåklagaren i Malmöhus län bör förbu­det i förekommande fall ta sikte på samtliga på en advokatbyrå arbetande jurister.

Överåklagaren i Stockholms åklagardistrikt: Den grundläggande princi­pen för utseende av försvarare för misstänkta i brottmål är att den miss­tänkte har rätt att själv få avgöra vem han skall ha. Endast för vissa i rättegångsbalken närmare angivna fall kan inskränkningar ske i denna rätt.

1 likhet med arbetsgruppen anser jag att det är av betydelse att en försvarares integritet och självständighet gentemot den misstänkte upp­rätthålles. Lika angeläget är det att söka förhindra att försvararen -medvetet eller omedvetet blir indragen i ekonomisk brottslighet. Emel­lertid är jag tveksam huruvida den omständigheten att en försvarare varit den misstänkte behjälplig i angelägenhet som rör brottmålet skulle göra honom så olämplig som försvarare att det motiverar en regel som den föreslagna.

Den föreslagna oberhörighetsregeln tar sikte på det fallet att misstanke om brott inte föreligger mot försvararen. Oaktat han sålunda inte kan straffas för vad han - kanske under utövning av advokatyrket - företagit sig kommer han likväl att drabbas av en sanktion i den meningen att han i det aktuella fallet betages möjligheten att biträda en klient och således i viss utsträckning utöva sitt yrke. Utifrån principiella synpunkter är den föreslagna ändringen därför ägnad att inge betänkligheter. Vidare torde man vid tillämpningen av bestämmelsen möta avsevärda svårigheter. Så­lunda uppkommer till en början fråga om vem som skall svara för utred­ningen om eventuell obehörighet. Såvitt gäller advokat ankommer det i första hand på denne själv att pröva om han är obehörig. Denna skyldighet är sanktionerad genom samfundets möjligheter till disciplinärt ingripande. Så är emellertid inte fallet beträffande försvarare som inte är advokat. För att den önskade effekten skall kunna uppnås bör försvarare kunna avvisas redan under förundersökningen. Om sådant avvisande i princip kan ske enligt nu gällande rätt har det dock - såvitt känt - aldrig förekommit. Fråga uppkommer vidare om åklagare själv kan avvisa eller om endast rätten har sådan befogenhet. Oavsett när och av vem beslut om avvisning kan meddelas torde möjligheterna till uttömmande utredning vara starkt begränsade p.g.a. bestämmelsen i 36 kap 5§ rättegångsbalken om advo­kats tystnadsplikt. Risk föreligger att den föreslagna regeln ger upphov till "sidorättegångar" angående den eventuella obehörigheten. Enligt min mening bör övervägas en mera begränsad regel för att komma till rätta med de mest flagranta fallen som går ut på att domstolen har rätt att avvisa försvarare som på de angivna grunderna befinnes olämplig. Med en sådan bestämmelse som alltså ger möjlighet till avvisning först efter prövning i det enskilda fallet i stället för en ovillkorligt utformad obehörighetsregel ges större utrymme för mindre stelbenta lösningar av frågor rörande för­svararens integritet och självständighet. Med en på detta sätt utformad regel bortfaller även behovet av dispens i särskilda fall.

Om avvisning av försvarare som är advokat sker på nu diskuterade grunder anser jag att skäl inte föreligger för anmälan till advokatsamfundet

Prop. 1981/82:57

176

jämlikt 12 kap 6§ 2 st rättegångsbalken, varför undantag bör göras från denna bestämmelse.

Överåklagaren i Göteborgs åklagardistrikt: Jag har i princip inte något att erinra mot de bestämmelser som tänkts införda i 21 kap RB. Utform­ningen av 21:3 borde dock vara tydligare för att undvika tolkningsproblem. Dessutom bör förbudet avse även annan advokat verksam på samma byrå.

Länsåklagaren i Uppsala län: I likhet med arbetsgruppen anser jag det viktigt att försvararen upprätthåller en självständig och oberoende ställ­ning i förhållande till den misstänkte. Föreslagna tillägg till 21 kap 3 § och 7§ rättegångsbalken kan bidra till denna princips upprätthållande. Den föreslagna undantagsregeln i 3 § 2 st bör dock preciseras så att synnerliga skäl krävs för att medge undantag från huvudregeln.

För att förbättra domstols möjligheter att förhindra att de föreslagna reglerna åsidosätts, bör även införas en regel i 21 kap rättegångsbalken som stadgar skyldighet för försvarare att till rätten självmant lämna upp­lysningar om mellanhavanden med den misstänkte, vilka inte helt saknar samband med gärningen. Åsidosättande av en sådan skyldighet kan för advokats del väntas leda till disciplinär åtgärd.

Lånsåklagaren i Malmöhus län: Arbetsgruppens förslag om att införa bestämmelse i 21 kap RB om viss inskränkning i rätten att vara försvarare synes väl motiverat. Fråga är emellertid om inte det föreslagna förbudet bör gälla även för den som t ex arbetar inom samma advokatbyrå. Om en av två kompanjoner i en avokatfirma omhänderhaft en klients affärsangelä­genhet bör även kompanjonen med hänsyn till dennes personliga inlresse att värna om byråns anseende vara jävig att omhänderha försvararskapet för klienten.

Enligt arbetsgruppen bör det åvila den som erbjuds uppdrag som försva­rare att själv pröva huruvida hans relationer till den misstänkte är sålunda att han är obehörig att vara försvarare och att, om så är fallet, avböja detta. Anser han saken tveksam är han skyldig att till rätten självmant anmäla detta. Upptäcker han sedan han mottagit uppdraget av rätten att han är obehörig att vara försvarare skall det enligt arbetsgruppens mening åligga honom själv att ta initiativet till att anmälan göres till rätten. Den skyldig­het som enligt arbetsgruppen i detta sammanhang bör åläggas försvararen bör också lämpligen angivas i det föreslagna lagrummet eller i reglerna om god advokatsed.

Länsåklagaren i Örebro län: Den föreslagna ändringen i 21 kap. 3 § rättegångsbalken tillstyrks såsom angelägen och nödvändig. Det synes emellertid angeläget att understryka att försvarare i tveksamma fall själv­mant och snarast möjligt anmäler förhållanden som kan påverka hans upp­drag som försvarare.

Tillägget till 21 kap. 7 § får anses påkallat inte minst till skydd för försvararen. Ändringen tillstyrkes därför.

Göta hovrätt: En försvarares uppgift är att inom ramen för gällande lagstiftning och god advokatsed tillvarata den misstänktes intressen. Detta kan innebära att viss advokat inte bör komma i fråga som försvarare med hänsyn till det biträde han tidigare lämnat den misstänkte. Försvararen bör självfallet inte heller gå den misstänktes ärenden i angelägenheter som har samband med den påstådda brottsligheten. Att närmare reglera dessa frågor i lag är en närmast omöjlig uppgift, vilket inte minst arbetsgruppens förslag vittnar om. Något egentligt behov av en sådan reglering har arbets­gruppen inte heller påvisat. Hovrättens erfarenhet är att advokaterna agerar korrekt som försvarare inom den nyss angivna ramen. En närmare

Prop. 1981/82:57

177

reglering av detta område kan lätt bli ofullständig och onyanserad och leda till en överdriven försiktighet från advokaternas sida. En sådan utveckling skulle kunna medföra att försvaret bedrivs mindre effektivt och skulle alltså i sista hand drabba den misstänkte. Hovrätten avstyrker därför förslaget.

Stockholms tingsrätt (majoriteten}: En försvarares förhållande till den brottsliga gärningen eller till angelägenhet som har samband därmed får inte vara av den art att han hamnar i ett jävsliknande förhållande till den misstänkte och dennes sak. Den föreslagna ändringen t 3 § ger en tillfrågad försvarare ett incitament till självprövning och ett skäl att avböja ett uppdrag. .Även för domstolar kan förslaget utgöra ett stöd att avvisa en föreslagen försvarare om denne på angiven grund befinns olämplig. Mot denna bakgrund tillstyrker tingsrätten den i 21 kap. 3 § rättegångsbalken föreslagna ändringen.

En misstänkt bör enligt tingsrätten kunna få biträde av sin försvarare även i ekonomiska angelägenheter som ligger utanför försväraruppdraget så länge advokaten kan lämna sådant biträde inom ramen för sund etisk advokat verksamhet. Främst mot denna bakgrund kan tingsrätten inte till­styrka den föreslagna ändringen i 21 kap. 7 § rättegångsbalken.

Stockholms tingsrätt (minoriteten): Vad angår de av arbetsgruppen före­slagna ändringarna i 21 kap. RB känner vi oss inte övertygade om att de har omedelbart samband med gruppens arbetsuppgifter. Den allmänna lämplighetsprövning som enligt nu gällande regler måste föregå varie för­ordnande av offentlig försvarare eller godtagande av enskild försvarare torde rymma tillräckliga möjligheter att undvika de företeelser som de nu föreslagna lagändringarna avser att motverka.

Domstolsverket: Förslaget till ny lydelse av 21 kap. 3 § RB är utformat så att det för diskvalifikation av försvarare krävs att denne är övertygad om otillbörligt samröre med den misstänkte. Mot förslaget i och för sig finns intet att erinra. Med en bestämmelse med sådana rekvisit torde dock inte mycket vinnas. Flertalet försvarare i de mål det här rör sig om är offentliga försvarare - dvs. advokater. Skulle en advokat ha övertygats om verksamhet av här avsett slag, torde man ha all anledning anta att han redan blivit utesluten ur advokatsamfundet och pä den grunden i praktiken är otänkbar som offentlig försvarare. Det ter sig mot bakgrund härav och omständigheterna i övrigt önskvärt att inte heller den får vara försvarare som på sannolika skäl kan antas ha hjälpt den misstänkte vid gärningen etc. DV föreslår att 21 kap. 3 § RB ändras i enlighet härmed.

Förslaget till ändring av 21 kaj). 7 S RB är ägnat att inge betänkligheter. Det föreslagna tredje stycket av paragrafen är alltför lösligt formulerat för att tjäna till vägledning rörande vad som är tillåtligt för en försvarare. Av motiveringen framgår egentligen endast att en försvarare inte får ägna sig åt olämplig hjälp åt den misstänkte. Det exempel som ges på olämplig hjälp (s. 60 y) ter sig dessutom enligt DVs mening inte i allo så uppenbart olämpligt; snarare är det mången gång helt i sin ordning att försvararen hjälper den misstänkte utöver försvararuppdragel.

De oarter förslaget avser att komma till rätta med torde kunna bemästras inom ramen för reglerna om god advokatsed och - beträffande eventuella privata försvarare - bestämmelserna i 21 kap. 3 § 2 st. jfrt med 12 kap. 5 § RB. DV avstyrker förslaget i denna del.

Sveriges domareförbund: Enligt arbetsgruppen är det särskilt i mål med anknytning till organiserad och ekonomisk brottslighet av vikt att försvara­ren garanteras en gentemot den misstänkte självständig ställning. Gruppen

12   Riksdagen 1981182. 1 .uiml. Nr 57

Prop. 1981/82:57

178

föreslår i sådant syfte att det i 21 kap. RB införs bestämmelser av innebörd att den som genom råd eller på annat sätt varit den misstänkte behjälplig vid gärningen eller i angelägenhet som har väsentligt samband därmed inte får vara försvarare, att rätten i särskilt fall kan medge undantag från denna regel samt att den som är försvarare inte fär vara den misstänkte behjälplig i andra ekonomiska angelägenheter än sådana som faller inom ramen för försvaret eller uppenbarligen saknar samband med gärningen.

Domareförbundet anser i likhet med arbetsgruppen att försvararen mås­te, för att kunna rätl fylla sin uppgift, upprätthålla en självständig och oberoende ställning i förhällande till den misstänkte och dennes sak. Det är därför väsentligt att försvararen ej genom samröre med den misstänkte utanför försvararuppgiften kommer i jävsliknande situationer som är oför­enliga med försvararens ställning. 1 fråga om sådana fall, där försvararen under rättsförfarandet ställs inför oacceptabla anspråk på biträde utanför försvararuppgiften, skulle en förhållningsregel av det föreslagna innehållet i vissa fall möjligen kunna bli ett stöd för försvararen att hävda sin integri­tet. Emellertid anser domareförbundet att de föreslagna reglerna inte torde komma att, utöver vad som kan uppnås inom ramen för gällande regler, på något mera påtagligt sätt förebygga att advokater blir inblandade i organi­serad och ekonomisk brottslighet. Ej heller eljest anser förbundet förslaget ägnat att på något verkningsfullt sätt motverka sådan brottslighet.

Såsom ligger i det nyss sagda anser förbundet att gällande regler i RB ger tillräcklig grund för hanteringen av frågor om försvararens lämplighet med hänsyn till hans tidigare förbindelser med den misstänkte eller hans mel­lanhavanden med denne under rättsförfarandet. Vid sidan av RB ges ytterligare ledning i begreppet god advokatsed. Förbundet vill härutinnan peka på den i vägledande regler om god advokatsed stadgade skyldigheten för advokat att avböja eller frånträda uppdrag om han ej obundet kan hävda uppdragsgivarens intressen (14 och 15 §§). Enligt förbundets upp­fattning ger de gällande reglerna på ett annat sätt än vad förslaget synes förutsätta rätten möjlighet att från fall till fall pröva försvararens lämplig­het i aktuella hänseenden, främst då med avseende på frågan om försvara­ren med hänsyn till sitt förhållande till saken kan antagas ha.intresse av att hindra eller motverka dess rätta belysning. De problem som samman­hänger med den organiserade och ekonomiska brottsligheten ger givetvis domstolarna anledning till skärpt uppmärksamhet härvidlag.

Vidare vill förbundet peka pä att förslaget ej medför hinder för den som är försvarare att vara aktiebolag eller annan juridisk person behjälplig i ekonomiska angelägenheter som har samband med vad den misstänkte företagit sig. Ej heller har arbetsgruppen klargjort vad som i förslaget avses med den misstänktes ekonomiska angelägenheter. Förslaget skulle kunna medföra tillämpningsproblem i fråga om t. ex. fackliga organisationer, där jurister och andra anställda kan biträda medlemmar i brottmål och därmed sammanhängande ekonomiska angelägenheter. Bl.a. i dylika fall skulle förslaget kunna medföra att den misstänkte ej fick biträde av den som vore bäst skickad att försvara honom.

På grund av det anförda avstyrker förbundet att förslaget genomförs.

Sveriges advokatsamfund: Samfundet delar arbetsgruppens uppfattning att det är olämpligt att någon anlitas som försvarare i fall han haft eller har samröre med den misstänkte utanför försväraruppdraget att detta av den art att det kan inkräkta på hans självständighet gentemot den misstänkte. Av de frågor arbetsgruppen diskuterar i promemorian är i själva verket denna den enda som har praktisk anknytning till problemen med den s. k. organiserade och ekonomiska brottsligheten.

Prop. 1981/82:57

179

Såvitt gäller advokater som försvarare är frågan - i vidare män än arbetsgruppen antagit (se sid. 56 m) - reglerad genom de vägledande reglerna om god advokatsed. Sålunda anges där i 14 § andra stycket att varje förekommande omständighet "som uppenbarligen utgör hinder för advokaten att obundet hävda uppdragsgivarens intressen" medför skyldig­het för honom att avböja uppdraget. Denna regel är i själva verket mera långtgående än den bestämmelse som arbetsgruppen föreslår införd i 21 kap. RB.

Den angivna regeln i de vägledande reglerna förutsätter att i första hand advokaten själv skall pröva om jäv föreligger. I allmänhet är det bara den närmast berörde som fullt ut kan överblicka de intrikata och grannlaga frågeställningar som en jävssituation medför. De av arbetsgruppen före­slagna nya bestämmelserna i 21 kap. 3 och 7 §§ rättegångsbalken skall emellertid tillämpas även på försvarare som inte är advokater och de avser både offentliga och privata försvarare.

Enligt samfundets bedömande kommer åtskilliga problem att bli förknip­pade med tillämpningen av de föreslagna bestämmelserna.

Som ett skäl för sitt förslag anför arbetsgruppen önskvärdheten av att undvika att en advokat som varit den misstänkte behjälplig i tvivelaktiga transaktioner senare åtar sig uppdrag som dennes försvarare för att därige­nom förskaffa sig det skydd mot att själv bli förhörd i saken som bestäm­melserna i 36 kap 5 § RB erbjuder. Det där föreskrivna undantaget från den allmänna vittnesplikten måste emellertid rimligtvis omfatta även tidigare anlitad försvarare. Om detta antagande är riktigt nödvändiggör detta att frågan om försvararjäv enligt de föreslagna reglerna prövas innan försvara­re utses. Får nämligen den misstänkte tillfälle att utse försvarare för sig torde förbudet mot att höra vederbörande alltjämt kvarstå oavsett om denne senare förklarats "jävig".

Enligt arbetsgruppen ankommer det i praktiken på åklagaren att bevaka att ingen anmärkning kan göras mot försvararen i fråga om de aktuella reglerna och att eljest anmäla saken för rätten. Bland annat av nyss angivna skäl kan åklagaren ha anledning att redan på ett tidigt stadium framföra synpunkter på den misstänktes val av försvarare. Domstolen kan därigenom tvingas att ta ställning till reglernas tillämplighet redan vid en tidpunkt då "gärningen" ännu inte preciserats. Arbetsgruppen har inte anvisat huruvida domstolen, som i detta läge saknar underlag för självstän­dig bedömning av frågan, skall godta åklagarens uppgifter eller bereda den föreslagne försvararen tillfälle aft yttra sig därom. Väljes den senare vägen kan detta resultera i att den misstänkte under ett känsligt skede av utred­ningen får stå utan försvarare medan åklagaren och den tilltänkte försvara­ren växlar argument inför domstolen. Detta skulle i sin tur i mänga fall tvinga den senare att godta påståendet om "jäv". Mycket talar sålunda för att det i praktiken blir åklagaren som i tveksamma situationer blir bestäm­mande för försvararvalet, något som i vart fall från principiell synpunkt inte kan accepteras.

Praktiska tillämpningssvårigheter såsom de nu exemplifierade föranle­der samfundet alt som sin mening uttala att den av arbetsgruppen föreslag­na regleringen av försvararens relationer till den misstänkte inte utan vidare utredning bör leda till lagstiftning.

Föreningen Sveriges Statsåklagare: Den föreslagna obehörighetsregeln i 21 kap 3 § rättegångsbalken, avseende vissa fall, då en föreslagen försva­rare varit sin klient behjälplig med tvivelaktiga ekonomiska Iransaktioner, förefaller från såväl principiell som praktisk synpunkt diskutabel. Om ej

Prop. 1981/82:57

180

vederbörande advokat själv i enlighet med advokatetiken bedömer sig vara obehörig bör det ankomma på rättens ordförande att antingen ex officio eller efter anmälan av åklagare vilket bör kunna ske redan på förunder­sökningsstadiet - i det enskilda fallet besluta att avvisa honom. Hur skall utredningen om obehörighet bedrivas och i vilken form skall den redovisas för rätten? Vissa risker är alltid förenade med att rätten utanför huvudför­handling tillförs sidoinformation om målet. 1 vilken utsträckning skall den presumtive försvararen höras, vid förhandling eller vid skriftlig handlägg­ning? 1 vad mån kan då nödvändig skyndsamhet vid pågående förunder­sökning eller för huvudförhandling i mål med häktad kunna iakttagas? Dessa och andra praktiska frågor bör noga övervägas, eftersom i detta fall den misstänktes rätt att själv utse sin försvarare beröres.

De föreslagna ändringarna till såväl 21 kap 3 § som 21 kap 7 § RB har givits en så vid utformning att de ej tydligt avgränsar sådana jävsliknande situationer som bör förhindras. Detta kan komma att föranleda en ojämn rättstillämpning. Reglerna kan väl intas bland de vägledande etiska regler­na men synes icke ha sådan fasthet att de bör vara bestämmande för domstols rätt och skyldighet att avvisa försvarare.

Företungen Sveriges åklagare: Förslaget till nya bestämmelser i 21 kap RB bör förtydligas så att därav klart framgår att den i 3 § föreslagna diskvalifikationsgrunden blir tillämplig icke endast på den som varit den misstänkte behjälplig på sätl som anges i förslaget utan även på övriga advokater vid samma byrå. Detsamma bör gälla det i 7 § föreslagna förbudet. Även förslaget i den delen bör sålunda förtydligas.

Centralorganisationen SACO/SR: SACO/SR instämmer i de allmänna synpunkier som där framförs fr. o. m. sid. 2, "Försvararens relationer till den misstänkle".

Landsorganisationen i Sverige: Arbetsgruppen har särskilt ägnat sig ål försvarares relationer lill den misstänkte.

LO tillstyrker arbetsgruppens förslag i denna del.

3 Komplettering av de vägledande reglerna om god advokatsed

Justitiekanslern: Den rekommendation som arbetsgruppen föreslagit ger uttryck för eu synsätt som i praktiken i allt väsentligt redan torde gälla.

Den föreslagna regeln om att advokat i sin verksamhet inte får främja orätt är mycket vidsträckt. De handlingsmönster som arbetsgruppen därut­över behandlat i den föreslagna regeln är sådana som utan vidare faller under begreppet främjande av orätt. Jag ifrågasätter därför om det är nödvändigt att i den föreslagna regeln särskilt ta upp dessa fall.

På grund av det anförda anser jag att en sådan regel av generalklausuls­karaktär som den av advokatsamfundets styrelse tillsatta kommittén före­slagit är tillfyllest, om vid denna fogas en kommentar som mera tydligt än förslaget från den nämnda kommittén understryker skyldigheten att inte främja klandervärda förfaranden mot det allmänna.

Riksåklagaren: Beträffande de vägledande reglerna om god advokatsed har arbetsgruppen föreslagit en regel om att advokat i sin verksamhet inte får främja orätt. Enligt min mening faller de i övriga regler angivna fallen klart under begreppet främjande av orätt och synes därför kunna utgå. Jag anser att den inom advokatsamfundet tillsatta kommitténs förslag till gene­ralklausul kan godtagas under förutsättning att man i kommentaren mera påtagligt understryker skyldigheten att hänsyn skall tas även tilldel all-

Prop. 1981/82:57

181

manna. Jag vill dock framhålla att det i realiteten torde betyda mindre hur de etiska reglerna är konstruerade; del väsentliga är hur praxis utbildas på området.

Överåklagaren i Stockholms åklagardistrikt: Arbetsgruppens förslag till komplettering av de etiska reglerna innebär i sak inte något nytt och behov av sådan komplettering har inte påvisats.

Överåklagaren i Göteborgs åklagardistrikt: Gruppen har rekommende­rat advokatsamfundet att komplettera de vägledande reglerna om god advokatsed. Detta förslag biträds. Det bör dock noteras att, som gruppen refererat i 6.3.3., frågan är under behandling hos samfundet.

Överåklagaren i Malmö åklagardistrikt: Vad gruppen anför belräffande de vägledande reglerna om god advokatsed föranleder likaledes i och för sig ej invändning men åter måste påpekas att värdet av de föreslagna förtydligandena synes begränsat. Pä samma sätt ter sig en etisk general­klausul vara utan större värde vid bekämpandet av den organiserade och ekonomiska brottsligheten.

Länsåklagaren i Uppsala län: Grundsatsen om att advokater i sin verk­samhet inte får främja orätt är viktig för tilltron till advokatkåren. Jag delar arbetsgruppens uppfattning all en regel om detta bör införas i de vägle­dande reglerna om god advokatsed. Den formulering som rekommenderas synes lämplig.

Lånsåklagaren i Malmöhus län: De etiska regler, som styr advokatverk­samheten, har enligt min mening, vare sig tillräcklig räckvidd eller är tillräckligt tydliga för att t. ex. motverka icke önskvärda advokatinsatser till förmån för organiserad och ekonomisk brottslighet.

Arbetsgruppen har framhållit alt praxis hos advokatsamfundets styrelse och diciplinnämnd visat att samfundet trols avsaknad av praxis ej tvekat att gä fram "med stränghet också mot missförhållanden som riktat sig mot det allmänna". Jag har inte förmärkt någon sådan aktivitet från advokat­samfundets sida. I åtminstone ett fall har samfundet visat en enligt min mening anmärkningsvärd passivitet. Det har gällt en person, som under många år fåll fortsätta med advokatverksamhet, trots att åtal väckts mot honom dels vid ett tillfälle för medhjälp till grovt skattebedrägeri på mång­miljonbelopp, dels vid annat tillfälle för eget grovt skattebedrägeri. Tings­rätt har i samband med reseförbudsförhandling i båda ärendena förklarat advokaten skäligen misstänkt för båda brotten. Skatledomstolarna har slutligt avgjort skatteärendena. Eftertaxeringar har skett och skattetillägg har utdömts. Härtill kommer att advokaten för viss medhjälp till brott mot aktiebolagslagen dömts till böter av Högsta Domstolen. Gärningen har begåtts tillsammans med person, som sysslat med ekonomisk och organi­serad brottslighet. Endast sistnämnda händelse har föranlett viss mindre disciplinpåföljd från samfundets sida mot advokaten, som alltjämt är sam­fundsledamot.

Stora svårigheter föreligger när det gäller att beskriva vad som bör vara ur etisk synpunkt godtagbart och vad som skall anses otillåtet. Bland advokater råder delade meningar om var gränsen skall dragas.

Några exempel jag mött kan kanske illustrera vissa problemställningar.

En person misstänkt för grovt skattebedrägeri frågar en advokat om vilken ökad påföljd han kan riskera om han skaffar sig några falska faktu­ror för att dölja sitt brott om detta mot hans förmodan skulle upptäckas. Vissa advokater har hävdat att en sådan diskussion ger de sig inte på, enär svaret lätt skulle uppfattas som en rådgivning. Andra har förmenat att en sådan förfrågan inneburit en begäran om upplysning angående gällande

Prop. 1981/82:57

182

praxis och att advokaten varil oförhindrad att t. ex. lämna svaret, att en sådan "tilläggsbrottslighet" inte nämnvärt skulle öka påföljdstiden.

Ibland har förekommit fall, där den misstänkte erhållit hjälp av advokat med upprättande av avtal, som använts vid bedrägeri eller skattebedrägeri, varvid advokaten hävdat att han varit helt ovetande om bakomliggande förhållande lill avtalet, och att han endast haft ett begränsat uppdrag att sätta upp ett formellt oantastligt avtal, han har fungerat mera som "skriv-hjälp" än som juridisk rådgivare. Situationen har varit något annorlunda än i exemplet i bilaga 3 till promemorian. Advokaten har i milt exempel, under åberopande av begränsningen i uppdraget, mer eller mindre avsikt­ligt underlåtit att sätta sig in i hela ärendet. Advokaten måste i en sådan situation enligt min mening insett att handlingen av den misstänkte lätt kunnat presenteras som bevis för att advokaten prövat ärendet ur juridisk synpunkt.

En variant av invändning i samband med upprättande av olämpliga avtal har varit att advokaten sagt sig ha materiellt satt sig in i ärendet, kommit fram till att konstruktionen varit tveksam och kanske kunnat vara ur skatterättslig och kriminell synpunkt angripbar. Han har därefter överlåtit åt klienten att fatta beslut om denne likväl velat gå med på att hävda konstruktionen och, sedan klienten samtyckt, hjälpt honom med avtals­skrivningen.

Vissa samfundsledamöter har hävdat att en advokat skall kunna åtaga sig ett lill själva avtalsskrivningen begränsat uppdrag medan andra ansett att advokaten måste anses ha en viss plikt att undersöka vad saken materi­ellt sett gällt. Helt förkastligt måste vara att till en rådsökande klient hänskjuta avgörandet om en dubiös avtalskonstruktion skall användas och sedan hjälpa klienten med denna.

En annan icke önskvärd form av advokatmedverkan är att advokaten hjälper klienten att dölja ett redan begånget ekonomiskt brott t. ex. genom att upprätta skriftliga äganderättsöverlåtelser eller andra handlingar för att göra klientens handlingssätt svåröverskådligt, dock ulan att man kan påstå att det sker för skens skull eller att handlingssättet i övrigt frän advokatens sida är straffbart. Sådan och annan form av "efterföljande delaktighet" framstår för mig som klart stridande mot god advokatsed.

Ibland förekommer att advokat har hjälpt gäldbunden klient att rädda undan egendom genom gåvor eller försäljning till närstående, lösöreköps-kontrakl eller liknande åtgärder. Sådana fall synes ofta - inte minst ur samhällsintresset att få in förfallna skatter - kräva betydligt vidare under­sökning av klientens obeståndssituation än många advokater anser sig skyldiga till.

En fråga, som inte sällan varit uppe, är frågan om det varit förenligt med god advokatsed och rättegångsbalkens bestämmelse om försvararens plikt att i klientens intresse verka för sakens riktiga belysning, att försvararen understött klientens vilja att vägra yttra sig i processen. Även om en försvarare inte skall vara positivt verksam för utrönande av sanningen "om detla skulle komma att stå i strid med hans ställning som försvarare" kan man tycka att skall påståendet om att advokat i viss mån har alt taga hänsyn även till den allmänna rättsordningens funktion ha någon innebörd, bör försvararen i en sådan situation enligt min mening försöka medverka till att uppgifter lämnas.

Så långt bör också advokaten ha plikt att medverka till sanningens utletande, att han aktivt verkar för att inte klientens uppgifter leder till att annan person oriktigt blir fälld för brott, om advokaten har bevisning om att klienten begått broUet.

Prop, 1981/82:57

183

När fråga uppkommit om försvarares verksamhet i brottmålsärenden, som snart riskerat att preskriberas har del visat sig alt gränsen mellan å ena sidan råd från advokatens sida till klienten att hälla sig undan och å andra sidan "upplysning om vad som är gällande rätl" varit hell flytande. Del har med viss rätt hävdats att upplysning till klienten om att saken snart preskriberas och att delgivning av stämning erfordras för att avbryta pre­skription rent faktiskt innebär samma sak som råd till klienten att l.ex. resa utomlands till dess saken hunnit preskriberas.

Formulering av en "etisk generalklausul" måste, som jag ovan framhål­lit, innebära stora svårigheter. Fråga är om del överhuvudtaget är möjligt att tillfredsställande reglera sådana förhållanden med någon generell regel, inte minst därför att vad som är etiskt riktigt inte är något enhetligt eller definierbart begrepp. Risken med en sådan regel är att den för att få tillräcklig anslutning blir alltför allmän och "urvattnad" eller - om man försöker skapa regel med klarare gränser - blir alltför kontroversiell för att kunna accepteras.

Såväl kommittén inom advokatsamfundet som BRÅ:s arbetsgrupp har föreslagit en bestämmelse om att advokat i sin verksamhet inte får "främja orätt". En sådan regel säger ju ingenting utöver vad som redan reglerats i RB 8:7 om att "advokat som i sin verksamhet uppsåtligen gör orätt eller eljest förfar oredligt skall uteslutas ur samfundet". Vad är för övrigt "orätt" på det etiska planet? Vad en menar vara orätt i delta sammanhang uppfattas inte som orätt av annan. Inte heller blir gränsen mellan "rätt" och "orätt" mycket klarare rned vad som sägs ytterligare i arbetsgruppens förslag. Advokat skall icke medverka till "kringgående av lag". Vad man menat härmed har man inte angivit. Med hänsyn till vad som sagts strax innan i lagförslaget om att advokat inte skall medverka till lagstridig handling måste det rimligen innebära något som inte är lagstridigt. Kanske tydligare då hade varit att begagna sig av uttrycket "lucka i lagstiftning­en". Menar man alt advokat inte få begagna sig av sådan förefaller ett förbud alltför ingripande även om man talar om åtgärd som "uppenbarli­gen innebär kringgående av lag". Härtill kommer att, som ovan påpekats det förefaller alltför vagt vad som åsyftats. Mycket av en advokats, revi­sors eller ekonomisk rådgivares verksamhet går ju just ut på alt inom lagens råmärken värna om den enskildes rätt även om detta skulle ske på bekostnad av en inte tillfredsställande lagstiftning. Påståendet i Engman-Nordins reservation å sid 109 i promemorian om att "Advokatens uppgift är att klargöra lagstiftarens syfte - inte luckor som kan finnas i lagstift­ningen" - går enligt min uppfattning tveklöst för långt när det gäller att beskriva "samhällstillvändheten" i advokatrollen. Däremot delar jag hen­nes uppskattning otn att de tvä sista meningarna i arbetsgruppens förslag om att advokat har rätt att "lämna upplysning i innehållet i gällande rätt" och alt advokat inte är skyldig "att särskilt tillvarata myndigheternas intressen" är onödiga. De synes förta verkan i vad som sagts tidigare i den föreslagna regeln och ytterligare öka ovissheten om vad man egentligen menar.

Eftersom förslaget beträffande advokatelik intimt sammanhänger med vad som tidigare föreslagits beträffande revisors etik och i viss mån även med den s.k. generalklausulen på skattelagstiftningens område vill jag i viss del åberopa vad jag i yttrandet 1979-01-25 anfört om BRÅ;s prome­moria över "Revisors verksamhet" såsom tillämpligt även på nu aktuell promemoria:

"Både när det gäller revisors arbete som rådgivande sakkunnig och hans

Prop. 1981/82:57

184

reviderande verksamhet är gränsdragningen mellan tillåtet - otillåtet och tillbörligt - otillbörligt svår. Samma problematik har länge diskuterats beträffande advokaters verksamhet. Mycket talar för att man i vart fall från åklagarsynpunkt skulle vara beredd att ansluta sig till den av arbets­gruppen föreslagna regeln att revisor skall avhålla sig från att medverka i handling som är lagstridig eller innebär uppenbart kringgående av lag. Den föreslagna lydelsen låter bestickande vid en första genomläsning. Vid ett närmare begrundande blir man emellertid betänksam. Det behövs självfal­let inte någon särskild etisk regel just för revisorer om att dessa skall avhålla sig från att medverka i lagslridiga handlingar. Och vad innebär uppenbart kringgående av lag? Arbetsgruppens egna förklaringar i sam­manhanget, såsom "att regeln endast tar sikte på uppenbara fall, dvs. fall som vid ett förnuftigt betraktelsesätt framgår som ett kringgående av lag' eller att "är saken tveksam, kan något särskilt krav inte ställas på revisorn' är inte ägnade att bringa klarhet i terminologin. Jag delar dessutom helt riksdagsledamoten Håkan Winbergs uppfattning att begreppet 'kring­gående av lag" saknar erforderiig precision. Kringgående av lag behöver språkligt sett inte innehålla någon motsats till att begå lagstridig handling. Man kan kringgå lag med lagstridig handling och man kan kringgå lag utan att begå sådan handling. Kringgåendebegreppel har behandlats bl. a. av 1953 års skatteflyktskommitté, som i sitt slutbetänkande (SOU 1963:52) avvisade tanken på att införa en generalklausul inom skattelagstiftningen. Senast har i SOU 1975:77 frågan om kijnggående och generalklausul inom skattelagstiftningen behandlals av en expertgrupp inom företagsskattebe­redningen. En generalklausul av den typ som där föreslagils innebär ett stort mått av rättsosäkerhet för de skattskyldiga. Det blir svårare att förutse vad som skall beskattas. För egen del har jag i skilda sammanhang ställt mig avvisande till en generell skatteflyktsklausul av sådant innehåll. Enligt klara motivuttalanden till gällande rätl skall varje avtal och annan rättshandling tolkas efter den egentliga innebörden och inte efter den form i vilken avtalet eller rättshandlingen klätts. Det är enligt min mening ägnat att förvåna att man icke någon gång under behandlingen av alla dessa lagförslag och tydligen icke ens nu tagit upp förslag om att införa den formen av generalklausul att nämnda grundsats fastlägges genom lag. Även om alla är överens om att grundsatsen - ehuru oskriven - gäller, skulle rättsläget ändå vinna på att den kodifierades.

Skall en generalklausul av föreslaget innehåll om förbud för medverkan som innebär "kringgående av lag' likväl införas bör av de skäl som anförts i reservation av riksdagsledamoten Barbro Engman-Nordin i vart fall me­ningarna utgå om att förbudet icke utgör "hinder för revisor att lämna upplysning om innehållet i gällande rätt' och "ej heller skyldighet för denne att särskilt tillvarata myndigheternas intressen'."

Det förslag till generalklausul, som kommittén inom advokatsamfundet angivit till samfundets styrelse, intaget å sid 72 i arbetsgruppens prome­moria, synes också alltför oklart och intetsägande för att vara till någon verklig vägledning. Vad menas med att advokat inte får i sin yrkesutövning "begagna alla till buds stående medel"? Inte heller erbjuder uttrycket att advokaten inte får främja klientens intresse på ett "otillbörligt" sätt eller upprätta avtal i "otillbörligt syfte" någon klarläggande gränsdragning, så länge man inte på nägot sätt definierat vad man menar med otillbörligt i sammanhanget. Ännu mindre blir man klar över var gränsen mellan tillåtet och förbjudet skall gå av de honnörsord, som förekommer i slutet av regelförslaget om att advokat skall handla på ett sätl som främjar ""heder-

Prop. 1981/82:57

185

lighet" och "redbarhet" inom rättslivet och inte på ett sätt som verkar i motsatt riktning. På en enda punkt får man genom detta generalklausuls­förslag ett klart besked, nämligen, att det inte är tillräckligt att advokaten förvissar sig om att det förfaringssätt han rekommenderar inte är lagstri­digt. Denna reglering innebär emellertid inget nytt eftersom den följer direkt av bestämmelsen i RB 8:7.

BRÅ:s arbetsgrupp har i den mån deras förslag innehåller någon kon­kretisering gått längre genom att vilja förbjuda advokat att använda sig av "lucka i lagstiftningen" vilket som ovan framhållits förefaller vara en alltför extrem begränsning.

Det förefaller föga meningsfullt att å ena sidan hävda att advokaten skall tjäna klientens intressen - "inte vara samhällets förlängda arm" - å andra sidan göra gällande att advokaten också i viss mån skall taga hänsyn till ett mera allmänt samhällsintresse - "inte gå hur långt som helst" - utan att tala om vad man egentligen menar.

Jag tror att man måste på ett mera konkret sätt försöka beskriva hand­lingssätt, som man anser förkastliga. Kanske går det - sedan man konsta­terat, all advokat i första hand har lojalitetsplikt mot sin klient - att beskriva i vilka undanlagssilualioner denna bör vika till förmån för t. ex. sanningsplikt, undersökningsbehov eller samhällsintresse.

Jag avstyrker sålunda vad kommittén i advokatsamfundet och arbets­gruppen föreslagit och anser att frågan måste bli föremål för ytterligare bearbetning.

Göta hovrätt: Enligt 8 kap. rättegångsbalken skall advokat, som uppsåt­ligen gör orätt, uteslutas. I de vägledande reglerna om god advokatsed borde finnas en regel som svarar mot denna bestämmelse. Det är viktigt att en sådan regel inte ges en alltför stelbent utformning. Den inom samfundet föreslagna etiska grundregeln skulle väl fylla detta krav. Klausulen kan och bör därvid, såsom också föreslagils inom samfundet, kompletteras med en mera ingående kommentar.

Beträffande arbetsgruppens förslag ansluter sig hovrätten till den kritik som framförts av den kommitté inom advokatsamfundet som haft till uppgift att se över de "Vägledande regler om god advokalsed" som antagits 1961. (TSA 1979 häfte 6 s 170 ff.)

Stockholms tingsrätt: (majoriteten): Tingsrätten delar de synpunkter som anförts i promemorian till stöd för en etisk generalklausul och tillstyr­ker en klausul med föreslagen lydelse.

Stockholms tingsrätt: (minoriteten): Det centrala spörsmål utredningen haft att taga ställning till är behovet av ändringar i nuvarande etiska regler för advokatverksamhet. Advokatsamfundet har en offentligrättsfunktion som disciplinärt kontrollorgan och dess stadgar fastställs av regeringen. 1 8 kap. 4 § RB åläggs advokat att vid utövande av sin verksamhet redbart och nitiskt ulföra det uppdrag som anförtrotts honom och i allt iaktta god advokatsed. Det synes uppenbart att advokat, som uppsåtligen i sin verk­samhet företager dispositioner till kringgående av lag, bryter mot de sålun­da redan gällande grundläggande reglerna för hans verksamhet. Vi kan inte finna att den föreslagna etiska regeln innebär annat och mera än ett förtydligande i visst avseende av vad som redan gäller; och regelns inne­håll utgör i och för sig en truism.

Utredningen har efter sin granskning av advokatverksamhet ullalat att stöd ej förefinns för framförda generella påståenden om advokaters med­verkan i organiserad och ekonomisk brottslighet. Vad utredningen anfört som skäl för den föreslagna rekommendationen till komplettering av de

13   Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 57

Prop. 1981/82:57

186

vägledande reglerna om god advokatsed kan enligt vår mening ej tillräck­ligt motivera rekommendationen. Om man ändå skulle vilja göra förtydli­gande uttalanden om innebörden av gällande etiska regler förefaller det naturligt att i allt fall avvakta Advokatsamfundets slutliga ställningstagan­de till vad som föreslås frän den kommitté som samfundet tillsatt med uppgift att utreda samfundets disciplinförfarande och de disciplinära på­följderna.

Rikspolisstyrelsen: 1 fråga om enskildheterna i förslaget vill styrelsen endast på en punkt ifrågasätta en ändring. Det gäller de vägledande regler­na om god advokatsed. Styrelsen föreslår här att ordet "uppenbarligen" utbyts mot "sannolikt" för att undvika en alltför liberal tolkning av regelns rätta innebörd. Det bör inte få förekomma att en advokat som mot bak­grund av sina rättskunskaper och erfarenheter bort inse att en handling sannolikt innebär kringgående av lag. genom rådgivning eller annat aktivt arbete medverkar i en sådan handling.

Sveriges domareförbund: Liksom arbetsgruppen anser förbundet att de vägledande reglerna om god advokatsed bör kompletteras med en allmän etisk regel som tar sikte på bl.a. förhållandet till det allmänna och sådana situationer, då advokat kan komma i kontakt med organiserad och ekono­misk brottslighet. Förbundet anser vidare det riktigt, att en sådan etisk regel bör utgä från den nu okodifierade principen att advokat inte får främja orätt. Förbundet kan även i övrigt instämma i de principer som innefattas i den etiska regel som gruppen rekommenderar. Enligt förbun­dets uppfattning innehåller regeln, ehuru med nödvändighet allmänt hål­len, uttalanden som synes utgöra en rimlig avvägning mellan, å ena sidan, advokats skyldigheter och ansvar samt, å andra sidan, intresset av att yrkesutövningen inte inskränks av särskilda hänsyn till det allmänna. Förbundet anser därför att gruppens uttalanden kan läggas till grund för advokatsamfundets fortsatta överväganden om hur en allmän etisk regel bör avfattas och fogas in bland de vägledande reglerna om god advokatsed.

Sveriges advokatsamfund: Som framgår av betänkandet har advokat­samfundet i augusti 1978 tillsatt en kommitté med uppdrag att företa översyn av de vägledande reglerna om god advokatsed. 1 kommitténs uppdrag ingick även att särskilt överväga frågan om reglerna behöver kompetteras med en s. k. etisk generalklausul. Kommittén har i skrivelsen den 6 juni 1979 till samfundets styrelse framfört sina synpunkter i sist­nämnda fråga och därvid lämnat förslag till en etisk regel med tillhörande kommentar. Skrivelsen, som medföljer som bilaga härtill, härav styrelsen utsänts till samfundets avdelningar för behandling på avdelningsmöte. Sedan avdelningarnas yttranden inkommit kan frågan upptas till behand­ling vid möte med samfundets fullmäktige. Först därefter kan styrelsen fatta beslut i frågan om behovet av en komplettering av de vägledande reglerna för god advokatsed.

BRÅ:s promemoria om advokatverksamhet ingår i underlaget för frå­gans behandling inom samfundet. I remissärendet till avdelningarna har hänvisning skett till denna promemoria, som i samband därmed även tillställts varje enskild ledamot av samfundet.

Föreningen Sveriges Statsåklagare: De rekommenderade nya etiska reglerna innebär knappast nägot nytt. Bl. a. bestämmelsen i 8 kap 4 § första stycket RB ger detsamma.

Föreningen Sveriges åklagare: Förslaget till uttalande rörande innebör­den av begreppet god advokatsed kan föreningen för sin del godtaga under förutsättning att man mera påtagligt understryker skyldigheten att hänsyn

Prop. 1981/82:57

187

tas även till det allmänna. Enär de generella påståenden om brottslighet, vilka närmast givit anledning till arbetsgruppens utredning, oftast gått ul pä alt brott begåtts mot det allmänna är det enligt föreningens mening av särskild vikt att just hänsynen till det allmänna starkt framhålls i detta sammanhang.

Tjänstemännens centralorganisation: När det gäller arbetsgruppens konkreta förslag till åtgärder vill TCO starkt ifrågasätta om den av arbets­gruppen rekommenderade etiska förhällningsregeln får någon praktisk ef­fekt. I stället för att, som utredningen föreslär, advokat i sin verksamhet inte får främja orätt bör enligt TCOs mening en regel införas som klart utsäger att en advokat samtidigt som han har rätt och skyldighet att lämna upplysning om gällande lagstiftning ocksä skall vinnlägga sig om att inte komma i strid med gällande rätt. TCO avstyrker därför arbetsgruppens förslag på denna punkt.

Landsorganisationen i Sverige: Beträffande den del av advokaters verk­samhet som berör rådgivningsverksamhet konstaterar arbetsgruppen att förhållandet till det allmänna inte har fått någon framträdande plats i de nuvarande etiska reglerna. Arbetsgruppen föreslår därför alt de vägle­dande reglerna om god advokatsed kompletteras med en allmänt hållen etisk regel av innebörden att advokat i sin verksamhet inte får främja orätt.

LO är tveksam till om denna regel får någon praktisk effekt. Enligt LOs mening bör i stället införas en regel som klart utsäger all en advokat är skyldig att vinnlägga sig om att han i sin verksamhet inte bidrar till förfaranden som står i strid med gällande rätt eller strider mot dess syfte. Detta innebär naturligtvis ingen inskränkning i advokatens rätt och skyl­dighet att lämna upplysning om gällande rätt.

4 Ökad information om advokatsamfundets disciplinära verksamhet

Justitiekanslern: Jag ställer mig odelat positiv till arbetsgruppens förslag om ökad publicitet av disciplinärenden. Det är emellertid av vikt att inte endast information till allmänheten ökas. Lika viktigt anser jag det vara att avgöranden i sådana frågor snabbt, systematiskt och överskådligt bringas lill kännedom för samfundets ledamöter.

Riksåklagaren: Jag har i princip inte någon erinran mot vad arbetsgrup­pen uttalat beträffande ökad information om advokatsamfundets tillsyn över advokatväsendet. Självfallet är det angeläget att avgöranden i disci­plinärenden snabbi och effektivt kommer till allmänhetens och advokater­nas kännedom.

Överåklagaren i Stockholms åklagardistrikt: En publicering av disciplin­nämndens beslut kan, för de som anlitar advokat, vara en hjälp vid bedöm­ningen huruvida denne på ett riktigit sätt fullgjort uppdraget och således öka effekten av tillsynen över advokaterna.

Överåklagaren i Göteborgs åklagardistrikt: Gruppen har vidare behand­lat frågan om allmänhetens tilltro till advokaterna och i anslutning härtill frågan om ökad samhällsinsyn i samfundets disciplinavgöranden. Gruppen har stannat för att rekommendera att disciplinnämndens avgöranden som bedöms vara av allmänt intresse bringas till allmän kännedom och att regeringen får möjlighet att utse två ledamöter i disciplinnämnden. Den första rekommendationen förefaller överflödig med hänsyn till den publi­cering som redan sker. Frågan om kontroll från det allmännas sida har varit föremål för behandling i riksdagen (JuU 1978/79:6). För en medver­kan av lekmannarepresentanter vid disciplinärendens behandling talar

Prop. 1981/82:57

188

egentligen endast den eventuella psykologiska effekt på allmänhetens för­troende för advokatverksamheten en dylik medverkan kan få. Rent fak­tiskt syns hittillsvarande ordning ha fungerat väl och garantier för att det allmänna har erforderlig insyn finns genom samfundets egna tillsynsorgan och genom JK:s granskande verksamhet. Jag avstyrker därför även denna del av punkt 3.

Överåklagaren i Malmö åklagardistrikt: Frågan om offentliggörande av beslut av advokatsamfundets disciplinära organ synes däremot vara viktig och verkligen kunna leda till ett medel att förmå advokater att ej medverka vid tvivelaktiga, ohederliga eller rent brottsliga förfaranden. Med hänsyn till den uppmärksamhet från massmedia och allmänhet som oavbrutet och omedelbart vid ifrågasatta oegentligheter drabbar andra offentligt verkan­de jurister såsom domare, åklagare och polischefer, är det närmast förbluf­fande att konstatera att gruppen inte på ett kraftfullt sätt söka vinna ändring i det system som härvidlag för närvarande tillämpas för advokater. Gruppens förslag till utökad information är så försiktigt att det - som Barbro Engman-Nordin framhåller - närmast saknar substans. I stället borde övervägas ett starkt regelsystem innebärande kraftigt ökad insyn i de disciplinära besluten och deras innebörd, dock självfallet med samma begränsningar som gäller för andra i samhället offentligt verkande jurister, sä att den enskildes integritet i största möjliga mån skyddas och att namn­givanden och ulpekanden undvikes. Den öppenhet som samhället i övrigt fordrar synes göra sig gällande lika starkt beträffande advokatkårens med­lemmar som beträffande andra jurister vilka i större eller mindre grad är arbetande i offentligheten. Den nuvarande ordningen, där samfundet självt beslutar om såväl publicering som utformning av denna samt att publice­ringen dessutom sker med tämligen avsevärd fördröjning ter sig därför föråldrad och föga svarande mot allmänhetens berättigade krav på insyn och information. En betydande förändring till omedelbar och så långt som möjligt fullständig information om disciplinära beslut förordas därför.

Länsåktagaren i Uppsala län: Beträffande frågorna om ökad insyn i och information om advokatsamfundets disciplinära verksamhet, anser jag att disciplinärenden som bedöms vara av allmänt intresse snabbt bör komma till allmänhetens kännedom.

Länsåklagaren i Malmöhus lån: Jag instämmer i behovet om ökad information från advokatsamfundets sida till allmänheten om disciplinära åtgärder. Arbetsgruppen har pekat på att inom andra områden i samhället förmärkts en strävan till offentlighet när det gällt disciplinär verksamhet. Samtidigt har man emellertid i arbetsgruppen utgått ifrån alt i disciplinbe­slut advokatens namn och den beslutade disciplinåtgärden skall hemlighål­las. Några bärande skäl för en sådan inställning finns enligt min mening inte. I princip är alla beslut av myndighet offentliga.

Redan anmälningar mot tjänstemän till JO och JK är offentliga liksom givetvis besluten. När det gäller disciplinbeslut mot advokat kan inte den disciplinära verksamhetens "speciella karaktär" utgöra någon motivering för hemlighållande av advokatens namn eller disciplinpåföljd. Tvärtom måste allmänheten ha väl så stort intresse av offentlighet i sådana samman­hang som när det gäller tjänsteman. Den enskilde har ju, när det gäller tjänsteman, i regel ingen valrätt medan det i princip står honom rätt att välja vilken advokat han vill. För detta urval kan det inte framstå som betydelselöst om en advokat t. ex. flera gånger fått disciplinpåföljd för allt för höga arvodesdebiteringar eller andra åtgärder, som direkt kan angå en klient. Som arbetsgruppen föreslagit bör - i övrigt - offentliggörandet ske

Prop, 1981/82:57

189

med beaklande av den tystnadsplikt som samfundets funktionärer har. Sålunda bör inte klientens namn angivas eller annat, som kan inverka kränkande av sekretesskyddet. Om advokatens namn skall publiceras i pressen eller ej måste liksom i andra sammanhang bli en pressetisk fråga.

Lånsåklagaren i Örebro län: De rekommendationer som arbetsgruppen avgivit till advokatsamfundet tillstyrks i princip. Vad gäller den rekom­mendation som avser ökad information om samfundets disciplinära verk­samhet synes den emellertid bli alltför uttunnad med beaktande av alla de inskränkningar som. arbetsgruppen föreslår. Jag vill dock framhålla det angelägna i att disciplinnämndens beslut framledes kommer till allmänhe­tens kännedom i större utsträckning än vad som hittills skett.

Göta hovrätt: Den ökade informationen i nu angivna hänseende skulle enligt hovrättens mening bäst tillgodoses genom att samfundets beslut i disciplinärenden blir offentliga.

Stockholms tingsrätt: Genom rekommendationen till samfundet att bringa avgörande från disciplinnämnden av allmänt intresse till allmän kännedom anser tingsrätten att arbetsgruppen överskattat en bredare all­mänhets intresse av advokatverksamhet. Av värde vore här i stället att advokater, domstolar, åklagare och andra som har intresse av advokat­verksamhet snabbare än vad som sker idag fär del av disciplinnämndens avgöranden.

Domstolsverket: DV har ingen erinran mot den föreslagna rekommenda­tionen. Det förtjänar dock påpekas att rekommendationen innebär att advokater härigenom får en särställning. Disciplinära avgöranden som rör t. ex. statstjänstemän blir icke föremål för motsvarande publiceringsåt­gärder.

Sveriges advokatsamfund: Samfundet delar arbetsgruppens uppfattning att det nu kan vara anledning att undersöka möjligheterna att ge ökad information om hur advokatsamfundets tillsyn över advokatverksamheten bedrivs. Några formella hinder för en sådan reform torde inte föreligga. För den händelse samfundet skulle vilja följa arbetsgruppens rekommen­dation om att bringa vissa disciplinavgöranden till allmän kännedom skulle delta sålunda varken fordra lagstiftning eller ändring av samfundets stad­gar. En ökad och snabbare information förutsätter endast ändring av samfundets rådande praxis. Å andra sidan är detta något som samfundet med nuvarande reglering ensam råder över.

Arbetsgruppen förespråkar att avgöranden i disciplinärenden "som be­döms vara av allmänt intresse" bringas till allmän kännedom. Det är knappast realistiskt alt påräkna intresse från allmänheten för ett större antal sådana avgöranden. Därför är det väsentligt att koncentrera informa­tionen till ett lämpligt urval av avgöranden. Av allmänt intresse är inte bara stora och uppmärksammade händelser utan även alldagliga fall som be­lyser advokats yrkesplikter, såsom skyldigheten att iaktta tystnadsplikt, att utan dröjsmål avge redovisning för slutfört uppdrag och att tillse att klientens rätt till rättshjälp och rättsskydd tillvaratages.

Arbetsgruppen föreslår att samfundet i kvartalsvis återkommande press­meddelanden skall klargöra hur många som tilldelats varning eller erinran. Det kan emellertid ifrågasättas om sådana siffersammanställningar har något egentligt informationsvärde för en allmänhet som inte kan sätta in uppgifterna i sitt större sammanhang. Som arbetsgruppen själv framhållit bör man främst se till att de principer efter vilka den disciplinära verksam­heten bedrivs inom samfundet når ut till och tränger igenom hos allmänhe­ten.

Prop. 1981/82:57

190

Som exempel pä fall där samfundet kan behöva göra ett uttalande om vad som är förenligt med god advokatsed anger arbetsgruppen situationer där del redan pågår en offentlig debatt i saken. Givetvis kan det vara av stort intresse att samfundet markerar sin uppfattning i en uppmärksammad fråga, där allmänheten känner till fallet och kanske den inblandade advoka­tens namn. Å andra sidan är det just i dessa fall svårt att göra uttalanden utan att samtidigt bryta mot diskretion och tystnadsplikt. Sålunda måste avgörandet om publicering i denna typ av ärenden träffas med utgångs­punkt i omständigheterna i det enskilda fallet.

Det är tillfredsställande att arbetsgruppen anser att det också i fortsätt­ningen bör råda sekretess beträffande beslut i disciplinärenden. Av hänsyn till klienterna och deras motparter bör uppgifter inte lämnas om förhållan­den som skulle kunna skada deras intressen. En klient, som i förtroende lämnar uppgifter till sin advokat, skall inte behöva räkna med att dessa uppgifter kan komma lill allmän kännedom i samband med en disciplinär utredning inom samfundet. Försvagas sekretessen kan detta ytterligare tänkas leda till att klienter blir mindre benägna att anmäla advokat för försumlighet, vilket i sin lur skulle kunna minska effektiviteten i samfun­dets tillsyn. Samfundet vill även hänvisa lill att advokat i förhållande till samfundet är skyldig att fullständigt och' sanningsenligt besvara fram­ställda frågor och lämna begärda uppgifter. Dessa kan vara av den art att det skulle vara till stort men för advokaten att de blev allmänt kända.

Även för en måttlig förseelse kan en advokat tilldelas erinran. Om ett sådant fall skulle refereras med nämnande av advokatens namn vore det risk att denne drabbades av onödigt personligt obehag och oproportioner­ligt stort avbräck i sin rörelse.

Arbetsgruppen omnämner den information som lämnas genom publice­ring i Tidskrift för Sveriges Advokatsamfund (TSA). Publiceringen i TSA kan naturligt nog inte fylla önskemålet om snabbhet i informationen. Det ligger därför nära tillhands att anförtro åt styrelsen och disciplinnämnden att besluta och ombesörja offentliggörande av kortare referat i disciplin­ärenden, vilka bedöms vara av allmänt intresse. Beslul huruvida sådan publicering skall ske och hur den skall utformas torde lämpligen böra fattas av dessa organ i anslutning till avgörandet av varje enskilt ärende.

Med hänsyn till ovan angivna praktiska och principiella svårigheter torde det inte vara möjligt att fatta ett generellt beslut om formerna för en ökad information om advokatsamfundets disciplinära verksamhet. Först sedan erfarenheter vunnits av en utbyggd praxis kan det bli möjligt för samfundets beslutande organ att ta generell ställning till lämpligheten av arbetsgruppens rekommendation därom.

Föreningen Sveriges Statsåklagare: Föreningen tillstyrker förslaget om publicering av disciplinnämndens beslut.

5 Deltagande av utomstående vid handläggningen av disciplinärenden

Justitiekanslern: Beträffande arbetsgruppens förslag angående deltagan­de av utomstående vid handläggningen av disciplinärenden hänvisar jag till vad justitiekanslern anfört härom i yttrande lill riksdagens justitieutskott den 27 februari 1978 (se sid. 85-86 i remitterade promemorian). Förslagel att deltagande av utomstående endast skall avse disciplinnämnden synes från praktiska utgångspunkter vara lämpligt.

Riksåklagaren: Jag ansluter mig också lill arbetsgruppens förslag av innebörd att regeringen får möjlighet att utse två ledamöter i advokatsam-

Prop. 1981/82:57

191

fundets disciplinnämnd. Med hänsyn till intresset av att bibehålla en fri och oberoende advokatkår bör en sådan ordning inte genomföras på annat sätt än genom ändringar i advokatsamfundets stadgar.

Överåklagaren i Göteborgs åklagardistrikt: Gruppen har vidare behand­lat frågan om allmänhetens tilltro till advokaterna och i anslutning härtill frågan om ökad samhällsinsyn i samfundets disciplinavgöranden. Gruppen har stannat för att rekommendera att disciplinnämndens avgöranden som bedöms vara av allmänt intresse bringas till allmän kännedom och att regeringen får möjlighet att utse två ledamöter i disciplinnämnden. Den första rekommendationen förefaller överflödig med hänsyn till den publi­cering som redan sker. Frågan om kontroll frän det allmännas sida har varit föremål för behandling i riksdagen (JuU 1978/79:6). För en medver­kan av lekmannarepresentanter vid disciplinärendens behandling talar egentligen endast den eventuella psykologiska effekt på allmänhetens för­troende för advokatverksamheten en dylik medverkan kan få. Rent fak­tiskt syns hittillsvarande ordning ha fungerat väl och garantier för att det allmänna har erforderlig insyn finns genom samfundets egna tillsynsorgan och genom JK;s granskande verksamhet. Jag avstyrker därför även denna del av punkt 3.

Överåklagaren i Malmö åklagardistrikt: Därjämte har jag inte något att erinra mot förslaget om lekmannainflytande i disciplinnämnden. Anledning synes dock saknas alt låta advokatsamfundet självt yttra sig över dessa ledamöters personliga lämplighet.

Länsåklagaren i Uppsala län: Däremot anser jag inte något ha framkom­mit som motiverar att regeringen skall ges möjlighet att utse två ledamöter i advokatsamfundets disciplinnämnd.

Arbetsgruppen konstaterar att nuvarande system fungerar väl. De skäl som anförs för att tillföra disciplinnämnden utomstående är enligt min mening inte tillräckligt bärande.

Länsåklagaren i Malmöhus län: Jag tillstyrker vad arbetsgruppen i denna punkt föreslagit på skäl, som anförts i promemorian.

Länsåklagaren i Örebro län: Arbetsgruppens rekommendation att rege­ringen ges möjlighet att utse två ledamöter i disciplinnämnden synes mig väl motiverad särskilt med tanke pä den utveckling mot lekmannainfly­tande som skett i flera samhällsorgan. Det är angeläget att allmänheten ges tillfälle till insyn i nämndens verksamhet för att förebygga misstankar om opartiskhet.

Göta hovrätt: När det gäller det allmännas kontroll över och insyn i advokatsamfundets verksamhel kan det finnas anledning - oberoende av debatten om advokaters medverkan i organiserad och ekonomisk brottslig­het att överväga en ändring av nuvarande ordning. 1 delta sammanhang kan det finnas skäl att peka på den särställning advokater tillerkänts på olika områden. Sålunda får advokat bevilja allmän rättshjälp i familjemål. Advokat som beviljat allmän rättshjälp blir automatiskt biträde och är berättigad till ersättning av allmänna medel för sitt arbete. 1 sådana fall då biträde förordnas av myndighet enligt rätlshjälpslagen är advokat behörig utan någon lämplighetsprövning i det enskilda fallet. Rådgivning enligt rättshjälpslagen får bara meddelas av advokat. I den mån advokaten ef­terger eller nedsätter rådgivningsavgiften för klienter utgår ersättning till advokaten av allmänna medel. Advokaterna har alltså i rältshjälpslagen anförtrotts en ren myndighetsutövning.

Enligt nuvarande ordning ankommer tillsynen över advokatkåren på advokaterna själva. Uppkommer fråga om disciplinär åtgärd mot advokat

Prop. 1981/82:57

192

är det i första hand advokatsamfundets styrelse som tar upp ärendet. Om styrelsen finner att åtgärd är påkallad hänskjuts ärendet till disciplinnämn­den. Styrelsen och disciplinnämnden består uteslutande av advokater. Det allmännas insyn sker genom JK som kan begära att ärende hänskjuts till disciplinnämnden. JK kan ocksä anföra besvär över nämndens beslut till högsta domstolen. Enligt promemorian är ingripande frän JK:s sida sällan förekommande.

Enligt hovrättens mening kan skäl anföras för en ökad kontroll över och insyn i advokatväsendet. Det nuvarande systemet kan kritiseras för att ge utrymme för kollegiala hänsyn, även om fog för sådan kritik inte kan påvisas. En brist är också att inte alla anmärkningar kommer under disci­plinnämndens prövning. Arbetsgruppen har föreslagit alt nämnden utökas med två av regeringen utsedda ledamöter. Delta förslag ligger i linje med utvecklingen under senare år, som medfört att lekmannamedverkan blivit allt vanligare i olika samhällsorgan. En sådan ordning skulle medföra en ökad kontroll och insyn. Hovrätten tillstyrker därför förslaget. Bestäm­melsen om lekmannamedverkan bör dock lagfästas. Eftersom utseendet av de två lekmännen torde ske politiskt saknas det utrymme för advokatsam­fundet att yttra sig.

Sedan erfarenhet vunnits om hur en sådan nämnd fungerar kan eventu­ellt undersökas om behov föreligger för en disciphnnämnd, som är friståen­de från advokatsamfundet. I det sammanhanget kunde också tas upp frågan om införande av ytterligare disciplinära påföljder, t. ex. suspension. När det gäller det ansvar som kan åvila advokat som myndighetsutövare torde denna fråga tas upp av tjänsteansvarskommittén (JU 1979; 13).

Stockholms tingsrätt: Av promemorian framgår att arbetsgruppen ej funnit anledning till anmärkning mot advokatsamfundets disciplinnämnds sätt att med oväld handlägga dit hänskjutna disciplinfrågor. Rekommenda­tionen till advokatsamfundet att ge regeringen möjlighet att utse två leda­möter i samfundets disciplinnämnd grundas istället främst pä det i tiden liggande intresset av lekmannainsyn i olika verksamheter. Tingsrätten finner att det resonemang som förs i promemorian till stöd för utom­ståendes medverkan i disciplinnämnden till stora delar är likartat med det som anfördes till stöd för nämndemäns deltagande i vissa hovrättsavgöran­den. Visserligen är advokatväsendet reglerat i lag men principen att advo­katkåren är fri och självständig från staten upprätthålls ändå. På grund härav kan skäl emot förslaget anföras. Advokatsamfundet har emellertid bl.a. redan genom lagreglering och det förhållandet att dess stadgar fast­ställs av regeringen fått en offenlligrältslig ställning. Mot denna bakgrund och på de grunder som i övrigt anförts i promemorian finns från de synpunkter tingsrätten har att beakta ingen erinran mot förslaget.

Sveriges domareförbund: Arbetsgruppen rekommenderar att regeringen får möjlighet att utse två ledamöter i advokatsamfundets disciplinnämnd. Förbundet delar gruppens uppfattning att samfundet bedriver en effektiv och grundlig disciplinär verksamhet och att det därför, i förening med JK:s tillsyn, från kontrollsynpunkt saknas skäl att ändra den nuvarande ord­ningen. Det avgörande är i stället enligt gruppen att lekmannamedverkan i disciplinnämnden skulle tillgodose samhällets intresse av insyn i verksam­heten och förstärka allmänhetens förtroende för denna. Gruppens rekom­mendation får ses mol bakgrund av den misstro mot advokatkåren som finns på vissa håll.

Om rekommendationen skall följas är närmast en politisk fråga som förbundet ej har anledning att yttra sig över på annat sätl än att, om det

Prop. 1981/82:57

193

skulle anses att allmänhetens förtroende för advokatverksamheten skulle öka genom en dylik medverkan, förbundet inte har någon erinran mot en sådan ordning.

Sveriges advokatsamfund: Den inom samfundet självständigt bedrivna disciplinära verksamheten utövas sedan tillkomsten av nya rättegångsbal­ken under offentligrättslig kontroll. Att denna verksamhet utövats på ett tillfredsställande sätt har vitsordats av bl.a. justitiekanslern. Samfundet hänvisar härvid till JK:s i JuU 1978/79:6 s. 11 återgivna yttrande, vari denne uttalade att samfundets organ handhar den disciplinära verksamhe­ten på ett konsekvent och omdömesgillt sätt. Även den bedömning som arbetsgruppen företagit bekräftar detta förhållande. Gruppen fastslår; "Advokatsamfundet bedriver sålunda enligt gruppen en effektiv och grundlig disciplinär verksamhet. Från kontrollsynpunkt saknas det därför skäl att gripa in i denna ordning".

Starka skäl bör anföras om man vill ändra en väl fungerande ordning. De skäl arbetsgruppen anför för en ändring av systemet för samfundets disci­plinära verksamhet sammanhänger med önskemålet om ökad insyn i hur tillsynen över advokatväsendet bedrivs. Arbetsgruppen har emellertid inte innan man rekommenderar medverkan av utomstående ledamöter i disci­plinnämnden diskuterat de svårigheter och olägenheter som skulle vara förknippade med en sädan organisatorisk omläggning.

Samfundet vill i detta sammanhang endast peka på att ledamöterna av såväl styrelsen som disciplinnämnden jämlikt 47 § i samfundets stadgar är ålagda tystnadsplikt rörande bl.a. uppgifter i disciplinärenden. Hur mot­svarande tystnadsplikt skall kunna åläggas utomstående ledamot av disci­plinnämnden är inte närmare utrett.

För införande av den av arbetsgruppen föreslagna sammansättningen av disciplinnämnden krävs ändring av samfundets stadgar. Beslut om stadge­ändring skall fattas av samfundets högsta beslutande organ, fullmäktige, efter det att samfundets avdelningar beretts tillfälle att avge yttrande över ändringsförslaget.

För samfundets fortsatta överväganden rörande arbetsgruppens nu ifrå­gavarande rekommendation kommer givetvis de synpunkter i frågan från utomstående remissorgan, som framkommer i samband med remissförfa­randet angående BRÅ:s promemoria om advokatverksamhet att vara av betydande intresse.

Föreningen Sveriges Statsåklagare: Med hänvisning till ovan angivna principiella inställning till advokaternas oberoende ställer sig föreningen negativ till förslaget att regeringen skall få utse två ledamöter i advokat­samfundets disciplinnämnd. Föreningen har hittills haft respekt för advo­katsamfundets sätt att sköta sin självsanerande uppgift. Emellertid kan föreningen inte underlåta att i detta sammanhang uttrycka sin förvåning över att på senare tid till nya medlemmar i samfundet antagits ett par personer, vilka dömts för grova förmögenhetsbrott. Detta rimmar ej väl med 3 § 5 p i samfundets stadgar, där det heter att till ledamot av samfun­det må antagas allenast den "som gjort sig känd för redbarhet". Därmed uppställer sig frågan hur förbundet tolkar redbarhetsbegreppet i andra sammanhang exempelvis 8 kap. 4 § RB, 34 § stadgarna samt de vägle­dande etiska reglerna. Väl kan sägas att även jurister, vilka begår brott, bör kunna få en ny chans efter utslåndet straff, men då fråga är om en så ansvarsfull och känslig uppgift som en advokats och då nämnda i och för sig självklara stadgande finns, är anledning att numera ifrågasätta advokat­samfundets förmåga till självkontroll. På grund av det inträffade vill för-

Prop. 1981/82:57

194

eningen därför tillstyrka att något utomstående inflytande bör kunna göra sig gällande i disciplinnämnden. En lämplig form, som kan övervägas, kunde vara att regeringen bemyndigades utse en högt kvalificerad domare till medlem i nämnden.

Tjänstemännens centralorganisation: Tillsynen över advokatväsendet har av lagstiftaren anförtrotts åt advokaterna själva. Denna ordning har funnits i drygt 30 år. Tillsynen sker i advokatsamfundets disciplinnämnd som beslår av ordförande, vice ordförande samt sju andra ledamöter, samtliga advokater. Arbetsgruppen har funnit att de skäl som för 30 år sedan anfördes för den nu gällande ordningen fortfarande har bärkraft. Den enda ändring som arbetsgruppen föreslår är att två utomstående personer utses vid sidan av de nio advokater som f.n. är ledamöter av nämnden. Arbetsgruppen föreslår att advokatsamfundet genom ett form­löst förfarande får säga sin mening om ifrågasatta kandidater till nämnden. Detta innebär i praktiken att samfundet i förväg skulle få godkänna eller underkänna ifrågasatta kandidater. Enligt TCOs mening kan del inte ac­cepteras att kontrollen av advokaterna görs av advokaternas eget organ, advokatsamfundet och TCO avstyrker arbetsgruppens förslag. För att uppnå en effektiv tillsyn föreslår TCO att disciplinärenden handläggs av en särskild nämnd vars ledamöter utses av regeringen. Denna nämnd bör få möjligheter att med kraft ingripa mot advokater som missbrukar sin ställ­ning.

Landsorganisationen i Sverige: Enligt LO:s uppfattning är det av mycket stor vikt att kontrollen av advokater blir effektiv och framför allt att allmänheten (vars förtroende för advokatkåren genom de senaste årens debatt kan ha rubbats) känner förtroende för advokatkåren.

Med hänsyn härtill bör tillsynen över advokatkåren enligt LOs uppfatt­ning anförtros en särskild nämnd, vars ledamöter utses av regeringen. Denna nämnd bör ges samma ställning som den nuvarande disciplinnämn­den. För att tillgodose behovet av erfarenheter av praktisk advokatverk­samhet i nämnden bör halva antalet ledamöter utses på förslag av advokat­samfundet.

6 Myndigheters hänvändelse till advokatsamfundet i disciplinära frågor

Justitiekanslern: Mol arbetsgruppens rekommendationer i denna del har jag ingen erinran.

Riksåklagaren: Jag biträder i princip arbetsgruppens rekommendationer beträffande myndigheters hänvändelse till advokatsamfundet i disciplinära frågor. Som överåklagaren i Göteborg framhållit kan dock slutlig ställning till denna fråga knappast tas förrän resultatet av den inom brottsförebyg­gande rådet pågående översynen av bestämmelserna om informationsut­byte och anmälningsskyldighet mellan myndigheterna föreligger.

Överåklagaren i Stockholms åklagardistrikt: Jag instämmer i rekom­mendationen alt myndigheter skall fästa samfundets uppmärksamhet på advokats handlande när detta kan ifrågasättas.

Överåklagaren i Göteborgs åklagardistrikt: Gruppens avslutande för­slag är en rekommendation om att myndigheter som i sin verksamhet iakttar anmärkningsvärd omständighet i fråga om advokats handlande, skall uppmärksamma samfundet på detta. Gruppen har observerat de invändningar som kan riktas mot ett alltför ohämmat informationsutbyte mellan myndigheter, bl.a. av sekretesskäl. Stor tveksamhet råder inom många myndigheter om räiten att lämna information. I de fall som rör

Prop. 1981/82:57

195

advokat är dessutom oftast även någon annan person berörd. Frågan fordrar stor försiktighet och bör kopplas med räiten att över huvud få lämna information från myndighet till olika mottagare. Ett ställningstagan­de till rekommendationen bör därför anstå tills ny sekretesslag antagits (prop. 1979/80:2) och brottsförebyggande rådets översyn av dessa frågor slutförts.

Överåklagaren i Malmö åklagardistrikt: Vad gruppen anfört om myn­digheters agerande för att bringa olika förhållanden till samfundets känne­dom föranleder konstaterandet att det i praktiken är synnerligen svårt att förmå myndighet att avge sådana meddelanden utan att myndigheten av samfundet eller den enskilde advokaten betraktas som anmälare och part. Det råder därför tveklöst ett synneriigen starkt motstånd från myndigheter att, oavsett den yttre formen, tillskriva advokatsamfundet för påpekande av eventuella Ivivelaktigheter i advokats handlande. Att överbrygga rå­dande motvilja från myndigheter att ingripa borde därför i större utsträck­ning bli föremål för BRÅ:s ansträngningar.

Lånsåklagaren i Uppsala län: Myndighet som i sin verksamhet iakttar anmärkningsvärd omständighet ifråga om advokats handlande bör självfal­let fästa advokatsamfundets uppmärksamhet på saken. För detta kan dock krävas en allmänt förbättrad insikt hos myndigheterna om förutsättningar­na för advokatverksamhet och de etiska reglerna och deras tillämpning. Föreliggande promemoria frän brottsförebyggande rådet är här till god hjälp. Det vore dock av värde om centralmyndigheter på ett förenklat sätt kunde ge rekommendationer och fortlöpande information till underlydande organ i relevanta frågor - t. ex. avgörande i disciplinärenden.

Länsåklagaren i Malmöhus län: Även i denna del tillstyrker jag vad som föreslagils på de av i promemorian angivna skälen.

Göta hovrätt: Någon lämplig allmän regel torde inte kunna ges. Domsto­lar och andra myndigheter bör liksom hittills få agera från fall till fall utan "pekpinnar". Hovrätten avstyrker därför förslaget. Det bör också beaktas att brottsförebyggande rådet har fått i uppdrag att bl. a. se över bestämmel­ser om informationsutbyte mellan myndigheter. Eventuella förslag beträf­fande advokatsamfundets myndighetsutövning bör därför under alla om­ständigheter anstå till dess denna utredning är klar.

Stockholms tingsrätt: Tingsrätten tillstyrker slutligen rekommendatio­nen att myndighet - utan att bli part eller i övrigt indragen i ett disciplinärt ärende mol en advokat - får möjlighet att formlöst fästa advokatsamfun­dets uppmärksamhet på anmärkningsvärda omständigheter i fråga om ad­vokats handlande.

Domstolsverket: Domstolsverket avstyrker rekommendationen.

För att advokatsamfundet skall kunna utöva en effektiv tillsyn över advokatväsendet är det nödvändigt att samfundet får vetskap om de fall där en advokat kan ha åsidosatt sina plikter. Om advokat uppträder eller handlar anmärkningsvärt ligger normalt i ett påpekande härom ett påståen­de om att försummelse eller överträdelse ägt rum. Obefogade anmälningar till advokatsamfundet är ej ägnade att effektivisera tillsynen över advo­kater. Befogade anmärkningar vilar pä saklig grund. En rekommendation som lämnar fältet öppet för annat än sakligt grundade anmärkningar kan ej förordas.

Sveriges domareförbund: Förbundet anser i likhet med arbetsgruppen att myndighet, som i sin verksamhet iakttar anmärkningsvärd omständig­het i fråga om advokats handlande, bör fästa advokatsamfundets uppmärk­samhet på saken. Förbundet vill emellertid framhålla att det åtminstone i

Prop. 1981/82:57

196

ännu ej avgjorda mål och ärenden kan vara olämpligt samt föga förenligt med allmänna processprinciper och gällande jävsregler att domare påtalar advokats handlingssätt hos samfundet.

Sveriges advokatsamfund: Samfundet tillstyrker oreserverat BRÅ:s re­kommendation att myndighet, som i sin verksamhet iakttar anmärknings­värd omständighet i fräga om advokats handlande fäster advokatsamfun­dets uppmärksamhet på saken. Rekommendationen är ägnad att förbättra samfundets möjligheter att utöva en god tillsyn över advokatväsendet.

Föreningen Sveriges åklagare: Föreningen biträder i princip arbetsgrup­pens rekommendationer beträffande myndigheters hänvändelse till advo­katsamfundet i disciplinära frågor. Dock kan slutlig ställning till denna fråga knappast tas förrän resultatet av den inom brottsförebyggande rådet pågående översynen av bestämmelserna om informationsutbyte och an­mälningsskyldighet mellan myndigheter föreligger.

Prop. 1981/82:57

197

Innehåll

Proposition......................................................................... 

.... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll ............................... 

.... 

1

Propositionens lagförslag.................................................. 

.... 

2

Förslag till lag om ändring i rättegångsbalken .................. 

.... 

2

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 1 oktober 1981  ..

3

1

Inledning......................................................................... 

3

2

Allmän motivering............................................................ 

.... 

4

2.1

Allmänna synpunkter ................................................ 

.... 

4

2.2

Försvararjäv.............................................................. 

.... 

5

2.3

Advokatetiken ........................................................... 

.... 

8

2.4

Ökad insyn i och information om advokatsamfundets discipli­nära verksamhet          

10

2.5

Myndigheters hänvändelser till advokatsamfundet i disciplinära frågor         

14

3

Upprättat lagförslag ....................................................... 

.. 

15

4

Specialmotivering............................................................ 

.. 

15

5

Hemställan...................................................................... 

.. 

17

6

Beslut  ............................................................................ 

.. 

17

Utdrag av lagrådets protokoll den 22 oktober 1981.......... 

18

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 29 oktober 1981  .

19

Bilagor

Bilaga 1 BRÅ PM 1979: 8 Advokatverksamhet

Bilaga 2 Sammanställning av remissyttranden

Norstedts Trvckeri, Stockholm 1981