Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1984/85: 160

Regeringens proposition 1984/85: 160

om ledningen av de civila delarna av totalförsvaret m. m. beslutad den 21 mars 1985.

Regeringen föreslår riksdagen all anta de förslag som har upplagils i bifogade uidrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

ANDERS THUNBORG

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen lämnas förslag om ledningen av de civila delarna av totalförsvaret. Åtgärder föreslås i syfte alt förbättra samordningen inom totalförsvaret. Den civila delen av totaUörsvaret indelas i funklioner med ansvariga myndigheler. Överstyrelsen för ekonomiskt försvar ombildas liU överstyrelsen för civil beredskap och får vidgade uppgifler när det gäller att samordna de civila beredskapsförberedelserna.

1    Riksdagen 1984185. I saml. Nr 160

Prop. 1984/85:160

2

Utdrag

FÖRSVARSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1985-03-21

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], LeQon, Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], Anders­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hell­ström, Thunborg, Wickbom

Föredragande: statsrådet Thunborg

Proposition om ledningen av de civila delarna av totalförsvaret m. m.

1   Inledning

Mot bakgmnd av ullalanden i samband med 1982 års lotatförsvarsbeslul (prop. 1981/82: 102 bU. 1, FöU 18, rskr 374) uppdrog regeringen i seplem­ber 1983 åt försvarets rationaliseringsinstitut (FRI) atl utarbeta ett sam­manhängande förslag lUl ledningsslmktur i fred och krig för totalförsvarets civUa del. Uppdraget redovisades liU regeringen i seplember 1984 genom rapporten (nr 3: 84) Ledningen av det civila försvaret. Rapporten har remissbehandlats.

En redovisning av nuvarande förhållanden inom de civUa delama av totalförsvaret bör fogas till prolokollet i detta ärende som bilaga I.

En sammanfatining av rapportens innehåU bör fogas till protokollet i detla ärende som bilaga 2.

En förteckning över remissinslanserna och en sammanfatining av deras yttranden bör fogas tUl protokoUet i detta ärende som bUaga 3.

Regeringen uppdrog vidare i september 1983 åt totatförsvarets chefs­nämnd atl utreda hur totatförsvarets intressen skall kunna tUlgodoses i den fredstida samhällsplaneringen. Chefsnämnden överlämnade i september 1984 betänkandet (Ds Fö 1984: 4) Beredskapshänsyn i samhällsplanering­en till regeringen. Betänkandet har remissbehandlats. Det ankommer på regeringen atl besluta om huvuddelen av de förslag som har lämnats i belänkandet, men vissa principfrågor behandlas i det följande.

2   Föredragandens överväganden

2.1 Allmänna utgångspunkter

Med begreppet totalförsvar avses inle någon organisalion ulan en sam­manfattning av alla de ålgärder som är nödvändiga för atl förbereda landels

Prop. 1984/85:160

v.

3

försvar mol yttre hol och samhällels omslällning till kris eller krigsförhål­landen. I sådana situationer omfattar totalförsvaret strängt tagel hela det omställda samhäUel.

Man bmkar indela totalförsvaret i en mUitär och en civil del. Den civila delen omfattar civiUörsvarel, del ekonomiska försvaret, det psykologiska försvaret och del som går under benämningen övrigt totalförsvar. I övrigl totalförsvar ingår bl. a. hälso- och sjukvården, polisväsendet och telekom­munikationerna.

Det militära försvaret är jämförelsevis lätt att definiera. Den civila delen av lolalförsvarel är däremoi mer heterogen. Den utgörs sålunda delvis av organisationer som liksom försvarsmakten har lill uppgtft atl i en krigssi­tuation lösa vissa uppgifler. Elt exempel härpå är civitförsvarsorganisa-tionen. Del ekonomiska försvarei har en annan karaklär. Det är här nä­ringslivet och inle myndigheterna som utgör den viktigaste resursen för försöriningsberedskapen. Ekonomiskt försvar bmkar definieras som de ålgärder som krävs för att förbereda och underlätta samhällels anpassning lill skilda krissituationer.

Enligt 1982 års lolalförsvarsbeslut är uppgtften i krig för totalförsvarets civUa delar dels alt stödja de samlade försvarsansträngningarna, dels all säkerslälla befolkningens och samhällsverksamhetens överlevnad. För atl nå del senare målel vidtas inom den civUa delen av totalförsvaret en rad beredskapsåtgärder avseende fysiskt skydd, försörjning, information, hälso- och sjukvård m. m.

Inom den civila delen av totalförsvaret sker vid sidan av en planering för krig även en planering för oUka slags kriser. Ett skede med allvarliga internationella motsättningar, men innan krig i Sverige eller i vår omvärld har bmtit ut (förkrigsskede), är ett slags kris. Ett annat slags kris är en situation när krig råder i vår nära omvärld, men vi själva inle är berörda av krigshandlingar (neulralitetsläge). Ett iredje slag av kris är ett läge utan krig i vår nära omvärld när importen av en eUer flera för vår försörjning vikliga varor minskal väsentiigt (fredskris). Den civUa delen av totalför­svaret har sålunda viktiga uppgifter både under kriser och i krig. Vissa av totatförsvarets civila delar har dock sina huvuduppgifler i aniingen den ena eller den andra situalionen.

2.1.1 Det moderna kriget

Den modema vapenutvecklingen har bl. a. inneburit atl vapnens förslö-relseförmåga har ökat kraftigl och all stridskrafterna har fått en väsentiigt ökad rörelseförmåga.

För samhäUet och civilbefolkningen får man i ell nutida krig räkna med många olika slag av påfresiningar. När del gäller följderna av de direkla stridshandlingarna får man utgå från förutsättningen att kriget kommer all föras över slora ytor.

Trols atl planeringen förutsätter all civilbefolkningen inte avsiktiigl

Prop. 1984/85:160

4

kommer all utsättas för en bekämpning måste hänsyn tas till att den under de senasle decenniernas krig har drabbats av en aUt större andel av de toiala förlusterna.

Den militärtekniska ulvecklingen i omvärlden när det gäller bl. a. robo­tar och flygslridskrafter ökar risken för all samhället och civilbefolkningen kan drabbas med myckel kort förvarning och atl förluslerna i liv och egendom därför blir slora.

De modema vapnens precision gör del också möjligt för en angripare att slå ut sådana anläggningar, l.ex. inom industrin och på el- och teleområ­dena, som har vital betydelse för samhäUets och civilbefolkningens över­levnadsmöjligheter liksom även för det mililära försvaret.

Del finns också risk för alt både civila och militära anläggningar av vital betydelse kommer att utsättas för sabotage.

2.1.2 Samhällsutvecklingen och totalförsvaret

Totalförsvaret är, somjag nyss har nämnt, en sammanfattning av alla de ålgärder som är nödvändiga för alt förbereda landels försvar mot yttre hol och samhällets omställning till kris- eller krigsförhållanden. I vilken ut­sträckning och hur snabbi samhället kan ställas om till sådana förhållanden beror i hög grad på hur samhället utvecklas under normala fredsförhåUan-den.

Samhällsutvecklingen styrs framför alll av fredstida önskemål och be­hov. Under de senaste decennierna har denna utveckling medfört att det svenska samhällel i flera avseenden har blivil känsligare för störningar, inle minsl för siörningar i utrikeshandeln. Etl välkänt exempel på della är oljeområdet där emellertid utvecklingen under senare år kan bedömas ha medfört en minskad känslighet. Etl annat exempel är jordbmkets starka beroende av import av vissa insatsvaror, främsl gödselmedel och bekämp­ningsmedel.

För industrin gäller att den fortgående internationella arbetsfördelningen och specialiseringen generelll sett har medfört en ökad ensidighet i pro­duktsortimentet med alll större importberoende inom de flesta varuområ­den. Samtidigt har lagerhållningen och därmed uthålligheten hos de svens­ka industriföretagen sjunkit. Denna utveckling har inneburit atl det numera finns områden, bl.a. inom den kemiska sektorn, där slömingar i den normala importen snabbt kan få allvariiga konsekvenser för möjligheterna alt framslälla produkter som har hög prioritet från försörjningsberedskaps­synpunkt, l.ex. sjukvårdsmateriel och Uvsmedelsförpackningar. Stats­makterna och beredskapsansvariga myndigheler har tvingals vidta särskU­da åtgärder, som beredskapslagring och olika former av induslriella åtgär­der, för att i möjlig mån reducera de negativa effekterna av sådana stör­ningar.

Den lekniska ulvecklingen har i vissa fall medfört att beroenden av utlandet har uppstått på nya områden. Detta gäUer framför alU elektronik-

Prop. 1984/85:160

5

områdel. Det bör emellertid framhåUas all den svenska induslrin, bl.a. genom införande av ny teknik och nya metoder, på vissa områden har fått en ökad flexibilitet, vilket i sig har inneburil en minskning av känsligheten för störningar i importen.

Vidare har samhällsutvecklingen medfört en ökad känslighet för stör­ningar inom infrastmkturen som t. ex. elförsörjningen och telekommunUva-tionerna samt den kommunaltekniska försörjningen, dvs. fjärrvärme, vat­ten och avlopp. Jag vill även peka på känsligheten när del gäller den centraliserade informationsbehandlingen, vilken påverkar hela det mo­derna samhällets förutsättningar all fungera.

Den regionala ulvecklingen med ökad koncenlration av bl. a. livsmedels­produktionen till vissa delar av landet har inneburit problem från bered­skapssynpunkl. Detta gäller främsl i etl läge då Sverige har råkat i krig. I en sådan siluaiion får man räkna med atl slömingar av kommunikationerna medför svårigheter att tillgodose försvarsmaktens och befolkningens be­hov i aUa delar av landel.

Den utveckling somjag kort har redogjort för har medfört ökade krav på effektiviteten hos den civUa delen av lotatförsvaret Uksom på samordning­en inom totalförsvaret för alt befolkningens och samhällsverksamhetens överlevnad skaU kunna säkerställas under kriser och i krig och för att försvarsmakten skall erhålla lillräckligl stöd.

En sådan effektivisering kan ske på olika sätl. En väg som enligt min mening bör prövas i slörre ulslräckning är alt på ett lidigare skede i samhäUsplaneringen ta hänsyn till lolalförsvarsaspeklerna. En annan väg är att förbättra samordningen inom den civila delen av lotatförsvaret för att effeklivare kunna ulnylQa samhäUets samlade resurser.

2.1.3 Beredskapshänsyn i samhällsplaneringen

Samhällsplanering i fred är en myckel viltonrrfaltande verksamhel, som bedrivs av etl stort antal statiiga myndigheter, landslingskommuner, kom­muner m. fl. Samhällsplanering kan definieras som en planering som ulförs i syfte att påverka samhällsulveckUngen i en bestämd riktning.

Så tolkat är samhällsplanering skild från den verksamhet som benämns beredskapsplanering. Gränsen meUan dem är dock oklar. Verksamheterna kompletterar varandra men lillgodoser i viss mån skilda intressen på så säll alt den fredstida samhällsplaneringen, även om den hell skulle underord­nas totalförsvarets iniressen, likväl inte kan ersätta beredskapsplanering­en. Den samhäUsutveckling som i fred tillgodoser totalförsvarsiniressena förenklar, förbUligar och minskar behovel av en beredskapsplanering och andra beredskapsåtgärder. Därmed kan också samhällets samlade kostna­der för lotatförsvaret minska.

En sådan utveckling kan samtidigt ha stor positiv betydelse för freds­samhället, t. ex. genom att olycksriskerna minskas.

När fömtsättningar finns all redan i den fredstida samhällsplaneringen la

Prop. 1984/85:160

6

hänsyn tiU totatförsvarsintressena är det enligt min mening väsentligt att dessa fömtsättningar blir klarlagda och all kostnadema för all vidta ålgär­der för alt tUlgodose dessa iniressen redovisas. Detta bör sedan vägas mol fömtsättningarna och kostnaderna för all i efterhand tiUgodose totatför­svarsintressena genom särskilda beredskapsåtgärder. Jag anser del viktigt alt en avvägning av detla slag kommer liU slånd. Vissa lotatförsvarsinlres-sen kan dock tUlgodoses endast genom särskilda beredskapsåtgärder.

Som jag har nämnl i del föregående innefattar lotatförsvaret alla de åtgärder som måsle vidlas för all slälla om samhäUet liU en verksamhel under kris eller i krig. Eftersom dessa åtgärder spänner över slörre delen av samhäUsverksamhelen i fred har lotatförsvaret intressen att bevaka i praktiskt tagel all samhäUsplanering.

Riksdagen har faslslälll målel för lotatförsvaret (prop. 1981/82: 102 bil. 1, FöU 18, rskr 374). För alt kunna svara mot de uppgifter som ligger i detta mål är det ytterst betydelsefullt att samhällets skilda delar redan i fredstid så långt möjligt planeras, ulvecklas och förbereds på elt bered-skapsmässigl lämpligl sätt. Del är angeläget all såväl kris- som krigssitua­tioner beaktas. De beredskapskrav som dessa situationer släUer kan sam­manfattas i låg känslighet för störningar, god omställningsförmåga, tiU­räcklig uthållighet och vissa speciella krav, främst av mililär art.

Som jag lidigare har nämnl har totatförsvarets chefsnämnd på regering­ens uppdrag utrett frågan om beredskapshänsyn i samhällsplaneringen. Chefsnämnden konstaterar i sill betänkande all myckel av bristerna, när det gäller all beakla totalförsvarsproblemen i den fredslida samhäUsplane­ringen, hänger samman med dålig insikt i eller kunskap om problemen. Det är därför enligt min mening av slor vikl all de myndigheter som har ell särskilt ansvar för loialförsvarsfrågor får en ökad insikt i ansvarsförhållan­den och fömtsättningar i övrigt för samhäUsplaneringen lika väl som atl de samhäUsplanerande organen får kunskap om lolalförsvarel. Del är sedan av yttersta vikt atl beredskapsbehoven och betydelsen av deras beaktande sprids till myndigheter, organisaiioner, förelag m.fl., som dellar i plane­ringen av samhällets olika delar. Del innebär bl.a. en ökad salsning på information och utbildning.

2.1.4 Myndigheter inom den civila delen av totalförsvaret

Inom regeringskansliet har aUa departement ansvar inom den civila delen av totalförsvaret. Samordningen handhas av försvarsdepartementet. Många myndigheter på cenlral nivå har beredskapsuppgifier inom den civUa delen av totalförsvaret. Den grundläggande principen för ansvars­fördelningen är att ansvaret för en verksamhet i fred behålls under kriser och i krig om verksamheten då skall upprätthållas. Delta ansvar är förenal med ett ansvar för atl erforderiiga beredskapsåtgärder vidlas i fredslid. För all få verksamhelen atl så snabbt som möjligt fungera effeklivl är del viktigt att undvika ändringar i ledningsförhåUandena när samhällel släUs

Prop. 1984/85:160

7

'(''v".

om från freds- lUI kris- eller krigsförhåUanden. Flertalet av myndigheiema har beredskapsplanering som en deluppgift. Exempel på sådana myndighe­ter är socialstyrelsen, slatens jordbmksnämnd, arbetsmarknadsstyrelsen och statens vattenfallsverk.

Fyra civila myndigheter har enbart beredskapsuppgifter, nämligen civil­försvarsstyrelsen (Cfs), överstyrelsen för ekonomiskl försvar (ÖEF), be­redskapsnämnden för psykologiskt försvar och riksnämnden för kommu­nal beredskap. Cfs utövar den cenirala ledningen av civUförsvarsverksam-heten och är central förvaltningsmyndighet för civilförsvarsverksamheten. ÖEF är central förvallningsmyndighel för det ekonomiska försvaret och har tUl uppgift att samordna del ekonomiska försvaret. ÖEF ansvarar dessutom för beredskapsålgärderna inom vissa försörjningsområden. Be­redskapsnämnden för psykologiskt försvar svarar för beredskapsplane­ringen inom det psykologiska försvaret. Den Ijuli 1985 inrättas en ny myndighet, styrelsen för psykologiskt försvar, som skall överta bered­skapsnämndens uppgifter och de fredstida informationsuppgiflema för totalförsvarets upplysningsnämnd. Riksnämnden för kommunal beredskap svarar för central samordning av den kommunala, landstingskommunala och den kyrkliga beredskapsplaneringen.

Totatförsvarets chefsnämnd är ett organ för information och överlägg­ningar på central myndighetsnivå inom hela totalförsvaret.

Regionall utövas ledningen av de civila delarna av lotatförsvaret pä två nivåer. När det gäller högre regional nivå är landet indelat i sex civUområ-den som överensslämmer med militärområdena. Regeringen ulser för varje civUområde en av landshövdingarna inom området att vara civilbefälha­vare (CB). På lägre regional nivä är länsstyrelsen högsta civUa totatför-svarsmyndighet.

Enligt lagen (1964: 63) om kommunal beredskap och lagen (1981: 216) om kyrklig beredskap har kommuner, landstingskommuner och kyrkliga kommuner elt ansvar för att kunna lösa uppgifter i en kris- och krigssitua­tion.

2.1.5 Principer för ledning av verksamhel inom försvarsdepartementels ansvarsområde

Genom beslut i riksdagen 1969 (prop. 1970: 97, SU 203, rskr 420) inför­des år 1972 elt särskilt planerings- och budgetsystem för försvaret. Syste­met arbetar med ledning genom målstyrning med uppdrag, decentralisering och delegering samt programbudgetering.

Decentralisering och delegering av beslutsbefogenheter och ansvar främjas genom uppdragens utformning. Uppdragen riktar sig till myndighe­ter pä olika nivåer i organisationen. Dessa myndigheler har sedan ell självständigt ansvar att genomföra sin verksamhet (produktionen).

Programbudgetering kräver alt produktionen stmklureras på program som kan urskiljas och identifieras. Dessa går i allmänhet vertikalt genom

Prop. 1984/85:160

8

organisationens nivåer. I programbudgeteringens planeringsfas lägger man särskild vikt vid atl diskutera och precisera de långsikliga målen för pro­duklionen. Stalsmaklema får på så sätt genom ledningssystemet underlag för att bedöma resursbehoven och stäUa dessa i relalion till de säkerhels-politiska målen.

Riksdagen framhöU i anslulning tiU propositionen om försvarsmaktens högre regionala ledning (prop. 1979/80: 135) att försvarets planerings- och ekonomisystem är etl samlal ledningssystem för all verksamhet i fred inom försvarei (FöU 1979/80: 19, rskr 326).

Det är angeläget atl i detta sammanhang erinra om riksdagens uttalande. Principema med perspeklivsludier och programplanering bör också vara vägledande för ledningen av verksamhelen inom totatförsvarets civila del. Mina förslag i det föQande ulgår från delta.

2.1.6 Samordning av de civila delarna av totalförsvaret

Den civila delen av totalförsvaret är, somjag nyss har nämnt, heterogen tiU sin karaklär och omfattar bl.a. etl slort antal myndigheler. För atl planeringen och beredskapsålgärderna skaU få en enhetiig inriktning er­fordras samordning. En god samordning är särskilt angelägen i fråga om långsiktsplaneringen och beredskapsålgärderna.

Långsiktsplaneringen omfaltar perspeklivsludier och programplanering. Perspeklivstudiernas syfte är atl ge underlag för de långsikliga totatför-svarsbeslul som slalsmakterna fattar vart femte år. I programplaneringen, som bedrivs åriigen, utarbetas mllande förslag till handlingsprogram för närmaste femårsperiod.

En samordning av långsiktsplaneringen på cenlral nivå förekommer endasl inom del ekonomiska försvarei genom ÖEF. Vissa myndigheter med beredskapsuppgifter omfattas över huvud taget inle av långsiktspla­neringen.

De civila beredskapsålgärderna innefattar bl. a. iitformation, utbildning, övningar, förberedelser för konsumlionsregleringar, produklionsförbere­delser - inkluderande bevarande av produktionskapacitet, framtagning av inhemska substitut och beredskapslagring - samt ålgärder för krigsan­skaffning, undanförsel, förstöring, alarmering, skydd, räddningsQänst och utrymning. Allmänna utgångspunkter för myndigheternas planering är dels den fortgående ulvecklingen inom berört område, dels de oftast myckel allmänt formulerade rikllinjer för beredskapen som lämnas av regeringen och riksdagen. Del finns emellertid ingen myndighet uiöver ÖEF som har till uppgtft atl vidareutveckla och konkretisera dessa. De kan därför ges olika innebörd av ansvariga beredskapsmyndigheter. På flera områden saknas dessutom konkreta utgångspunkter för planeringen.

De brisier i samordningen som jag här har berört gäller främst samord­ningen mellan de cenirala myndigheterna men brislerna på denna nivå får ofördelaktiga effekter såväl på regeringsnivån som på den regionala och lokala nivån.

Prop. 1984/85:160

9

1978 års försvarskommitté konslalerade atl samordningsuppgiften på den centrala nivån är splittrad och atl ingen central myndighet idag kan överblicka de civila delarna av totalförsvaret.

2.2 Ledning och samordning av de civUa delarna av totalförsvaret

I 1982 års lolalförsvarsbeslut gjordes belydelsefulla salsningar på de civila delarna av lotatförsvaret för att uppnå ett bättre och mer uthålligt totalförsvar. Vid en fortsatt utveckling anser jag alt de stora och vikliga förändringama bör göras på det organisatoriska planet. Genom atl förslär­ka lednings- och planeringsfunktionerna inom de civila delarna av total­försvaret kan man effektivare utnylQa de omfattande resurser som dispo­neras i samhällel. Det är också av slörsia vikl alt utveckla den civila beredskapsplanläggningens samhällsanknylning.

Mol bakgmnd av de uttalanden som gjordes i 1982 års tolatförsvarsbe-slul om den bristande samordningen uppdrog regeringen åt FRI atl ularbe­la ett sammanhängande förslag till ledningsstruktur i fred och i krig för totatförsvarets civila del.

FRI framhåller atl ledningen av totatförsvarets civila delar i huvudsak fungerar väl. Del finns dock vissa brisier, framför allt på central nivå, som bör rättas lill. FRI: s förslag innebär en försiärkning av den civila delen av lotatförsvaret. Del sker dels genom en precisering av ansvarei för de civila totatförsvarsfunklionerna, dels genom en bälire samordning mellan dessa funktioner. Förslagel innebär också atl de civila delarna av lolalförsvarel får en naturlig huvudman på central nivå.

FRI föreslår atl uppdelningen av ansvaret under regeringen skall utgå tfrån dels ansvar för att hålla igång vikliga civila samhällsfunktioner inom hela landel med utnytQande av landels alla resurser inom resp. funkiion, dels ansvar för att samordna funktionerna inbördes och inrikla försvarsan-strängningama i olika delar av landel på aktuella uppgtfter. FRI föreslår därför en ansvarsfördelning som bygger dels på samhällsfunktioner (funk­tioner) vUkas verksamhet skaU upprätthållas under kriser och i krig, dels på geografiska ansvarsområden (ledningsnivåer).

FRI finner ingen anledning atl föreslå någon ändring av nuvarande ledningsnivåer, nämligen den högsta ledningen, den centrala ledningen, den högre regionala ledningen, den lägre regionala ledningen och den lokala ledningen.

FRI lämnar förslag liU en indelning av den civila delen av lotatförsvaret i funklioner, som behandlas närmare i del följande.

På cenlral nivå föreslår FRI en förbällrad samordning av de olika funk­tionerna. Därför föreslås en ny myndighet - överstyrelsen för civUt för­svar som ges lill uppgtft att leda och samordna beredskapsförberedel­serna för det civila försvaret.

På regional nivå föreslås att civilbefälhavarorganisationen stärks för att

Prop. 1984/85:160

10

effektivare kunna samordna de civUa beredskapsförberedelserna men ock­så för atl bättre kunna samverka med mililärbefälhavarorganisationen. Beiräffande länsslyrelserna föreslås alt försvarsenheten organisatoriskt placeras direkl under landshövdingen.

När del gäUer den lokala nivån i ledningssystemet föreslår FRI alt kommunstyrelsen blir högsta civila lotalförsvarsmyndighet och ingår i ledningsfunktionen. Kommunstyrelsen bör dock inte ges några generella befogenheter gentemot den statliga och landstingskommunala verksamhe­len.

FRI har i sin rapport skiU på funklionsledning och operaliv ledning. Med funklionsledning avses alt lUlse alt funktionen fungerar på elt tUtfredsstäl­lande sätt i hela landel. En av huvuduppgtftema är atl föreslå och genom­föra omfördelning av resurser mellan olika landsdelar. Inom varje funktion finns i regel ledningsorgan på olika nivåer t. ex. chefer för radioområden, teleområden, länsarbetsnämnder och arbetsförmedlingar. Även CB, läns­slyrelser och kommunstyrelser har ledningsuppgtfier av detta slag.

Myndighetema inom ledningsfunktionen, dvs. CB, länsslyrelser och kommunstyrelser har enligt FRI:s förslag på resp. nivå och inom sina geografiska ansvarsområden ansvarei för all inrikla och samordna det civUa försvaret och atl samverka med militär chef Uppgiften innebär atl olika funktioners och underiydande myndighelers verksamhet skaU sam­ordnas och inriklas mot etl gemensamt mål. Detta kallar FRI för operativ ledning. De operativa ledningsorganen skall i krig leda civila operaiioner dvs. verksamhel som berör flera funktioner och underlydande myndighe­ter, t.ex. utrymning och inkvartering, undanförsel och förstöring.

Jag anser del värdefuUt alt en samlad genomgång har genomförts av den civila delen av lolalförsvarel och all en samlad syn på della sätl har givils när det gäller ledningsstmkturen. I likhet med FRI anserjag alt de civila delarna av totalförsvaret i huvudsak har fömlsätlningar alt fungera väl, men att vissa brisier föreligger. Sell i ett internationellt perspektiv slår de civila delarna av lotatförsvaret i Sverige på hög nivå. Jag anser det emeller­tid viktigt all ytterligare utveckla den civUa delen av lotatförsvaret liksom SJälvfaUet också den mililära delen. I likhet med FRI finner jag det väsent­ligl all den civila delen av totalförsvaret får en naturlig huvudman som kan aklivera och siödja övriga myndigheter med uppgifler inom totalförsvaret. En förbättrad samordning på central nivå anserjag också angelägen.

Ledningen och samordningen av totatförsvarets civila del kan beskrivas på många olika sätt. Jag anser det viktigt att inte överskatta betydelsen av de formella instmmenten i detta sammanhang utan vill i stället peka på betydelsen av samordning i andra former som l.ex. informalions-, utbild­nings- och övningsverksamhel. Genom sådana insalser kan totalförsvaret få en gemensam inrikining samtidigt som inlressel och engagemanget för totalförsvaret och beredskapsfrågorna stimuleras, framförallt hos myndig­heler och berörda organisaiioner.

Prop. 1984/85:160

11

Del förslag som FRI har lämnat innebär en ambitionshöjning såväl när det gäller omfattningen av den verksamhet som skall samordnas som när det gäUer att avhjälpa rådande brisier. Della finner jag motiverat. Samhäl­lets och näringslivets utveckling ställer ökade krav om man skall få ell samlal och effeklivl utnytQande av de civila resurserna. SamhäUet blir genom sin komplexitet allt svårare att ställa om till kris- och krigsförhållan­den. Gemensamma och samordnade lösningar måsle därför eftersträvas.

Den ökande komplexiteten berör inte bara totalförsvarels civila del ulan även den mililära. I ökad utsträckning blir effekten av de militära försvars­ansträngningarna beroende av ålgärder som vidlas i samhället. Detta moti­verar en höjd ambition både när det gäller samordning inom totalförsvarets civUa del och mellan den civila och den militära delen.

Jag övergår nu till att redogöra för mina olika förslag.

2.3 Funktionsindelning

Mitt förslag: Totalförsvarets civila delar indelas i samhällssektorer eller funktioner. För varje funktion utses en ansvarig myndighel.

FRI: s förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitl förslag (se betänkan­det s. 83-125).

Remissinstanserna: Flertalel remissinslanser är positiva till förslaget om funktionsindelning och funklionsansvariga myndigheter. Några myndighe­ler föreslår vissa justeringar i indelningen.

Vissa remissinstanser betonar vikten av att funktionsansvaret inle får innebära all andra myndigheler inom funktionen avlastas sitt ansvar när det gäller beredskapförberedelserna (se bil. 3 avsnitt 3).

Skälen för mitt förslag: Mol bakgrund av vad jag lidigare har anfört om ledning och samordning inom den civila delen av lotatförsvaret föreslår jag en ansvarsfördelning som bygger dels på samhäUsfunktioner (funklioner) vilkas verksamhel skall upprätthållas under kriser och i krig, dels på geografiska ansvarsområden (ledningsnivåer).

Jag anser i likhet med FRI och flertalel remissinslanser att en indelning i funktioner bör göras och att för vatje funktion bör ulses en ansvarig myndighel. Syftet med en funktionsindelning bör närmasl vara atl fördela ansvarei för beredskapsförberedelsema i fred och för verksamheten under kriser och i krig på nivån under regeringen. Etl gmndläggande krav på en funktion är att den innefaltar för lotatförsvaret viktig verksamhet som kräver någon form av cenlral slallig ledning. Varje funkiion bör innefalla en enheilig verksamhet och dess uppgtfler, mål och resurser bör kunna anges på ett entydigt sätt.

Prop. 1984/85:160

12

För varje samhällsfunktion bör utses en funktionsansvarig myndighel som i fred under regeringen har del övergripande ansvarei för alt krigsor­ganisationen, krigsplanläggningen och övriga beredskapsförberedelser inom funktionen är samordnade. Under kriser och i krig samordnar den funklionsansvariga myndighelen verksamheten inom funktionen. Övriga myndigheter behåller sill ansvar för beredskapsförberedelserna inför rege­ringen. För varje funkiion bör redovisas en funktionsbeskrivning som anger funktionens innehåll och avgränsning, funktionsansvarig myndighel, övriga myndigheter inom funktionen och behovet av åtgärder vad gäller organisation och regelsystem inom funktionen.

Funktionerna bör enligt min mening ges sådan avgränsning att samord­ningsbehovet mellan dem begränsas. All verksamhel kan dock inle inrym­mas i funklionerna. Vissa myndigheler som har krigsuppgifler bör vara fristående, som t. ex. byggnadsstyrelsen och statistiska cenlralbyrån.

Jag anser att följande indelning i funktioner med ansvariga myndigheler kan läggas lill gmnd för den fortsatla planeringen.

Funktioner

Funktionsansvarig myndighet

Civil ledning och samordning

Civilförsvar

Hälso- och sjukvård m. m.

Psykologiskt försvar

''

Ordning och säkerhet m. m.

Domstolsväsende m. m.

Kriminalvård

Transporter

Livsmedelsförsörjning m. m.

Energiförsörjning

Övrig varuförsörjning

Utrikeshandel

Prisreglering

Arbetskraft

Socialförsäkringar m. m.

Övriga försäkringar

Betalningsväsende m. m.

Skatte- och uppbördsväsendfr.

Landskapsinformation

Postbefordran

Telekommunikationer

Skolväsende

Kyrklig verksamhet

Överstyrelsen för civil beredskap

Statens räddningsverk

Socialstyrelsen

Styrelsen för psykologiskt försvar

Rikspolisstyrelsen

Domstolsverket

Kriminalvårdsstyrelsen

Transportrådet

Statens jordbmksnämnd

Statens energiverk

Överstyrelsen för civil beredskap

Kommerskollegium

Statens pris- och kartellnämnd

Arbetsmarknadsstyrelsen

Riksförsäkringsverket

Försäkringsinspektionen

Riksbanken

Riksskaiteverket

Lantmäteriverket

Postverket

Televerkel

Skolöverstyrelsen

Överstyrelsen för civil beredskap

Del bör ankomma på regeringen alt la stäUning lill funktionernas av­gränsning och uppbyggnad. En preliminär beskrivning av de olika funktio­nemas avgränsning och uppbyggnad bör fogas till protokoUet i detta ärende som bilaga 4 som information. Jag har därvid gjort vissa föränd­ringar i förhållande tUl FRI: s förslag. Beskrivningen bör Qäna som ul­gångspunkl för det fortsalla arbelel.

FRI har föreslagit att begreppet civilförsvar ersälts med begreppel be­folkningsskydd och räddningsQänst. Jag anser i likhei med Cfs alt begrep-

Prop. 1984/85:160

13

pel civilförsvar bör behållas. En underindelning i befolkningsskydd och räddningsQänst bör dock göras.

FRI har föreslagit att åklagarmyndigheternas verksamhet skall ingå i funktionen domstolsväsende m. m. I likhet med flera remissinslanser anser jag att åklagarmyndigheternas verksamhet bör ingå i funktionen ordning och säkerhet m.m.

När det gäller funktionen civil ledning och samordning föreslår FRI all en ny cenlral myndighel skall svara för övergripande ledning och samord­ning på central nivå av de civUa delama av lotatförsvaret. I dag svarar flera myndigheter för sådana beredskapsförberedelser, nämligen ÖEF, Cfs, riksnämnden för kommunal beredskap och totalförsvarets chefsnämnd. Jag kommer alt behandla denna funkiion senare och bl.a. förorda att uppgifterna överförs tUl en central myndighel, överstyrelsen för civil be­redskap (ÖCB). Denna myndighet blir då ansvarig för funktionen civil ledning och samordning. Jag anser också att denna myndighel skall vara ansvarig för funktionen kyrklig verksamhel. Jag har i denna fråga samrått med chefen för civildepartementet.

Jag anseratt den funktionsansvariga myndigheten skaU ha tiU uppgift att samordna studier saml planering och budgetering av beredskapsförbere­delser. Häri bör ingå bl. a. all i samråd med övriga berörda myndigheler la fram förslag tiU mål för funktionen under kriser och i krig, klarlägga erforderliga beredskapsförberedelser och kostnaderna för dessa samt läm­na förslag tUl finansieringsplan. Den funktionsansvariga myndighelen bör vidare samordna beredskapsåtgärder och krigsplanläggning inom funktio­nen och bl. a. tUlse att erforderliga avtal och/eUer överenskommelser med andra myndigheter, näringsliv m. fl. upprällas.

På utbildningsområdet bör den funklionsansvariga myndighelen tillse all både krigsplacerad personal och personal som i fredslid arbelar med be­redskapsförberedelser utbildas och vid behov själv anordna fackutbild­ning. Myndighelen bör vidare tillse att erforderliga övningar genomförs inom funktionen, främst med ledningsorganen (funktionsövningar). Slutli­gen bör del åligga den funklionsansvariga myndigheten atl regelbundet redovisa beredskapsläget inom funktionen ställt i relation till av statsmak­terna angivna mål.

Den funktionsansvariga myndighelen skall såväl i fred som under kriser och i krig samordna beredskapsåtgärderna inom funktionen samt samord­na sina uppgtfter med andra funktionsansvariga myndigheters uppgtfter med vilka man har nära konlakler.

Prop. 1984/85:160

14

2.4 Central myndighet för ledning och samordning m. m.

2.4.1 Organisation

Mitt förslag: Överstyrelsen för ekonomiskl försvar får vidgade upp­gtfler och byter namn tUl överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB). Ansvaret för funktionen energiförsörjning läggs på statens energiverk. Totalförsvarels chefsnämnd behåUs som ell informalions- och över­läggningsorgan och för samordning främst mellan civila och militära totatförsvarsmyndigheler. Riksnämnden för kommunal beredskap om­bildas till etl råd för kommunal beredskap knutet tUl ÖCB. Några ökade kostnader för statsbudgeten uppkommer inle.

FRI:s förslag: FRI föreslår all ansvarei för samordningen i fred inom det civUa försvarei sammartförs lill en myndighet som benämns överstyrelsen för civilt försvar. I krig skall överstyrelsen för civUt försvar fungera som expertorgan åt regeringen.

FRI föreslår vidare atl ÖEF: s uppgtfter och resurser för funktionen övrig vamförsörjning övergångsvis skall föras över till överstyrelsen för civUl försvar. Dessa uppgtfter föreslår dock FRI på sikl överförs lUl statens industriverk. De delar av ÖEF som arbetar med energtfrågor föreslås föras över tUl slatens energiverk. FRI föreslår all ÖEF därmed upphör som myndighel.

FRI föreslår också att en sammanslagning av styrelsen för psykologiskt försvar och överstyrelsen för civilt försvar senare bör övervägas mol bakgmnd av atl styrelsens uppgtfler har ett nära samband med lednings­verksamheten.

Enligt FRI bör överstyrelsen för civilt försvar ha föQande huvuduppgtf-ler i fred, nämligen all leda och samordna långsiktsplaneringen inom den civUa delen av lotatförsvaret, alt samordna genomförandet av de civUa beredskapsförberedelserna och atl vara funklionsansvarig myndighet för funktionen civil ledning och samordning.

I krig skall myndigheten enligt FRI ha de uppgifter som regeringen beslutar om i särskild ordning.

De uppgtfter som i dag åvUar lolalförsvarets chefsnämnd bör enligt FRI föras över till överstyrelsen för civiU försvar och i konsekvens därmed även de kansliresurser som chefsnämnden idag har. FRI föreslår olika alternativ när det gäller chefsnämndens fortvaro. Ett förslag är att den ombildas lill styrelse för överstyrelsen för civilt försvar, ett annal är all nämnden ges ställning som rådgivande organ åt denna myndighet.

FRI föreslår atl de uppgtfter som i dag åvilar riksnämnden för kommunal beredskap förs över lill överstyrelsen för civilt försvar.

Överstyrelsen för civiU försvar skulle genom de föreslagna ålgärderna erhålla en personalram på 170 personår varav 50 personår skulle avsättas för samordningsuppgifter.

Prop. 1984/85:160

15

FRI föreslår även en personalram som omfallar hela den civUa lednings­funktionen. Denna ram skulle omfalta de personalresurser som finns vid överstyrelsen för civilt försvar, civilbefälhavarnas kanslier och länsstyrel­sernas försvarsenheler. Ramen skulle omfatta lolall 782 personår.

Remissinstanserna: Ingen remissinstans tfrågasätter behovel av en förbätt­rad samordning inom lotatförsvaret. Däremoi finns olika synpunkier på hur denna samordning skall genomföras.

Flertalel remissinslanser biträder eUer har inte någol all erinra mol alt en ny myndighel inrättas. Några remissinstanser uttrycker sin tveksamhet till förslagel medan några avstyrker del hell (se bil. 3 avsnill 2.1).

Flera remissinslanser, däribland ÖEF och slalens industriverk, anser att ansvaret för funktionen övrig varuförsöijning inle skall föras över till statens induslriverk. När det gäller funktionen energiförsörjning anser flera remissinstanser atl planeringsansvaret, men inle lagerhållningen, bör föras över till slalens energiverk.

Skälen för mitt förslag: Somjag har framhållil i det föregående anserjag atl samordningen av totalförsvarets civila delar bör förbältras. De organisa­tionsalternativ som jag närmare har övervägt för att detta syfte skall uppnås är en ulökning av försvarsdepartementets samordningsuppgifter, en utökning av chefsnämndens samordningsuppgifter och atl samordnings­ansvaret läggs på en cenlral myndighel.

Jag vUl inledningsvis erinra om att försvarsdepartementet efter rege­ringsskiftet år 1982 fått ökade arbetsuppgtfler. Således har uppgifter vad avser civilbefälhavarna, del ekonomiska försvaret, den kommunala bered­skapen och räddningsQänsten tUlförts departementels verksamhelsområ­de. Samordningen av totalförsvaret på regeringsnivån behandlade jag i prop. 1983/84:166 om totalförsvarets ledning och samordning i regerings­kansliel samt informalionsberedskapen m.m. Jag framhöll därvid atl för­svarsdepartementets samordning av totalförsvaret inom regeringskansliel skall ulgå från att de olika departementen liksom tidigare svarar för sina lolatförsvarsuppgtfter och att dessa ges erforderlig prioritet bland departe­mentens fredsuppgifter. Vidare framhölls att försvarsdepartementels sam­ordnande roU vad gäller samordning av totatförsvarsfrågor inom regerings­kansliet bör inriktas mot de övergripande frågorna. Väsenlliga sådana uppgifter som kräver samordning är inrikiningen av totatförsvarets plane­ring, uppföljningen av fattade lolalförsvarsbeslut, beredskapshänsyn i samhällsplaneringen, den administrativa beredskapen, krigsplanläggning­en, inrikiningen av lolalförsvarets övnings verksamhet samt utbildning och övning av regeringskansliels personal. I enlighet med vad jag tidigare har anfört, anserjag atl försvarsdepartementels samordningsuppgifter bör in­riktas mot de övergripande samordningsuppgtfterna och inle mot samord­ningsuppgifter av myndighetskaraklär. Med hänsyn lill alt försvarsdepar-

Prop. 1984/85:160

16

tementets samordningsuppgift vid en utökning skulle rikla sig durekt mot myndigheter inom hela statsförvaltningen finns risk för att de andra berör­da departementen inte skulle känna samma ansvar som f n. för lotatför-svarsfrågorna. Mol denna bakgmnd anserjag inte all försvarsdepartemen­tets samordnande uppgift direkl mol myndigheter på central nivå skall utökas.

Totatförsvarets chefsnämnds uppgifter har under föregående år behand­lats av riksdagen (prop. 1983/84: 166, FöU 21, rskr 349). Därvid har nämn­den liltförts ett kansli med en kanslichef och en handläggare. Chefsnämn­dens uppgtfler är inriktade på hela lotatförsvaret, dvs. både den mililära och den civila delen. De samordningsuppgifier rörande det civila lolalför­svarel somjag kommer atl föreslå i det föQande skuUe kräva en slor ökning av nämndens kansliresurser och verksamheten skulle få myndighetskarak­tär. Vidare skulle yllerligare en samordningsmyndighet uiöver ÖEF och riksnämnden för kommunal beredskap skapas. Chefsnämndens inriktning på lotatförsvaret som en helhet medför alt den inle kan krafisamla sin verksamhel på samordningsproblem inom del civUa lotatförsvaret. Chefs­nämnden utgör inte heller en naturlig huvudman för de civUa delama av lotatförsvaret. Mot bakgmnd härav anserjag inle all chefsnämndens sam-ordningsuppgtfl bör uiökas. I likhet med flera remissinstanser anser jag dock all chefsnämnden bör behållas som etl informalions- och överlägg­ningsorgan mellan totatförsvarets militära och civila del. Chefsnämndens verksamhet bör inte omfatta samordningsuppgifter som primärt berör de civUa delarna av lotatförsvaret. Jag anser alt chefsnämnden även fortsätt­ningsvis bör ha en kanslichef men ålerkommer i del följande lill vissa förändringar av uppgiflerna för chefsnämndens kansli i övrigl.

Mol bakgmnd av vad jag nu har anfört anser jag alt samordningsansva­ret för totatförsvarets civila delar bör läggas på en cenlral myndighet. FRI föreslår alt en ny samordningsmyndighet bildas för detla ändamål. I likhei med flera remissinstanser anserjag emellertid att detta inte är nödvändigt ulan alt ÖEF: s nuvarande samordningsuppgifier i stället kan vidgas. ÖEF bör emellertid med dessa vidgade uppgifler få namnel överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB). Jag kommer i del föQande all behandla denna myndighels samordningsuppgtfter.

ÖEF har f. n. förutom samordningsuppgifter för det ekonomiska försva­ret programuppgtfter för funktionen övrig vamförsörjning och energiför­sörjning saml lagringsuppgifter för ell flertal funklioner inom totatförsva­rets civila del. FRI har föreslagil att uppgtftema rörande funktionen övrig vamförsörjning på sikl skaU föras över lill slalens industriverk och funktio­nen energiförsörjning tiU slatens energiverk. Vidare föreslås alt bered­skapslagringen av oQa (nuvarande anläggningsbyrån hos ÖEF) skall föras bort från ÖEF.

Jag föreslår efter samråd med chefen för industridepartementet att an­svaret för funktionen övrig vamförsörjning skall ligga på ÖCB. Jag vill dock understryka viklen av atl samråd och samordning i lillräcklig ut-

Prop. 1984/85:160

17

sträckning sker mellan ÖCB och slalens induslriverk i frågor som rör induslrin.

Jag anser efter samråd med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] atl ansvaret för funktionen energtförsörjning bör läggas på slatens energiverk. Slatens vattenfalls­verks uppgifter förändras inle. Däremoi bör ÖEF: s genomförandeupp­gifter beträffande anskaffning och lagring m. m. av bränslen och drivmedel inte föras lUl energiverket. För den lagringen inom energiområdet blir ÖCB sålunda uppdragsmyndighet åt statens energiverk. Nuvarande energibyrån vid ÖEF upphör därvid. I stäUet bör en särskild beredskapsfunkiion finnas vid slatens energiverk. Del bör prövas på vUket sätt de uppgifler som nu fullgörs inom ÖEF: s energibyrå kan lösas inom energiverket. Personalen vid ÖEF: s energibyrå bör erbjudas anslällning vid verkel. Ansvarei för planläggningsavdelningen för Drivmedelscentralen AB och för bränsle­nämnden bör föras tiU statens energiverk. Det bör ankomma på slalens energiverk att efter samråd med ÖEF i sin anslagsframstäUning för budget­årel 1986/87 redovisa förslag till detaQorganisalion och genomförande.

FRI har föreslagil att det senare bör övervägas en sammanslagning av slyrelsen för psykologiskt försvar och den nya föreslagna samordnings­myndigheten. I likhet med flera remissinslanser anserjag atl en samman­slagning inte bör genomföras.

FRI har vidare föreslagil atl riksnämnden för kommunal beredskap skall upphöra och uppgifterna lösas av den föreslagna samordningsmyndighe­ten. Jag biträder denna uppfattning eftersom kommunal samordning blir en viklig uppgtft för ÖCB. Med hänsyn lill landslingskommunemas och kom­munernas viktiga roll i totalförsvaret är det dock, enligt min mening, väsentligt atl ÖCB i hanleringen av de frågor, som hittills legal på riks­nämnden för kommunal beredskap, kan stödjas av ett partsammansatl organ för information och överläggningar. Jag förordar därför all riks­nämnden omvandlas lill ett beredskapsråd i likhei med de råd som redan finns elablerade inom funktionen övrig vamförsörjning. Rådet bör benäm­nas "Rådel för kommunal beredskap (RKB)". Chefen för ÖCB bör, lik­som beträffande redan befintliga råd, vara rådets ordförande.

Den omfördelning av ansvar och uppgifler som jag har förordat kan åstadkommas genom en motsvarande omfördelning av resursema. Något ökat anslagsbehov på statsbudgeten uppkommer således inte härigenom.

2.4.2 Samordningsuppgifter ifred

Mitt förslag: ÖCB: s samordning inriktas främst på alt samordna de civila beredskapsförberedelsema på cenlral nivå. Härvid skaU ÖCB samordna sludie- och planeringsverksamheten m. m. och bidra till att förbättra samordningen meUan mUitära och civila delar av totalför­svaret. Vidare skaU ÖCB vara ansvarig myndighet för funktionema civil ledning och samordning, övrig vamförsörjning saml kyrklig verk­samhel.

2   Riksdagen 1984185. 1 saml. Nr 160

Prop. 1984/85:160

18

Jag behandlar varje samordningsområde för sig. Samordning av de civila beredskapsförberedelserna

Mitt förslag: ÖCB skall i fred samordna inriktningen och planeringen av beredskapsförberedelserna på central nivå inom den civila delen av totalförsvaret inför dess verksamhet under kriser och i krig.

FRI: s förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag.

Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinslanserna delar FRI: s uppfatt­ning om en förbättrad samordning av beredskapsförberedelserna. Endasl ell fåtal instanser behandlar innehållel i samordningen (se bil. 3 avsnitt 2.1).

Skälen för mitt förslag: Beredskapsförberedelsema i fred inom totatför­svarets civila delar syftar lUl all göra dessa beredda att under kriser och i krig siödja de samlade försvarsansträngningarna och alt säkerställa befolk­ningens och samhällsverksamhetens överlevnad.

Regeringen ger övergripande föreskrtfter för myndighelernas bered­skapsförberedelser som bl.a. innehåller säkerhetspolitiska utgångspunk­ter, operativa inriktningar, prioritering av resurser meUan olika funklioner inom totalförsvaret och ekonomiska ramar.

Totalförsvarets chefsnämnd genomför viss samordning av krigsplanlägg­ningen på central nivå som gmnd för myndigheternas föreskrifter till underliggande nivåer för deras planläggning. Del gäller t. ex. fördelning av personal och transportkapacitet.

ÖEF samordnar f. n. kris- och krigsplanläggningen inom del ekonomiska försvarei.

Riksnämnden för kommunal beredskap samordnar f n. den kommunala, landstingskommunala och den kyrkliga beredskapen.

Det saknas således ell organ på cenlral nivå som samordnar myndighe­ternas beredskapsförberedelser inom hela den civila delen av lotatför­svaret. ÖCB bör få till uppgift att svara för denna samordning i fred inom ramen för regeringens övergripande inrikining.

I samråd mellan ÖCB och berörda myndigheler bör utarbetas riktlinjer för priorilering av samhällets civUa resurser under kriser och i krig, l.ex. hur personal-, transport- och byggnadsresurserna bör utnyttjas vid ell krigsutbrott. Underiag i form av behov och tUlgång bör las fram av resp. funklionsansvarig myndighel.

Ett annat samordningsområde är gmndläggande funktionsövergripande frågor som l.ex. skydd, utrymning, krigsanskaffning, undanförsel och förstöring. Åtgärder inom dessa områden får konsekvenser för alla funk-

Prop. 1984/85:160

19

tioner inte minsl för ledningsfunktionen. ÖCB bör ha lill uppgifl att i samråd med berörda myndigheler utarbeta gemensamma grundsyner m.m. som underiag för cenirala och regionala statliga myndighelers plane­ring.

Den styrning som centrala funktionsansvariga myndigheter f n. ulövar mot CB, länsslyrelser och kommuner har vissa brisier när det gäller samordningen. Etl av totalförsvarets chefsnämnd upprättat samordnings­organ, totalförsvarels beredning för samordning av vissa länsstyrelsefrå­gor (TBSL), har genom sill uppdrag att prioritera bland de arbetsuppgifier som de cenirala myndigheterna ålägger CB och länsstyrelser bidragil till att dessa samordningsbrister har minskat. Della arbele måste fortsätta. ÖCB bör överta denna uppgift och därvid verka för all de uppgifler som åläggs de regionala slatliga myndigheterna är samordnade och balanserade så atl planläggningen kan ske med en enheilig inrikining. ÖCB bör även verka för en minskad detaljstyrning av CB: s och länsstyrelsernas bered­skapsplanering.

Ett av statsmakternas viktigaste medel för att ställa om samhället för kriser och krig är de författningar m.m. som bmkar sammanfattas i be­greppet administrativ beredskap. ÖCB bör ha till uppgift atl i samråd med berörda myndigheler, när så bedöms erforderligt, till regeringen överlämna förslag lill kompletteringar och ändringar av nu gällande förfallningar. ÖCB bör vidare pä cenlral nivå samordna myndigheternas administrativa beredskap, bl.a. vad gäller beredskapshöjande ålgärder i olika kris- och krigssituationer.

Jag har i det föregående framhållil betydelsen av alt hänsyn las tidigt i samhällsplaneringen till totalförsvarets behov. Detla är en uppgtft för varje myndighet. Jag anser att ÖCB också bör bevaka dessa behov och aktivi verka för alt de beaktas såväl i samhäUsplaneringen som i samhällels utveckling. Jag vill i delta sammanhang peka på informalions- och utbild­ningsbehovet. ÖCB bör således verka för upplysning om säkerhetspoliti­ken och om uppgiflerna för totatförsvarets civivla delar. Det övergripande ansvaret för informalion om säkerhetspolitiken och totalförsvaret ligger däremot på den nybildade styrelsen för psykologiskt försvar. ÖCB bör vidare verka för utbildningsinsatser inom della område och samordna denna lyp av utbildning med övriga utbildningsinsatser inom de civila delarna av lotatförsvaret.

Man kan inle bortse från riskerna för alt den säkerhetspolitiska situa­tionen i Sveriges närområde relativt snabbi kan förändras. Regeringen bör därför konlinueriigl ha god uppfattning om totalförsvarets beredskapsläge. FRI påpekar atl ell genomgående problem är myndigheternas bristfälliga redovisning av beredskapsläget. Jag delar denna uppfallning och anser atl ÖCB enligt regeringens närmare föreskrifier bör samordna och samman­ställa redovisningen av det rådande beredskapslägel inom lolalförsvarets civUa delar.

Prop. 1984/85:160

20

CivU ledning och samordning

Mitt förslag: ÖCB skall i fred vara ansvarig myndighel för funktionen civU ledning och samordning. Delta innebär att ÖCB i fred svarar för beredskapsförberedelserna vad gäller övergripande ledning och sam­ordning av de civila delama av totalförsvaret under kriser och i krig.

FRI: s förslag: Överensstämmer i huvudsak med milt förslag.

Remissinstanserna: Om en ny myndighet skall inrättas enligt FRI: s förslag, är del naturligt all den får uppgiften atl vara funklionsansvarig myndighel för ledning och samordning (se bU. 3 avsnitt 2).

Skälen för mitt förslag: På cenlral nivå svarar f. n. ÖEF, Cfs, totalförsva­rets chefsnämnd och riksnämnden för kommunal beredskap för förberedel­ser när det gäller övergripande civil ledning och samordning inom olika delområden. TiU gmnd för detta arbete ligger regeringens riktiinjer.

FRI: s förslag innebär att en samordnande myndighet på cenlral nivå skaU svara för beredskapsförberedelserna vad gäUer funktionen ledning och samordning.

De civila delama av lotatförsvaret omfaltar, som jag tidigare har fram­håUit, många olika lyper av verksamhet och många organisationer. Det är betydelsefuUt atl dessa delar av lotatförsvaret, trols deras mänga gånger heterogena karaktär, kan samordnas på elt effekiivt sätt inom ramen för en effektiv ledning av hela lotatförsvaret. Som framgålt av del föregående finns på central nivå inte något organ som har del samlade ansvarei för beredskapsförberedelserna för denna funktion. Jag anser all detla bör vara en uppgift för ÖCB.

Genom atl ett organ på central nivå i fred åläggs denna uppgifl underiät­tas samverkan mellan totatförsvarets mililära och civila del. Överbefälha­varen kan i fred samverka med elt organ som samlal företräder de civUa delarna av totalförsvaret när det gäller civila operativa ledningsfrågor. Mol bakgmnd av regeringens riktiinjer bUr en viktig uppgifl för ÖCB att tillsam­mans med funktionsansvariga myndigheter, CB och länsslyrelser uiarbeta principer för civil operativ ledning i krig. En annan viklig uppgifl blir all bedriva operativa sludier som underlag för krigsplanläggningen. Etl annat samordningsområde gäUer den cenirala ledningens krigsorganisalion, krigsgmppering, samband, skydd och krigsorganisering. ÖCB bör också företräda de civUa delama av lotatförsvaret vid utbyggnad av gemensam­ma krigsuppehållsplatser för regionala ledningsorgan.

Ett viktigt underlag i sludie- och planeringsprocessen är den gemensam­ma försvarsforskning som bedrivs vid försvarets forskningsanslaU. ÖCB bör samordna behoven av gemensam försvarsforskning för de civila de­lama av lotatförsvaret.

Prop. 1984/85:160

21

Ell vikligl medel för att uppnå en god beredskap inom totalförsvaret är UtbUdning och övning. ÖCB bör därför ha elt övergripande ansvar för utbildning och övning av de civila ledningsorganen på alla nivåer. Chefen för ÖCB bör ulöva den civila ledningen av stora övningar för CB/MB (civil övningsledare). Uppgiften all biträda den civila övningsledaren bör därför föras över från totatförsvarets chefsnämnds kansli tiU ÖCB.

En väsenllig fömtsättning för att de civila delama av lotatförsvaret skall fungera väl är den personal som i fred svarar för beredskapsförberedel­sema. ÖCB bör därför ha ett ansvar för ledningsfunktionens kompelens och etl övergripande ansvar för ulbildningen i della hänseende. ÖCB bör vidare bevaka alt balans råder mellan uppgifter och resurser på olika nivåer. FRI har föreslagit en gemensam personalram för ledningsfunk­tionen. Jag är inte beredd att ta ställning i denna fråga i delta sammanhang.

Studie- och planering.sverksamhet m.m.

Mitt förslag: ÖCB skaU ha tiU uppgtft atl på central nivå leda och samordna sludie- och planeringsverksamheten för totatförsvarets civila delar.

FRLs förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitl förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinslanser är posiliva tiU FRI: s förslag. Vissa remissinstanser, däribland Cfs och socialslyrelsen, redovisar alter­nativa förslag (se bU. 3 avsnitt 4).

Skälen UH mitt förslag: Genom beslul av riksdagen infördes, som jag lidigare har nämnl, elt nytt syslem för långsiktsplanering inom del militära försvaret och civilförsvaret fr.o.m. budgetåret 1972/73. Det ekonomiska försvarei och övrigt lotatförsvar omfattades inte av della beslut.

År 1978 fastställde slalsmakterna ulformningen i stort av del planerings­system som nu tiUämpas inom det ekonomiska försvarei. Systemet anslu­ter lUl de principer som tillämpas inom det militära försvaret och civilför­svarel.

Långsiktsplaneringens syfte är bl.a. att ge statsmakterna underlag för successiva beslut rörande totatförsvarets inrikining och utveckling. Dessa beslut skall gmndas på en inom hela totalförsvaret samordnad planering. Planeringen genomförs i föQande faser, nämligen

-

säkerhetspolitiska studier

-

perspeklivsludier

-

programplanering.

De säkerhetspolitiska studierna leds av regeringen och syflar främst lill all la fram underlag för inriktningen av myndigheternas perspektivstudier och för statsmaklemas överväganden om vår säkerhetspolitik.

Prop. 1984/85:160

22

Perspektivsludierna skall ge statsmakterna och myndighetema en upp­fattning om dels vUka sammansättningar av lotatförsvaret som under olika fömlsätlningar kan vara akluella alt helt eUer delvis eftersträva på lång sikt, dels vilka beslut och åtgärder (handUngsvägar) som under olika fömt­sättningar kan vara aktuella i ett kortare tidsperspektiv samt hur de inver­kar på möjlighelema alt uppnå oUka långsikliga mål. Perspektivsludierna skall härigenom ge underlag för inriktning av det femåriga handlingspro­gram som dokumenteras i programplanerna.

I långsiktsplaneringen indelas lotatförsvaret vanligtvis i föQande s. k. lotatförsvarsgrenar, nämUgen det militära försvaret, civitförsvaret, ekono­miska försvaret samt övrigl totalförsvar. För de tre förstnämnda totatför-svarsgrenama finns ett klart lednings- och samordningsansvar på myndig­hetsnivå medan övrigl lotatförsvar samordnas av försvarsdepartemenlel.

Under senare år har vissa av de funklioner som faller under mbriken övrigl lotatförsvar genomfört en långsiktig planering i tillämpliga delar enligt ovan nämnda principer. Regeringens anvisningar för perspektivpla­neringen inför 1987 års försvarsbeslut omfattar således uiöver det militära försvaret, civitförsvaret och det ekonomiska försvarei även del psykolo­giska försvaret, hälso- och sjukvården med socialQänsten saml telekom­munikationerna. De anvisningar för program- och verksamhetsplanering som regeringen lämnade år 1984 riklade sig dessutom lUI riksnämnden för kommunal beredskap och Sveriges Radio AB.

Utformningen av totalförsvaret styrs av statsmaktemas överväganden om den säkerhetspolitiska inriktningen, ulvecklingen i samhällel och av ekonomiska reslriktioner och övriga handUngsregler. Detta utgör de vikti­gaste utgångsvärdena för långsiktsplaneringen.

FRI anser alt nuvarande system för långsiktsplanering inom totatför­svarets civila delar kan användas även i framtiden. FRI finner del dock önskvärt atl planeringsmodellen omfattar alla civila funktioner. FRI beto­nar atl planeringsmodeUen måste ulformas så att de enskilda beredskaps-myndigheterna behåller ansvaret för sina beredskapsförberedelser inför regeringen. Genomförandet av beslutade beredskapsåtgärder skall enligt FRI: s uppfattning ske inom ramen för resp. myndighets egna mliner.

Erfarenheterna från del under drygl tio år använda pläh"eringssystemet är enligt min uppfattning övervägande goda. Under dessa år har inom områdena civilförsvar och ekonomiskl försvar utvecklats etl omfattande samarbete i den sludie- och planeringsprocess som resulterat i alt medel och resurser fördelats på ett väl avvägt sätl inom resp. område. Det finns nu anledning atl vidga samarbetet mellan områdena och all låta samarbetet omfatta alla civila delar av lotatförsvaret.

Del har visal sig atl lillämpningen av planeringssystemets olika delar har stimulerat intresset för försvarsfrågor hos dellagande myndigheler. Hand­läggare av beredskapsfrågor för ofta en isolerad lUlvaro hos sina resp. myndigheler. Inom myndigheten i övrigt är intresset ofta begränsat för

Prop. 1984/85:160

23

myndighetens uppgifter under kriser och i krig. De dagsaktuella frågorna dominerar chefernas och handläggamas tid. Genom en väl organiserad samordning och samverkan inom långsiktsplaneringens ram bör inlressel och förståelsen för beredskapsfrågorna kunna ökas hos dessa. Erfarenhe­tema från det ekonomiska försvarei tyder på detta.

Jag anser att ÖCB inom ramen för de riktiinjer regeringen lämnar bör få lill uppgtft atl på cenlral nivå samordna sludie- och planeringsverksamhe­ten inom de civUa delarna av lotatförsvaret. Denna samordning bör avse följande områden.

ÖCB bör samordna perspektivstudierna inom den civUa delen av total­försvaret bl. a. genom atl sammanhålla och ge direktiv för planeringen hos berörda funktionsansvariga myndigheler. ÖCB bör för regeringen presen­lera en samlad perspeklivstudie för den civila delen av totalförsvaret.

ÖCB bör vidare samordna programplaneringen för totatförsvarets civila delar bl. a. genom att svara för gemensamma planeringsfömlsätlningar och alt se tiU att myndigheternas förslag är sinsemellan förenUga och väl avvägda. En utgångspunkt för ÖCB: s samordning bör liksom hittiUs vara regeringens direktiv för programplaneringen. ÖCB bör sammanställa och för regeringen presenlera myndighetemas programplanering i en översikl­lig form. Varje funktionsansvarig myndighet skaU emellertid ha rätl all själv liU regeringen lämna in programplaner och göra yrkanden för sin funkfion. För funktioner med tunga beredskapsuppgtfter, t. ex. civilförsva­rel och hälso- och sjukvården m. m., finnerQåg delta naturligt.

ÖCB bör slutligen yttra sig över myndigheternas anslagsframställningar tiU den del dessa berör lotatförsvaret. Myndighetema skall dock hksom hittiUs la upp lotatförsvarsutgtftema i sina ordinarie anslagsframslällning-

2.4.3 Uppgifter under kriser och i krig

Mitt förslag: ÖCB skaU finnas kvar under kriser och i krig. Fördjupade studier av ÖCB: s uppgtfter under kriser och i krig bör genomföras.

FRI: s förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag.

Remissinstanserna: Flertalet remissinslanser behandlar inte frågan om den nya myndighelens krigsorganisation. Några remissinslanser anser all den nya myndigheten bäsl behövs i ett krigsläge och att förutsättningarna all ge myndigheten en operativ roll i krig bör ytterligare analyseras.

Skälen för mitt förslag: Under en allvarlig kris eller i krig måste inriktning­en av totatförsvarsansträngningama anpassas till snabbt föränderliga yttre förhållanden. För regeringen kommer dessa frågor all slå i centmm för

Prop. 1984/85:160

24

uppmärksamheten på etl hell annat säll än under normala förhållanden medan däremoi en rad förvallningsuppgtfter kommer att delegeras liU resp. myndigheler.

En viktig uppgtft för regeringskansUet blir att utarbeta lägesbedömning­ar, som analyserar den aktuella siluationen och möjliga utvecklingsriklnin-gar och föreslå inriktning i slort av den fortsatta verksamheten på kort och lång sikt. Sådana lägesbedömningar är en gmnd för regeringens inilialiv och för samordningen av arbetet inom regeringskansliet.

För all skapa gemensamma ulgångspunkler för myndigheternas arbele med förslag lill regeringen och med genomförande av regeringens beslul torde erfordras motsvarande, men belydligl mera detaQerade lägesbedöm­ningar. Det blir en naturlig uppgtft för ÖCB att utarbeta dessa på gmndval av regeringens lägesbedömning och med sakunderlag från berörda myndig­heler.

Under en uppväxande konflikl kan man räkna med att myndigheterna lämnar förslag tiU regeringen om beredskapshöjningar, ålgärder för atl förbättra försörjningsläget och ikraftträdande av beredskapsförfattningar. För ÖCB skuUe del kunna vara en rimlig uppgtft alt verka för en samord­ning och priorilering av förslagen ulgående från en gemensam grundsyn och bedömningar av de mesl angelägna behoven.

I krig kan det visa sig naturUgt all ÖCB samordnar de civila myndighe­lemas samverkan med ÖB när det gäller att uiarbeta övergripande mililära operationsplaner och däremoi svarande planer för övriga delar av total­försvaret. Dessa planer skall sedan i allmänhet underställas regeringen. Från civil sida gäller det att tUlgodose dels förvarsmaktens behov av förnödenheter och ijänsler, dels befolkningens behov av bl.a. skydd, försörjning, sjukvård och informalion. Problemen kan l.ex. gälla att öka krigsulhållighelen i någon del av landet eller all i elt slörre område genom­föra utrymning, undanförsel och förstöring.

Frågor inom elt civUområde lorde i huvudsak lösas direkt i kontakt meUan CB och regeringen. Medverkan av ÖCB kan bli aklueU vid resurs­överföringar mellan flera civilområden. Del kan exempelvis gäUa att i etl storstadsomåde, som är eller väntas bli utsall för bekämpning, samordna insalser för utrymning, omflyttning, undsättning, reparalion av försörj­ningssystem och omdirigering av transporter.

I en krissituation med belydande störningar av utrikeshandeln aktualise­ras omfallande omställningar i näringsliv och samhällsfunktioner, vilka kräver en bred samverkan mellan olika myndigheter. Denna samverkan skuUe kunna samordnas av ÖCB såväl när del gäller alt utarbeta underlag för regeringens beslut som när det gäller att verkställa ell fattat beslut. Exempel är omställning till planerad krisproduktion med utnytQande av knappa resurser, t.ex. beredskapslager.

Under etl krig aktualiseras inle enbart omedelbara, operativa frågor utan också frågor om uthållighet och försörjning på något längre sikl. Del kan

Prop. 1984/85:160

25

gäUa krigsproduklion, konsumtionsbegränsningar, omställningar i samhäl­let och UtnytQande av beredskapslager. Det skulle kunna vara rimligt att regeringen uppdrar ål ÖCB all genomföra övergripande uiredningar på dessa områden. Det ankommer dock på resp. funktionsansvarig myndighet atl genomföra uiredningar och föreslå ålgärder inom sitl ansvarsområde.

ÖCB skulle med detta synsätt kunna få en rådgivande roll i förhållande till regeringen med uppgift all göra samordnade lägesbedömningar och uiredningar som gmnd för regeringens beslut. ÖCB skuUe i vissa fall också vid verkstäUande av besluten kunna få en samordnande roll.

Som framgår av vad jag har anfört krävs fördjupade sludier av ÖCB: s och övriga myndighelers uppgifter under kriser och i krig. Erfarenheterna av den övning av del ekonomiska försvaret som ägde mm hösten 1984 bör härvid uppmärksammas. Jag är därför inle beredd alt f n. ta slutlig ställ­ning i frågan utan avser atl åierkomma i ärendet.

2.4.4 Huvuduppgifter och personal

Mitt förslag: ÖCB får två huvuduppgifler, nämligen dels all samordna totalförsvarets civila delar på central nivå och all vara ansvarig myndig­het för funktionen ledning och samordning, dels atl vara ansvarig myn­dighet för funktionerna övrig vamförsörjning och kyrklig verksamhet. ÖCB leds av en slyrelse. Chef för myndigheten är en generaldirektör. En personalram om 205 årsarbetskrafter skall gäUa för organisationsar­betet.

FRI: s förslag: FRI föreslår atl de 216 personår som ÖEF i dag har dispone­ras så all 8 personår tillförs civilbefälhavarkansliema, 46 personår överförs lill statens energiverk och ÖCB erhåller 162 personår. ÖCB tillförs dessut­om 8 personår från andra myndigheler (Cfs och riksnämnden för kommu­nal beredskap 5 personår, totalförsvarets chefsnämnd 3 personår).

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inle närmare kommente­rat hur många personår den nya myndighelen bör ha. ÖEF framhåller atl det förefaUer som om samordningsfunktionen ökats på bekosinad av vam-programmen, vilket är oacceptabelt. Vidare påpekar ÖEF atl det i första hand inte är kvantiteten personår ulan kvaliteten som är avgörande när det gäller samordningsuppgtften (se bU. 3 avsnitt 2).

Skälen för mitt förslag: En utgångspunki för ÖCB: s organisalion bör vara all verket får två huvuduppgtfler, nämligen dels atl samordna totalförsva­rets civila delar på cenlral nivå och alt vara ansvarig myndighet för funk­tionen ledning och samordning, dels all vara ansvarig myndighel för funk­tionema övrig vamförsörjning och kyrklig verksamhel. ÖCB leds av en slyrelse. Chef för myndighelen är en generaldirektör. Med hänsyn lUl de

Prop. 1984/85:160

26

förändrade arbetsuppgifterna kommer styrelsens sammansättning att ses över.

FRI: s förslag om personalresurserna bygger pä de övriga förslag som har lämnats. Mot bakgrund av de vidgade uppgifter rörande samordning av totatförsvarets civUa delar som jag i del föregående har förordat för ÖEF anser jag att en förstärkning av samordningsfunktionen är nödvändig. I likhei med ÖEF anserjag emellertid att det i första hand inte är kvantiteten personår ulan kvaliteten som är avgörande när del gäller samordningsupp­gtften. En viss kvantitativ förstärkning måste dock ske.

Enligt min mening bör 205 årsarbetskrafter utgöra ramen för organisa­tionsarbetet rörande ÖCB. Jag har härvid utgått från att 15 årsarbets­krafler, inkl. för Drivmedelscenlralen AB, överförs liU statens energiverk, att en årsarbetskraft överförs från totatförsvarets chefsnämnd lill ÖCB och atl fem årsarbetskrafter överförs från Cfs till ÖCB, varav tre svarar för riksnämndens för kommunal beredskap kanslifunktion.

Jag avser senare denna dag föreslå regeringen all ge ÖEF i uppdrag att lämna förslag till detaQorganisalion för ÖCB. Härvid skall särskilt upp­märksammas möjligheterna tUl långsiklig effektivisering.

2.5 Ledning på regional och lokal nivå

Mitt förslag: Civilbefälhavamas roll förstärks. Kommunstyrelsen är högsta civUa tolalförsvarsmyndighet på lokal nivå.

FRI: s förslag: Överensstämmer i slort med mitt förslag. Försvarsenheten föreslås dock vara placerad direkl under landshövdingen (rapporten s. 146-154).

Remissinstanserna: Tillstyrker i huvudsak förslagen (se bil. 3 avsnUlen 2.3 - 2.5). Ett flertal remissinslanser är dock negativa till att försvarsenhe-tema skaU vara placerade direkt under landshövdingen.

Skälen för mitt förslag: Jag vill lill en början understryka betydelsen av alt även lotatförsvaret på regional och lokal nivå blir väl samordnat. Detla gäller naturligtvis i både fred och krig. Det är väsentligt all CB: s roll försiärks för att detta mål skall kunna uppnås. Enligt min mening är det viktigt att CB är mer inordnad än f n. i det fredstida planeringsmönstrel. Detta kan bl. a. ske genom atl CB i slörre utsträckning deltar i del cenirala planeringsarbetet.

Enligt min mening bör CB i första hand genomföra sina uppgifter genom aktiva samordningsinsatser i form av rådgivning, utbUdning, övning m. m. I enlighet med FRI: s förslag anserjag att CB bör ha föreskriflsrätt mot länsslyrelser och sidoordnade statiiga myndigheter när del gäUer bered-

Prop. 1984/85:160

27

skapsförberedelsernas inrikining. Härigenom säkerstäUs en enhetlig inrikt­ning av beredskapsförberedelserna inom civilområdet. Vad gäller frågan om föreskriftsrätt till andra än statliga myndigheler viU jag framhålla alt denna måste gmndas på lagstifining. Jag avser all återkomma lill denna fråga.

FRI föreslår att en av landshövdingarna inom civilområdel redan i fred utses som ersättare för civilbefälhavaren. Flertalet remissinstanser har avslyrkt detta med hänsyn tiU behovet av landshövdingarnas insalser på lägre regional nivå. Jag delar dessa remissinstansers inställning.

När det gäller lolalförsvarsfrågornas handläggning inom länsstyrelserna anserjag att försvarsenhelens nuvarande uppgifler bör hållas samman i en enhet. Förnyade överväganden om tolatförsvarsfrågornas handläggning inom länsslyrelserna bör enligt min mening komma till stånd sedan de pågående förändringarna på civilförsvarsområdet har genomförts samt då erfarenheler vunnits av den aviserade försöksverksamheten med samord­nad länsförvaltning.

Jag delar FRI: s uppfattning att kommunstyrelsen som den högsta civUa lolatförsvarsmyndigheten på lokal nivå bör ha ansvar för att samverkan kommer tUl stånd meUan totatförsvarets civUa delar på denna nivå. Della ansvar bör emellertid inte vara förknippat med några befogenheter gent­emot statiiga eller landstingskommunala organ.

2.6 Genomförandetidpunkt

Mitt förslag: Den nya organisationen och principema för ledningen av den civila delen av lotatförsvaret genomförs den 1 juli 1986, medan krigsorganisationen bör ses över ytterligare. Planeringssystemet bör utvecklas successivt.

FRI: s förslag: Överensslämmer i huvudsak med mitt förslag.

Remissinstanserna: Några myndigheter anser atl förändringen bör genom­föras den 1 juli 1986. Vissa remissinstanser anser atl genomförandet bör senareläggas, medan andra framhåller atl ytterligare utredning bör ske innan beslut fallas (se bil. 3 avsnitt 2).

Skälen för mitt förslag: Jag anser det vara av värde att förändringarna i ledningsstmkturen genontförs samtidigt som statens räddningsverk, som jag senare denna dag kommer att föreslå, inrättas. Det är också väsentligt att samordningen mellan totedförsvarets civila delar förstärks så snart som möjligt, trols alt den nya organisationens krigsuppgtfler inle helt klarlagts. Krigsuppgtfterna bör dock snarast klarläggas och fastställas inom ramen för en fortsall utveckling av ledningsfrågorna inom lotatförsvaret.

Prop. 1984/85:160

28

3   Hemställan

Med hänvisning tUl vad jag nu har anfört hemsläller jag att regeringen föreslår riksdagen att

1.      godkänna de av mig förordade rikllinjema för ledningen av total­

försvarels civUa delar,

2.      godkänna att överstyrelsen för ekonomiskt försvar den Ijuli 1986

ombildas tUl överstyrelsen för civU beredskap enligt de aUmänna

riktiinjer somjag har förordal.

4   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar alt genom proposition föreslå riksdagen att anta de förslag som föredragan­den har lagt fram.

Prop. 1984/85:160

29

Bilaga 1

Nuvarande förhållanden

1   Totalförsvaret

1978 års försvarskommilté tog i sill belänkande Säkerhetspolitiken och lotatförsvaret (Ds Fö 1981:1) bl.a. upp frågan om vad som menas med totalförsvaret. Kommiitén konstaterade all framlida krig och kriser kom­mer att på olika sätt beröra hela samhällel och hela befolkningen. Med begreppel totalförsvar bör därför inte avses någon organisation ulan en sammanfattning av alla de åtgärder som är nödvändiga för alt förbereda landets försvar mol yllre hol och samhällels omställning lUl kris- och krigsförhållanden. I sådana situationer omfaltar lotatförsvaret strängt taget hela det omställda samhällel.

Totatförsvarets huvuddelar har traditionellt angetls vara militärt försvar, civitförsvar, ekonomiskt försvar, psykologiskt försvar och övrigl lolalför­svar.

Det mUitära försvarets vikligasle uppgifl är all vara fredsbevarande genom sin krigsavhållande förmåga.

CivUförsvarets viktigaste uppgifl är alt skydda befolkningen mot skade­verkningar på gmnd av krigshandlingar samt rädda överlevande. Civilför­svarsverksamheten omfattar dels skadeförebyggande ålgärder i form av alarmering, skydd och utrymning, dels skadeavhjälpande ålgärder i form av undsättning. Civilförsvarets skadeavhjälpande åtgärder företer bety­dande Hkheler med de ålgärder som vidtas i fredstid för alt lindra skador till följd av olyckshändelser av olika slag.

Ekonomiskl försvar är elt samlingsbegrepp för aUa de ålgärder som behövs för all vårt näringsliv och vår försörjning skall kunna anpassas lill de ändrade förhållanden som kriser och krig innebär. Del ekonomiska försvarei bygger i aUl väsentligt på det fredstida samhällets resurser. Planläggning och övriga beredskapsålgärder i fred inriklas på all göra del möjligt all, under krigsförhållanden och i situationer då krig eller konflikter utanför Sverige botar vårt oberoende och stör försörjningen, lillhandahålla de varor och Qänster som behövs för landets försöoning och försvar. Del ekonomiska försvarei innefattar åtgärder som berör alla de personella och materiella resurser samt all den verksamhel i övrigt som erfordras för atl uppnå en tiltfredsstäUande försörjningsberedskap. Sålunda ingår bered­skapsåtgärder som berör råvamförsörjning, industriell förädling, handel, försörjning med energi och arbetskraft, transporlverksamhet, väghållning, post- och bankväsende, försäkringsverksamhet m. m.

Det psykologiska försvarets främsta uppgift är alt genom en mångsidig och saklig upplysningsQänst och nyhetsförmedling underiälla för befolk­ningen och lolalförsvarets personal all uthärda etl krigs påfresiningar.

Prop. 1984/85:160

30

Genom psykologiskt försvar skall vår försvarsviQa ocb motståndskraft mol främmande propaganda, ryktesspridning m. m. vid krig och krigsfara byg­gas upp och vidmakthållas.

De delar av lotatförsvaret som inte ingår i militärt försvar, civitförsvar, ekonomiskt försvar och psykologiskt försvar innefaltar bl. a. telekommu­nikationer, polisverksamhet saml hälso- och sjukvård.

2   Totalförsvarets lednings- och ansvarsförhållanden

2.1 Totalförsvarets ledning i fred

Tolatförsvarel leds i fred av regeringen och under denna av överbefälha­varen (ÖB) och centrala civila myndigheler saml av regionala och lokala myndigheter.

Regeringen utfärdar riktlinjer för krigsplanläggningen till ÖB och berör­da civila cenirala och högre regionala myndigheter som grund för försvars­planeringen.

ÖB ger militärbefälhavarna (MB) uppgtfler och beslular om fördelningen på olika militärområden av resurser i form av stridskrafter, förnödenheter saml sambands- och transportmedel m.m. ÖB beslutar också om mUitära operationsplaner som skall ligga till gmnd för planläggningen inom för­svarsmakten. De civila centrala myndigheterna ger var och en inom sill ämbetsområde motsvarande föreskrifter m. m. beträffande totalförsvarets civila delar.

Försvarsförberedelserna inom samhällets civila delar omfallar huvudde­len av alla samhällsfunktioner och därmed också ell slort antal civila myndigheler och andra organ. Krigsplanläggning och andra uppgifler med anknytning tiU lotatförsvaret är därför också spridda på ett mycket stort anlal organ på central, regional och lokal nivå.

En viklig roll inom det civila försvaret har länsstyrelserna där huvudde­len av krigsplanläggning, samordning och övningar m. m. utförs. Samord­ningen över länsgränserna görs på högre regional nivå av civilbefälhavarna (CB), som också samverkar med MB.

Kommuner, landstingskommuner m.fl. har vikliga och växande upp­gifter inom lolalförsvarel.

Eflersom del finns ett slort anlal statiiga och andra myndigheler och organ som har uppgifter inom lolalförsvarel går ansvarslinjerna upp till flera departemenl i regeringskansliet. Ansvarig för samordningen inom regeringen är chefen för försvarsdepartementet. Inom försvarsdeparte­mentet bereds samordningsfrågorna av enheten för civilt lotatförsvar (Fö/CT).

I samordnande syfte verkar också försvarsrådet och totalförsvarets chefsnämnd (TCN). 1 försvarsrådel sker överläggningar och ömsesidig informalion mellan regeringen och cheferna för de ledande cenirala myn­digheterna inom totalförsvaret.

Prop. 1984/85:160

31

TCN skall i fred verka för samordning av beredskapsförberedelserna inom lotatförsvaret på den centrala myndighetsnivån. Riksdagen beslutade den 25 maj 1984 att ett kansli liU chefsnämnden skall inrättas. Sä har nu skelt. Kansliels uppgifler är all dels fungera som sekretariat vid chefs­nämndens sammanträden, dels bereda de ärenden som skall behandlas av nämnden. Kansliet beslår av en kanslichef och en handläggare och skall administrativt och lokalmässigl vara knutet liU försvarsdepartementet.

Sammansällningen av försvarsrådet och chefsnämnden och sambanden meUan dessa framgår av följande figur.

F

ö

rsvarsr

å

det

Totalf

ö

rsvarets chefsn

ä

mnd

Ordf

ö

rande:

Statsministern (eller vid f

ö

rfall f

ö

r denne, chefen

f

ö

r f

ö

rsvarsdepartementet)

Ledam

ö

ter av regeringen enligt statsministerns

best

ä

mmande

Ordf

ö

rande:

Utses av regeringen (f n 

ö

verbef

ä

lhavaren)

I

i 

Ö

verbef

ä

lhavaren

1

1 Cheferna f

ö

r:                 Statens jordbruksn

ä

mnd

F

ö

rsvarsstaben              

ö

verstyrelsen f

ö

r 1 Rikspolisstyrelsen         ekonomiskt f

ö

rsvar 1 Civilf

ö

rsvarsstyrelsen     Arbetsmarknadsstyrelsen

Socialstyrelsen              Transportr

å

det 1 Televerket 1 Beredskapsn

ä

mnden 1 f

ö

r psykologiskt f

ö

r       En civilbef

ä

lhavare 1 svar                                Kabinettssekreteraren i UD

1

1_____________________ 1

Cheferna f

ö

r:

Postverket

Statens vattenfallsverk

Verkst

ä

llande direkt

ö

ren i Sveriges Radio AB

Sekreterare:

Kanslichefen

Statssekreteraren 1 statsr

å

dsberedningen som fiandh s

ä

kerhetsfr

å

gor

Sekreterare:

Statssekreteraren i f

ö

rsvarsdepartementet

ar

I chefsnämnden ingår således samma myndigheter som i försvarsrådel saml postverket, statens vallenfallsverk och Sveriges Radio AB. För att försvarsdepartementet skall kunna föQa de samordningsfrågor som be­handlas i nämnden adjungeras en representant för departementet lUl nämn­dens sammanlräden.

Prop. 1984/85:160

32

2.2 Totalf

ö

rsvarets ledning i krig

Totalförsvaret i krig leds - liksom i fred av regeringen och under denna av ÖB och cenirala civila myndigheler samt av regionala och lokala myndigheler.

Huvuddragen av totalförsvarels ledning i krig framgår av föQande figur.

De i figuren angivna blocken ekonomiskl försvar, psykologiskt försvar och övrigt lotatförsvar fungerar inle under någon enhetiig ledning ulan varje myndighet lyder direkt under regeringen. ÖEF har dock vissa be­gränsade samordningsuppgifier i krig.

Riksdagen eller dess Krigsdelegation

H

ö

gsta ledningen

Kansliorganisation

Regeringen

Regeringskansliet

Central ledning

Milit

ä

rt f

ö

rsvar

Ö

verbef

ä

l­havaren med h

ö

gkvarterel

Civill

ö

rsvar

Civilf

ö

rsvars-styrelsen

Ekonomiskt f

ö

rsvar

Ö

verstyrelsen tor eko­nomiskt torsvar. arbetsmatknadsslyrelseii. jordbruksn

ä

mnden, transportr

å

det m ti myndigtieter

Psykologiskt f

ö

rsvar

Statens upplysnings-central  mfl myndigheter Sveriges Radio

ö

vrigt totalf

ö

rsvar

Socialstyrelsen, riks­polisstyrelsen, tele­verkel mfl myndig­heter

H

ö

gre regional ledning

Milit

ä

rbef

ä

lhavare

Civilbef

ä

lhavare m fl myndigheter

L

ä

gre regional ledning

F

ä

rsvarsomrddesbef

ä

l-havare mfl myndigheter

L

ä

nsstyrelser, landsting mfl myndigheter

Lokal ledning

F

ö

rbandschefer

Kommunala och andra lokala organ

3    Regeringskansliet

Ärenden om lolalförsvarel bereds inom regeringskansliel av flera depar­tement. Genom beslut år 1962 ålades försvarsministern atl i fred samordna totalförsvarsfrågorna. För att bilräda försvarsministern med denna uppgift inrättades samordningsavdelningen i försvarsdepartementet. I krig skulle totalförsvaret samordnas av slatsminislern och samordningsavdelningen skulle ställas till hans förfogande för all bilda kärnan i ell särskilt statsmi­nisterns kansli.

Prop. 1984/85:160

33

År 1968 skedde en förändring i riklning mot ett "tolalförsvarsdeparte-ment" genom all civilförsvarsärenden och psykologiskt försvar överfördes till försvarsdepartementet.

Den I januari 1983 överfördes även det ekonomiska försvaret till för­svarsdepartementet som därmed fick ansvar för större delen av lotatför­svaret. I samband härmed ändrades departementets organisalion. Bl. a. ulgick samordningsavdelningen och enheten för civilt lotatförsvar (Fö/CT) bildades. Till denna fördes samordningsavdelningens uppgifter (förulom lagsltflningsdelen av den administrativa beredskapen och ansvarei för underrätlelsesamordning) samt ansvarei för civilförsvar, psykologiskt för­svar, civilbefälhavarna, kommunal beredskap, räddningstjänst samt eko­nomiskt försvar i den mån sådana ärenden inte ankommer på något annat departement.

Försvarsministern skall också enligt beslul år 1984 svara för samord­ningen av totalförsvarets olika grenar i krig.

4    Centrala myndigheter

Enligt förordningen (1977:55) om vissa statiiga myndighelers beredskap m.m. anges i 2 § atl regeringen bestämmer i vad mån myndigheler skall upprätthålla sin verksamhel under krig eller vid krigsfara. Normalt fattar sedan den centrala myndigheten molsvarande beslut om underiydande myndigheter.

Ell stort anlal cenirala myndigheter har beredskapsuppgtfter av större eller mindre omfattning. Några myndigheler har enbart beredskapsupp­gifter, s. k. särskilda beredskapsmyndigheler, nämligen civilförsvarsslyrel­sen, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, beredskapsnämnden för psyko­logiskt försvar och riksnämnden för kommunal beredskap. Dessa beskrivs nedan.

Bland övriga myndigheler med beredskapsuppgtfter kan nämnas kom­munikationsverken, arbetsmarknadsverket, socialstyrelsen, riksförsäk­ringsverkel, jordbruksnämnden, livsmedelsverket, lantbruksslyrelsen, slatens pris- och kartellnämnd, tuUverkel, kommerskollegium och statens vattenfallsverk. För genomförandet av ransonerings- och regleringsåt­gärder inom energiområdet svarar vid kris bränslenämnden, transportrådel och etförsöijningsnämnden.

Flertalet av beredskapsmyndighelerna har, oavsell sloriek, endast ell fåtal anställda med specifika beredskapsuppgtfter.

Beredskapsmyndighelerna övergår till kris- eller krigsorganisation när regeringen så beslular. En del myndigheler flytlar till särskilda krigsuppe­hållsplatser och samgrupperas.

De myndigheler som inte är beredskapsmyndigheter upphör med sin myndighelsulövning i krig. De skall dock genomföra en begränsad bered­skapsplanläggning. 3    Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 160

Prop. 1984/85:160

34

4.1      Överstyrelsen för ekonomiskt försvar

Överstyrelsen för ekonomiskl försvar (ÖEF) är cenlral förvallningsmyn­dighel för det ekonomiska försvaret.

ÖEF:s huvuduppgifl är att på myndighetsnivå samordna det ekonomiska försvarei. Dessutom har ÖEF del direkla ansvarei för förberedelser inom områden som inte kan hänföras lill någon annan myndighets fredstida verksamhel, l.ex. bränsle- och drivmedelsförsörjningen, huvuddelen av industriproduktionen och handeln saml beredskapslagringen av flertalel förnödenheter. ÖEF är tillsynsmyndighet enligt lagen (1957:343) om olje­lagring m. m. Vidare är ÖEF sammanhållande för planläggning av undan­försel och förstöring saml handhar sådan planläggning som inle faller inom andra myndighelers verksamhetsområden. För livsmedel och fodermedel har statens jordbruksnämnd molsvarande funkiion som ÖEF har för andra förnödenheter.

ÖEF leds av en styrelse med generaldirektören som ordförande. Styrel­sen är sammansatt av förelrädare för riksdag, förvaltning, näringsliv och arbetsmarknad.

Till ÖEF är knutet fyra råd beklädnadsrådet, energiberedskapsrådel, kemirådel, metall- och verkstadsrådel - med myndighets- och partsrepre-sentalion för att bistå ÖEF med de upplysningar och synpunkier som kan vara av belydelse för planeringen och beredningen av viktigare ärenden inom resp. försörjningsområde. Ledamöterna i råden ulses av regeringen. Generaldirektören är ordförande i råden.

Ledamöierna i råden ingår i de krisnämnder som ÖEF organiserar vid kriser och i krig (beklädnadsnämnden, keminämnden, metall- och verk-sladsnämnden och bränslenämnden). Nämnderna lyder direkt under rege­ringen och leder verksamheten i krig inom respeklive försörjningsområde. Bränslenämnden handlägger dock enbart regleringsfrågor. ÖEF blir i krig elt åt regeringen utredande och samordnande organ.

4.2      Civilförsvarsstyrelsen

Civilförsvarsstyrelsen (Cfs) är central förvaltningsmyndighel för civil­försvaret.

Cfs leder och samordnar civilförsvarets utveckling, utbildar och övar civitförsvarets personal samt leder och övervakar annan civilförsvarsut­bildning. Styrelsen anskaffar, förvarar och underhåller materiel som be­hövs för civilförsvaret. Den utövar också lillsyn över skyddsrumsbyggan­det och håller sig undertältad om skyddsrumsbeståndets beskaffenhel i landel. Cfs skall även leda och övervaka krigsplanläggningen och ha upp­sikl över beredskapen inom civilförsvaret.

Cfs leds av en slyrelse med generaldirektören som ordförande.

Prop. 1984/85:160

35

4.3     Beredskapsnämnden för psykologiskt försvar

För beredskapsplaneringen inom det psykologiska försvarei svarar be­redskapsnämnden för psykologiskt försvar (BN). BN utbildar den personal som skall ingå i det psykologiska försvarets krigsorganisation, hjälper massmedier och folkrörelser alt planlägga sin verksamhel under beredskap och krig samt bedriver forskning på områden som är av betydelse för det psykologiska försvaret.

BN har endasl fredslida uppgifter. En av dessa är atl förbereda det organ, slalens upplysningscenlral (UC), som i händelse av krig eller krigs­fara under regeringen skall leda och samordna del psykologiska försvaret. Upplysningscentralen har endasl uppgtfter i krig.

BN leds av en nämnd som beslår av ordförande och 15 ledamöier. I nämnden ingår bl.a. riksdagsledamöter saml representanter för vikliga totatförsvarsmyndigheler, folkrörelser och massmedier.

Riksdagen beslöt den 25 maj 1984 att en ny myndighel benämnd styrel­.sen för psykologiskt försvar skall inrättas fr.o. m. den 1 juli 1985. Samti­digt skall beredskapsnämnden för psykologiskt försvar, UC och totalför­svarets upplysningsnämnd (TUN) upphöra. TUN har en samordnande uppgift när del gäller informalion om lotatförsvaret samt producerar viss egen information om säkerhetspolitik och lotatförsvar. Den nya myndighe­len skall vara cenlral förvaltningsmyndighet för psykologiskt försvar och informationsberedskap och skall verka såväl under fred och beredskap­stillslånd som i krig. Myndigheten skall ledas av en slyrelse. För att bredda myndighelens konlakt med samhället skall referensgrupper för olika frågor inom styrelsens verksamhetsområde kunna inrättas. Under slyrelsen skall myndighelen ledas av en överdirektör.

4.4      Riksnämnden för kommunal beredskap

Riksnämnden för kommunal beredskap (RKB) inrättades år 1967 för atl handlägga cenirala samordningsuppgtfter rörande den kommunala bered­skapsplanläggningen. Riksnämndens uppgifl är koncenlrerad lill samord­ning av föreskrifter och allmänna råd för den kommunala och landslings­kommunala beredskapsverksamhelen, vilka utfärdas av ett flertal centrala och regionala statliga myndigheler. RKB svarar också för samordningen av de kyrkliga kommunernas beredskapsplanläggning och är dessutom samordnande organ för de ledningsövningar som genomförs på lokal nivå. Nämnden har enbart uppgifler i fred.

Nämnden består av ordförande och fyra andra ledamöier, f. n. cheferna för Cfs och ÖEF samt en representant för länsstyrelserna, en för Svenska kommunförbundei och en för Landstingsförbundet. Nämnden är en själv­sländig nämnd under försvarsdepartementet. Nämdens kansli är admini­strativt knutet till Cfs och leds av en kanslichef.

Prop. 1984/85:160 5    Civilbefälhavarna

36

För ledningen av totatförsvarets civila delar på högre regional nivå indelas Sverige i sex civilområden enligt följande figur, med gränser som helt sammanfaller med indelningen i militärområden. Varje civilområde omfaltar hela län.

Inom varje civilområde utser regeringen en av landshövdingarna lill civilbefälhavare (CB). Denne lyder direkt under regeringen. 1 krig från­träder CB sin befallning som landshövding och en särskild, redan i fred ulsedd "krigslandshövding" (i regel planeringslänsrådel) övertar ledning­en av länsstyrelsen.

CB:s uppgifler och verksamhel regleras i särskild inslruktion (1970:363).

Prop. 1984/85:160

37

Av instruktionen framgår all CB i fred bl. a. skall verka för all lotatför­svaret inom civilområdet planläggs så all del i krig och vid krigsfara kan föras med en enhetiig inrikining. Planläggningen skall i erforderiig ul­slräckning samordnas såväl mellan de civila myndigheterna inbördes som mellan dessa och de mililära myndigheiema. CB skall också leda slabs­ljänslövningar inom civilområdet samt verka för all personal hos de civila myndigheterna inom civilområdel utbildas för sin verksamhel i krig saml själv anordna sådan utbildning.

I sin verksamhet skall CB samverka med MB. CB skall dessulom sam­råda med civila myndigheter och andra civila organ saml hos dessa göra de framställningar som behövs.

Civilbefälhavaren har lill silt förfogande ett kansli med en kanslichef Kansliernas lokalisering behöver inte sammanfalla med den länsstyrelse där civilbefälhavaren är landshövding. Vanligtvis är inte heller milosta­berna lokaliserade på samma plats som CB eller CBkansliema. CB:s, kansliernas och miloslabernas lokalisering framgår av labell 2:

1.

TabeU 2:1 CBs, kansliernas och milostabernas lokalisering i fred

Milo/Civo

CBs

CB-kansliets

Miloslabernas

lokalisering

lokalisering

lokalisering

Södra

Kalmar

Malmö

Kristianstad

Västra

Mariestad

Göteborg

Skövde

Östra

Nyköping

Stockholm

Strängnäs

Bergslagen

Falun

Falun

Karlstad

Nedre Norrl

Hämösand

Östersund

Östersund

Övre Norrl

Luleå

Luleå

Boden

CB är i krig den högsia civila lolatförsvarsmyndigheten inom civilområ­det. Han skall verka för att största möjliga försvarseffekt uppnås och därvid samordna de civila försvarsåtgärderna och verka för att det civila och mililära försvaret samordnas. Dessulom skall han verka för att civil­områdets tillgångar fördelas och utnyttjas så att försvarsansträngningarna främjas saml för all verksamhet hos civila myndigheter och organ som har betydelse för försvarsansträngningarna bedrivs med en enhetiig inriktning.

I krig får CB meddela länsstyrelserna samt, om del är nödvändigt för samordningen av försvarsansträngningarna, andra regionala civila myndig­heler med statliga förvaltningsuppgifter (riksdagens verk undantagna) före­skrifter för verksamhelen.

Vid förbindelseavbrott med högsta ledningen skall CB självständigt vid­ta de åtgärder som behövs för den civila tolatförsvarsverksamhelen och till slöd för det militära försvarei.

Krigskansliel har följande sektionsindelning: Centralsektion Samordning av kansliets verksamhet,

lägesuppföljning, samband m. m.

Sektion A

Civitförsvar

Prop. 1984/85:160

38

Sektion B

Hälso- och sjukvård, veterinärverksamhel

Sektion C

Psykologiskt försvar

Sektion D

Polisverksamhet

Sektion E

Transporter

Sektion F

Försörjning

Sektion G

Arbetsmarknad

Sektion H

Vägar

Expedition       Inlern administration, förläggning, förplägnad m. m.

Personal till krigsorganisationen rekryleras från såväl den olfentliga sektorn som näringslivet. Rekryleringen sker till övervägande delen på frivillig väg och personalen knyts till organisationen genom avtal.

CB-kansliel och miloslaben har gemensamma krigsuppehållsplatser. CB samverkar såväl i fred som krig med övriga civila totatförsvarsmyndigheler på högre regional nivå inom civilområdel. Dessa är följande:

järnvägsbefälhavare

telebefälhavare

elbefälhavare

chef för postregion

radiodirektör

programområdeschef

chef för drivmedelszon

chef för lullregion

loisdirektör (ej civo B)

chef för gasförsörjningsområde

chef för frivilligorganisationernas regionala kansli.

6    Länsstyrelserna

På den lägre regionala nivån är länsstyrelsen högsta civila tolatförsvars-myndighei. Vid sidan av länsstyrelsen finns ett stort anlal statiiga myndig­heler, landsting, kommunförbundels länsavdelning samt allmänna och en­skilda intresseorganisationer. Bland statliga myndigheler märks vägför­valtningen, länsarbelsnämnden, lantbruksnämnden och länsbostadsnämn­den.

I såväl fredstid som under krigsförhållanden har länsstyrelsen en viklig roll för all inrikla och samordna verksamheten inom de civila delarna av totalförsvaret. Länsstyrelsen svarar också för samverkan med det militära försvarei.

6.1 Uppgifter och organisation i fred

Länsstyrelsen svarar för den statliga förvaltningen i länet i den mån ej särskild förvallningsuppgtft ankommer på annan myndighet. Länsstyrel­sen skall inom sitt verksamhelsområde övervaka all del som enligt lag eller annan författning åligger statlig myndighel, kommun, landstingskommun

Prop. 1984/85:160

39

eller enskild blir behörigen fullgjort. Detla gäller även i fråga om bered­skapsförberedelser.

Länsstyrelsen skall verka för all lotatförsvaret inom länel planläggs så att det i krig och vid krigsfara kan föras med en enheilig inrikining. Planläggningen skall i den utsträckning som behövs samordnas såväl mel­lan de civila myndigheterna och organen inbördes som mellan dessa och de militära myndigheterna.

Inom varje län leder länsstyrelsen civitförsvaret och det psykologiska försvaret saml svarar för planeringen inom det ekonomiska försvaret så att behovet av tjänster och förnödenheter i krig kan tryggas.

Länsstyrelsen är sedan år 1979 i huvudsak organiserad enligt följande figur. (Vissa avikelser finns hos länsstyrelserna i Stockholms län och i Gollands län). Totatförsvarsfrågoma handläggs av försvarsenheten som ingår i planeringsavdelningen.

Länsstyrelsens planeringsavdelning skall vara beredd atl vid inträffad fredskris inräita en ransoneringsenhel.

STYRELSEN LANDSH

Ö

VDING

PLANERINGSAVDELNING

SKATTEAVDELNING

Planeringskansli

Skattechefens kansli

Juridisk enhet

Taxeringsenhet

Regionalekonomisk enhet

Revisionsenhet

Naturv

å

rdsenhet

Besv

ä

rsenhet

Planenhet

Merv

ä

rdesskatteenhet

Lantm

ä

terienhet

Uppb

ö

rdsenhet

F

ö

rsvarsenhet

Dataenhet

Priskontor

ALLM

Ä

NNA ENHETEN    1

Hemkonsulent

L

ä

nsantikvarie

L

Ä

NSPOLISCHEFENS     1 EXP                                     1

L

ä

nsveterin

ä

r

......________ ,....             1

1             Ransoneringsenhet

1_______________ 

MUMiraidlMAIIVA                  1

ENHETEN                         |

Prop. 1984/85:160

40

Försvarsenhelen har ell omfattande kontaktnät. Förulom den samver­kan och de samråd som sker med lokal nivå, främsl med kommuner och förelrädare för näringslivel, har försvarsenheten konlinueriigl konlakl med följande myndigheler och organ på läns- och regionnivå:

Försvarsområdesbefälhavaren

Länsarbelsnämnden

Vägförvaltningen

Lantbruksnämnden

Skogsvårdsstyrelsen

Distriklstullkammaren

Länsalarmeringscenlralen

Televerkel

Landstinget

Kommunförbundels länsavdelning

Domkapitiet

Riksbankens avdelningskontor

Postdirektionen

Elblocken

Apoteksbolagets länsapolekare

Flygvapnels seklorflotliljer

Frivilliga försvarsorganisalioner

Lokalradion

Länels utvecklingsfond

Länets brandförsvarsförbund

Skogsbrandsflygels flygklubbar.

6.2 Uppgifter och organisation i krig

Under beredskap och i krig får länsstyrelsen såväl ändrade uppgtfler som en helt annan organisation.

Länsstyrelsen skall enligt sin krigsinstruklion såsom högsta civila total­försvarsmyndighet inom länel verka för att största möjliga försvarseffekt uppnås. Länsstyrelsen skall därvid:

verka för att sådan verksamhet hos civila myndigheter och andra civila organ som har betydelse för försvarsansträngningarna bedrivs med en enhetiig inrikining

samordna de civila försvarsåtgärderna

i samråd med vederbörande försvarsområdesbefälhavare verka för att det civila och del militära försvaret samordnas

verka för alt länets tillgångar fördelas och utnyttjas så att försvarsan­strängningarna främjas.

Länsstyrelsen skall i försvarsfrågor iaktta föreskrifter som har medde­lats av cenirala myndigheter och CB. Länsstyrelsen skall i krig också fullgöra de arbetsuppgifter som ankom-

Prop. 1984/85:160

41

mer på lantbmksnämnden, länsarbelsnämnden, vägförvaltningen och överlanimälarmyndigheten.

Uppgifterna handhas inom länsstyrelsen av respektive sektion F, G, H, och M. Krigslänsslyrelsens indelning i sektioner framgår av följande figur.

Länsstyrelsen är i krig samgrupperad med försvarsområdesslaben (fo-staben).

L

ä

nsledning

Landsh

ö

vding L

ä

nsr

å

d

l-W 111 f gTTTTTTTTTmTrTr

Centralsektion

Samordning mm

Sektion H

V

ä

gar

Sektion A

Civilf

ö

rsvar

Sektion J

Allm

ä

n

Sektion B

H

ä

lsov

å

rd, veterin

ä

rtj

ä

nst

Sektion K

Kameral

Sektion C

Psykologiskt f

ö

rsvar

Sektion L

Skatte

Sektion D

Polis

Sektion M

Lantm

ä

teri

Sektion E

Transport

Regleringskontor

R

å

ns. Priskontroll

Sektion F

F

ö

rs

ö

rjning

Expedition

Sektion G

Arbetsmarknad

7   Kommunerna

Kommunernas uppgtfter och verksamhel inom totalförsvaret regleras främst genom lagen (1964:63) om kommunal beredskap, kommunala be­redskapskungörelsen (1964:722) och olika cenirala myndigheters föreskrif-

Prop. 1984/85:160

42

ler och allmänna råd. I lagen om kommunal beredskap förutsätts atl den verksamhel som kommunerna enligt särskild lag eller författning eller med stöd av kommunallagen bedriver i fred och som bedöms viktig från total­försvarssynpunkt i möjligaste mån skall upprätthållas även under bered­skap och i krig.

Kommuner och landslingskommuner har ell omfattande planeringsan­svar för att kunna lösa sina uppgifter under beredskap och i krig.

Kommunerna svarar bl.a. för socialtjänst, hälsoskydd, skolväsende, vatten och avlopp, el-, värme- och gasförsörjning, hamnväsende och rädd­ningstjänst. De svarar även för vissa civilförsvarsuppgifter, t. ex. planering av skyddsrum i skyddsrumsorter och underhåll av ledningscentraler och andra skyddade anläggningar för civilförsvarsorganisalionen.

Under beredskap och i krig tillkommer vissa uppgifler bl. a. i samband med ransoneringar. Vidare skall kommunen vid behov ulge krigshjälp enligt lagen (1964:47) om krigshjälp.

Enligt 1982 års totalförsvarsbeslut kommer kommunernas ansvar för civilförsvarsverksamhet atl öka. Den 1 januari 1987 kommer kommunerna att ta över ansvaret för ledningen av civitförsvarsverksamheten på lokal nivå i krig och del planläggningsansvar i fred som hänger samman med delta.

Landstingskommunerna ansvarar för bl.a. hälso- och sjukvård, omsor­gen om de psykiskt utvecklingsstörda, tandvård och kollektiv persontra­fik.

Prop. 1984/85:160

43

BUaga 2

Sammanfattning av försvarets rationaliseringsinstituts rapport (nr 3.84) Ledningen av det civila försvaret

Uppdraget

Genom beslul den 22 seplember 1983 uppdrog regeringen åt försvarets rationaliseringsinstitut all göra en översikllig genomgång av uppgifler och resurser på olika nivåer inom de civila delarna av lolalförsvarel. Uppdra­gel har omfattat ansvarsfördelningen och ledningsförhållandena. Institu­tets huvuduppgift har varit alt lägga fram ell sammanhängande förslag lill ledningsstruktur.

Som en grundförutsättning för arbelel angavs atl den i 1982 års försvars­beslut uttalade principen om sammanfallande ansvar i fred och krig skall tillämpas. Denna princip innebär all del organ som har ansvarei för en verksamhet i fred också skall ha detla ansvar i krig saml svara för de beredskapsförberedelser som erfordras.

Institutet gavs också i uppdrag atl belysa konsekvenserna för den civila ledningsorganisationen av en minskning av antalet militärområden från 6 Iill4eller3.

Nuläget

Begreppet lotatförsvar används i del följande som en beleckning på alla de ålgärder som är nödvändiga för alt förbereda landets försvar mol yttre hol och för att klara samhällets omställning lill kris- eller krigsförhållan­den. Under sådana förhållanden omfallar lotatförsvaret strängt laget hela del omställda samhällel. En traditionell indelning av totalförsvaret är mili­tärt försvar, civitförsvar, ekonomiskt försvar, psykologiskt försvar och övrigt totalförsvar.

I rapporten används begreppet civilt försvar eller det civila försvarei som en samlingsterm för de civila delarna av lotatförsvaret. Det mililära försvarei och det civila försvaret ulgör tillsammans totalförsvaret. Begrep­pel civilt försvar har således en annan och belydligl vidare innebörd än begreppet civilförsvar. Som framgår av avsnitt 6.3 föreslår vi att den senare verksamheten i fortsättningen benämns befolkningsskydd och rädd­ningstjänst.

Utvecklingstendenser och krav

Till de utvecklingstendenser som enligt vår mening har belydelse för organisationens utformning hör det mililära försvarels ökande beroende av

Prop. 1984/85:160

44

slöd från de civila samhällsfunktionerna. Vidare utsätter den ökade rörlig­het som kan förvänlas prägla de mililära operationerna befolkningen för större påfresiningar. Dessa förhållanden medför etl ökal behov av samord­ning och samverkan mellan lolalförsvarets olika delar. Vi konstaterar också all den ökade risken för överraskande anfall skärper kraven på ledningsorganens beredskap och förmåga alt kunna utöva sina lednings­uppgifter kontinueriigt under övergång från fredslill krigsorganisation. De ökade svårighelerna atl förutsäga förioppel av etl framlida krig skärper kraven på ledningsorganens förmåga all agera flexibelt och anpassat lill händelseutvecklingen.

Huvuddragen i en ny ledningsstruktur

Vi föreslår en ledningsstruktur som beslår av samhällsfunktioner och ledningsnivåer. Vi lar endasl upp samhällsfunktioner som är väsenlliga för lotatförsvaret och som förulsäller atl staten leder verksamheten under kriser och i krig. Ledningsnivåerna står för det behov av övergripande ledning som är knulel lill ell geografiskt område (rikel, civilområdel, länel och kommunen). Till ledningsstrukturen hör också ett antal ledningsprin­ciper som reglerar samspelet mellan samhällsfunktioner och ledningsni­våer.

För varje samhällsfunktion bör utses en funktionsansvarig myndighet. I fred skall den funktionsansvariga myndigheten under regeringen ha del övergripande ansvarei för atl krigsorganisalion, krigsplanläggning och öv­riga beredskapsförberedelser inom funktionen är samordnade och har en sådan omfattning och inriktning att del mål som regeringen har fastställt för funktionens verksamhet under kriser och krig kan uppnås. Övriga cenirala myndigheter inom funktionen har dock kvar ansvaret för sin del av verksamheten. I krig leder och samordnar den funktionsansvariga myn­digheten verksamheten inom funktionen. Behovet av cenlral ledning i krig kan dock variera betydligt mellan olika funktioner.

Vi föreslår inga ändringar i anlalel ledningsnivåer. Följande indelning i ledningsnivåer bör således gälla även i fortsättningen:

-

högsia ledningen (riksdag och regering),

-

cenlral ledning (överbefälhavaren och de cenirala civila verken),

-

högre regional nivå (civil- och mililärbefälhavare),

-

lägre regional nivå (länsstyrelser och försvarsområdesbefälhavare) -lokal nivå (kommunstyrelser och förbandschefer).

Ansvaret för samordningen mellan funktionerna inom del civila försva­ret är under regeringen uppdelat på flera centrala myndigheter. Vi föreslår alt detta ansvar sammanförs till en myndighet. Denna myndighel bör benämnas överstyrelsen för civilt försvar (ÖCF). ÖCF skall i fred - ulan att vara en mellannivå mellan regeringen och myndigheterna - svara för samordningen av beredskapsförberedelserna inom del civila försvarei.

Prop. 1984/85:160

45

Myndighelen skall också vara funklionsansvarig för funktionen civil led­ning och samordning. Denna funktion innefattar de högsta civila toialför­svarsmyndigheterna på respektive nivå nämligen ÖCF, civilbefälhavarna, länsstyrelserna och kommunstyrelserna. I krig skall ÖCF fungera som expertorgan åt regeringen.

De ledningsprinciper som föreslås styra samspelet mellan olika organ inom det civila försvaret bygger på att man skiljer mellan operativ ledning och funktionsledning. Operativ ledning ulövas på cenlral nivå av regering­en och - i fred - av ÖCF, på högre regional nivå av civilbefälhavaren och på lägre regional nivå av länsstyrelsen. Dessa ledningsorgan svarar för alt del civila försvarei inom ett geografiskt område inriklas mot ell gemen­samt mål. Detta sker genom samordning mellan olika delar av det civila försvaret saml mellan detla och del mililära försvaret. Funklionsledning ulövas under regeringen av den funklionsansvariga myndighelen och övri­ga centrala, regionala och lokala ledningsorgan som ingår i funktionen. Dessa har inga befogenheier gentemot myndigheler ulanför funktionen. Funktionsledningens uppgifl är att under regeringen verka för att verksam­heten inom funktionen bedrivs på ett ändamålsenligt sätt inom landet som helhel.

Modell för långsiktsplanering

Vi uppfattar långsiktsplaneringen som etl betydelsefullt samordningsin­strument och redovisar därför ett förslag lill planeringsmodell. Förslagel bygger på de principer som sedan 1970-lalels början har tillämpats inom det mililära försvarei och civitförsvaret.

Långsiktsplaneringen föreslås omfatta hela det civila försvarei, dvs. samtliga funktioner och fristående beredskapsmyndigheter. Ambilionsni­vån måsle dock anpassas lill varje funktions behov och förutsättningar. I planeringssystemet bör varje funktion uigöra elt program. En indelning i delprogram som anknyler lill myndighetsansvaret kan bli akluell i de fall då flera myndigheler ingår i funktionen. Vi har prövat behovel av huvud­program men kommit fram till att några sådana inte behövs i planeringssy­stemet. För varje funkiion bör upprättas en programplan. Grunden för denna bör vara de krav som slälls på funktionen under kriser och i krig. Planen bör upprättas av den funktionsansvariga myndigheten. ÖCF sam­manställer dessa programplaner lill en gemensam programplan för det civila försvarei. Även perspektivstudierna samordnas.

Vi har funnit atl nuvarande system för finansiering av beredskapsförbe­redelserna inom del civila försvarei inle ger lillräcklig överblick över kostnaderna för verksamhelen. Även uppföljningen av beredskapslägel är på sina håll brislfällig. Dessa omständigheter försvårar avvägningen mellan funklionerna och mellan myndigheter inom dessa. Mot denna bakgrund föreslår vi att finanseringssyslemet ses över och förenklas. Enligt vår

Prop. 1984/85:160

46

uppfattning bör en sådan översyn bl. a. syfta till att upprälla en medelsram som omfallar hela det civila försvaret. Vi föreslår också att redovisningen av beredskapslägel förbättras.

Funktionernas avgränsning och uppbyggnad

I kapitel 6 redovisas ell förslag lill indelning av del civila försvarei i samhällsfunktioner. För varje funktion redovisas en funktionsbeskrivning. Denna anger funktionens innehåll och avgränsning, vilken myndighet som bör vara funklionsansvarig, vilka övriga myndigheter som har uppgifler inom funktionen och behovet av åtgärder vad gäller organisation och regelsystem inom funktionen. Förslaget till funklionsindelning och funk­tionsansvariga myndigheter sammanfattas i nedanstående tabell:

Tabell S:l Förslag till funktionsindelning och funktionsansvariga myndigheter inom det civila försvaret

Civil ledning och samordning

Överstyrelsen för civilt försvar

Befolkningsskydd och räddningstjänst      Civilförsvarsstyrelsen (Räddningsverket)

Hälso- och sjukvård m. m.

Socialstyrelsen

Psykologiskt försvar

Styrelsen för psykologiskt försvar

Ordning och säkerhet m. m.

Rikspolisstyrelsen

Domstolsväsende m. m.

Domstolsverket

Kriminalvård

Kriminalvårdsstyrelsen

Transporter

Transporirådet

Livsmedelsförsörjning m. m.

Statens jordbruksnämnd

Energiförsörjning

Statens energiverk

Övrig varuförsörjning

Statens industriverk/

Överstyrelsen för civilt försvar

Ulrikeshandelsreglering

Kommerskollegium

Prisreglering

Slatens pris- och kartellnämnd

Arbetskraft

Arbelsmarknadsstyrelsen

Socialförsäkringar m. m.

Riksförsäkringsverket

Övriga försäkringar

Försäkringsinspektionen

Betalningsväsende

Riksbanken

Skatte- och uppbördsväsende

Riksskatteverket

Landskapsinformation

Lantmäteriverket

Postbefordran

Postverket

Telekommunikation

Televerket

Skolväsende

Skolöverstyrelsen

Kyrklig verksamhet

Svenska kyrkans centralstyrelse

Beiräffande funktionen övrig varuförsörjning innebär vårt förslag atl ÖCF lills vidare blir funklionsansvarig myndighel. Vi anser dock att denna uppgifl på sikl bör överföras till slatens induslriverk.

Inom funktionen befolkningsskydd och räddningstjänst (civilförsvar) är stora förändringar akluella på central och lokal nivå. Riksdagen har beslu­tat atl ledningen av civilförsvaret i krig skall överias av kommunerna. Vidare bereds i regeringskansliel elt förslag all slå samman bl.a. civitför­svarsstyrelsen och statens brandnämnd till en myndighet (räddningsver­ket). Dessa förändringar bildar bakgrund lill våra förslag. Vi anser således att länsstyrelsernas ansvar t. v. skall ligga fast i avvaktan på att beslutade och under beredning varande förändringar på central och lokal nivå ge-

Prop. 1984/85:160

47

nomförts och utvärderats. Då så har sketl bör en fortsatt översyn av ansvarsfördelningen i fred mellan länsslyrelserna och kommunerna ge­nomföras. Denna bör behandla civilförsvarels krigsorganisation, mobili­seringsansvarets ulformning, ansvarei för maleriel- och personatförsörj-ningen samt principer för förrådsslällning och finansiering. Vi anser såle­des att förskjutningar av ansvar och uppgifter mellan länsstyrelserna, kommunema och civilförsvarsstyrelsens regionala enheter bör vara grun­dade på en helhetsuppfattning om civitförsvarels framlida utformning.

I kapitel 6 tar vi också upp vissa frågor om den administrativa beredska­pen i stort. Bl.a. föreslår vi en allmän prövning av myndigheternas upp­gifter vid krigsfara och i krig. En sådan prövning bör genomföras i syfle att åsladkomma en hårdare prioritering inle endast av krigsuppgtfterna utan också av vilka myndigheter som skall verka i krig.

Vi föreslår också atl förordningen (1977:55) om vissa statUga myndig­helers beredskap m. m. skall ses över. Delta bör ske i syfte atl mjuka upp och modifiera de regler som avgör hur en myndighel skall förfara med sin verksamhel vid etl krigsutbrott. F. n. skall myndigheten antingen avveckla eller upprätthålla sin verksamhel (hell eller delvis). Vi föreslår dessutom etl mellanläge som innebär att vissa myndigheter skall hålla igång sin verksamhet så länge de kan med de resurser som blir över då den krigsvik­tiga verksamheten har fått sitt.

Utformningen av den civila ledningsfunktionen

Som nämnts föreslår vi alt nuvarande samordningsuppgifter inom det civila försvaret på central myndighetsnivå sammanförs till en myndighel -överstyrelsen för civilt försvar (ÖCF). I fred skall denna myndighet svara för samordningen av beredskapsförberedelserna inom del civila försvarei saml ges ställning som funktionsansvarig myndighel för funktionen civil ledning och samordning.

Till den nya myndigheten förs de samordningsuppgifter som nu åvilar överstyrelsen för ekonomiskt försvar (ÖEF). Övergångsvis tillförs ÖCF också ÖEFs uppgifter och resurser för funktionen övrig varuförsörjning. Dessa uppgifter bör dock på sikl överföras till statens industriverk. De delar av ÖEF som arbetar med energifrågor (energi- och anläggningsby­råerna samt planläggningsavdelningen vid Drivmedelscentralen AB) över­förs till statens energiverk. Som en följd av dessa åtgärder upphör ÖEF som myndighet.

De samordningsuppgifter som idag åvilar totalförsvarets chefsnämnd överförs också till ÖCF. I konsekvens härmed bör nämndens kanslire­surser överföras till ÖCF. Med chefsnämnden som sådan kan förfaras på olika sätt. Vi föreslår att chefsnämnden endera ombildas lill en slyrelse för ÖCF eller ges ställning som rådgivande organ åt denna myndighet.

Prop. 1984/85:160

48

Riksnämnden för kommunal beredskap har vissa samordningsuppgtfter vad gäller kommunemas beredskapsförberedelser. Dessa uppgifter bör -liksom de kansliresurser som nämnden förfogar över - överföras lill ÖCF.

ÖCF föreslås inledningsvis få en personalram på 170 personår. Inom denna ram föreslås 50 personår avsällas för samordningsuppgiften. Nedan­stående figur klargör hur befintliga myndigheters personalresurser dispo­neras då ÖCF bildas.

Civilbefälhavarnas viktiga roll har underslrukils i 1982 års försvarsbe­slut. Vi lägger fram flera förslag i syfte att stärka civilbefälhavarnas ställ­ning. Bl. a. föreslår vi atl civilbefälhavarna i fred ges befogenhel att utfärda föreskrifter rörande beredskapsförberedelsernas inriktning genlemol läns­styrelserna och övriga civila slalliga myndigheter inom civilområdel.

Disponibla resurser

F

ö

rslag till disposition

------ J\

4---- V

OEF

Verksledning

8

Samordningsenhet

19

Bekl

ä

dnadsbyr

å

13

Kemibyr

å

H

Melall- och verksladsbyr

å

10

All

ä

rsbyr

å

48

Energibyr

é

 * DMC

16

Anl

ä

ggningsbyr

å

40

Administrativ byr

å

33

Dalaseklion

15

Sia

ö

EF

216

ö

vriga myndigheter

8

Totalt

224

Ö

CF

Verksledning

Samordning

Ö

vrig varut

ä

rs

ö

rining

Administration

5 50 SO 35

S:a 

Ö

CF

770

STEV CB

46 B

Totalt

224

Figur S:l Personalresursernas utnyttjande

Vi konslalerar också att civilbefälhavarkansliernas personalresurser är otillräckliga. Enligt vår mening bör de förslärkningar av kanslierna som riksdagen redan har faltal beslul om ses som en minimiåtgärd och genom­föras snarasl.

Även länsstyrelsen bör ha befogenhel all utfärda föreskrifter rörande beredskapsförberedelsernas inriktning lill samverkande organ inom länet (landstinget och civila statiiga myndigheler) samt lill kommunerna. I hu­vudsak har länsstyrelsen denna befogenhel redan idag. Detta förhållande bör dock klargöras i länsstyrelsens instruktion.

Länsstyrelsens försvarsenhet representerar enligt vår mening inte något seklorintresse. Dess huvuduppgifl är att samordna de olika samhällssek­torernas försvarsberedskap. I konsekvens härmed anser vi att försvarsen­helen organisaloriskl bör vara placerad direkl under landshövdingen. Vi föreslår att detta förslag beaktas i samband med den utredning om samord­nad statiig länsförvaltning som statskontoret f n. genomför (Norrbotten-projektet).

Prop. 1984/85:160

49

Vi anser att länsstyrelsens krigsorganisalion i stort sett är lämpligt utformad. I syfte alt uppnå ökad överensslämmelse mellan fredsoch krigs­organisationen bör dock fristående länsorgan kvarstå ulanför länsstyrelsen ocksä i krig. Huvuddelen av dessa inordnas f n. i den krigsorganiserade länsstyrelsen. Några förändringar bör dock inte genomföras förrän resulta­tet av slalskonlorels ulredning föreligger.

Beträffande den lokala nivån i ledningssystemet föreslår vi alt kommun­styrelsen skall vara högsta civila tolalförsvarsmyndighet på denna nivä och ingå i ledningsfunktionen. Innebörden av detta förslag är bl. a. att kom­munstyrelsen ges ansvar för all samverkan kommer lill stånd mellan olika delar av totalförsvaret. Kommunstyrelsen bör dock inle ges några generel­la befogenheter gentemot statlig och landstingskommunal verksamhet.

Slutligen föreslår vi all det upprällas en personalram som omfattar hela den civila ledningsfunktionen. Denna ram bör omfalla de personalresurser som finns vid ÖCF, civilbefälhavarnas kanslier och länsslyrelsernas för­svarsenheter. Personalramen bör totall omfatta 782 personår.

Konsekvenser för regeringskansliet

Vårt uppdrag har inte omfattat ansvarsfördelningen inom den högsta ledningen. De förslag som vi har lagt fram får dock vissa konsekvenser för arbetet inom regeringskansliet. Således bör principen med funktionsansvar tillämpas även här.

Vi har funnil all principen om överensstämmande ansvar i fred och krig inte lillämpas fulll ut inom regeringskansUet. Bl.a. har en stor del av ansvarei för beredskapsförberedelserna samlats i försvarsdepartementet. De uppgtfler som därigenom lagls på försvarsministern är synnerligen omfallande. Vårt förslag innebär all försvarsministern kan avlastas vissa uppgifler. Det gäller i första hand del direkta ansvarei för försörjningen med energi, kläder, verkstadsprodukler m. m. där funktionsansvaret på myndighetsnivå enligt vårt förslag bör föras över till myndigheler som är underställda induslridepariemenlei. Som en föUd härav bör molsvarande ansvar inom regeringskansliet föras över från försvars- lill industrideparte­mentet.

Genomförande

Vi föreslår att ett principbeslut om ledningsstrukturens utformning fattas snarast på grundval av förslagen i denna rapporl. Genomförandel bör sedan ske i två sleg. Del första av dessa bör genomföras den 1 juli 1986 och bör få till följd atl ÖCF bildas och all ÖEF, TCN och RKB läggs ned. Det andra stegel bör tas då arbelel inför 1992 års försvarsbeslut är avslutat. Då bör organisationen utvärderas och erforderliga modifieringar genomföras. Senasl vid denna lidpunkt bör slutlig ställning tas lill frågan om en överfö-

4    Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 160

Prop. 1984/85:160

50

ring av ansvarei för funktionen övrig vamförsörjning till slalens induslri­verk.

Konsekvenser av 4 eller 3 militärområden

Regeringen har uppdragit åt ÖB atl belysa konsekvenserna av en minsk­ning av antalet militärområden från 6 lill 4 eller 3. I sin perspektivplan år 1984 redovisar ÖB bedömningen att nuvarande ledningsorganisation fun­gerar väl och att del därför inte finns anledning alt nu minska anlalet militärområden till 4 eller 3.

Institutets uppgift har varil alt pröva vilka konsekvenser en minskning av antalet militärområden från 6 lill 4 eller 3 får för den civila ledningen. Vi har kommit fram lill all en sådan ålgärd medför slora nackdelar. Vi anser därför - liksom ÖB atl del f n. inte finns anledning atl minska antalet militär- och civilområden.

Prop. 1984/85:160

51

Bilaga 3

Förteckning över remissinstanserna och sammanställning av remissyttranden över försvarets rationaliseringsinsti­tuts rapport nr 3.84 Ledningen av det civila försvaret

Efter remiss har yttranden över försvarets rationaliseringsinstituts rap­port nr 3.84 Ledningen av del civila försvarei avgetts av riksbanken, högsta domstolen, regeringsrätten, justiliekanslern, riksåklagaren, dom­stolsverket, rikspolisstyrelsen, kriminalvårdsstyrelsen, kommerskolle­gium, överbefälhavaren, försvarets forskningsanstalt, civilförsvarsslyrel­sen, statens brandnämnd, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, bered­skapsnämnden för psykologiskt försvar, samtliga civilbefälhavare, riks­nämnden för kommunal beredskap, vapenfrinämnden, totatförsvarets chefsnämnd, socialslyrelsen, försäkringsöverdomstolen, riksförsäkrings­verket, statens bakteriologiska laboratorium, postverket, televerket, sta­tens järnvägar, vägverkel, trafiksäkerheisverkei, luftfarisverkel, tran­sportrådel, bankinspeklionen, försäkringsinspektionen, riksskatteverket, statens pris- och kartellnämnd, statens krigsskadenämnd, skolöverstyrel­sen, slalens biografbyrå, statens livsmedelsverk, statens jordbmksnämnd, statens nalurvårdsverk, arbetsdomstolen, arbelsmarknadsstyrelsen, sta­tens invandrarverk, nämnden för vapenfriutbildning, statens lantmäteri­verk, statens industriverk, statens energiverk, statens vallenfallsverk, statskontoret, riksrevisionsverket, länsstyrelserna i Stockholms, Malmö­hus, Hallands, Värmlands, Jämllands och Västerbottens län, länsstyrel­sens organisationsnämnd. Svenska kommunförbundet, Landslingsförbun­del, Svenska kyrkans centralstyrelse, landslingen i Jönköpings län, Väs­terbottens län och Norrbotiens län, Eslövs, Kalix, Malmö, Stockholms och Uppsala kommuner, Tjänstemännens centralorganisation. Centralor­ganisationen SACO/SR, Landsorganisationen i Sverige, Sveriges Radio AB, Sveriges Grossislförbund, Kommunernas pensionsansiall, Sveriges Industriförbund och Drivmedelcentralen AB.

Landsorganisationen har bilagl yttrande från Svenska Kommunalarbeta­reförbundet. Sveriges Industriförbund har bilagl yllrande från Svenska Pelroleum Institutet.

1   Allmänna utgångspunkter

Flertalel remissinstanser anser att ökad samordning av det civila total­försvaret är önskvärd.

Överbefälhavaren (ÖB) bedömer del angelägel atl ålgärder vidtas som kan förbättra möjligheterna lill samordning och förbättrad balans inom de

Prop. 1984/85:160

52

civila delarna av lotatförsvaret. De slörsia brislerna inom de civila delarna av totalförsvaret lorde bl. a. ligga i alt skilda samhällssektorer (funktioner) som är vikliga för vår beredskap inte i lillräcklig grad beaklar beredskaps­kraven i den fredslida samhällsplaneringen och utveckUngen. ÖB anser vidare all del är mycket väsentligl att en organisationsförändring inle genomförs som minskar funklionsansvariga myndigheters inlresse och ansvarskänsla för beredskapsfrågorna.

Överstyrelsen för ekonomiskt försvar (ÖEF) bekräftar att vissa brister föreligger beträffande samordningen på central nivå med ofördelaktiga effekter upp mot regeringsnivån och ned mot regional och lokal nivå. Överstyrelsen lolkar emellertid försvarets rationaliseringsinstituts (FRI:s) förslag som en ambitionsökning, inle bara i fråga om samordning i ordets egenlliga belydelse utan också i fråga om den civila beredskapens nivå i allmänhel. De organisationsförändringar som föreslås synes i slor ut­sträckning syfla lill att skapa fömtsättningar för etl ökal intresse och större engagemang för beredskapsfrågorna hos berörda myndigheter m.fl. ÖEF ansluter sig således lill syflel med de framlagda förslagen.

Civilförsvarsstyrelsen (Cfs) kan instämma i betydelsen av samverkan och samordning inom totalförsvaret. Rapporlen ger emellertid endast en mycket allmän och ytlig beskrivning av de grundläggande fömtsättningar­na. FRI använder sig enligt Cfs av mycket kategoriska och generella påståenden om de brister i ledningsorganisationen som bildal utgångs­punkter för förslagen. De generella påståendenas gillighel kan därför vär­deras olika beroende på var man befinner sig i del civila totalförsvarets ledningssystem. Ur Cfs:s synvinkel tfrågasätts starkt påståendena om den genomgående bristfälliga beredskapslägesredovisningen, avsaknaden av kontroll av myndighelernas beredskapsförberedelser saml avsaknaden av övningar.

Riksrevisionsverket (RRV) och statskontoret ansluter sig till FRI:s upp­fattning atl del behövs effeklivare samordning, planering och uppföljning på central nivå inom de civila delarna av totalförsvaret. Även länsstyrel­sernas organisationsnämnd (LON) anser att försvarsfrågorna bör ägnas ökat intresse.

Civilbefälhavaren i Övre Norrlands civilområde (CBÖN) delar FRI:s uppfattning all samordningen mellan funklionerna inom det civila försva­ret på regional nivå inle är tillfredsställande.

Civilbefälhavaren i Nedre Norrlands civilområde (CBNN) delar FRI:s uppfattning atl det finns brister i de fredslida beredskapsförberedelserna men anser att FRI inle lillräckligt har analyserat bristernas karaklär, omfattning och orsaker. CBNN påpekar vidare atl samordning kan åstad­kommas på två principiellt oUka sätt. Det ena genom atl verksamheterna hos de olika myndigheiema eller verkställarna inriktas i olika avseenden. Del andra genom direkl samverkan i del löpande arbelet. Det är enligt CBNN självklart av betydelse att klariägga om och i vilken omfattning

Prop. 1984/85:160

4:,

53

dålig samordning beror på brisier i de inriktande anvisningarna, vilka bristerna är och i vilka avseenden anvisningarna borde komplelleras för alt förbättra samordningen. Samordningen genom samverkan fömtsätter all myndigheterna och dess personal är fulll medvetna om myndighelens krigsuppgtfler, vilkel ansvar de uppgifterna för med sig i krigssituationen och vad som krävs för förberedelser i fred. Det erfordras också kunskap om vilken roll den egna myndigheten har i det krigsorganiserade samhället, vilket beroende myndighelens funkiion slår i lill andra funktioner saml hur andra funktioner är beroende av myndighelens. Sådan kunskap och insikl om beredskapsfrågorna skapas genom information, utbildning och övning och FRI:s syn på behovet härvidlag för den centrala nivån delas hell. Emellertid kan del angelägna beredskapsmissionerandel enligt CBNN till­godoses på ett belydligl enklare, naturligare och billigare säll än genom FRI:s förslag om en ny central förvaltningsmyndighet (ÖCF), nämligen genom all la fasla på vad som i utredningen om "Beredskapshänsyn i samhällsplaneringen" (Ds Fö 1984:4) föreslås beträffande totalförsvarets chefsnämnds (TCN) och dess förstärkta kanslis roll i utbildnings- och övningssammanhang.

CivUbefälhavaren i Bergslagens civilområde (CBB) anser atl FRI på ell rikligl säll uppfatlat problemen beiräffande ledning i fred inom del civila försvarei. Problemen har analyserats på etl klargörande sätl och med användande av en modell och en begreppsapparat som gör del möjligt att diskutera ledningsfrågor på etl mera konstruktivt säll än lidigare.

De övergripande målen för försvarsansträngningarna formuleras i för­svarsbesluten och inom ramen för dessa mål skall de centrala myndigheter­na dels samordnai bedriva planering, dels inrikla verksamhelen på regional nivå. Del senare momentet, all samordnat - centrala myndigheler emellan - styra planeringen på regional nivå har ännu inte funnil sina former. Om de centrala myndigheterna relativt oberoende av varandra ger föreskrifter och allmänna råd lill sina regionala organ försvåras och omöjliggörs ibland CB:s och länsstyrelsernas samordnande och ledande verksamhet.

Försvarsmaktens studier ligger till gmnd för den operativa planeringen centralt och regionalt och utnylljas av civila cenirala totatförsvarsmyn­digheler för egna studier av funklionseffekl och konsekvenser i slridsmil-jöer. De civila regionala organen anpassar i huvudsak sin planering efter den mililära operativa planeringen.

Mot denna bakgmnd är det angelägel atl perspeklivsludier, operativa studier och operativ planläggning samordnas på cenlral nivå. Endasl om så sker kan de civila försvarsfrågorna få genomslag i ÖB:s sludier och plane­ring på etl bättre säll än f. n.

CivUbefälhavaren i Östra dvUområdei (CBÖ) har i huvudsak en posiliv inslällning till FRI:s principförslag och överväganden men vill samtidigt understryka att det hade varil önskvärt om tid stått till förfogande för en mer genomarbetad analys. I flera avseenden hänvisar också institutet till fortsatt ulredningsarbele.

Prop. 1984/85:160

54

CBÖ vill också slarki undersiryka atl föreslagna förändringar inle får leda till alt totalförsvars- och beredskapsfrågorna isoleras från den övriga samhällsverksamheten och samhällsplaneringen. Atl placera försvarsen­helen ulanför länsstyrelsemas planeringsavdelning synes innebära en risk härför.

CBÖ instämmer vidare i all fömtsättningar för effektiv samordning i krig inom och mellan samhällsfunktioner måsle skapas redan i fred. Här före­ligger ell stort behov på alla nivåer inom och mellan totatförsvarets olika delar. Behovel av bättre cenlral samordning i fred är stort. Den samord­ning som i dag ulövas av civilbefälhavare och länsstyrelser har ingen motsvarighet på cenlral myndighetsnivå.

CivUbefälhavaren i Västra civilområdel (CBV) anser i likhei med ulred­ningen alt åtgärder bör vidtas för alt väsentligl förbättra samordningen av beredskapsförberedelserna men anser all della kan ske inom ramen för nuvarande organisation genom förändringar av uppgtfler, befogenheier och resurser.

CivUbefälhavaren i Södra civilområdel (CBS) tillslyrker i alll väsentligl förslagen rörande civilbefälhavarna saml i princip förslagen beiräffande ledningsslmktur, funklionsindelning, långsiktsplanering och genomföran­de ulom vad gäller förslagel att inrätta överstyrelsen för civilt försvar (ÖCF).

Länsstyrelserna i Hallands län, Värmlands län och Jämtlands län bilrä­der FRI:s uppfattning om bristande samordning på central nivå och anser atl förslagen är väl ägnade alt åstadkomma förbättringar av nuvarande förhållanden. Förslaget med en sammanhållande myndighel för del civila försvarei bör kunna ge ökad stadga ål beredskapsförberedelserna på civil sida. Länsstyrelsen i Hallands län varnar dock för att intresse och kompe­tens vad gäller beredskapsfrågor kan komma all nedgå hos de myndigheter som inle blir funktionsansvariga. Med hänsyn bl. a. härtill kan del finnas skäl till atl efler några år utvärdera del nya systemet. Även landstingen i Västerbottens och Norrbottens län biträder FRI:s förslag att det behövs bälire samordning och samverkan mellan totatförsvarets olika delar så all del militära försvaret ges erforderiigl slöd. Också Sveriges Grossistför­bund anser atl en bäitre samordning i vissa avseenden är påkallad mellan del mililära och civila försvarei.

Länsstyrelsens i Malmöhus län sammanfattande omdöme om institutets förslag är att de endast i vissa stycken kan accepleras. Några av dem bör dock genomföras snarast utan att vidare utredningar avvaktas. Till dessa hör förstärkningen av civilbefälhavamas ställning och organisalion i fred saml utseendet av funktionsansvariga myndigheler.

Malmö kommun ser en precisering av de olika ledningsnivåerna och funktionema inom det civila totalförsvaret i alla avseenden önskvärd. Detla är inle minsl betydelsefullt för kommunerna, vilka skall överta ledningen av civitförsvarsverksamheten härför. Övrig kommunal bered-

Prop. 1984/85:160

55

skapsplanläggning har härigenom fått ökad tyngd i kommunerna. Kommu­nemas roll i lotatförsvaret måsle tydligare preciseras.

Centralorganisationen SACO/SR anser del odiskutabelt att samordning inom del civila totalförsvaret är nödvändigt men alt frågan snarasl är hur långt samordningen skall drivas och formerna för denna samverkan.

2   Ledningsfunktionen

2.1 Bildandet av en ny myndighet

Flertalet remissinslanser bilräder eller har inget all erinra mol all inräita en ny myndighel, överstyrelsen för civilt försvar (ÖCF). Några remissin­stanser uttrycker viss tveksamhet till förslagel och några avstyrker försla­gel helt.

ÖB konstaterar att utredningen i huvudsak studerat ett alternativ, där ÖCF utgör den i fred samordnande myndigheten. ÖB anser det angeläget atl ytterligare alternativ prövas, bl. a. de som FRI kortfallal prövai, nämli­gen en förstärkning av TCN:s kansli eUer av försvarsdepartementels enhel för civilt totalförsvar. Med del förslag liU ÖCF som FRI för, anser ÖB all del fortfarande finns slarka skäl all bibehålla TCN som ell självständigt samverkans- och samordningsorgan under regeringen. ÖB anser vidare all de finns skäl all ytterligare överväga lidsplanen för genomförandet.

Enligt ÖEF finns etl ahernaliv som borde>Ä utvecklats närmare av FRI, nämligen att uppnå de eftersträvade fördelarna genom att bygga på TCN och dess kansli. Utredningen om ledning och samordning av lotatförsvaret inom regeringskansliet föreslog i sitl betänkande (Ds Fö 1983:9) en mer aktiv och utåtriktad roll för TCN.

ÖEF tillstyrkte detla förslag och erinrar om alt riksdagen beslöt så sent som i maj 1984 i enlighel härmed, vilkel bl.a. innebar alt TCN förslärkles med elt permaneni sekretariat.

FRI har föreslagit att en ny myndighet - överstyrelsen för civilt försvar (ÖCF) - skall bildas samlidigt som ÖEF avvecklas. Detta kan le sig naturligt med de betydande uppgiftsförändringar som FRI föreslår. ÖEF noterar dock att den nya myndigheten lill slor del skall bildas av ÖEF:s nuvarande resurser. ÖEF anser all FRI:s utredning är av sådan karaklär alt den inte kan läggas till gmnd för någol slällningstagande lill organisa­tionsförändringar. ÖEF pekar på en rad brisier i rapporten, bl. a. bristen på analys av alternativ. Samtidigt pekar ÖEF på en rad modifieringar och allernaliva angreppssätt som närmare bör övervägas innan etl slutligt förslag kan ulformas.

ÖEF anser att organisationsförändringarna inte är så stora att de moti­verar avveckling av en myndighel och upprättande av en ny. Det åsyftade resultatet skulle i stället enligt ÖEF:s mening kunna erhållas genom för­ändringar på det beståendes grund. ÖEF föreslår därför alt den nya myn-

Prop. 1984/85:160

56

digheten bildas genom att ÖEF åläggs de vidgade samordningsuppgtfterna samiidigi som ansvarei för energiberedskapen kan överföras till slalens energiverk. Härigenom minimeras omorganisationen varigenom - vilket är viktigt - de personaladministraliva problemen också minimeras. 1 sam­band med omorganisationen och förändringen av uppgtfter bör ÖEF emel­lertid byta namn. ÖEF anser emellertid att även begreppet "civilt försvar" kan missförstås och förordar i stället benämningen "civil beredskap". Den nya myndighetens namn bör i konsekvens härmed vara överstyrelsen för civil beredskap (ÖCB).

ÖEF bilräder FRl:s förslag all riksnämnden för kommunal beredskap (RKB) skall ingå i den nya myndighelen.

Uppgiftsfördelningen mellan del föreslagna räddningsverket (RÄV) och ÖCB är enligt ÖEF:s mening oklar. Denna oklarhet måste undanröjas innan den nya myndigheten kan påbörja sin verksamhet. Annars byggs från början in en kompetenstvist som äventyrar arbetets effektivitet.

Statens brandnämnd (Sbrn) har betraktat rapporten mol bakgrund av Räddningstjänst- och CESAM-kommittéernas förslag om ell sammanfö­rande av bl. a. Cfs:s och Sbrn:s skilda funktioner till ett räddningsverk.

Kommittéerna har i sina betänkanden framhållit del naturliga och viktiga i att fredsräddningstjänsten får en framlonad ställning i del nya verket. Under ulredningens arbele har uttryckts farhågor om att nämnda förhål­lande skulle kunna bli lill förfång för krigsberedskapen och att sambandet mellan civilförsvarel och övrigt totalförsvar kan bli försvagat. Tillskapan­det av en ny myndighel, ÖCF, som i fred svarar för samordningen av beredskapsförberedelserna inom del civila försvarei och får funktionsan­svar för civil ledning och samordning bör, enligt nämndens mening, kunna bidra till all nämnda farhågor inle besannas och all ell eventuellt rädd­ningsverk får den av kommittén föreslagna profilen.

TCN anser alt FRI inle lill fullo uppmärksammal den belydelse som TCN för närvarande har i form av ell icke myndighelsanslulel organ för informalion och överläggningar mellan verkscheferna för de "lunga" total­försvarsmyndigheterna. TCN anser atl elt sådant organ även framgent behövs och att det fyller ett stort behov. Delta gäller särskilt för informa­tionsutbyte och överläggningar mellan företrädare för del militära försva­ret och de civila delarna av totalförsvaret.

Om en ny myndighet bildas i enlighet med förslaget bör dock TCN:s uppgifler all bilräda den civile övningsledaren vid planering och genomfö­rande av högre regionala ledningsövningar överföras från TCN till den nya myndighelen. Även uppgiflen att samordna och prioritera arbetsuppgifter­na som åläggs civila lotalförsvarsmyndigheler på regional nivå bör då åvila den nya myndigheten.

Försvarets forskningsanstalt (FOA) ställer sig posiliv till FRI:s förslag vad avser att skapa en sammanhållande instans för lednings- och samord­ningsfrågor inom del civila försvaret. FOA anser all den föreslagna led-

Prop. 1984/85:160

57

ningsstmkturen bör ge bättre möjligheter än hitinlills alt identifiera, beskri­va och avväga det civila försvarets samlade behov.

På cenlral nivå skulle ÖCF korrespondera mol försvarsstaben. Men del är ell visst brott mol bäde korrespondensprincipen och ansvarsprincipen att ÖCF föreslås vara utan operaliv roll i krig. FOA föreslår därför all förutsättningarna att ge ÖCF en operativ roll i krig prövas.

Slatens Jordbruksnämnd (JN) konslalerar alt för etl inrättande av ÖCF talar bl.a. att det är nödvändigl att förbättra samordningen i fred mellan funktionerna. Om inle ÖCF inrättas måsle denna samordning ändå ske mellan berörda myndigheter. Inrätlas ÖCF lorde del bli lättare alt få erforderlig samordning lill slånd.

Å andra sidan finns skäl mol atl inrätta ÖCF. Bl.a. kan intresset i regeringskansliel för de civila totalförsvarsfrågorna befaras minska om en myndighet för samordning av hela det civila försvarei inrättas. En annan lösning vore kanske atl förslärka försvarsdepartementels enhel för civilt totalförsvar (Fö/CT) så atl denna enhel lättare kan klara samordningen mellan samtliga civila tolalförsvarsfunklioner i fred.

Även om goda skäl finns att inräita ÖCF är JN inte helt övertygad om lämpligheten att göra delta. Om ÖCF inrättas är det väsentligl att inle pågående arbele med att förbällra samordningen inom del ekonomiska försvarei tillåts avstanna i avvakian på utveckling av former för perspek­livsludier och programplanering tillämpbara för hela det civila försvaret.

Domstolsverket (DV), rikspolisstyrelsen (RPS) och televerket (Tvt) bilrä­der förslaget att inrätta en central samordningsmyndighet. Tvt delar upp­faltningen all ÖCF:s uppgifler i krig skall begränsas lill "expertorgan" ål regeringen. DV konslalerar att inrättandet av en central förvaltningsmyn­dighel för ledningen och samordningen av beredskapsförberedelserna inom de civila delarna av samhället säkerligen kommer, om förslaget genomförs, alt underlätta för övriga myndigheler alt genomföra en effektiv beredskapsplanering. Med den nuvarande ordningen kan det många gånger vara svårt att finna rätt person på central nivå för överiäggningar om beredskapsfrågor.

Lantmäteriverket (LMV) delar FRI:s uppfattning alt någon myndighet på central nivä skall åläggas samordningsansvaret på central nivå av de civila delarna av lotatförsvaret. LMV delar FRl:s förslag att denna aktiva samordning på cenlral nivå skall ges till en ny myndighel, ÖCF. Mol bl. a. denna bakgrund, att få kontinuitet i beredskapsfrågor i en siluaiion av kriser och i krig, skall ÖCF under sådana förhållanden vara ett expertorgan åt regeringen med möjlighel atl lösa vissa samordnings-och förvaltnings­uppgifter.

Riksbanken anser atl förslagel all lill en myndighel sammanföra ansva­ret för det civila försvarels samordning är övertygande.

Riksåklagaren (RA) konstaterar alt förslagel till ledningsstruktur inom del civila försvarei har fått en i stort ttftfredsslällande ulformning. Den

Prop. 1984/85:160

58

uppdelning i samhäUsfunktioner och ledningsnivåer som härvid valls som modell för en strukturering torde sålunda vara den bäsla. RÅ anser vidare alt del är en slor fördel att, som nu föreslås, ansvaret för samordningen meUan funktionerna inom det civila försvarei sammanförs lill en enda enhet, ÖCF, varigenom den nuvarande splittringen av ansvaret upphör.

Statens vallenfallsverk (SV) och RKB har inget att erinra mot förslagel all inräita en samordnande funktion för de civila delarna av lotatförsvaret (ÖCF) och atl ÖEF härvid avvecklas. SV är dock tveksamt till de förslag som redovisas avseende TCN. TCN:s sammansättning innebär atl nämn­den är ell viktigt forum för cenirala myndighelschefers ömsesidiga infor­mationsutbyte i loialförsvarsfrågor. Sådana frågor kan i TCN ges en bre­dare belysning på principiell nivå än i nägon sammanslutning i vårt land. TCN bör därför bibehållas med nuvarande sammansättning och med i huvudsak bibehållna uppgifler. RKB anser all nämndens uppgifler bör kunna övertas av det föreslagna nya verket. RKB förutsätter då dels att Svenska kommunförbundei och Landstingsförbundet blir represenlerade i verkels slyrelse, dels alt det även i övrigt skapas former för överläggningar meUan Svenska kommunförbundei. Landstingsförbundet och statliga myndigheter.

CBÖN och CBÖ tillslyrker inrältandet av en ny myndighet saml tids­planen för genomförande av föreslagna resurser. CBÖN lillstyrker också att RKB:s uppgifter överförs till ÖCF. Beträffande TCN:s fortsatta roU anser CBÖ att TCN bör bibehåUas i någon form. Behov föreligger dock av fortsalt utredning. CBÖ anser vidare att inrättandet av ÖCF inle får innebära att förberedelserna i fred och verksamheten i krig försvåras eUer försenas. CBÖN anser all TCN skall inordnas som ell rådgivande organ lill ÖCF.

CBB anser atl den slora förtjänsten med förslagel emeUertid knappasl är alt det tUlgodoser alla möjliga samordningsbehov m.m. En myckel stor del av värdet ligger i all man samlar ansvaret hos en myndighet som - lål vara med vissa begränsningar - kommer att framstå som den samlande symbo­len för del civUa lolalförsvarets intressen, Myndighelen kan därmed på ett kraftfullare säll än dagens organisation medger förelräda det civila total­försvarets iniressen i olika sammanhang där intressekonflikter uppslår. Som exempel kan nämnas beaktandet av totatförsvarsfrågor i samhällspla­neringen.

De problem som är förenade med inrättande av ÖCF hänför sig näslan uteslutande till siluationen vid beredskapshöjningar och i krigslägen. Om ÖCF inte får samma ansvar i krig som i fred måste de operativa frågorna före elt beslul i regeringen i stället beredas i samråd mellan de berörda funklionsansvariga myndigheterna. Om t. ex. Cfs i fred inle arbetar med operativa frågor och inle samarbetar med ÖB och andra civila cenirala myndigheler finns i krig en begränsad kompelens vid myndigheten i detta hänseende.

Prop. 1984/85:160

59

Samtidigt som myckel goda skäl lalar för all den föreslagna nya myndig­heten ÖCF kan fylla en viktig uppgifl i fred, talar alltså myckel för FRI:s uppfattning atl myndigheten inte bör behålla sina uppgifter i krig. Delta är ett problem som knappast kan anses tillräckligt belyst i den föreliggande rapporten. Med hänsyn tiU de siora fördelarna för fredsorganisalionen lalar övervägande skäl för all den nya myndighelen inrättas men delta bör förenas med en ytterligare analys av frågan vilken lösning som kan vara lämpligasl vid krig eUer molsvarande lägen.

CBS påpekar alt om, för alt åstadkomma den nödvändiga samordningen på central nivå, en modell med ÖCF väljs, är det enligt civilbefälhavarens mening nödvändigl att ge ÖCF formella befogenheier. CBS anser vidare del vara direkl felaktigt att myndigheten ÖCF utgår, när den kan bedömas behövas som bäst, nämligen i krig eller under övergången från fred liU krig och särskilt då vid ett överraskande angrepp.

CBV år tveksam tiU irtförandet av ÖCF med de uppgifter och befogen­heter som FRI föreslår. Enligt CBV:s uppfattning kan inle ÖCF fullgöra sina uppgtfler på avseit sätt med mindre än atl myndigheten ges direktiv­rätt i beredskapsfrågor genlemol övriga centrala myndigheter och verk.

CBV förordar istället alt samordningen på cenlral nivå effekliviseras inom ramen för nuvarande organisation. Detla lorde kunna ske genom lämpliga resursomfördelningar och uppgiflsändringar t. ex. i syfle alt för­slärka nuvarande samordningsorgan Fö/CT.

I rapporten föreslås att TCN upphör och som ett alternativ bildar en intressenlstyrelse för ÖCF. I della sammanhang diskuleras frågan om ÖB representation i de samverkansorgan, som alternativt kan ifrågakomma. CBV anser att det är viktigt att markera betydelsen av den civila delen av totalförsvaret. Därför bör full balans råda militärt - civiU så tillvida att generaldirektören för ÖCF har samma ställning geniemot ÖB som denne vis ä vis ÖCF. Civilbefälhavaren anför vidare att om ÖCF införs sä tillstyrks förslagel i rapporten angående funklionsindelning och funktions­ansvariga myndigheter.

Länsslyrelserna i Stockholms, Värmlands, Jämllands och Västerbot­tens län tillslyrker förslagel att en ny central myndighel inrätlas. Länssty­relsen i Jämtlands län anser del angelägel atl myndigheten inrätlas i sam­band med inrättandet av etl nylt räddningsverk, dvs. den 1 juli 1986. Beiräffande funktionen övrig vamförsörjning anser länsstyrelsen i Väster-botlens län att den bör överföras till slalens induslriverk (SIND).

Malmö kommun tiUstyrker utredningens förslag men anser atl namnel bör vara överstyrelsen för civilt lotatförsvar, ÖCT. Stålens krigsskade­nämnd anser att övervägande skäl talar för att bibehålla eller med vissa smärre förändringar ombilda ÖEF lill cenlral förvaltningsmyndighet för ledning och samordning av försvarets civila verksamhet.

Beredskapsnämnden för psykologiskt försvar (BN) delar utredningens uppfattning atl det finns ett ökat behov av samordning mellan cenirala myndigheter inom den civila lotatförsvarsseklom.

Prop. 1984/85:160

60

Del förslag lill lösning, som FRI presenlerar, är emellertid enligt nämn­dens mening inte lämpligt. Om det förverkligas, uppstår nämligen betydan­de svårigheler, när vid övergång lill krigsorganisalion ÖCF samlidigt upp­hör. En sådan ordning strider mol den s. k. totatförsvarsprincipen, dvs. alt freds- och krigsuppgifterna så långl möjligt bör sammanfalla.

BN anser atl möjlighelen bör prövas atl existerande organ såsom TCN och totatförsvarets beredning för samordning av vissa länsstyrelsefrågor (TBSL) m.fl. utnyttjas och utvecklas för samordning av lotatförsvaret i fred.

Beträffande namnfrågan för den föreslagna styrelsen vill beredskaps­nämnden framhålla, alt begreppel civilt försvar för aUmänheten kan kom­ma atl sammanblandas med civilförsvar. Del sisinämnda begreppel är väl etablerat och har ett annal innehåll.

Mot denna bakgmnd ser nämnden det som olämpligt, att del psykolo­giska försvaret skaU inordnas i den föreslagna myndighelen ÖCF, i synner­het som ÖCF skaU upphöra i krig. Förslagel stämmer vidare inte överens med de inlenlioner, som ligger bakom inrättandet av den nya styrelsen för psykologiskt försvar (SFF).

Såväl försäkringsinspektionen som statens bakteriologiska laboratori­um (SBL) och Stockholms kommun lillstyrker utredningens förslag. Stock­holms kommun ifrågasätter emellertid om lidpunkten är väl vald med hänsyn liU del omfattande planläggningsarbete som pågår i kommunerna vilkel sannolikt kommer att kräva alll stöd från centrala civilförsvarsmyn­digheter. Också Svenska kommunförbundet tiUstyrker förslaget med en ny myndighel och förutsätter att de resurser som tilldelas ÖCF även kommer alt tillgodose kommunernas behov av samordning på central nivå. Sveriges Grossistförbund lillslyrker förslagel om en cenlral förvaltningsmyndighet men tfrågasätter avvecklandet av ÖEF och tillskapandet av en ny myndig­het.

Landstingsförbundet delar uppfattningen att en fungerande samordning på central nivå är angelägen. Landstingsförbundet är emellertid inle över­tygat om all samordningsfunktionen bäst utövas i en nybildad cenlral myndighel. Förbundet förordar att frågan prövas ytterligare. Vad gäller RKB fömlsälter förbundet, om riksnämnden avvecklas på del säll som FRI föreslår, att en fortsatt möjlighet till motsvarande överläggningar och beslutskapacitet säkerställs i den nya organisalionen. Inle heller Väster­bottens läns landsting finner förslagen övertygande att inrälla överstyrel­sen för civilt försvar.

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) anför all även om FRI betonar all det inte är avsikten torde genom en myndighet med så omfattande uppgifter i praktiken en ledningsnivå bildas mellan regeringen och de centrala myn­digheterna och etl ÖCF utan egel egentligt operativt genomförandeansvar kan lätl bli ett organ av kvalificerade experter utan kontakt med del konkreta arbetet.

Prop. 1984/85:160

61

Styrelsen biträder dock FRI:s uppfattning att samordningen och uppfölj­ningen av beredskapsförberedelserna inom del civila lolalförsvarel bör förbättras men anser alt den valda lösningen bör bli föremål för noggrann prövning. Samtidigt bör också eftersträvas en bälire precisering av denna för beredskapsändamål särskilt tillkomna myndighels krigsuppgtfler enligt den av FRI i andra sammanhang särskilt markerade principen atl ell ansvar i fred innebär ett ansvar också i krig. Slyrelsen anser vidare att TCN bör finnas även fortsätiningsvis.

Centralorganisationen SACOISR anser med hänsyn till alt kravet på att ÖEF:s nuvarande funklioner skall följa med in i ÖCF så blir organisations­förändringarna inte så slora atl de moiiverar atl ÖEF avvecklas och en ny myndighel bildas. SACO/SR vill därför att om ÖCF skall bildas skall det ske genom att ÖEF påläggs de nya samordningsuppgifterna. Skälen härtill är atl söka minimera de personaladminislrativa problemen. Organisationen bör med hänsyn tUl förväntade omställningsproblem för personalen, gäl­lande trygghetsavtal och övriga personaladminislrativa krav ej genomföras redan den 1 juli 1986.

Tjänstemännens centralorganisation (TCO) har en positiv inslällning lill de vikligare principiella förslagen i rapporten, men konstaterar samtidigt atl rapporten, när del gäUer analyser av handlingsalternativ samt bedöm­ningar av vissa verksamhetssamband saml resursberäkningar, framslår som bristfällig. I flera avseenden hänvisas också till fortsall utredningsar­bete.

En principiell brist med förslaget är atl ansvarsprincipen, dvs. all ansvar för verksamhel i fred också skall behåUas i krig, inte tillämpas vid bildan­del av ÖCF.

Del är viktigt atl den samordning som nu eflerslrävas, och som enligt TCO:s mening är viktig, inle medför elt minskat funktionsansvar för berör­da cenirala myndigheter. Ell sådant minskat funktionsansvar skulle kunna försämra den totala beredskapsplaneringen eftersom delta ansvar och de befogenheter som därmed följer, avgör med vilkel inlresse berörd myndig­hel fullföljer sin uppgifl.

TCO förordar fortsatt och fördjupad analys av olika alternativ innan del samlade myndighetsansvaret läggs fast. Vidare konstaterar TCO att led­ningsstmkturen inom de civila delarna av lolalförsvarel måsle anpassas lill evenluella förändringar av ledningsstrukturen inom det mililära försvarei.

Under senare år har många organisaloriska förändringar av myndighe­terna inom de civila delarna av totatförvaret aklualiserals. Förändringarna har - oavsett alt de från andra ulgångspunkler kan ha varil önskvärda -skapat både en oro bland de anställda och svårigheter atl finna fasla arbelsformer och -meloder inom vissa särskilt ulsatla myndigheter. Del är därför viktigt atl den organisalions- och ledningsslmktur som så småning­om läggs fast utformas så flexibelt att behovet av förändringar under åtminstone de närmasle åren kan lillgodoses inom en oförändrad organisa­torisk ram.

Prop. 1984/85:160

62

Svenska kommunalarbetareförbundet anser all överföringen av RKB från RÄV tiU ÖCF väsentligt kommer att minska möjligheterna för rädd­ningsverket att fungera enligt de fömtsättningar som de tidigare kommit­téerna angivit. Förbundel kan därför inte tillstyrka ulredningens förslag i denna del.

I och för sig kan ulredningens påstående om att RÄV inte samtidigt skuUe klara av alt sköta både ÖCF-uppgtflen och räddningsljänstuppgtften vara riktig. Förbundet anser emellertid atl detla är ell övergångsfenomen. Med FRl:s förslag flyttas i stället tyngden över till de organ som ska genomföra planläggning m.m., dvs. främsl kommunerna som får flera instanser atl diskulera med. Detla skulle bli extra tungrott om dessutom ÖCF ska ligga i Siockholm och RÄV i Karislad.

Cfs biträder gmndtanken att en bättre samverkan och samordning mel­lan de berörda centrala myndigheterna inom lolalförsvarel bör eftersträ­vas. Cfs anser dock inle alt en cenlral myndighel med särskilt ansvar för s. k. operativ ledning och samordning inom hela civila totalförsvaret är en lämpling lösning. Cfs tfrågasätter starkt FRI slutsats att för atl förbättra samordningen mellan funklionerna på cenlral myndighetsnivå är "en mini­miåtgärd alt sammanföra samordningsuppgifterna på denna nivå till ett organ". FRI synes enligt Cfs ha dragit denna slutsats utan att närmare pröva alternativa lösningar.

Enligt Cfs bör FRI:s förslag medföra etl anlal fördelar. En myndighet med övergripande ansvar bör lättare kunna initiera och genomföra gemen­samma studier, med hänsyn till all förslagel bl.a. innebär totall ökade resurser för samordning inom del civila lotatförsvaret. En centralt ledd planeringsprocess bör kunna upptäcka samordningsproblem och skapa förutsättningar för en avvägd utveckling av de olika funklionerna. Under­lag i form av bl. a. föreskrifter och allmänna råd till främst CB och länssty­relserna kan genom ÖCF beredning samordnas och prioriteras. ÖCF kan vidare innebära bälire möjligheter att följa upp beredskaps- och resursläge på främst regional nivå.

Förslagel med ÖCF innebär emellertid enligt Cfs en rad svårigheler, oklarheter och risker. Skall en samordning mellan fredsräddningsljänst och civitförsvar åstadkommas, är det för RÄV hell nödvändigt att belysa helheten i planeringssammanhang. RÄV har således behov av att Lämna ett samlat planeringsunderiag för verksamheten både inför elt försvarsbeslut (perspektivplan) och i den åriiga beslutsprocessen (programplan med an­slagsframslällning). Alt bryla ut civitförsvaret och beskriva den i ÖCF:s gemensamma perspeklivstudie resp. programplan synes vara både svårt och olämpligt.

Om den eftersträvade samordningen av resursutnyttjandet genomförs, kommer det att bli mycket svårt att på ett stringent sätt fördela kostnader i planeringen pä civitförsvar resp. fredsräddningsljänst. Av samma skäl kan en avvägning av och inom en civitförsvarsram inte ses isolerad, utan denna

Prop. 1984/85:160

63

påverkar ofelbart möjligheterna atl nå salta mål på fredsräddningsljänstens område.

Många skäl talar således för att en myndighet med ÖCF:s totala samord­ningsroll inte bör införas under 1980-lalel. Erfarenhelerna från förändring­ar som RÄV, SPF, övergång till kommunal ledning och planläggning av civitförsvar m. m. samt lämpliga delar av FRI:s förslag bör först inhämtas och värderas. Vid behov kan FRI:s återstående förslagsdelar därefter prövas i samband med 1992 års totalförsvarsbeslut.

Tunga beredskapsmyndigheter som RÄV, socialstyrelsen (SoS) och SPF bör enligt Cfs även i planeringssammanhang lyda direkt under rege­ringen. Övriga funktioner, som då kan hänföras till verksamhetsområdet "försörjning och övrig samhällsverksamhet i kris och krig", kan enligt Cfs behöva samordnas enligt de principer som nu tillämpas vid ÖEF. ÖEF får i detta fall ett något vidgat ansvarsområde och skulle kunna benämnas l. ex. ÖSF (Överstyrelsen för övrigt samhällsförsvar).

RRV delar inle uppfaltningen att det beskrivna lägel entydigt leder fram till slutsatsen atl en ny myndighel bör inrätlas. Den föreslagna myndighe­tens fömtsättningar att lösa samordningsproblemen är oklara. Del avgö­rande villkoret för att en myndighet av ÖCF:s karaktär skall verka är att den får reella styrmöjligheter. I förslagel ges ÖCF vare sig föreskriflsrätt geniemot andra centrala myndigheter eller egna ekonomiska styrmedel. RRV finner del därför sannolikl att ÖCF kommer att stäUas inför slora svårigheter atl påverka de övriga centrala myndigheterna om vikten av beredskapshänsyn i verksamheten.

SoS påpekar atl i och med atl TCN nu lillförs permanenta kansliresurser bör verksamhelen bli aUlmer fast avseende planering och innehåll. SoS finner att TCN även i framtiden bör fortsätta enligt sin nuvarande instruk­tion och atl erfarenheterna från den nya kansliorganisationen avvaktas, innan nämndens ställning och funktion ändras eller en ny myndighet med samordningsuppgtfter liUskapas. SoS anför vidare all ÖCF:s ställning som ledningsorgan i krig är oklar och för SoS del finns inget behov av någon ytterligare ledningsinstans.

Mot den bakgrunden anser SoS atl i den nuvarande situalionen med ell flertal beslutade organisationsförändringar och med pågående förberedel­ser inför nästa försvarsbeslut år 1987, fakiorer som i sig alla inrymmer ett stort anlal oklarheter, är det olämpligt all inräita en ny myndighet, över­styrelsen för civilt försvar som i efterhand skulle få en viktig uppgifl i arbelel inför försvarsbeslutet 1987.

Sveriges Radio AB anför all FRI:s förslag atl etablera en civil överbefäl-havarinstitution, liksom förslaget att lägga ned TCN, strider mot nu gällan­de principer för beredskapsansvar inom lotatförsvaret. Sveriges Radio anser inle atl del finns motiv för att ändra dessa principer.

KommerskoUegium (KK) anför all del kan finnas anledning befara alt om ledningen för det långsiktiga planeringsarbelel och del direkta pro-

Prop. 1984/85:160

64

gramplanearbeiel läggs på ell övergripande organ för hela det civila total­försvaret så kan den samordning som idag finns mellan myndigheterna inom del ekonomiska försvarei inte längre upprätthållas på samma nivå som hittills. För KK:s del finns sålunda risk för alt en förändring lill ett mer övergripande planeringssystem som omfattar hela del civila försvarei försämrar möjligheterna all genomföra beredskapsförberedelserna.

Vad gäller ledning och samordning i krig anser FRI all del samordnings­behov mellan cenirala myndigheter som ÖEF f. n. har all lillgodose i fred i alll väsentiigt bortfaller i krig. KK delar inle den uppfattningen utan anser med ulgångspunkl från den verksamhel KK har atl bedriva all en cenlral samordnande myndighet är av särskild belydelse i krig. I fråga om TCN anför KK att nämnden bör bibehållas.

Transportrådel (TPR) anser all förslagel atl bilda en ny myndighet, ÖCF, med ansvar bl.a. för samordningen av beredskapsförberedelserna inle bör genomföras utan att en ytterligare förstärkning av TCN är en bättre lösning. Också postverket ifrågasätter om inte TCN:s inlemmande i ÖCF ytterligare bör övervägas. Även riksförsäkringsverket (RFV) anför att TCN otvivelaktigt har en betydelsefull uppgift som samordnare på cenlral nivå och bör därför inte avvecklas utan ges större ansvar och befogenheter. Sammanfattningsvis anser RFV atl rapporten i sin helhel inte kan läggas lUl gmnd för ell principbeslul. Frågan om de framlida samordningsuppgtfterna på central och depariemental nivå bör dessförin­nan få en mera övertygande lösning och inriktning.

Vägverket (VV) anser det inle liilfredsslällande om, för alt ledningsan­svaret skall kunna uppfyllas, en nivå mellan regeringen och de civila centrala myndigheterna tillskapas. VV tfrågasätter om inte ÖCF:s till­tänkta ledningsuppgifter i fred kan läggas på regeringskansliet.

CBNN anser att FRI:s huvudförslag med en ny central förvallningsmyn­dighel (ÖCF) för ledning och samordning saml ett drygl 20-lal funklionsan­svariga myndigheler kommer alt isolera beredskapsfrågorna från övrig verksamhel vid respektive fackmyndighet.

Enligt CBNN slrider förslagel om en ÖCF, som inle skall ha några egentliga uppgifter i krig och enligt FRI:s förslag inle bör ha några formella befogenheter i fred gentemot de cenirala myndigheterna, mot lotalför-svarsfundamenlen ansvarsprincipen och den om all undvika ändringar i ledningsförhållanden när samhällel ställs om från fredstill krigsförhållan­den.

Kanske hade FRI:s förslag om en ÖCF kunnal få posiliv belydelse om ÖCF kunnat ges samma ställning som civilbefälhavaren resp länsstyrelsen har inom civilområdel och länet dvs. en slags högsia civila tolalförsvars­myndighet på central nivå i fred och i krig. En sådan konstruktion torde dock enligt CBNN vara en författningsmässig omöjlighet och FRI föreslår inle heller della. Men del som blir kvar är en ÖCF ulan befogenheier och utan krigsuppgifter och därmed också utan ansvarsåligganden i krigssitua-

Prop. 1984/85:160

,,,

65

tionen. Risken är uppenbar enligt CBNN all denna ÖCF mest blir ett administrativt hinder för en naturlig samordning.

Länsstyrelsen i Malmöhus län anför atl FRI:s förslag om tillskapandet av en ny central samordningsmyndighet, ÖCF, är en mindre lyckad lösning av lednings- och samordningsproblemen på central nivå, bl.a. genom att förslagel slrider mol ansvarsprincipen.

Enligt länsstyrelsens mening kan man befara att en central myndighets ingrepp i andra centrala myndigheters ansvarsområden mer eller mindre öppet återförsäkrad i berörda departemenl kan komma all medföra oklara ansvarsförhållanden.

Intresset för beredskapsuppgifterna kan komma atl sjunka hos resp. sakmyndigheter. Risken för att sådant kan hända ligger enligt länsstyrel­sens mening inbyggd i del föreslagna sysiemel som nog måsle betecknas som myckel formaliseral och byråkratiskt.

2.2 Myndighetens uppgifter i krig

Flertalet remissinslanser behandlar inle frågan om den nya myndighe­lens krigorganisation. Några remissinslanser anser all den nya myndighe­len bäsl behövs i ell krigsläge och att förulsältningarna alt ge den nya myndigheten en operativ roll i krig bör ytteriigare analyseras.

FOA konstaterar alt den nya myndighelen på cenlral nivå skulle korre­spondera mol försvarsstaben men alt del är elt visst broll mot både korrespondensprincipen och ansvarsprincipen alt den nya myndighelen föreslås vara utan operaliv roll i krig. FOA föreslår därför att fömtsättning­arna att ge ÖCF en operativ roll i krig prövas. Samma uppfallning redovi­sar CBB som konstaterar alt de problem som är förenade med inrättandet av ÖCF nästan uteslutande hänför sig till situationen vid beredskapshöj­ningar och i krigslägen. Med hänsyn till de stora fördelarna för fredsorgani­salionen bör emeUertid frågan för beredskap och krig ytterligare analyse­ras. Även AMS anser alt en bättre precisering av denna för beredskapsän­damål särskilt tUlkomna myndighels krigsuppgifler bör eftersträvas.

KK och CBS anser atl en cenlral samordnande myndighet är av särskild belydelse i krig eUer vid övergången från fred lill krig. LMV anser att för att få kontinuitet i beredskapsfrågor i en siluaiion av kriser och i krig skall ÖCF vara ett expertorgan åt regeringen med möjlighet alt lösa vissa samordnings- och förvaltningsuppgifter.

BN och CBNN däremot anser alt FRI:s förslag om en ny myndighel i fred inte är lämpligt, då betydande svårigheter uppstår när vid övergång från freds- tUl krigsorganisation ÖCF samiidigi upphör. En sådan ordning slrider mot totalförsvarsprincipen. CBNN konstaierar emellertid att FRL.s förslag kanske kunnal få posiliv betydelse om ÖCF kunnat ges samma ställning som CB eller länsstyrelsen har inom civo/län, dvs. en slags högsia civil totalförsvarsmyndighet på central nivå i fred och i krig. 5   Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 160

Prop. 1984/85:160

66

SoS konstaierar att ÖCF:s ställning som ledningsorgan i krig är oklar och atl del för styrelsens del inle finns någol behov av ytterligare en ledningsinstans.

2.3 Högre regional nivå

Flertalet remissinstanser bilräder de av FRI redovisade förslagen beträf­fande högre regional nivå. Flertalet remissinslanser avstyrker dock försla­get att utse en ställföreträdande civUbefälhavare bland civilområdels landshövdingar.

ÖB och Cfs bilräder FRI:s förslag alt en förstärkning av civilbefälhavar­nas ställning är angelägen. Det gäller såväl befogenheier som resurser. Även AMS biträder FRI:s förslag. En fömtsättning för delta är dock atl AMS såsom central myndighet får rätl atl även i fred meddela CB före­skrifter på samma sätt som i krig (enl 4§, CB instmktion) saml att CB vid handläggning av arbetskraftsförsöijningsfrågor i fred utnytijar den som föredragande lill förfogande ställde länsarbetsdirektörens eller dennes medarbetares kompetens. Efler krigsorganisering är detta säkerställt ge­nom alt CB i sin krigsorganisation har lillgång till denna fackkunniga personal ur arbetsmarknadsverket (AMV) såsom krigsplacerade.

CBÖN tillstyrker FRI:s förslag beträffande civilbefälhavarna. Dock av­styrkes förslaget atl utse och krigsplacera ersättare för civilbefälhavaren.

CBNN anser att civilbefälhavarens uppgifter och befogenheter i krig är hell entydig i den nuvarande instruktionen, varför de föreslagna ändringar­na i 4 § inle behövs. Vad gäller förslagen till ändringar av 15 § (bestämmel­ser för fred) blir formuleringarna beroende av beslut om den centrala nivån. I övrigt syns förslagen tiU ändringar välgrundade.

CBB anser atl eflersom Cfs och ÖEF under de senaste åren börjat alt arbeta mera med övergripande planering och resursfördelningsproblem så har civilbefälhavarna på ett bättre säll engagerats i planeringen och kan tiltföra systemet operativa styrimpulser. CBB anser därför alt del är lämp­ligl att avvakta denna utveckling och analysera erfarenheterna från til­lämpningen av regeringens föreskrtfter för krigsplanläggningen innan be­slul fallas om ändring i styrningen från central nivå.

CBÖ tillstyrker FRI:s förslag all ÖCF bör ges föreskriftsrätt i fred genlemol CB i operativa frågor, all CB i fred ges föreskriflsrätt mol länsslyrelserna vad avser krigsplanläggning samt att CB och länsstyrelser­na bör ha föreskriftsrätt mol sidoordnade slatliga myndigheter och mot landstingen och kommunerna. CBÖ tillstyrker vidare atl centrala funk­tionsansvariga myndigheler bör ha föreskriflsrätt gentemoi CB i funktions-frågor. Härvid måste gränsdragningen mellan operativa frågor och funk­tion sfrågor klarläggas.

CBÖ tillstyrker också att CB i fred ges föreskriflsrätt vad avser bered­skapsförberedelser genlemol länsstyrelserna, landstingen och sidoordnade statiiga myndigheter och kommunerna.

Prop. 1984/85:160

67

När det gäller personalförsiärkningen av CB-kanslierna vill CBÖ under­stryka att den genomförs snarast. Redan i samband med 1982 års försvars­beslut konstaterades detta resursbehov och enligt riksdagsbeslulet var det så angeläget alt förstärkningen skedde snarast, t. o. m. så snart att den borde "finansieras genom överskridande av anslaget" (FöU 1981/82:18 sid 161 -162). Detta understryks också i rapporten men mjukas omedelbart upp till "senast när ÖCF organiseras".

I fråga om kanslichefens ställning konstaterar CBÖ att FRl:s övervägan­den i och för sig kan uppfattas som positiva men all konkreia förslag vad avser kanslichefens ställning saknas. Vad gäller stältföreträdande CB i krig som redan ulses i fred anser CBÖ atl del inle ökar lolalförsvarets effekt.

Myndighelen CB fungerar givetvis även om inte personen CB är närva­rande likaväl som myndigheten MB fungerar ulan all MB som person alltid finns i milostaben.

Såväl CBV och CBS som länsstyrelsema i Stockholms och Västerbot­tens län tillstyrker FRI:s förslag om föreskriflsrätt, ökade befogenheter och personatförstärkningar av CB-kanslierna. Beiräffande förslagen om ändringar i CB-kansliernas och länsstyrelsernas krigsorganisation anser CBV all della bör ulredas närmare. Även länsstyrelsen i Malmöhus län, Malmö kommun och Svenska kommunförbundet samt Västerbottens läns landsting tillstyrker utredningens förslag. I fråga om ställföreträdande civUbefälhavare anser landstinget det angeläget att ersättarfrågan löses redan i fredslid medan CBS avvisar förslaget all redan i fred ulse en landshövding som stältföreträdande civilbefälhavare.

Länsstyrelsen i Värmlands län anser atl för att styrningen via CB ska vara praktiskt möjlig så krävs dock en sä omfattande resursökning vid CB kansli att lämplighelen härav kan tfrågasättas. Della ifrågasättande av CB som "mellanhand" förstärks av det faktum att inom flera funktioner sak­nas högre regional insians i fredsorganisationen. Denna instans får då i vissa fall konstrueras i krigsorganisationen för alt ge CB angivna lednings­möjligheter.

2.4 Lägre regional nivå

Flertalel remissinslanser är negaliva vad gäller försvarsenhetens inpla­cering i länsslyrelseorganisalionen, direkl under landshövdingen.

ÖEF anser att särskild uppmärksamhet behöver ägnas resursfördelning­en mellan försvarsenhetens huvuduppgifl atl leda och samordna bered­skapsförberedelserna inom länet och ansvarei för beredskapsförberedelser inom ramen för ansvarei för olika funktioner saml ansvarei för viss plan­läggning.

Del kan vidare föreligga risk för att "förbandsproducerande" uppgifter för befolkningsskydd och räddningtjänsl tar överhand och försvarsenhelen blir ett seklororgan för befolkningsskydd och räddningstjänst, vilkel ÖEF finner oacceptabelt.

Prop. 1984/85:160

68

Beiräffande försvarsenhetens organisaloriska inplacering är ÖEF inle beredd att f. n. ta ställning. Det finns starka skäl som talar för att försvars­enheten i sin helhet inplaceras direkl under landshövdingen som FRI föreslår. Det finns å andra sidan skäl som talar för att försvarenhelen skall vara organisatoriskt väl integrerad i länsstyrelsens övergripande samhäUs­planering och därför kvarslanna inom planeringsavdelningen så länge den­na svarar för den övergripande samhällsplaneringen. Detla förordas av TCN i beiänkandei Beredskapshänsyn i samhäUsplaneringen (Ds Fö 1984:4).

RKB delar FRI:s uppfattning om länsstyrelsernas roll som samordnare av olika samhällssektorers försvarsberedskap på den lägre regionala nivån och anser all länsslyrelserna bör ha befogenheter att utfärda föreskrtfter till kommunerna rörande beredskapsförberedelsernas inriktning. RKB vill i detta sammanhang också framhålla vikten av all länsslyrelserna i framti­den får omfallande utbildnings- och övningsansvar gentemoi kommuner­na.

RRV anser atl den föreslagna utbrytningen av försvarsenheten ur plane­ringsavdelningen bör övervägas ytterligare i samband med att den eventu­ellt gemensamma personalramen faslslälls. Inle heller LON är beredd all tillstyrka all försvarsenhelen organisatoriskt placeras direkt under lands­hövdingen.

Samma uppfattning redovisar statskontoret och TPR. Statskontoret de­lar däremoi uppfaltningen atl länsstyrelsens uppgifter och ansvar inom den av FRI föreslagna funktionen ledning och samordning skulle kunna moti­vera en särskild ställning i länsstyrelsens organisalion. Della skulle kunna komma lill ullryck både i freds- och i krigslänsslyrelsen.

En eventuell delning av försvarsenheten som detta förslag innebär bör studeras yllerligare. Studien bör även omfalla frågan om en personalram för länsstyrelsernas uppgifler inom funktionen ledning och samordning. Statskontoret är berett all medverka i en sådan studie, i vilken även FRI, LON och företrädare för länsslyrelsernas försvarsenheter bör ingå.

AMS anser att det är vikligl alt del samlidigt slås fast all central myndig­het kan meddela föreskrifter direkl lill länsnivån i fred och krig.

CBÖN anser all det inle är liilfredsslällande att cenirala myndigheler har anvisat särskilda medel för atl stärka försvarsenheternas resurser för vissa projekt. Del borde ligga i sakens nalur all man i stället förstärkte försvars­enheternas personalresurser så att de kan utföra sina uppgifter inom egen ram och med kontinuitet i verksamhelen.

Beträffande länsstyrelsemas krigsorganisalion anser CB, i likhei med FRI och LON, all de frislående myndigheter (länsorgan) som inordnas i länsstyrelsens krigsorganisation idag, i stället skall vara frislående och fullgöra sina uppgtfter även i krig och således utgå ur länsstyrelsens krigs­organisalion. De bör betraklas som sidoordnade myndigheler i likhet med Tvt, SV m.fl. CBÖN anser vidare alt vad som framkommer av del s.k. Norrboltenprojeklet bör beaklas.

Prop. 1984/85:160

69

CBNN anser att alla förslag vad gäUer länsstyrelserna som bidrar till att isolera beredskapsverksamheten från övrig myndighetsutövning bör avvi­sas. Mot den bakgmnden biträds inte FRI:s förslag.

CBNN anser vidare alt frågan om de regionala förvaltningsorganen (vägförvaltning, länsarbetsnämnd etc.) bör inlegreras eller inte i länsstyrel­sens krigsorganisation inte är av avgörande betydelse för verksamheten. Viktigare är då alt se över hela länsstyrelsens krigsorganisalion. Den är enligt CBNN:s mening och trots vad FRI skriver inle praktisk idag. Det slörsia felet ligger i den stora och i myckel onödiga omorganisering som skall till vid krigsorganiseringen. Länsstyrelsens krigsuppgifter motiverar inte denna omorganisation. Krigsorganisering bör innebära en enklare anpassning av fredsorganisalionen lill krigsuppgiflerna. Del är en angelä­gen reform som dessulom avsevärt skulle förbättra organisationsberedska­pen.

CBS biträder förslaget att försvarsenheten bör inplaceras direkl under landshövdingen. Även CBV anser atl en ändrad ställning för försvarsenhe­lerna kan innebära vissa fördelar men förordar alt förslagel bör ulredas närmare efter det att statskontorets Norrbollenutredning genomförts och utvärderats. Samma uppfattning framförs av CBB.

CBÖ avstyrker FRI:s förslag med hänsyn lill risken all försvarsenhelen, och därmed försvarfrågorna, isoleras än mer från länsstyrelsens dagliga arbete om enhelen bryts ul ur planeringsavdelningen.

Beiräffande behovet av förändringar av krigsorganisationen främst på länsslyrelsenivå avseende sektion E och H anser CBV atl det finns skäl atl se över krigsorganisationen på såväl CB-nivå som länsnivå dels mol bak­grund av ansvarsprincipen dels därför att dagens personaltunga organisa­tion bör reduceras och förenklas.

Länsstyrelsen i Västerbottens län konstaterar att bl. a. 1982 års försvars­beslut, länsstyrelsens direkta ledningsansvar för regional eller samordnad katastrofberedskap och räddningstjänst samt länsstyrelsens ökade ansvar och insalser för informalion, spel och övning som del i den civila försvars­beredskapens planering talar för alt försvarsenheten får en ställning som myndighetsledningens stabsorgan. Med hänsyn tiil de organisationsänd­ringar inom länsstyrelsen som kan bli resultatet av bl.a. pågående studier om planeringsavdelningens framtid och den s. k. Norrbottensutredningen föreslår länsstyrelsen emeUertid atl försvarsenhetens organisatoriska in­placering ändras först då man eventuellt ändrar länsstyrelsens eller dess planeringsavdelnings uppgifler och organisalion. Länsstyrelsen tillslyrker förslagel alt vägförvaltningen inte ska ingå som enhel eller sektion i läns­styrelsens krigsorganisation och alt (krigs-) vägfrågor ska vara en delupp­gift i krigsorganisationens sektion E.

Länsstyrelsen i Jämllands län anför att de krav som enligt betänkandet "Beredskapshänsyn i samhällsplaneringen" (Ds Fö 1984:4) kan komma att ställas på länsstyrelsens olika samhällsplanerande enheter kan komma all förändra hittillsvarande attityder.

Prop. 1984/85:160

70

Med hänsyn tiU ovannämnda förhållanden anser länsstyrelsen all över­vägande skäl lalar för att försvarsenheten även i fortsättningen skall vara inordnad i planeringsavdelningen.

Vad beträffar den krigsorganiserade länsstyrelsen bör den så långt det överhuvudtaget är möjligt kunna utöva en fast och enheilig ledning av del civila försv.iret. På gmnd härav är del väsenlligl alt ledningen av de olika delarna inle splittras. Länsstyrelsen avslyrker därför alt länsarbetsnämnd, vägförvaltning, lantbruksnämnd och lanlmäterifunktion utbryts ur krigsor­ganisationen.

Såväl länsstyrelsen i Värmlands län som Västerbottens läns landsting och Centralorganisationen SACO/SR tillslyrker ulredningens förslag alt placera försvarsenhelen direkt under landshövdingen. En sådan inplace­ring skulle markera lolalförsvarsfrågornas betydelse och stärka persona­lens ställning i del fredslida arbelel. Också länsstyrelsen i Hallands län delar uppfattningen att förslagel bör prövas i samband med Norrbottenpro-jeklet. Däremoi avslyrker länsstyrelsen i Hallands län atl förslagel genom­förs inom ramen för nuvarande länsslyrelseorganisalion.

Länsstyrelsen i Stockholms län anser för sin del alt inle någol av de skäl som inslilulet åberopar motiverar en förändrad organisatorisk inplacering av försvarsenhelen i länsstyrelsens fredsorganisalion. Länsstyrelsen av­slyrker därför förslaget. Också länsstyrelsen i Malmöhus län och Malmö kommun anser del vore mycket olyckligl om försvarsenheterna skildes ul ur länsslyrelsernas planeringsavdelningar. Det är viktigt atl beredskaps­planeringen samordnas med övrig samhällsplanering. Försvarsenhelen bör därför kvarstå som en enhel i planeringsavdelningen, då förulsältningar för bättre samordning av beredskapsförberedelserna på den lägre regionala nivån kan nås.

TCO hänvisar i likhei med FRI, lill den pågående ulredningen om en samordnad länsförvaltning som bedrivs av slalskontoret.

Länsstyrelsen i Värmlands län bilräder förslaget all krigsinstruktionen inarbetas i länsstyrelseinstruktionen samt lillstyrker föreslagen personaldi­mensionering av försvarsenhetens personella resurser.

FRI har i ulredningen anfört atl länsstyrelsens krigsorganisation i storl sett är lämplig. Denna uppfallning delas inle av länsstyrelsen i Hallands län. Med hänsyn härtill vore en översyn av länsstyrelsens krigsorganisa­lion önskvärd. Bland förändringar som därvid skulle kunna övervägas vill länssiyrelsen framhålla följande.

Sektionerna G (arbetsmarknad) och H (vägar) är, med tanke på alt de har lokala verkställighetsorgan, överdimensionerade. Förslagsvis skulle sektion H kunna "bantas" lill 6-8 personer och slås samman med sektion E (transporter) lill en sektion för trafikfrågor. På samma sätt skulle sektion G kunna "bantas" till 68 personer och inordnas i sektion F (försöijning). Den personal ur lantbmksnämnden och skogsvårdsstyrelsen som nu inord­nas i sektion F handlägger i huvudsak långsiktiga lanlbmks- och skogs-

Prop. 1984/85:160

71

bränslefrågor. Del kan tfrågasättas om dessa uppgifter är att betrakta såsom operativa. Såväl lantbruksnämnden som skogsvårdsstyrelsen skulle med fördel kunna bedriva sin verksamhet från annan plals, efter riktlinjer som meddelas av länsstyrelsen.

Slutligen skulle det kunna prövas om inte centralseklionen och sektion C (psykologiskt försvar) kan slås samman tUl en gemensam funkiion. Härige­nom skulle de viktiga informationsfrågorna bättre integreras i övrig verk­samhet. Viss personalreducering skulle därvid också kunna ske.

Länsstyrelsen i Malmöhus län anför vad gäller krigsorganisationen alt socialtjänslärenden bör föras till sektion B som FRI föreslagit. Samver­kansproblemen bör i detla fall lösas genom lämpliga gmpperingsåtgärder. Socialtjänsten har slörsl behov av samverkan med sektion A och sjuk­vårdshuvudmannen.

Svenska kommunförbundet delar i princip utredningens uppfattning om länsstyrelsernas roll som samordnare av olika samhällssektorers försvars­beredskap på lägre regional nivå. Länsstyrelserna bör enligt FRI ha befo­genhet att utfärda föreskrifter tiU kommunerna rörande beredskapsförbe­redelsernas inriktning. Förbundel vill här notera, i Ukhet med tidigare ställningstaganden all rätten alt utfärda föreskrifter bör utnyttjas restrik­tivt.

2.5 Lokal niv

å

Såväl CBÖ som länsstyrelserna i Stockholms och Jämtlands län saml Svenska kommunförbundet tiUstyrker utredningens förslag atl kommun­styrelsen skall vara högsta civila tolalförsvarsmyndighet på lokal nivå och ges elt ansvar för atl samverkan kommer lill slånd mellan oUka delar av del civila försvaret på denna nivå. Samma uppfattning redovisar Västerbot­tens läns landsting. Länsstyrelsen i Jämtlands län konslalerar emellerlid alt FRI inte lämnat något författningsmässigt förslag till hur kommunsty­relsens skyldigheter och befogenheier skall regleras. Länsstyrelsen anser därför atl denna fråga snarast måsle regleras. RKB anser all ett sådant ansvar för kommunstyrelsen förulsäller omfattande utbildning och övning.

Svenska kommunförbundet anser vidare att föreslaget ansvar för sam­verkan fömtsätter bälire samordning än idag av allmänna råd och före­skrifter för försvarsförberedelser lill berörda lokala myndigheter. Dessul­om är samverkansövningar nödvändiga för fultföljandel av föreslaget an­svar. Kommunförbundei förutsätter all staten svarar för de merkoslnader som kommunstyrelsens ansvar för lotalförsvarsverksamhelen medför.

Malmö kommun anser all kommunerna har en relativt isolerad roll i totalförsvaret och samtidigt den viktigaste ur den enskildes synpunkt (om-sorgsverksamhet, kommunalteknisk försörjning m. m.). En bättre samver­kan mellan kommunerna och andra totatförsvarsmyndigheler måste kom­ma till stånd för att skapa en mer korrekt planläggning och för att en bättre samlad överblick skall kunna erhållas. För den enskilda kommunen bör

Prop. 1984/85:160

72

länsstyrelsen vara den enda styrkanalen. En enheilig informalion med samordnade rikllinjer från del övriga lotatförsvaret ger kommunerna bättre planeringsfömtsättningar.

Länsstyrelsen i Värmlands län delar inte uppfattningen atl etl ökal kommunall engagemang kommer atl underiätta samverkan inom totalför­svaret. Effeklen blir sannolikt den rakt motsatta, eftersom del blir ett större anlal organ som ska samverka på lokal nivå.

2.6 Personalram för ledningsfunktionen

Flera remissinstanser, däribland ÖEF, FOA, statskontoret, JN, länsly­relsema i Västerbottens, Jämtlands och Värmlands län saml TCO tillslyr­ker del förslag till samlad resursram för funktionen civil ledning som FRI redovisar. Statskontoret anser emellertid all personalramen är för vid. CBV anser alt den av FRI föreslagna lolala personalramen kan accepleras som etl utgångsvärde. Däremot är CBV iveksam liU all en för ÖCF, CB och länsstyrelserna gemensam personalram inrättas. Länsstyrelsen i Hal­lands län motsätter sig förslaget om en gemensam personalram men accep­terar den rekommenderade ramen på 558 årsarbelskrafter för länsslyrel­sernas försvarsenheter. FRLs förslag innebär dessulom att ÖCF skulle få elt direkt inflytande över personalresursernas fördelning mellan de olika nivåerna. Detta skulle i prakliken leda till en centralisering, som ej kan godtas.

Centralorganisationen SACO/SR anser del positivi att personalramen för försvarsenheterna säkras och för närvarande skall omfatta 558 per­sonår och all undanlag görs från fortsatta generella besparingskrav på länsslyrelserna.

Länsstyrelsen i Malmöhus län anser alt försvarsenhelernas personalre­surser bör frysas fram tiU år 1987. En utredning av deras uppgtfler, kompe­tensprofil och organisalion bör snarast igångsättas, så all de kan anpassas för den förändrade roll de kommer att få efler kommunernas övertagande av ledningen av civitförsvaret i krig på lokal nivå. Här kan utökade upp­gtfter ifråga om ledning av lokala övningar och informalion förulses. Be­vakningen av beredskapsaspekter i samhällsplaneringen kan också förvän­tas bli en alll vikligare uppgtft.

Inle heller RRV eller LON är beredda alt tillstyrka den föreslagna personalramen för funktionen civil ledning och samordning. RRV anser att det synes svårförenligt med statsmakternas uttalade önskan om minskad seklorisering och ökad samverkan på regional nivå. CBNN känner sig inte övertygad om atl en sådan personalram skulle belyda så mycket medan CBS och länsstyrelsen i Stockholms län avstyrker förslaget om en gemen­sam personalram.

Cfs instämmer i förslagen om dels en anpassning av försvarsenhelernas resurser till uppgifterna, dels ett system för all reglera framlida resurser

Prop. 1984/85:160

73

vid enhelerna men anser atl regeringen bör ha ansvarei för att efter förslag från länsslyrelser och CB ange målen för de personeUa resurserna vid resp. försvarsenhet.

AMS anser all frågan om personalresurser och personalulveckling för civil totalförsvarsverksamhel bör före ell ställningstagande ägnas betydligt mera djupgående överväganden än vad som skett i FRI:s rapport.

3   Funktionerna

3.1 Allmänt om funktionsindelningen

Även om funklionsindelningen i slort ler sig naturlig kan ÖEF inle tillstyrka indelningen i alla dess detaljer.

Cfs anser atl rapporten ger en pedagogisk och värdefull översikt över den civila lotalförsvarsverksamhelen. Förslagen liU funktionernas av­gränsning och uppbyggnad synes i allt väsentligl väl motiverade och bör kunna läggas tiU grund för del fortsatta arbete som FRI fömlsälter när del gäller atl klargöra olika myndighelers ansvar.

Cfs anser vidare atl det inle finns anledning atl invända mot FRI:s förslag till avgränsning och innehåll i funktionen Befolkningsskydd och räddningstjänst men att namnfrågan bör diskuteras.

Begreppet civilförsvar exislerar inlernalionellt, del molsvaras lill sin huvuddel av verksamhet som innehåUs i det svenska begreppet civitförsvar och del anger i övrigl de verksamheier som del svenska civilförsvarel primärt har alt samordnas och samverka med. Civitförsvarsbegreppel är nödvändigl all bibehålla under krigsförhållanden då verksamhelen är kon-ventionsskyddad. Därför är del också nalurligl alt den funktion, som innehåller den huvudsakliga delen av förberedelserna för verksamheten, benämns civitförsvar.

Begreppet befolkningsskydd har i expertkretsar utnyttjats i dagligt tal som en synonym tiU civilförsvar. FRI vill begränsa begreppel till alt avse enbart de skadeförebyggande åtgärderna. Räddningstjänst är ell för freds­ändamål myntat begrepp och kommer enligt räddningstjänstkommitténs förslag all innefalla även olycksförebyggande åtgärder.

Del lorde vara svårt all hitta en bra synonym tiU del nuvarande begrep­pet civilförsvar. Detta bör därför bibehållas. Vill man som FRI bereda utrymme för begreppet civilt försvar (som motsats till militärt försvar) och undvika missförstånd, torde del vara enklare all hitta etl alternativt namn liU della begrepp, t. ex. civilt samhällsförsvar.

RKB anser att FRI behandlat landstingskommunerna mycket summa­riskt. Endasl hälso- och sjukvården finns berörd i rapporten. RKB vill i della sammanhang betona vikten av den landstingskommunala beredska­pen, som omfattar mer än hälso- och sjukvård, och de behov av samord­ning som finns mellan kommun, landsling, statliga organ m.fl. RKB bör även fortsättningsvis ha denna samordningsuppgtft.

Prop. 1984/85:160

74

FOA anser bl. a. att kris kan betraktas som en störning pä lägre nivå än krig. Behovet av funklioner i kris kan därför sträcka sig närmare fredsbe­hovet än det "oundvikligen nödvändiga" behovet i krig. En sådan skillnad i behov har inle diskuierats i utredningen. Kanske är del en förklaring lill alt man skisserar en civil försvarsstruktur med etl ganska omfallande behov av funklioner.

FOA anser atl del föreslagna funklionsmönslret borde kunna krympas genom att vissa funktioner och myndigheler lämnas ulanför krigs/krispla­neringen eller slås ihop med andra till större och färre enheler.

Del av FRI använda begreppet civilt försvar finner FOA lilllalande men med hänsyn lill alt begreppet civilförsvar har en folkrätlslig innebörd som är snävare behöver lerminologin diskuteras ytterligare innan den etable­ras.

FOA anser atl med ansvarsprincipen kan man få en smidig övergång mellan fred och krig men atl en för okritisk tillämpning i värsta fall kan verka konserverande för krigsplaceringen. FOA släller sig mot den bak­grunden tveksam lill utredningens förslag atl flytta energifrågorna till sta­tens energiverk.

Delfunktionen etförsöijning bör enligt FOA bU en självsländig funkiion med SV som funklionsansvarig myndighel. Della med hänsyn lill elförsörj­ningens vitala roll i samhäUet.

RRV finner atl med funklionsansvariga myndigheler följer all regering­ens ledning inriklas mer mot samhällsfunktioner och mindre mot enskilda myndigheler inom funklionerna. RRV finner dessa överväganden rikliga och slöder förslagel om funktionsindelning.

SoS bilräder förslagel att låta begreppet civilförsvar ersättas med befolk­ningsskydd och räddningstjänst. Begreppel civilförsvar och civilt försvar har utgjort en irriterande källa till oklarheter och missförstånd.

Sveriges Radio AB konstaierar alt Sveriges Radio kan ses som verkande i funktionen psykologiskt försvar, dels som huvudansvarig för funktionen rundradioverksamhel i samarbele med televerket/radio. Om man inte ac­ceplerar en dubbel funktionstillhörighel bör redovisningen ske under rubri­ken rundradioverksamhet.

AMS biträder FRLs funktionsindelning med funklionsansvariga myndig­heler. Förslaget bedöms kunna underiälla styrelsens egen ledning, sam­ordning och uppföljning av den civila personalljänslen och den därmed förknippade personalplanläggningen och uppskovshanteringen. AMS lill­slyrker vidare FRLs uppfattning atl en prövning av de enskilda myndighe­lemas krigsuppgifter är påkallad. Även TPR finner FRL.s förslag till av­gränsning och uppbyggnad av samhällsfunktioner vara lämplig i slort. TPR anser emellertid atl vägar bör uigöra en egen detfunklion i funktionen transporter.

Tvt tillstyrker att en funktion "Telekommunikationer" inrättas enligt förslagel.  Beträffande televerkels rundradioverksamhet  föreslås,  efler

Prop. 1984/85:160

75

samråd med Sverige Radio AB, att denna lillsammans med programverk­samheten inom Sveriges Radio AB får utgöra en egen funktion.

Såväl riksbanken som försäkringsöverdomstolen tillstyrker FRI;s för­slag till funktionsindelning. Bankinspektionen finner uppdelningen på funklioner och ledningsnivåer välmotiverade. Förslagets genomförande bör vara ägnal atl stärka den civila försvarsorganisationen. Ingen erinran mot förslaget lämnas frän RFV. Också CBÖN och CBS tillstyrker utred­ningsförslaget. CBÖ anser emellerlid alt SIND redan i samband med bildandel av ÖCF bör överta ÖEF:s funktionsansvar för övrig vamför­sörjning. bl.a. med hänsyn till att ÖCF:s uppgifler bör renodlas frän starten. Samma uppfallning redovisar länsstyrelsen i Västerbottens län.

Västerbottens läns landsting däremoi anser, atl förslagen som rör led­ningsförhållandena beträffande den landstingskommunala hälso- och sjuk­vården inger vissa betänkligheter.

Länsstyrelsen i Värmlands län bilräder förslaget om ny benämning på civilförsvarsverksamheten. Länsstyrelsen delar ocksä FRLs uppfallning beiräffande ytteriigare förändringar i uppgtftsfördelning mellan kom­muner, länsstyrelser och CUFA. Nu pågående förändringar bör först få genomföras och därefter utvärderas. Om denna ulvärdering visar på etl behov av eller en effeklvinst av ytterligare förändringar i fördelning av uppgifler kan dessa initieras då. Att redan nu diskutera ytterligare föränd­ringar syns vara olämpligt.

BN och Malmö kommun bilräder förslagel lill funktionsindelning, var­igenom oklarheter och konflikter beiräffande ansvars- och kompetensom­råden mellan olika myndigheter kan förhindras. Också Centralorganisa­tionen SACO/SR anser alt en indelning av samhällsverksamheten i olika funktionsblock med en "gemensam nämnare" för varje block kan ha många fördelar. SACO/SR anser dock alt del är vikligl alt funklionsindel­ningen görs på ett sätt som känns nalurligl med hänsyn till de ingående myndigheternas ordinarie fredslida verksamhet och kontaktytor och inte enbart ser lill myndighelernas beredskapsverksamhel. SACO/SR anser vidare att det är viktigt att göra klart vad funktionsansvaret innebär. Det är viktigt att alla myndigheter känner och får la sill ansvar för beredskapsfrå­gorna inom sin egen verksamhel.

CBNN anser att förslaget innehåller flera oklarheter vad gäller uppgifter och befogenheter i fred för ÖCF och de funklionsansvariga myndigheter­na. Vilka relationer skall råda mellan den funklionsansvariga myndigheten och sådana övriga myndigheter inom funktionen som har olika stalsrätllig status och/eller sorterar under olika departement (jfr t.ex. funktionen Psykologiskt försvar). Vilka relationer skall råda mellan ÖCF, de funk­lionsansvariga och övriga. Vilka relalioner skaU råda mellan ÖCF och civilbefälhavarna.

FRI har i stort försökt överföra delar av försvarets planerings- och ekonomisystem på totalförsvarets civila delar. Avgörande för om detta är

Prop. 1984/85:160

76

lämpligt är om samhället i dess helhet kan betraktas som en funktion som försvarsmakten. Detla är knappasl möjligt. Vidare erfordras befogenheter i likhei med vad som gäller för försvarsmakten, vilket är en omöjlighet i del svenska styrelse- och förvaltningsskicket. Del FRI kallar "ledningsstruk­tur" är egentligen ett adminislralivi syslem som överlagrats landets civila ledningsstruktur. Syflel syns vara all med det administrativa systemet och i fredslid dels kunna la fram en programplan för totalförsvarets civila delar, dels ordna en sluss för de cenirala myndighelernas föreskrtfter m. m. till de regionala samordningsansvariga myndigheterna.

I likhet med FRI anser Svenska kommunförbundet atl en övergripande utredning om bl.a. principen för förrådshållning och finansiering bör ge­nomföras och behandlas i ell sammanhang grundad pä en helhetslösning innan förskjutningar av ansvar sker mellan länsslyrelserna, civilförsvars­slyrelsens utbildnings- och förrådsansläggningar (CUFA) och kommuner. En sådan utredning bör ges högsta prioritet och bedrivas skyndsamt.

3.2 Ledning av funktionerna

ÖB framhåller behovel och vikten av alt försvarsmaklen kan samverka direkl med funklionsanvariga myndigheter. Dessa möjligheter får inte be­gränsas eller försvåras genom införandel av elt nylt lednings- och sam­ordningsorgan. Del måsle dessulom även i fortsättningen vara möjligt all kunna samverka direkl med vissa myndigheler inom funktionen. ÖB anför vidare all någon analys av möjligheterna och förutsättningarna att lösa de uppgifter som åläggs de funktionsansvariga myndigheterna inte görs i utredningen. För vissa myndigheler lorde del således krävas att dagens resurser förstärks om förslagen skall kunna realiseras. För all uppställda mål skall uppnås krävs dessulom att civUa cenirala myndigheler allmänl beaktar sitt beredskapsansvar och avdelar de resurser som svarar mot delta ansvar. En analys av och uttalande i denna fråga hade varit önsk­värd.

DV, KK, TPR och Sveriges Radio AB lillstyrker FRLs förslag om av funktionsansvarig niyndighel inom respektive verksamhetsområde. Såväl DV som KK och TPR anser emellertid all de framlagda förslagen innebär en höjd ambitionsnivå, vUkel kräver yllerligare resurser.

VV anför att om en av huvuduppgifterna för den funklionsansvariga myndigheten skall vara atl föreslå och genomföra omfördelning av resurser mellan olika landsdelar måste den funklionsansvariga myndighelen besitta avsevärd och bred kompelens. Ledningsuppgifter av angivei slag skulle som tidigare nämnts, slrida mol ansvarsprincipen.

CBÖN konstaterar all funktionsansvaret för hälso- och sjukvården på lägre regional nivå är delat mellan landstinget och länsstyrelsen. Länssty­relsen svarar för hälsoskyddet och veterinärverksamhelen. Beträffande sjukvårdsdelen har landstinget funktionsansvaret. På högre regional nivå

Prop. 1984/85:160

77

har CB såväl funktions- som operativt ansvar. Enligt FRLs förslag skall CB:s föreskrifter mol landstingen gå genom länsstyrelsen. CB anser att detta extra led i beslulsprocessen är olämpligt. Dessa föreskrifter bör gå direkt tUl landslingen. Däremoi skall länsstyrelsen ha ell samordningsan­svar gentemot landstinget.

Såväl länsstyrelserna i Jämttands län och Västerbottens län som Svens­ka kommunförbundet lUlstyrker FRLs förslag till funklionsindelning och de uppgifler funktionsansvariga myndigheler föreslås handha.

Landstingsförbundet anser atl del slälls slora krav på kunskap om och erfarenhet från landstingskommunal verksamhet i fred för beslut på cenlral nivå i krig om sjukvårdsresursernas fördelning och användande. Viss oklarhet råder alltjämt om hur verksamhelen inom socialslyrelsen skall bedrivas i krig. Förbundel förulsäller därför att yllerligare överväganden sker av sjukvårdsledningen på cenlral nivå i krig.

Norrbotiens läns landsting tolkar utredningens förslag så all länsstyrel­serna skulle ha direktivrätt gentemoi landstingen i sjukvårdsfrågor. Delta strider i så fall mot den lagändring som gjordes 1981, vilket innebar att länsslyrelsernas ansvar för hälso- och sjukvården i krig överfördes till landslingen. Även Västerbottens läns landsting avslyrker FRLs förslag beiräffande den landslingskommunala hälso- och sjukvården och föreslår en fördjupad analys i syfle att bälire optimera lolalförsvarets och den civila sjukvårdshuvudmannens iniressen inom verksamheten.

3.3 Val av funktionsansvarig myndighet

ÖEF anser atl övervägande skäl talar för atl statens energiverk ges ell övergripande ansvar för energiförsörjningen också i krig. Della slår i överensslämmelse med ansvarsprincipen. I konsekvens härmed biträds förslagel atl beredskapsuppgifterna överförs till energiverket.

ÖEF bilräder vidare FRLs förslag att affärsbyrån organisatoriskt bör kopplas lill funktionen övrig varuförsörjning. ÖEF avstyrker däremot att funktionen skall överföras till SIND. Affärsbyrån bör knytas till den myn­dighet som får ansvar för central ledning och samordning. ÖEF anser vidare all anläggningsbyrån bör hänföras lill den organisaloriska miljö där affärsbyrån hör hemma och avstyrker därför förslaget om överföring till slalens energiverk.

Statens energiverk bilräder FRLs förslag att energibyrån överförs lill energiverket. Däremoi avstyrker verket förslaget att anläggningsbyrån överflyttas till energiverket.

Sverige Radio AB anser alt FRLs förslag att SPF skall vara funklions­ansvarig för rundradioverksamhelen under beredskap och krig strider mol ansvarsprincipen.

SoS anför all det är viktigt all understryka alt styrelsen enligt FRI även framgent är funklionsansvarig myndighel för hälso- och sjukvård m.m. I

Prop. 1984/85:160

78

nuläget inräknar dock styrelsen i detta ansvar delfunktionerna hälso- och sjukvärd, socialtjänst samt hälsoskydd. Samarbete förekommer vidare med resp. ansvarig myndighet vad avser delfunktionerna miljöskydd, livs­medelshygien och civil veterinärverksamhet. Slyrelsen kan finna det prin­cipiellt rikligt att SoS blir funktionsansvarig myndighet för hela funktio­nen. Styrelsen måste dock här framhålla att styrelsens personella bered­skapsresurser vare sig i nuvarande eller i avsedd reducerad organisation är dimensionerad för en sådan utvidgning av ansvarei, som föreslås i rappor­len. Också SBL och Landstingsförbundet bilräder ulredningens förslag om atl SoS bör vara funktionsansvarig myndighel för hälso- och sjukvård m.m.

Drivmedelscentralen AB anser alt en överföring tiU slatens energiverk av energibyrån och anläggningsbyrån kan innebära en splittring och för­svagning av ÖCF:s möjligheter att genomföra samordnings- och lednings­uppgifterna. Därför bör ÖEF:s nuvarande organisalion bibehåUas. Även FOA släller sig tveksam tiU ulredningens förslag alt flytta energifrågorna till statens energiverk.

RKB avstyrker FRLs förslag beträffande den kyrkliga beredskapen alt ansvaret för atl samordna de kyrkliga kommunernas beredskapsförbere­delser överförs från RKB tiU svenska kyrkans centralstyrelse. Svenska kyrkans centralstyrelse däremot har inget alt erinra mot förslagel.

DV anser att åklagarväsendet, i den mån del inte görs lill en egen funkiion, bör ingå i funktionen ordning och säkerhet. Samma uppfallning redovisar ÄA.

Å"/ bedömer del ändamålsenligl och logiskt alt sammanhålla ulrikeshan-delsreglerande verksamhel inom ramen för en funktion. Del framslår ock­så som naturligt atl KK såsom central förvaltningsmyndighel för rikets handel anförtros uppgiflen som funktionsansvarig myndighel.

RPS tillstyrker den föreslagna ledningsstrukturen och är beredd all påla sig huvudansvarei för funktionen Ordning och säkerhel.

SIND avstyrker förslaget att verkel på sikt bör överta funktionsansvaret för övrig vamförsörjning medan TPR anser atl det framlida ansvarei för funklionerna energiförsörjning och övrig varuförsörjning bör studeras när­mare. VV däremot, tillslyrker förslaget all beredskapsfrågorna beträffande energtförsörjningen överförs lill slalens energiverk. SV släller sig posiliv till förslagel alt föra över beredskapsuppgtfterna vad avser landels energi­försörjning från ÖEF till statens energiverk.

Denna överföring av planeringsansvar får dock inle medföra att del ansvar som nu åvilar SV vad avser beredskapsplanläggning för landels elenergiförsörjning förändras. En sådan åtgärd skulle sannolikt medföra en försämring av beredskapsarbetets förankring i kraftinduslrins fredsorgani­salion.

Sveriges Industriförbund (SI) konstaterar att genom förslaget alt energi­försörjningen skall överföras till statens energiverk, splittras energibyrån

Prop. 1984/85:160

79

och anläggningsbyrån på två myndigheter, vilket kan försvåra en nödvän­dig samordning av ulbyggnaden av oljeföreiagens resp. statens bered­skapslager.

SI avstyrker därför förslagel om en överföring av funktionen energtför­sörjning lill slalens energiverk samt föreslår alt frågan om en senare öveföring av funktionen övrig varuförsörjning från ÖCF till SIND skrin­läggs. Enligt förbundets uppfattning är beredskapsfrågorna av sådan speci­eU karaklär all de organisatoriskt bör behandlas skilt från de allmänna näringspolitiska statliga insatser som SIND administrerar. Även Central­organisationen SACOISR anser all såväl funktionen energtförsörjning som funktionen övrig varuförsörjning skall hållas ihop med övriga funktioner vid en övergång till ÖCF. Det finns omständigheter som talar mot en överföring till statens energiverk, bl.a. sambandet mellan energiförsörj­ning och övrig vamförsörjning. Risk föreligger alt kompelens och kontinui­tet går förlorad med sämre beredskap som följd vid en överföring. Samma uppfallning redovisar Sveriges Grossistförbund beiräffande funktionen öv­rig varuförsöijning. En stor del av de frågor och problem som aktualiseras inom såväl beklädnads- som kemikalie- och metall- och verkstadssekto­rerna är nära förknippade med import- och utrikeshandelsfrågor, vilka rimligen beaklas bäitre med nuvarande organisation.

4   Planeringssystemet

Cfs konstaierar att enligt förslaget skall ÖCF fördela en gemensam ekonomisk planeringsram för hela det civila totalförsvaret. Styrelsens nuvarande planeringsram bör härvid ingå i den gemensamma ramen. Även om förvaltningskostnaderna undantas, anser Cfs att den avsedda integra­tionen leder till svårigheler atl fördela kostnaderna på å ena sidan civilför­svar och å andra sidan fredsräddningstjänst.

ÖCF bör enligt Cfs inte ha ledningsansvar för perspekliv- och program­planering men väl ell samordningsansvar i densamma. Ekonomiska ramar bör åtminstone för tyngre beredskapsmyndigheter meddelas direkl av re­geringen. Myndigheter som direkt meddelas ekonomiska ramar från rege­ringen tar fram perspektiv- och programplaner och lämnar dessa direkt till regeringen. ÖCF kan sammanställa dessa i en gemensam perspektiv- resp. programplan för hela del civila lotatförsvaret, där ÖCF också har möjlighet atl yllra sig över myndigheternas planer och föreslä regeringen ålgärder.

Såväl JN som TPR, LMV och RFV biträder FRLs förslag i slort all varje funklionsansvarig myndighel upprättar en programplan för sin funktion som underlag för den gemensamma programplanen. Ambitionsnivån kan härvid anpassas till respektive funktions förulsältningar och behov. Även AMS ansluter sig till della förslag. 7?7? V däremot anser alt såväl planerings­systemets anpassning till det civila försvarets ledningsorganisation som

Prop. 1984/85:160

80

frågan om medelsramar bör studeras närmare innan beslul fallas om inrät­tandet av en ny myndighet.

SoS konstaierar atl i rapporten anförs atl en avvägning mellan olika grupper av funktioner i första hand lorde behöva inriktas mot alt få balanserade mål för de olika funktionerna. SoS anser all denna avvägning i försia hand är en fråga för siatsmakterna som också skall ange inrikining mol målen. Den föreslagna ÖCF skulle därvid endasl bli den mellaninslans som rapporten anger inte bör finnas.

CBÖN anför bl. a. atl långsiktsplaneringen ingår som en av de väsentiiga delarna i ett samordningspaket för hela totalförsvaret. För den civila delen av totalförsvaret har inte etl enhetligt syslem tillämpats som t. ex. inom försvarsmakten. I programplaneringen bör således CB:s synpunkter beak­las av de olika funktionsansvariga myndigheterna enligt ovan samt i ÖCF:s programsansvar för funktionen "civil ledning och samordning".

I planerings- och budgetprocessen lämnar CB idag sina anslagsäskanden till regeringen (Fö) och dessa omfattar endasl medel för genomförande-verksamheten (I 2). Några beredskapsanslag tilldelas inle CB. I vissa lägen lorde CB vara betjänt av atl kunna disponera ekonomiska resurser för all kunna tiUvarata beredskapskrav i fredsplaneringen.

CBB anser att en nackdel med förslagel om inrättandet av den nya myndighelen ÖCF, med det ansvar och den kraftiga resurstilldelning som FRI föreslår, är att delar av de centrala myndighelernas programansvar kommer att urholkas. Detta gäUer speciellt Cfs/RÄV. Delta för med sig att sammanhanget mellan programansvar och produklionsansvar kompli­ceras. Den samordnande myndighelen (ÖCF) bör inte la över programan­svarel i fred för t.ex. utrymningar, undanförsel m.fi. delfunktioner även om de har karaktär av operationer i ell genomförandeskede. Funktions-myndigheternas kompetens måste utvecklas under fred för att de skaU kunna medverka i beredningar för operativa beslut i krig.

FRI har överskattat betydelsen av atl ge de operativa ledningsorganen "horisontell" föreskriflsräll för att i fred åsladkomma samordning. 1 dags­läget har de funktionsansvariga myndigheterna mycket starka styrinstru­ment i vertikal led i form av föreskrifter (t.ex. Cfs), genom atl regionala myndigheler är inordade i verksorganisationen (t. ex. AMS) eller leds efter företagsekonomiska principer (post, lele m.fl.). För atl föreskrtflsrällen i horisontell led skaU kunna ta över den vertikala måste den understödjas med andra medel, t. ex. ekonomiska resurser eller sanktioner. I vissa lägen skulle del vara en fördel om CB och länsstyrelse kunde disponera ekono­miska resurser för atl lillvarala berättigade beredskapskrav i den fredslida planeringen.

Även CBÖ anför all föreslagen modell för koslnadsfinansiering avseen­de ulbildnings- och övningsverksamhet är olämplig. Sammanhållet anslag ökar byråkratin. All ÖCF bättre än CB skulle kunna avgöra att tilldelade anslag används för avsedda ändamål är svårbegripligt och förefaller inte

Prop. 1984/85:160

81

vara baserat på faktiska erfarenheter. CBÖ avstyrker FRLs alternativa förlag om sammanhållet anslag under ÖCF:s ansvar.

Däremot tillstyrker i princip CBS saml länsstyrelsema i Värmlands och Västerbottens län FRLs förslag angående modell för långsiktsplanering.

6    Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 160

Prop. 1984/85:160

82

Bilaga 4

Funktionernas avgränsning och uppbyggnad

1   Inledning

Ledningsstmkturen bygger på en indelning i samhäUsfunktioner och ledningsnivåer. Syflel med funklionsindelningen är alt fördela ansvaret för beredskapsförberedelserna i fred och för verksamhelen under kriser och i krig på nivån under regeringen. Här redovisas ell preliminärt förslag liU indelning i samhällsfunktioner saml hur dessa bör avgränsas och ansvars­fördelningen inom de olika funktionerna.

En utgångspunkt för funktionsindelningen är atl funktionen skall inne­fatta för totalförsvaret viktig verksamhet som kräver någon form av central statlig ledning. Elt viktigt krav är också att en myndighet kan åläggas ell samordningsansvar och ulses till funktionsansvarig myndighel.

Det bör också betonas all någon prövning ännu inte sketl om enskilda myndigheters krigsuppgtfler är lämpligt ulformade. En sådan prövning måste göras. En revidering av myndighetemas krigsuppgtfler kan få följder för funktionernas innehåll och avgränsning. Funktionsindelningen får då ses som en utgångspunkt för fortsatt arbete.

Vissa centrala myndigheler har krigsuppgifter som inte lämpligen kan inordnas i någon samhällsfunktion. De redovisas som fristående myndig­heter och förtecknas i avsnitt 25.

Tonvikien vid redovisningen har lagts vid förhållandena under krig. Beredskapsförberedelserna har berörts då speciella omständigheter råder eller då ansvarsförhållandena avviker från dem som råder under kriser och i krig.

2   Funktionen civil ledning och samordning

Funktionen svarar för övergripande ledning och samordning av de civUa delarna av totalförsvaret på cenlral, högre och lägre regional saml lokal nivå. På central myndighetsnivå svarar för närvarande överstyrelsen för ekonomiskl försvar (ÖEF), civitförsvarsstyrelsen (Cfs), riksnämnden för kommunal beredskap (RKB) och totalförsvarels chefsnämnd (TCN) för beredskapsförberedelserna inom funktionen. Överstyrelsen för civil be­redskap (ÖCB) föreslås överta flertalet av dessa uppgtfter och ges ställning som funktionsansvarig myndighet för ledningsfunktionen. Ledningsuppgif­ter på övriga nivåer handhas av civilbefälhavare (CB), länsslyrelser och kommunstyrelser.

Prop. 1984/85:160

83

3   Funktionen civilförsvar

Begreppel civitförsvar belystes av 1978 års försvarskommhlé. Därvid utgick kommillén från tilläggsprotokollet den 10 juni 1977 lill Genéve­konventionerna den 12 augusti 1949 rörande skydd för offren i internatio­nella väpnade konflikler. 1 tilläggsprotokollet definieras civilförsvar som humanilära uppgifler i syfle all skydda civilbefolkningen mot faror i sam­band med fienlligheter eller katastrofer, hjälp atl övervinna de direkla följderna härav och tillgodoseende av de nödvändiga fömtsättningarna för befolkningens överlevnad.

Begreppel civitförsvar har således folkrättsligt sett en mycket vid inne­börd och läcker in verksamhet som hör lill flera av de funktioner som ingår i de civila delarna av lotatförsvaret. Här görs därför en underindelning i begreppen befolkningsskydd och räddningstjänst för den verksamhet som f. n. i Sverige avses med civitförsvar.

Befolkningsskydd omfattar åtgärder som syflar lill all skydda befolk­ningen mot stridshandlingar och andra skadeverkningar. Hit hör förvar­ning och alarmering, mörkläggning, skyddsmmsbyggande, utrymning, om­flyttning, inkvartering och flyktingmollagning, åtgärder för ABC-skydd och hemskyddsverksamhet.

Räddningstjänst syftar tUl att rädda liv och egendom. Den bygger på samhällets räddningstjänst i fred som omfattar insatser från statliga och kommunala myndigheter och organ saml från enskilda. I fred ulgörs resur­serna i försia hand av de kommunala brandförsvaren. I krig utökas resur­serna avsevärt genom att särskilda civUförsvarsenheter mobiUseras. Till räddningstjänstens resurser hör också verkskyddsorganisationen.

Beredskapsförberedelsema inom funktionen omfattar följande åtgär­der:

-

studier och planering

-

utbyggnad av skyddsrum till civilbefolkningen

-

anskaffning av andningsskydd lill civilbefolkningen

-

utbyggnad av alarmeringssyslem

-

produklion av civilförsvarsenheler

-

utbyggnad av sambandssystem, skyddade ledningsplalser branddam­mar m.m.

-

förberedelser för utrymning, omflyttning och inkvartering

-

information till allmänheten.

Den arbeismässigi dominerande beredskapsuppgiften inom funktionen i fred är, förutom skyddsmmsbyggande och anskaffning av andningsskydd m.m., atl utveckla, producera och vidmakthålla de civitförsvarsenheler som skall kunna disponeras i krig förbandsproduklion.

Denna uppgifl innebär all

-     fastställa behovet av civilförsvarsenheler i krig och utforma krigsorgani­

sationen

Prop. 1984/85:160

84

-

skriva in, ulbilda, krigsplacera och öva personal (personatförsörjning)

-

anskaffa, förvara och underhålla materiel (materietförsöijning)

-

anskaffa och underhåUa anläggningar

-

förbereda mobilisering.

Huvuddelen av de enheter som organiseras i krig sammanförs i s. k. civUförsvarsbaser. En civitförsvarsbas omfallar ca 300 - 500 personer. Stommen utgörs av en eller flera undsäUningsplutoner. Civilförsvarsba­serna är i regel utgångsgrupperade nära stora befolkningscentra. Deras maleriel förvaras i förråd som till stor del ägs eUer långtidsförhyrs av staten. 1 varje förråd finns maleriel för 2 - 5 civilförsvarsbaser. Del bety­der alt materiel för 4 - 5 kommuner kan finnas i ett och samma förråd. Vid mobilisering körs materielen ut tiU mobiliseringsplatserna som i regel sam­manfaller med krigsgrupperingsplalserna.

Malerielen förvaras och underhålls av civitförsvarsstyrelsens utbild­nings- och förrådsanläggningar (CUFA). Det finns fem sådana anläggning­ar.

Med nuvarande organisalion blir CivUförsvarsstyrelsen funklionsan­svarig myndighet. Senare denna dag kommer dock alt föreslås att statens räddningverk inrätlas som bör vara funktionsansvarig myndighet.

I funktionen bör invandrarverkel ingå som expertorgan för flyktingfrå­gor i krig. Detta bör bli en följd av atl statens invandrarverk har fått huvudansvaret på central nivå för flyklinghanteringen i fred.

Ledningen i krig av befolkningsskydd och räddningtjänsl ulövas på cenlral nivå av Cfs, på högre regional nivå av civilbefälhavarna (sektion A) och på lägre regional nivå av länsstyrelserna (sektion A). På lokal nivå skall enligt riksdagens beslut kommunerna den I januari 1987 ta över ansvaret för ledningen av civitförsvaret i krig.

Ledningen av beredskapsförberedelserna ulövas av Cfs. När del gäller förbandsproduklionen svarar Cfs för utveckling av krigsorganisationen och för fredsanskaffning av maleriel och anläggningar. Genom CUFA-or-ganisalionen har Cfs också ett ansvar för grundutbildning, viss övnings­verksamhet samt förrådshållning och underhåll av krigsorganisationens maleriel.

På högre regional nivå har CB vissa krigsplanläggningsuppgifter men ingel ansvar för produktionen av civilförsvarsenheler.

På lägre regional nivå har länsstyrelsen det övergripande ansvarei för beredskapsförberedelserna inom funktionen civilförsvar. När del gäller förbandsproduktionen har länsstyrelsen ansvarei för mobiliseringsförbere­delser (inkl. mobplanläggning), rekrylering, inskrivning, krigsplacering och viss utbildning av personal, för vissa övningar och för förberedelser för kompletterande krigsanskaffning av materiel (l.ex. utlagning av civila fordon). Länsslyrelserna och CUFA delar ansvarei för förrådshållning och underhåll av fredsanskaffad maleriel.

Prop. 1984/85:160

85

På lokal nivå skall enligt riksdagens beslul kommunerna ta över ansvaret för krigsplanläggningen.

Som lidigare nämnts pågår omfattande förändringar inom funktionen. Huvudsyftet är all uppnå ell bälire resursutnyttjande genom att samordna den i huvudsak kommunall finansierade fredsräddningsljänsten med del slatligt finansierade civitförsvaret.

Förändringarna är f n. mest påtagliga pä central och lokal nivå genom atl ett räddningsverk med ansvar på central nivå för befolkningsskydd och räddningstjänst i fred och krig föresläs bildas och all en överföring lill kommunerna av ansvarei för ledningen av civitförsvaret i krig och för planläggningen härför i fred görs.

4   Funktionen hälso- och sjukvård m. m.

Funktionen omfaltar hälso- och sjukvård, socialtjänst, miljö- och hälso­skydd, livsmedelshygien saml civil veterinärverksamhet.

Försvarsmakten har egna sjukvårdsresurser i krig. Dessa är dock inte tillräckliga för all lillgodose behoven. En slor del av omhändertagandet måste ske genom utnyttjande av civila sjukvårdsresurser. Dessa är dock begränsade varför behovel av samordning mellan den civila sjukvården och försvarsmaktens sjukvård är stort på alla nivåer.

Hälso- och sjukvården i krig syflar till alt varje människa sä långt som möjligt skall få den vård som hennes lillstånd kräver. Under krigsförhållan­den är risken slor för överbelastning av sjukvårdsresurserna inom vissa delar av landel. Resurserna inom dessa områden måsle då kunna förstär­kas snabbt. Vidare måsle patienter kunna överföras lill andra delar av landet.

Socialtjänsten har samma mål i krig som i fred. Arbetet koncentreras dock lill insalser för särskilt utsatta grupper, t.ex. barn, äldre och handi­kappade. I krig lillkommer dessutom vissa uppgifter, t.ex. förmedling av krigshjälp.

Miljö- och hälsoskyddet omfaltar bl.a. åtgärder för atl förebygga och undanröja sanitära olägenheter. Med sanitär olägenhet avses störningar i omgivningen som kan medföra skada för människors hälsa. Hit räknas bl. a. bristande hygien i bosläder, ej fungerande renhållning, föroreningar i luft och vatten, skadedjur m. m. Målsättningen för miljö- och hälsoskyddet i krig är att så långt möjligt upprätthålla från hygienisk synpunkt godtag­bara levnadsförhållanden för befolkningen.

Livsmedelshygienen omfattar ålgärder för all lillgodose hygieniska krav inom livsmedelsproduktionen och livsmedelshanteringen. Verksamhelen omfaltar också lillsyn över livsmedlens sammansättning, näringsvärde och andra för folkhälsan belydelsefulla omständigheter.

Den civila veterinärverksamhelen omfaltar husdjurens hälso- och sjuk-

7   Riksdagen 1984/85. I saml. Nr 160

Prop. 1984/85:160

86

vård samt deltagande i annan verksamhet som kräver medverkan av vete­rinärer (livsmedelskonlroU m. m.). Verksamhelen syflar till atl motverka förhållanden som kan äventyra de animaliska livsmedelsresurserna. Hit hör bl. a. djursjukdomar och hygieniska missförhållanden. Ell annat syfle är atl förhindra alt sjukdomar sprids från eller via djur eUer Uvsmedel tUl människor.

De verksamheter som ingår i funktionen har starka samband med var­andra. Samtidigt finns betydande olikheter mellan olika verksamheier inom funktionen. I del följande har denna därför delals upp i detfunktio-nerna hälso- och sjukvård, socialtjänst, miljö- och hälsoskydd, livsmedels­hygien saml civil veterinärverksamhet.

I krig svarar socialstyrelsen (SoS) för den centrala ledningen av hälso-och sjukvården. TiUsammans med naturvårdsverket (SNV) svarar SoS också för den cenirala ledningen av miljö- och hälsoskyddet i krig.

I fred samordnar SoS beredskapsförberedelserna för vissa av de myn­digheter som ingår i funktionen. För della ändamål har bildals en särskild samverkansgmpp i vUken representanter för berörda myndigheler ingår.

Det är naturligt alt SoS tilldelas uppgiflen att vara funktionsansvarig myndighet för funktionen hälso- och sjukvård m. m.

Delfunktionen hälso- och sjukvård

Som nämnts svarar SoS i krig för den cenirala ledningen av hälso- och sjukvården. Enligt kommunala beredskapskungörelsen får myndigheten i krig besluta om utnyttjande av vårdplatser saml om förflyttning av perso­nal, patienter och förnödenheter mellan olika delar av landet. På högre regional nivå tiUkommer molsvarande befogenheter CB. Sjukvårdsfrågor handläggs vid sektion B inom CB:s kansU. På lägre regional nivå svarar landstingen fr.o.m. den 1 juh 1981 för ledningen av sjukvården i krig. Denna uppgtft tillkom tidigare länsstyrelsen. Dennas samordningsansvar kvarstår dock och har samma innebörd som beträffande andra funktioner.

Till detfunktionen bör också föras slalens bakteriologiska laboratorium (SBL) och statens strålskyddsinslilul (SSI).

SBL har i stort selt samma uppgifler i krig som i fred. Myndighelen svarar således för tillverkning och import av vacciner och immunglobuli­ner samt för epidemiologisk övervakning och viss mikrobiologisk diagno­stik. Vidare upprätthåUs cenlrallaboratorieverksamheten. 1 krig organi­seras regionala distributionscentraler för vaccin. F. n. finns ett tiolal så­dana.

SSI är central förvaltningsmyndighet för strålskyddsfrågor och ulövar tillsyn över användningen av joniserande och ickejoniserande sirålning inom landel. En av huvuduppgifterna - i fred som i krig - är atl övervaka användningen av strålkällor inom sjukvården.

Prop. 1984/85:160

87

Delfunktionen socialtjänst

SoS har programansvaret för socialtjänsten.

På lägre regional nivå handlägger länsstyrelsen (sektion J) frägor som gäller socialtjänsten.

Ansvaret på lokal nivå tillkommer i första hand kommunernas social­nämnder.

Delfunktionen miljö- och hälsoskydd

SoS och SNV svarar lillsammans för den cenirala ledningen av miljöoch hälsoskyddet i krig.

På regional och lokal nivå har i första hand CB (sektion B), länsstyrelsen (sektion B) och kommunernas miljö- och hälsoskyddsnämnder uppgifter inom delfunktionen.

Delfunktionen livsmedelshygien

Statens livsmedelsverk (SLV) svarar i krig för den centrala ledningen av livsmedelshygienen. På högre regional nivå svarar CB (sektion B) för hithörande frågor. Motsvarande ansvar på lägre regional nivå tillkommer länsstyrelsen (sektion B). På lokal nivå handläggs frågor om livsmedelshy­gien av kommunernas miljö- och hälsoskyddsnämnder.

Delfunktionen civil veterinärverksamhet

Veterinärpersonalen har huvudsakligen uppgifler inom djursjukvården och livsmedelskontrollen. I krig leder lantbmksstyrelsen (LBS) hälsooch sjukvården för djur. LBS är också chefsmyndighel för dislriktsveterinäror-ganisaiionen. Även slatens veterinärmedicinska anstalt (SVA) har upp­gifter inom djursjukvården. SVA har i krig samma uppgtfler som i fred. I krig är myndighelen dock underställd LBS. SVA: s uppgifl är all svara för djursjukvårdens försörjning med bakteriologiska preparal saml all fungera som central- och referenslaboratorium för veterinärmedicinsk diagnostik. SLV är central myndighet för frågor som gäller livsmedelshygien och livsmedelskontroll. I denna egenskap är SLV bl.a. chefsmyndighel för besiklningsveterinärorganisationen.

Veterinärfrågor handläggs på högre regional nivå av CB (sektion B).

Motsvarande uppgtfler på lägre regional nivå handläggs av krigsorgani-serad länsstyrelse (sektion B).

På lokal nivå fortsäller distriktsveterinärerna att verka i egenskap av krigstjänslevelerinärer som är underställda länsstyrelsen. De organiseras i krigsveterinärområden.

Prop. 1984/85:160

88

5    Funktionen psykologiskt försvar

Funktionen omfattar verksamhet som i krig syftar till att bevara och stärka den egna befolkningens försvarsvilja och motslåndsanda. Den om­fattar också åtgärder för alt främja svenska intressen hos utiändsk opinion och för all minska fiendens psykologiska motståndskraft.

En öppen och saklig nyhetsförmedling är en förutsättning för att de mål som gäller för funktionen skall kunna uppnås. Ambitionen är därför atl massmedias verksamhet skall kunna hållas igång på ungefär samma sätl som i fred. Detla gäller såväl radio och TV som dagspressen.

1 nuvarande organisalion leds det psykologiska försvaret i krig under regeringen av statens upplysningscenlral (UC). På högre och lägre regional nivå har CB och länsstyrelsen motsvarande uppgifler. Ärenden som gäller funktionen handläggs vid dessa myndigheter av sektion C. På lokal nivå inrättas kommunala informationscentraler.

UC finns inle i fred. Beredskapsförberedelserna handhas istäUet av beredskapsnämnden för psykologiskt försvar (BN). Denna myndighel av­vecklas då övergång lill krigsorganisalion anbefalls. BN/UC ersätts den I juli 1985 av en myndighel, slyrelsen för psykologiskt försvar (SPF), som skall bedriva verksamhel såväl i fred som i krig.

Som nämnls är en öppen och saklig nyhetsförmedling en av hörnstenar­na inom del psykologiska försvaret. Sveriges Radio AB (SR), Tidningarnas Telegrambyrå (TT) och dagspressen förutsätts därför upprätthålla sin verksamhel i krig. SR: s ställning i krig regleras genom ell särskilt avtal mellan bolaget och staten. Då SR krigsorganiseras sammanförs de olika bolagen inom koncernen till en enhel. Denna är direkt underställd rege­ringen. På cenlral nivå organiseras vidare elt anlal produktionsenheter för radio och TV. Dessa samgmpperas med vissa totatförsvarsmyndigheler. På regional nivå anpassas organisalionen till ledningsstmkturen inom total­försvaret. På högre regional nivå organiseras sex programområden som sammanfaller med milo/civoindelningen. Programchefen svarar för sam­verkan med CB, MB, televerkels radioområde och med övriga berörda myndigheter på denna nivå. Programchefen genomför också egna nyhets­sändningar. På lägre regional nivå organiseras en länsprögfämgmpp per län. Under varje länsprogramgrupp finns elt antal lokalredaktioner. Läns-programgmppen genomför länsvisa nyhetssändningar. Lokalredaktio­nerna svarar bl. a. för kontakterna med kommunala myndigheter.

Televerket svarar genom radiodivisionens mndradiosektion för utsänd­ning av de ljudradio- och TV-program som produceras av programbolagen inom SR. Rundradioverksamhelen bedrivs i myckel nära samarbele med SR och är skild från övrig verksamhel inom radiodivisionen. Bl.a. avger televerket för denna del av verksamheten anslagsframslällning till utbild­ningsdepartemenlel och inle till kommunikationsdepartementet.

Prop. 1984/85:160

89

Även statens biografbyrå (filmcensuren) har uppgifler inom funktionen. Några större förändringar av verksamheten fömtses inte jämfört med fredsförhållandena.

6    Funktionen ordning och säkerhet m. m.

Funktionen omfattar dels verksamhet som syftar till att upprätthålla allmän ordning och säkerhel, dels vissa andra uppgifter.

Atl upprällhålla allmän ordning och säkerhel är i fred liksom i krig en polisiär uppgifl. Den polisiära verksamhelen kan härvid uppdelas i allmän och särskild polisverksamhet. Den senare syftar till all förhindra och uppdaga brott mot rikets säkerhel, den förra omfattar övrig polisverksam­het. Till polisverksamhet har i delta sammanhang också räknats utförande av kriminaltekniska undersökningar. Hit har också räknats ansvaret i krig för de allmänna häklena.

Polisen har i krig vissa uppgifter som har slark anknylning till eller ingår i del militära försvaret. Hit hör bl. a. kuppförsvaret. Dessa uppgifter hör därför närmast hemma inom funktionen militärt försvar.

Till funktionen ordning och säkerhet har även förts handläggning av utlänningsärenden. Denna uppgifl omfallar tillämpning av utlänningslagen, utlänningsförordningen och den särskilda utlänningsförordningen. Det är i första hand av administrativa skäl som utlänningsärendena har förts till funktionen ordning och säkerhet. Bl. a. överförs vissa utlänningsärenden i krig från statens invandrarverk (SIV) till polisväsendel och länsstyrelser­na. Vidare fungerar polismyndigheterna som lokal instans vid handlägg­ningen av utlänningsärendena.

Till funktionen har även förts åklagarmyndigheternas verksamhel.

Rikspolisstyrelsen (RPS) bör vara funklionsansvarig myndighet inom funktionen. På cenlral nivå berörs i övrigt SIV, riksåklagaren (RÅ) och statens kriminaltekniska laboratorium (SKL). SIV är central myndighet för utlänningsärendena (i krig är myndigheten sista instans). RÅ är allmän åklagare i högsta domstolen, högste åklagare och cenlral förvallningsmyn­dighel för åklagarväsendet. SKL arbetar med kriminaltekniska undersök­ningar. Myndighelen är underställd RPS i såväl krig som fred.

I krig handläggs polisiära frågor - liksom utiänningsärenden - på regio­nal nivå av CB (sektion D) och länsstyrelsen (sektion D). Lokal insians är liksom i fred - polisdistrikten.

På central och lokal nivå överensslämmer organisationen i stort med förhållandena i fred. En omfattande decentralisering av uppgifter sker dock - framför allt vad gäller utlänningsärenden.

Prop. 1984/85:160

90

7   Funktionen domstolsväsende m. m.

Verksamheten inom funktionen bygger på fömtsättningen atl rättsvä­sendet skall fungera efler samma gmndprinciper i krig som i fred. Rättsvä­sendel avses således även i krig fungera i enlighet med de krav som ställs i en rättslat.

Funktionen omfattar den dömande verksamhet som utövas vid allmänna domslolar och förvaltningsdomstolar. Denna verksamhet regleras i en särskild lag med beslämmelser angående domstolarna och rättegångar vid krig och krigsfara m. m. Till funktionen har också förls verksamhel som har stark anknylning lill domslolarnas verksamhet.

Den samordning som krävs inom funktionen avser de administrativa fömlsällningama för den verksamhet som avses bedrivas i krig inte innehållel i verksamheten (rättstiUämpningen). Mot denna bakgmnd bör även annan juridisk verksamhel som inle naturligt hör hemma i någon annan funktion kunna föras till denna funktion. Med denna utgångspunki kan bl. a. slatens va-nämnd föras hit. Däremoi bör funktionen inle omfalla den verksamhet som bedrivs av arbetsdomstolen, försäkringsöverdomsto­len och försäkringsrätterna. Dessa verksamheter har förts tUl andra funk­tioner.

Del ligger nära till hands atl domstolsverket (DV) ges ställning som funktionsansvarig myndighet. DV får därigenom ansvar för atl samordna beredskapsförberedelserna inom funktionen. Med den avgränsning som funktionen har fått omfallar della ansvar även högsia domstolen (HD) och regeringsrätten (RR) som för närvarande inle dellar i del samarbete i beredskapsfrågor som bedrivs inom domstolsväsendet. På central nivå bedriver i övrigt statens va-nämnd verksamhet inom funktionen.

8   Funktionen kriminalvård

Funktionen omfattar i krig straffverkställighet för personer som dömts till fängelsestraff. Huvudmannaskapel för de allmänna häklena (ulom Hall) överförs i krig från kriminalvården tiU polisväsendel.

Kriminalvårdsverket svarar för aU verksamhet inom funktionen. Funk-lionsanvarig myndighet blir således kriminalvårdsstyrelsen (KVS).

I krig beslår kriminalvårdsverkel av en cenlral enhet (KVS) och ell antal slulna anstalter som är direkl underställda den cenirala enheten. Till dessa anstalter överförs de intagna som skall kvarhållas i krig.

9   Funktionen transporter

I krig är verksamhelen inom funktionen inrikiad på all tillgodose total­försvarets behov av transporter. Della sker genom ell samordnat utnytt­jande av tillgängliga transportresurser.

Prop. 1984/85:160

91

För mUitära transporter finns vissa särskilda resurser och en särskild ledningsorganisation. De militära transportresurserna är dock inte tillräck­liga för all lillgodose behoven inom denna seklor. Civila transportresurser utnyttjas därför i slor ulslräckning. Della släUer krav på samordning mellan civila och mUitära transporter.

Funktionen transporter kan delas in i etl anlal delfunktioner. En lämplig indelning kan vara järnvägstransporter, landsvägstransporter, väghållning, flyglransporter och sjötransporter.

Transportrådet (TPR) svarar tillsammans med ÖB för samordning av transportverksamheten i krig. TPR bör ges ställning som funktionsansvarig myndighel inom funktionen transporter. På högre regional nivå svarar CB och MB för samordning av iransportverksamhelen. Motsvarande uppgifter på lägre regional nivå ombesörjs av länsstyrelsen och försvarsområdesbe­fälhavaren.

Delfunktionen järnvägstransporter

Slatensjärnvägar (SJ) är den enda myndighet som bedriver verksamhel inom delfunktionen. Hämtöver finns vissa enskilda järnvägar. I krig inrik­tas verksamhelen inom delfunktionen på all tillgodose totalförsvarets be­hov av järnvägslransporter. Organisaloriskl är den största skillnaden gent­emot fredsförhållandena atl elt särskilt ledningsorgan tiUskapas på högre regional nivå (järnvägsbefälhavare med kansli).

Delfunktionen landsvägstransporter

Delfunktionen omfattar ledning av civila landsvägstransporter.

På central nivå svarar TPR för ledning av landsvägstransporterna (inkl. drivmedelsransoneringen). Trafiksäkerhetsverket (TSV) biträder TPR med administrationen av drivmedelsransoneringen. TSV: s uppgtft är bl. a. att tillhandahålla information ur bilregistret.

På högre regional nivå svarar sektion E vid CB: s kansli för hithörande uppgifler. Molsvarande uppgifter på lägre regional nivå handhas av sektion E i den krigsorganiserade länsstyrelsen.

Delfunktionen väghållning

Delfunktionen omfaltar anläggning, reparalion och underhåll av vägar.

Vägverket (VV) svarar för anläggning, reparalion och underhåll av vä­gar. De regionala organen (vägförvallningarna) ingår f n. i den krigsorgani­serade länsstyrelsen (sektion H). Också pä högre regional nivå finns en särskild vägseklion (sektion H) vid CB: s kansli.

Prop. 1984/85:160

92

Delfunktionen flygtransporter

1 krig överförs flygtrafiktjänsten (Irafikledning m. m.) från luftfartsver­ket (Lfv) tdl del mililära försvarei. Lfv: s uppgifler koncentreras till civil flygtransportledning och flygplatstjänst. För den förstnämnda uppgiflen -som inte har någon motsvarighet i fred - inrättas ett särskilt ledningsorgan (centrala flyglransportledningen).

Della organ är direkt underställt chefen för Lfv. Verkets övriga upp­gifter (flygsäkerhet, irafikala myndighetsuppgifter) reduceras eUer läggs ned. Inom verkel finns även i krig en lokal organisation som beslår av etl antal flygplatser.

Delfunktionen sjötransporter

Delfunktionen omfaltar ledning av de civila sjötransporterna, lolsoch fariedsverksamhet, produklion av sjökort saml vissa fartygssäkerhetsfrä-gor. Samtliga dessa uppgtfler åligger sjöfartsverket (SjöV). Uppgiften att leda de civila sjötransporterna är en uppgtft som tillkommer i krig.

För lolsningsverksamheten finns en regional och lokal organisalion (loisdistrikt och krigslotsplalser). Samverkan med marinen sker genom samgruppering av SjöV: s regionala ledningsorgan (lolsdireklör och led­ningspersonal) med resp. öriogsbas.

10   Funktionen livsmedelsförsörjning m. m.

Funktionen omfattar befolkningens försörjning med livsmedel inklusive dricksvatten. Med livsmedelsförsörjning avses härvid all verksamhet från producent till konsument.

Till detla kommer reglerings- och ransoneringsåtgärder i produktions-och konsumtionsleden. Vattenförsörjningen omfaltar produktion och dis­tribution av dricksvatten lill förbrukarna. Livsmedelshygien samt motsva­rande åtgärder beträffande vatten har dock anseits vara en del av hälso­skyddet. Denna verksamhet har därför hänförts till funktionen hälso- och sjukvård m. m.

Jordbruksnämnden (JN) har i krig det övergripande ansvaret för livsme­delsförsörjningen så som denna verksamhet har definierats ovan. Det ligger därför nära till hands all JN ges ställning som funklionsansvarig myndighet inom den akluella funktionen.

JN ansvarar i krig för de åtgärder som behövs för att anskaffa, lagra och fördela livsmedel och fodermedel m. m. I samverkan med andra myndighe­ler svarar JN även för atl jordbruket, trädgårdsnäringen, fiskel, livsme­delsindustrin och livsmedelsdistributionen förses med produktionsmedel som arbelskrafl, energi och transporter. JN: s krigsuppgift skiljer sig från

Prop. 1984/85:160

93

myndighetens fredsuppgift bl. a. i del avseendet atl ansvarsområdet vidgas till att omfatta oreglerade delar av livsmedelsindustrin och livsmedelsdis-tribulionen. Vidare ges JN ansvarei för reglerings- och ransoneringsåt­gärder av en typ som normall inle förekommer i fred.

1 krig svarar JN för vissa uppgifter som i fred faller inom lantbruksstyrel­sens (LBS) ansvarsområde. Della gäller bl. a. överinseendet över jordbru­kels blockorganisalion saml informalion lUI och utbildning av funktionärer inom denna organisalion och personal inom Svenska Blå Stjärnan. LBS svarar även för hithörande beredskapsförberedelser.

Slalens livsmedelsverk (SLV) svarar för den cenirala lillsynen över vatlenkvalilén i krig. Verkets ansvar gäller i försia hand den vattenför­sörjning som sker över kommunala vattenreningsverk och del vallen som behövs för livsmedelsproduktionen.

På högre regional nivå ansvarar CB för försörjningsfrågorna inklusive livsmedelsförsörjningen. Motsvarande uppgtft på lägre regional nivå åvilar länsstyrelsen. I båda fallen handläggs försöijningsfrågoma av sektion F. 1 fred har lantbmksnämnderna vissa uppgifter rörande jordbmkets blockor­ganisalion. Dessa uppgifter övertas i krig av länsstyrelserna. På lokal nivå svarar de kommunala krislidsnämnderna för vissa frågor vad gäUer livsme­delsförsörjningen (genomförande av ransoneringsålgärder m. m.). Frågor som gäller valtenkvaUlén handläggs på lokal nivå av kommunernas miljö­och hälsoskyddsnämnder.

Jordbrukets blockorganisalion har inte myndighelsslatus. Verksamhe­len bedrivs inom ell storl anlal block och överblock. Ledningspersonal finns på central, lägre regional och lokal nivå.

11    Funktionen energiförsörjning

Verksamheten inom funktionen syflar till att tillgodose samhäUets behov av energi under kriser och i krig. Funktionen kan i detla sammanhang delas på bränslen och drivmedel samt elenergi. Försvarsmakten svarar själv för sin försörjning m,;d flyg- och fartygsdrivmedel. Planeringen för övrig för-sörining är f. n. samlad hos ÖEF och statens vallenfallsverk.

De beredskapsålgärder som är aktuella inom della försörjningsområde är främst lagring av importerade bränslen och drivmedel, förberedelser för regleringar och ransoneringar saml övergång till inhemska energislag.

ÖEF har f.n. i krig ell övergripande samordningsansvar inom funktio­nen energi. Detta ansvar innebär bl. a. atl myndigheten föreslår inriktning­en i stort av de regleringar och ransoneringar som regeringen beslular om vad gäller energiområdet. I samordningsansvaret ingår också att svara för all samverkan kommer till slånd mellan de regleringsmyndigheter som sätts upp inom delta område och de myndigheler som representerar olika förbrukningsseklorer (sektormyndigheter). De senare skall bl. a. bislå reg-8   Riksdagen 1984/85. I saml. Nr 160

Prop. 1984/85:160

94

leringsmyndighelerna med kunskap om energibehov och förbmknings-slmktur inom resp. seklor.

Inom ÖEF svarar energibyrån för den samordningsuppgift som har beskriviis ovan. Denna uppgifl föreslås den I juli 1986 överföras lill slatens energiverk.

I del följande behandlas delfunktionerna bränslen och drivmedel saml elenergi var för sig.

Delfunktionen bränslen och drivmedel

Transportrådel (TPR) ansvarar under kriser och i krig för drivmedels­ransoneringen. TPR har därvid atl ulgå från riktlinjer som faslslälls av regeringen och ÖEF. Inom ramen för dessa tiUdelas det civila transportvä­sendet en kvot som sedan fördelas på olika Iransportgrenar och ändamål av TPR. Inom TPR handhas ransoneringsfrågorna av en särskild ransone­ringsenhet som organiseras då behov av åtgärder inom della område upp­står. TPR biträds vid administrationen av drivmedelsransoneringen av länsstyrelser m.fl. och trafiksäkerhelsverket. Någon ändring i denna ord­ning föreslås inte.

Bränslenämnden (BrN) fungerar under kriser och i krig som reglerings­myndighet för bränslen. ÖEF svarar f. n. för de förberedelser som behövs för atl organisera BrN. Ledamöter i nämnden samt viss kanslipersonal är redan i fred utsedda av regeringen. ÖEF svarar för utbildning och övning av dessa personer. Dessa uppgifter föreslås gå över lill slatens energiverk.

På högre och lägre regional nivå handläggs frågor som gäller bränslen och drivmedel tiUsammans med övriga försörjningsfrågor av CB och läns­styrelsen, i båda fallen inom sektion F. På lokal nivå har kommunerna motsvarande ansvar. Någon ändring härav föreslås inte.

När det gäller beredskapslagring av bränslen och drivmedel svarar ÖEF f. n. för planering, anskaffning, lagerhållning och omsättning av de statliga lagren, inkl. drtfl av lagringsanläggningar, fältförråd m. m., saml för tillsyn och kontroll enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol.

Planering för den statliga lagringen samt tillsyn etc. av ivångslagringen bör föras till statens energiverk. Genomförandel av den slatliga lagerhåll­ningen, inkl. drtfl av anläggningar och förråd, bör även fortsätiningsvis Ugga på ÖEF (sedermera ÖCB).

Inom ramen för Sveriges dellagande i det krisfördelningssystem för olja som åvUar det inlernationella samarbeisorganet Inlernalional Energy Agency (lEA) svarar ÖEF f n. för viss rapporteringsverksamhet m.m. ÖEF: s uppgtfler inom delta område bör likaledes gå över till statens energiverk.

Under krig svarar Drivmedelscenlralen AB (DMC) för försäljning, leve­rans och undanförsel av flytande drivmedel och bränslen. DMC är en sammanslulning i aktiebolagsform av ell slort antal företag inom oljehan-

Prop. 1984/85:160

95

dein. DMC disponerar i krig den enskilda oljehandelns transportresurser för drivmedel och bränslen (tankbilar, järnvägsvagnar, tankfartyg etc). I fred finns DMC i form av en direktion och en planläggningsavdelning. Planläggningsavdelningen är f n. administrativt knuien lill ÖEF och före­slås gå över lill slatens energiverk.

Delfunktionen elenergi

Slalens vallenfallsverk (SV) svarar för beredskapsförberedelserna inom elförsörjningsområdel. Under kriser och i krig Iräder en särskild regle-ringsorganisalion i verksamhet. Det centrala organet inom denna organisa­tion är etförsöijningsnämnden (EFN). Denna myndighet svarar för dels samordning av landels kraftproduktion och eldistribution, dels olika regle­rings- och ransoneringsålgärder avseende förbrukningen av elenergi. EFN är också regleringsmyndighet för bränslen och drivmedel som utnyttjas inom elförsörjningen.

På regional nivå är landet indelat i sex elområden. Dessas gränser överensstämmer i huvudsak med civo/miloindelningen. Elområdena leds av elbefälhavare som bl. a. svarar för samverkan med MB och CB.

Kraft- och distributionsföretagen svarar för drift, underhåll och repara­lion av sina egna anläggningar. Reparalionslag finns för slamlinjerna och de största kraftstationerna samt inom kraft- och dislributionsförelagen. Resurserna kan vid behov omfördelas genom beslul av EFN eller elbefäl-havarna.

Elbefälhavaren följer upp och administrerar reglerings- eller ransone­ringsålgärder som beslutats av EFN. Elområdena är i sin lur uppdelade i elblock. Dessas huvuduppgtft är all samordna verksamheten vid de lokala dislributionsföretagen. Elblocken leds av elblockschefer som är under­ställda elbefälhavaren.

De personer som i krig innehar befattningar som elbefälhavare eller elblockschef deltar, i den mån de inte är anslällda hos SV, genom en överenskommelse med SV i beredskapsförberedelserna.

Slalens kärnkraftinspektion (SKI) avses upprätthålla sin verksamhet i krig. Uppgiften förutsätts bli densamma som i fred (tillsyn enligt 16 § i lagen om kärnteknisk verksamhet samt vissa andra kontrolluppgifter).

12   Funktionen övrig varuförsörjning

Funktionen omfattar åtgärder för att möjliggöra produktion och distribu­tion av varor som är nödvändiga för befolkningens försörjning och samhäl­lets funkiion under kriser och i krig. Ansvaret för sådana ålgärder beträf­fande försörjningsområden som energi, livsmedel och läkemedel åvilar dock andra funktioner. Väsentliga vamgmpper inom funktionen är bekläd­nadsvaror, kemiska produkter saml meiaUer och verkstadsprodukler.

Prop. 1984/85:160

96

Produktion och dislribulion av försöijningsviktiga varor avses även under krig ske genom näringslivets föijsorg. Förberedelser härför har skell vad avser ell slort anlal försörjningsvikiiga förelag (K-företag). Bered­skapsförberedelserna inom funktionen omfallar en rad ålgärder som skall göra del möjligt all hålla produklionen vid K-förelagen på en sådan nivå alt försörjningsmålen nås. Dessa åtgärder omfattar bl. a. lagring av importera­de råvaror och halvfabrikat, utveckling av ersättningsprodukter och upp­rätthållande av inhemsk produktionskapacitet. Vidare förbereds ransone­rings- och regleringsåtgärder i syfte alt begränsa och styra konsumtionen i krig.

Funktionen svarar också för produklion av varor på uppdrag från andra funktioner. Förpackningar för livsmedelsindustrin och gummiprodukter för transportsektorn är exempel på sådana varor. Försörjningen med me-taUer och verkstadsprodukler omfattar också i första hand råvaror och insalsvaror som behövs i annan produklion.

ÖEF svarar för närvarande för beredskapsförberedelsema inom funktio­nen. ÖEF slöds härvid av tre råd med myndighels- och partsrepresentation (beklädnads-, kemi- samt metall- och verksladsråden). Dessa bilräder ÖEF vid beredningen av vissa ärenden inom resp. försörjningsområde. I krig ingår rådens ledamöier i de regleringsnämnder som ÖEF organiserar (beklädnadsnämnden, keminämnden saml melaU- och verkstadsnämn­den). Under regeringen leder regleringsnämnderna i krig verksamheten inom resp. försörjningsområde. ÖEF har härvid en samordnande uppgifl.

Här berörda uppgtfter föreslås fr. o. m. den Ijuli 1986 handhas av ÖCB.

På högre regional nivå svarar CB för försörjningsfrågorna i krig. Inom CB: s kansli handläggs dessa frågor av sektion F. Länsstyrelsen (sektion F) har molsvarande ansvar på lägre regional nivå. På lokal nivå har kommu­nema ansvarei. Under kommunstyrelsen har kristidsnämnden huvudan­svaret för försörjningsfrågorna.

13   Funktionen utrikeshandel

Funktionen omfattar de åtgärder som är nödvändiga för alt upprätthålla den import och export som i krig behövs för all klara försvarsansträngning­arna och befolkningens försörjning.

Utrikeshandeln karaktäriseras i krig av all volymen minskas siarkt jäm­fört med förhållandena under fred. Vidare införs regleringar i syfte atl inrikla utrikeshandeln mot de mest angelägna behoven. Del administrativa uttrycket för dessa regleringar är en omfattande användning av kvantita­tiva import- och exportbegränsningar.

På central nivå har kommerskollegium (KK), generaltullstyrelsen (GTS), jordbruksnämnden (JN) och riksbanken (RB) uppgifler inom funk­tionen. Del lorde ligga närmasl lill hands all KK ges ställning som funk­tionsansvarig myndighet.

Prop. 1984/85:160

97

KK: s uppgifter i krig omfattar bl. a. planerings- och utredningsverksam­het inom utrikeshandelns område, uifärdande av föreskrifter och anvis­ningar för tiUämpningen av utrikeshandelsregleringarna saml handläggning av ärenden rörande handelslicenser och andra lillstånd för import och export av varor. JN har inom sitl område molsvarande uppgifter. JN är licensmyndighet när det gäller import och export av jordbmksprisregle­rade varor, fiskprisreglerade varor saml yllerligare ett anlal varor.

De av tullverkets uppgifler som hänför sig lill funktionen har samma karaktär i krig som i fred. Tullverket övervakar således atl gällande be­slämmelser för in- och utförsel av varor följs. I krig sker en omfattande delegering av beslutsbefogenheter från GTS till regionala och lokala organ.

14   Funktionen prisreglering

Funktionen omfattar prisövervaknings- och prisregleringsåtgärder inom näringsliv och handel (ej bank- och försäkringsväsende). I krig kan aUmän prisreglering införas. Huvuduppgiften inom funktionen kommer därför atl vara tillämpning av den aUmänna prisregleringen.

På central nivå är slatens pris- och kartellnämnd (SPK) ansvarig för frågor som gäller den allmänna prisregleringen. Jordbmksnämnden (JN) svarar för pris- och marknadsregleringar inom jordbmkets och fiskets områden. Dessa uppgifter har olika karaktär men langerar varandra vad gäller de vamgmpper som JN ansvarar för.

SPK bör vara funklionsansvarig myndighet. SPK: s viktigaste uppgift i krig är att fungera som central prisregleringsmyndighet. I denna egenskap leder myndigheten tillämpningen av den aUmänna prisregleringslagen. Prisövervaknings- och utredningsverksamheten upprätthålls i den ut­sträckning som behövs för all konlrollera efterlevnaden av prisreglerings-lagens bestämmelser.

På lägre regional nivå finns priskontor som fungerar som SPK; s regiona­la organ. Dessa ingår - såväl i krig som i fred - i länsstyrelsen. Priskon­toren genomför undersökningar, kontrollerar efterlevnaden av prisregle­ringsbestämmelserna, utreder prisöverträdelser m. m. I krig skall kontoren i vissa lägen kunna fungera som självsländiga prisregleringsorgan.

Som framgått av avsnill 10 har JN ansvarei för ransoneringsålgärder vad gäller livsmedel och jordbmksförnödenheler. Detla ansvar innefattar även prisregleringsåtgärder avseende vamgrupper som regleras av JN.

15   Funktionen arbetskraft

Funktionen omfattar åtgärder som syftar till att säkerställa att de perso­nella resurser som i krig står till förfogande för totalförsvarets civila del används på lämpligasle sätl.

Prop. 1984/85:160

98

Principer för fördelningen i stort av personabesurserna på olika verk­samheter inom lotatförsvaret har nyligen fastställts av statsmakterna. En fördjupad utredning har genomförts inom försvarsdepartementet (Ds Fö 1985: 2). Prioritering av personeUa resurser inom lotatförsvaret. Betänkan­det remissbehandlas f. n.

Det mUitära försvarei, civilförsvarel, hälso- och sjukvården samt vele­rinärväsendet tiUdelas personal med slöd av särskilda plikllagar. 1 krig kan åtgärder som allmän tjänsteplikt och Ijänsletidsförlängning behöva tillgri­pas för all trygga totatförsvarets försörjning med arbetskraft.

Förutom åtgärder som reglerar användningen av arbetskraft omfaltar funktionen i krig verksamhet som reglerar de förutsättningar under vilka arbetskraften får las i anspråk. Hit kan bl. a. räknas arbetarskydd och olika ålgärder i samband med arbetstvisler. Dessa verksamheter är sinsemellan rätt olika. Det kan därför vara motiverat att dela upp funktionen arbels­krafl i delfunktionerna personatförsörjning, arbelarskydd och arbelsmark-nadslvisler.

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) leder f. n. totatförsvarets personal­ljänsl i samråd med ÖB. Denna uppgifl har åtskilligt gemensamt med uppgiflen att fungera som funklionsansvarig myndighel. AMS bör därför ha denna uppgtft beträffande funktionen arbelskraft.

Delfunktionen personalförsörjning

Delfunktionen personalförsörjning omfattar nedanstående krigsupp­gifler och motsvarande beredskapsförberedelser:

      ledning av totalförsvarels personalljänsl

- fördelning av tillgängliga arbetskraftsresurser

    arbelsförmedling och arbetsmarknadsutbildning för totatförsvarets be­

hov

- vapenfriärenden.

På cenlral nivå har AMS, ansvarei inom delfunktionen. Nämnden för vapenfriutbildning (NVU) har vissa uppgifter på cenlral nivå.

På högre regional nivå handläggs dessa frågor av CB (sektion G). På lägre regional nivå handläggs dessa frågor av länsstyrelsen (sektion G) och på lokal nivå av arbetsförmedlingsdislriklen.

Arbetsmarknadsverkels beredskapsförberedelser handläggs i försia hand vid särskilda försvarsenheler på cenlral nivå och vid länsarbetsnämn­dema och i andra hand av personal vid verkets sakenheler. De beredskaps­förberedelser inom arbeismarknadsverket som har direkl anknytning till den högre regionala nivån handläggs av en särskUl ulsedd befattningshava­re (civoinspektör).

En slor del av personalen vid den cenirala försvarsenheten arbetar med exlern arbetskraftsplanläggning i samverkan med olika myndigheter, orga­nisationer och företag.

Prop. 1984/85:160

99

Delfunktionen arbetarskydd

Delfunktionen arbetarskydd omfattar i krig lillämpningen av arbetsmU­jö- och arbetstidslagsttflning samt lillsyn enligt lagen om hälso- och miljö­farliga varor. Den omfattar också övervakning av arbetsmiljön vid K-före-tagen.

På cenlral nivå ansvarar arbetarskyddstyrelsen (ASS) i krig för arbetar­skyddsfrågorna. VerksläUande organ på regional nivå är yrkesinspektions-distrikten. Enligt förslag av ASS skall dessa i krig omorganiseras så att distriktsindelningen överensslämmer med länsindelningen. ASS har också föreslagit all verksamhelen inordnas i sektion G i den krigsorganiserade länsstyrelsen.

Delfunktionen arbetsmarknadstvister

Den medlingsverksamhet som statens förlikningsmannaexpedition be­driver fömtsätts upprätthållas i krig. Detsamma gäller arbelsdomslolens dömande verksamhel. Ontfattningen och inriktningen av dessa verksam­heter blir dock starki beroende av de yttre fömtsättningar som kan beräk­nas råda under ell krig.

16    Funktionen socialförsäkringsväsendem. m.

Funktionen omfallar administrationen av socialförsäkringssystemet samt försäkringsdomstolarnas verksamhel. Med socialförsäkringar avses i detta sammanhang den allmänna försäkringen - sjukförsäkringen med för­äldraförsäkring och tandvårdsförsäkring, folkpensionen och den allmänna tilläggspensionen, delpensionsförsäkringen och arbetsskadeförsäkring­en och vissa andra förmåner som betalas ut av riksförsäkringsverket och försäkringskassorna. Dessa förmåner omfattar aUmänna bambidrag och bidragsförskott saml dagpenning lill värnpliktiga, civilförsvarsplikliga, va­penfria tjänsteplikliga, hemvämspersonal och frivilliga. Till funktionen har också förts de personalpensionerings- och grupplivförsäkringssystem som administreras av statiiga myndigheter. Dessa system omfattar stalsansläU-da och sjöfolk. TiU funktionen har slutligen också förts arbetslöshetsför­säkringen.

Målsättningen för socialförsäkringsverksamhelen i krig är all fredstida förmåner - anpassade tUl rådande förhållanden - i huvudsak skall kunna bibehållas. Detta kan innebära förändringar i förmånsnivåer, ändrad inrikt­ning av verksamheten, ändrade handläggningsmtiner m. m. Utbetalning av dagpenning lill värnpUktiga m.fl. är t.ex. en omfattande uppgtft under krigsförhållanden. Vidare måsle mtiner för utbetalning av ersällningar och bidrag i daloriösi tiUstånd förberedas i fred.

Prop. 1984/85:160

100

På central nivå har riksförsäkringsverket (RFV), försäkringsöverdom­stolen (FÖD), statens löne- och pensionsverk (SPV), handelsflottans pen­sionsanstalt (HPA) och arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) uppgtfler inom funktionen. Av dessa myndigheler bör RFV vara funklionsansvarig myn­dighet.

RFV är cenlral myndighel för frågor som rör den aUmänna försäkringen m. m. Verkel utövar också lillsyn över försäkringskassorna. FÖD är högs­ta instans vid prövningen av mål enligt socialförsäkringslagsltflningen. AMS handhar frågor som gäller arbelslöshelsförsäkringen. Besvär över beslut som AMS fattar vid tUlämpningen inom della område prövas av FÖD. Arbetslöshetsförsäkringen administreras av arbetslöshetskassorna. SPV ansvarar för den slalliga personalpensioneringen och grupplivförsäk­ringen. HPA har motsvarande uppgtft vid pensioneringen av sjöfolk.

Försäkringskassorna (FK) svarar för handläggningen av försäkringsoch bidragsärenden inom ramen för sociatförsäkringssystemet. FK: s krigsor­ganisation överensstämmer i regel med fredsorganisationen. 1 etl dalorlösl tillstånd svarar FK för utbetalningen av de stats- och kommunalanställdas pensioner. FK: s arbetsvolym ökar i krig bl.a. som en följd av all man Ivingas all övergå lill manueUa arbetsmliner.

17   Funktionen övriga försäkringar

Funktionen omfattar annan försäkringsverksamhet än socialförsäkringar saml ersällning till befolkningen för krigsskador. Försäkringsverksamhe­ten omfaltar dels person- och sakförsäkringar som lillhandahålls av privata försäkringsbolag, dels särskilda krigsförsäkringar för vilka staten är hu­vudman.

De privala försäkringsbolagen skall så långl möjligt upprätthålla sin verksamhet i krig. Många av dem är därför K-företag. Verksamheten måsle dock anpassas till de förutsättningar som kan beräknas råda under krigsförhållanden. Hur detta skall ske regleras i särskilda lagar som avser försäkringsväsendets verksamhet i krig.

På central nivå bedriver försäkringsinspektionen (FÖI), krigsförsäk­ringsnämnden (KFN) och krigsskadenämnden (KSN) verksamhet inom funktionen.

Av dessa myndigheler torde endasl FÖI kunna komma ifråga som funk-tionsanvarig myndighel.

FÖI: s uppgifler i krig omfaltar lillsyn över försäkringsväsendet saml tillämpning av de lagar som gäller för försäkringsväsendet i krig. I fred leder och samordnar FÖI beredskapsplanläggningen vid de försäkrings­företag som är K-företag. Som elt led i detta utfärdar myndigheten rikl­linjer för beredskapsplanläggningen vid försäkringsföretagen. Detla sker i samverkan med försäkringsbranschens beredskapskommilté som fungerar som kontaktorgan mellan FÖI och försäkringsföretagen.

Prop. 1984/85:160

101

KFN ansvarar i krig för de särskilda krigsförsäkringar som inrättas med siaten som huvudman. Dessa förbereds i fred genom bl. a. beredskapsavial med försäkringsföretagen. De senare representeras härvid av särskilda beredskapsorgan.

KSN fungerar i krig som cenlral myndighel för ärenden rörande del statliga krigsskadeskyddet. 1 denna egenskap prövar och avgör myndighe­len ärenden som gäller ersällning för krigsskada. Under pågående krig förbereder KSN kommande skaderegleringar genom atl registrera, utreda och värdera inträffade krigsskador.

Försäkringsbranschen sätter i krig upp etl landsomfattande nät av dis-triktscenlraler. Om enskilda försäkringsföretag inte kan upprätthålla verk­samheten på lokal nivå skall distriklscentralerna bistå allmänheten med upplysningar i försäkringsfrågor, motta skadeanmälningar, verkställa ska­deutredningar saml fungera som lokal represenlalion för KSN.

18   Funktionen betalningsväsende m. m.

Funktionen omfallar penningmedelsförsörjning och betalningsförmed­ling under krig. Beiräffande penningmedelsförsörjningen är målsättningen att brist på sedlar och mynt inte skall uppslå i någon del av landel. Betalningsförmedlingen syftar till att ge statliga och kommunala myndighe­ler, K-förelag m. fl. möjlighet all även under krigsförhåUanden sköta betal­ningar utan användning av kontanta medel.

I krig har riksbanken (RB), bankinspektionen (BI) och postverket-framförallt postgirot - uppgifler inom funktionen. Inom den privata sek­tom upprätthåller vissa slatliga banker verksamhel i egenskap av K-före­tag.

RB har en samordnande roll inom funktionen. Detla gäller såväl verk­samheten i krig som beredskapsförberedelserna. RB bör därför bli funk­tionsansvarig myndighel. RB är ett riksdagens verk. Denna omständighet kan ge RB vissa formella svårigheter vid utövningen av rollen som funk­tionsansvarig myndighel.

RB leder och samordnar bankföretagens beredskapsförberedelser. För samarbelel med bankerna har nyligen bildats en beredskapskommilté med ledamöier från RB och bankerna.

Postverket svarar genom postgirot och postkontoren för betalningsför­medlingen under krig. Verket har också vissa uppgtfler inom penningme­delsförsörjningen.

BI skall enligt regeringsbeslut år 1982 upprätthålla sin verksamhel under krig. BI skaU dock inle upprätthåUa verksamhet inom det område som omfallas av riksbankens planeringsansvar.

RB har på högre och lägre regional nivå region- och kassakonior. I krig har RB för avsikl att upprätta samverkansorgan såväl hos CB som hos

Prop. 1984/85:160

102

länsstyrelsen. På lägre regional nivå sker della i nära anslulning lill postens samverkansgmpper. 1 krig svarar RB: s regionala organ för samordningen av den verksamhet hos den egna myndigheten, postverket och andra penninginrättningar som syftar till att trygga penningmedelsförsörjningen inom civol/länet.

19   Funktionen skatte- och uppbördsväsende

Funktionen omfattar beskattning saml uppbörd av skatter, tullar och avgtfter.

På cenlral nivå har riksskatieverkel (RSV) och generaltullstyrelsen (GTS) uppgifter inom funktionen. GTS delegerar i krig huvuddelen av sina uppgifler till regionala och lokala organ inom lullverkel. På lägre regional nivå har sektion L inom den krigsorganiserade länsstyrelsen uppgifter inom skalleområdet. På lokal nivå upprätthålls verksamhel av lokala skat­temyndigheter och kronofogdemyndigheter.

Elt förslag till nya regler för skatte- och uppbördsväsendet under krig har ularbelals och redovisals i en departementspromemoria (Ds B 1979: 12). Mot bakgmnd av denna promemoria uppdrog regeringen den 15 april 1982 åt RSV all utarbeta och tiU budgetdepartemenlet redovisa en detaljplan för uppläggningen av del fortsatla arbelet. RSV har den 22 juni 1983 redovisal en sådan plan.

RSV bör ges ställning som funktionsansvarig myndighel för funktionen skatte- och uppbördsväsende.

20   Funktionen landskapsinformation

Verksamhelen inom funktionen syftar lill att tUlgodose totalförsvarets behov av kartor, flygbilder samt geodetiska och fologrammelriska data. Vidare upprätthålls i krig viss fasligheisregislrering saml delar av fastigh­etsbildnings- och mälningsverksamhelen.

Lantmäteriverksamhetens viktigaste uppgtft i krig är all förse totalför­svaret - främst försvarsmakten med kartor och flygbilder. För detla än­damål upprättas en särskild krigstryckningsorganisalion. Denna består av civUa tryckerier som upprällhåUer sin verksamhel i krig samt specieUa krigstryckerier.

På central nivå har endast lanlmäleriverkel (LMV) uppgtfter inom funk­tionen. LMV bör således vara funktionsansvarig myndighel.

LMV har det Övergripande ansvarei för att totatförsvarets behov av kartor och flygbilder tUlgodoses. Krigstryckningsorganisationen svarar för tryckningen av materialet. LMV leder och utövar liUsyn över denna orga­nisation. I fred svarar LMV för de beredskapsförberedelser som behöver

Prop. 1984/85:160

103

genomföras (personalplanering, lagring av maierial och tryckoriginal, öv­ning av krigstryckerier, avtal med civila tryckerier m. m.).

LMV: s krigsuppgtfler omfallar i övrigl viss produklion av flygbilder och Iryckoriginal lill kartor samt slöd liU verksamhelen på regional nivå. LMV biträder också andra lotalförsvarsmyndigheler i fastighelsrättsliga frågor.

På lägre regional nivå bedriver den krigsorganiserade länsstyrelsens sektion M verksamhel inom funktionen. De lokala organen - fastighets­bildningsmyndigheterna - krigsorganiseras inte. I fred är den regionala lantmäteriverksamheten uppdelad på två myndigheler: överlanimälar­myndigheten och länsstyrelsens lanlmälerienhel. Den senare ansvarar för den statiiga fastighetsregislreringen. I krig avvecklas överlanimälarmyn­digheten och uppgtftema överförs på den krigsorganiserade länsstyrelsens sektion M. Denna har uppgifter inom fastighetsbildnings- och fastighetsre-gislreringsområdena.

21   Funktionen postbefordran

Funktionen omfattar befordran av brev och paket m. m. I krig organi­seras dessulom fältposl- och kurirpostverksamhel. Den förra ingår i för­svarsmakten men bemannas av postverket. Den senare orrtfattar befordran av viktigare försändelser meUan vissa centrala och regionala myndigheler då dessa befinner sig på sina krigsuppehållsplatser.

Målsättningen är atl posten snabbt skall nå adressaten även under på­gående mobUisering och då en del av befolkningen har utrymts. För all delta skaU bli möjligt registreras alla i den kommun där de inkvarterats. Vidare priorileras posten vid tilldelning av transportresurser.

Posiverkei är den enda myndighet som upprätthåller verksamhet inom funktionen.

Posiverkei genomför f. n. en omorganisalion som innebär atl del under den centrala nivån kommer att finnas 33 regionkonlor. Nuvarande uppdel­ning på poslregioner och postområden försvinner således. En omfattande delegering av befogenheter tiU den regionala nivån kommer samtidigt atl ske.

I krig bibehåUs organisationen på högre regional nivå. I varje civilom­råde finns således en postbefälhavare, samgrupperad med CB/MB, som har dtfektivrätt mol samtliga regionchefer inom civilområdet. På lägre regional nivå inrättas poslala samverkansgmpper som knyts lill resp. läns­styrelse.

Prop. 1984/85:160

104

22   Funktionen telekommunikationer

Totalförsvaret behöver ha tUlgång till telekommunikationer för bl.a. samband mellan myndigheter på olika ledningsnivåer och mellan samver­kande myndigheler. Försvarsmakten har behov av telekommunikationer bl. a. för operativ och taktisk ledning. På molsvarande sätt har en rad civila myndigheler behov av telekommunikationer för atl kunna bedriva sin verksamhel. Även allmänhelens behov kan bedömas bli stort.

Totalförsvarets behov av telekommunikationer lillgodoses aniingen ge­nom ulnylljande av de resurser som televerket förfogar över och/eller med hjälp av myndighelens egna resurser. Försvarsmakten, civilförsvaret saml vissa civila myndigheler förfogar över belydande egna resurser. Telever­kels Ijänster inom områdena ljud (telefon), lexl (främst telex, telefax och teletex), data (datex, datapak och datel) och bild (TV-mölen, centralanlen-nät och kabel-TV) fungerar i sammanhanget som en gemensam resurs på vilken hela lolalförsvarel kan repliera.

Funktionen omfattar endast de gemensamma resurser som tillhandahålls genom televerkets försorg. Övriga telekommunikalionsresurser får betrak­las som en integrerad del av resp. myndighels verksamhet. Det hindrar inle alt resurserna i vissa fall kan utnyttjas av andra myndigheler. Som exempel kan nämnas all civila myndigheter som i krig är samgmpperade med militära staber i viss utsträckning utnytijar försvarsmaktens sam­bandssystem.

Televerkel svarar även för utsändning av de radio- och TV-program som produceras av Sveriges Radio AB. Inom televerkel svarar radiodivisionen för denna verksamhet. Som framgått av avsnitt 5 har televerkets rundra­dioverksamhet förts tiU funktionen psykologiskt försvar. Resterande delar av radiodivisionens verksamhel (radiolänk, fast radio, landmobil radio, kusl- och fartygsradio, luftfartsradio och frekvensförvaltning) bör dock föras till funktionen telekommunikationer.

Televerkel är den dominerande myndighelen inom funktionen och bör därför ges ställning som funklionsansvarig myndighel. Centralt svarar huvudkontoret för teleområdesverksamhelen. För radiodivisionen finns elt särskilt huvudkontor. Den regionala nivån inom televerket utgörs av 20 teleområden och 6 radioområden. Gränsema för de senare överensstäm­mer i slort med indelningen i civU- och mUilärområden. Däremot avviker indelningen i teleområden i slor ulslräckning från länsindelningen.

Televerkels resurser utnyttjas i krig av samtliga totatförsvarsmyndig­heler. Behovet av samverkan meUan televerkel och övriga totalförsvars­myndigheter är därför stort i såväl krig som i fred. I krig sker samverkan på högre regional nivå genom telebefälhavaren och radioområdeschefen. Som telebefälhavare fungerar en av teleområdescheferna inom civilområdet. Telebefälhavarens uppgift är alt leda och samordna telekommunikatio­nerna inom civilområdel. Radioområdeschefen har motsvarande uppgifl

Prop. 1984/85:160

105

beiräffande radioverksamhelen. På lägre regional nivå kompletterar te­leområdet i krig sin organisation med en särskUd ledningsenhel. Denna svarar för samverkan med bl.a. länslyrelsen och försvarsområdet. Ra-dioområdel har särskilda konlaklmän i länsstyrelsens och försvarsom­rådesbefälhavarens gemensamma stabsplats.

I fred sker samverkan på cenlral nivå genom bl. a. totatförsvarets tele-beredning (TTB). Denna inrättades av totalförsvarets chefsnämnd. På högre och lägre regional nivå sker samverkan i fred bl. a. genom ålerkom­mande sambandsberedningar.

ÖB har elt lednings- och samordningsansvar för signalskyddstjänsten inom lotatförsvaret. Delta gäUer såväl fred som krig. Varje myndighet svarar dock självständigt för att behövliga signalskyddsålgärder blir ge­nomförda inom del egna verksamhetsområdet.

23    Funktionen skolväsende

Funktionen omfattar den undervisning som i krig avses bedrivas inom ramen för det allmänna skolväsendet. Enligt gällande planläggning är del i första hand den obligatoriska skolans verksamhet som skaU upprätthållas. Övrig skolverksamhet upprätthåUs i den utsträckning som lägel tillåter. Om brist på personal, lokaler och utmslning uppstår inom den obligatoris­ka skolan så tas molsvarande resurser inom gymnasieskolan i anspråk. Den senares verksamhel avvecklas då hell eller delvis. Gymnasieskolans resurser kan också komma atl las i anspråk för den arbetsmarknadsulbUd­ning som avses bedrivas under krig.

På central nivå har endast skolöverstyrelsen (SÖ) uppgtfler inom funk­tionen. SÖ bör således vara funklionsansvarig myndighel. 1 krig sker en omfattande decentralisering av uppgifter lill lägre regional och lokal nivå. SÖ: s uppgifter begränsas därigenom avsevärt vilket medför all myndighe­ten i krig närmast blir ett expertorgan åt regeringen.

På lägre regional nivå kvarslår länsskolnämnderna som frislående organ ulanför länsstyrelserna i krig. Länsskolnämnderna övertar härvid de upp­gifter vad gäller skolverksamheten i länet som i fred ankommer på SÖ.

På lokal nivå är kommunens skolstyrelse ansvarigt organ. I krig har skolstyrelsen befogenhet all göra de jämkningar i grundskolans tim- och kursplaner som behövs för att undervisningen skall kunna upprätthållas.

24    Funktionen kyrklig verksamhet

Funktionen omfattar såväl Svenska kyrkans som de fria trossamfundens verksamhel. För Svenska kyrkans verksamhel svarar både statliga och kyrkokommunala myndigheter. Det är av stor betydelse för försvarsbered-

Prop. 1984/85:160

106

skapen att Svenska kyrkans och övriga trossamfunds verksamhel upprätt­hålls också under krigsförhållanden. Svenska kyrkans krigsuppgifler över­ensslämmer i slort med fredsuppgtfterna. De senare omfattar bl. a. försam­lingsarbete, folkbokföringen och begravningsväsendel.

För den del av Svenska kyrkans verksamhel som bedrivs av statiiga myndigheter gäller förordningen (1977: 55) om vissa statiiga myndigheters beredskap m.m. För de kyrkliga kommunerna gäller lagen (1981: 1216) om kyrklig beredskap. Lagen reglerar i första hand den lokala nivåns verksam­hel. Lagen innebär ett åliggande för de kyrkliga kommunerna atl genomfö­ra de åtgärder som behövs för all verksamhelen skall kunna håUas i gång i krig. Inom varje sltft åligger del domkapitlet alt följa tillämpningen av lagen. Domkapitlet skall se till alt förberedelsearbetet och de kyrkliga kommunernas verksamhel under krigsförhållanden bedrivs på ett ända­målsenligt sätl och samordnas med annan beredskapsplanläggning och försvarsverksamhet. I samordningsfrågor skall domkapitiet samråda med länsstyrelsen. På central nivå har riksnämnden för kommunal beredskap (RKB) i uppgtft alt samordna och siödja detta arbele. RKB har dock inga uppgifter i krig.

Lagen om kyrklig beredskap gäller inte för de fria trossamfunden som dock genomför vissa beredskapsförberedelser på frivillig väg. Delta arbete ulgår bl.a. från en rekommendalion av Svenska ekumeniska nämnden enligt vUken trossamfunden skaU samverka i krig.

ÖCB föreslås bli funktionsansvarig myndighet för kyrklig verksamhet.

25    Fristående myndigheter m. m.

Det har inte varit möjligt all hänföra alla de myndigheler som avses upprätthålla verksamhet i krig liU en viss funkiion. Della beror på att behovet av samordning med annan verksamhet har bedömis vara begrän­sat för dessa myndigheter. De akluella myndigheiema saknar också i flertalet fall regionala och lokala organ. Med dessa utgångspunkter föreslås följande myndigheter få ställning som fristående beredskapsmyndigheter:

-

Byggnadsslyrelsen

-

Justitiekanslern

-

Riksgäldskonlorel

-

Riksrevisionsverkei

-

Riksvärderingsnämnden

-

Slatens hundskola

-

Statistiska centralbyrån

-

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut

-

Universiteis- och högskoleämbetet

1 della sammanhang villjag kortfattat beröra byggnads- och reparations­beredskapen (BRB) och motorreparalionstjänsten (MRT). Dessa organisa-

Prop. 1984/85:160

107

tioner är civila och bildade genom särskUda avtal mellan berörda företag och staten. För närvarande är BRB och MRT anknutna till försvarsmak­ten. Frågan om en ändrad tUlhörighel har prövals av 1978 års försvarskom­mitté som dock inte fann skäl att föreslå en förändring.

26   Avslutning

Funktionernas mål och innehåll, avgränsning från andra funktioner samt vilka myndigheler som - på olika nivåer har uppgifler inom funktionerna har definierats.

Det finns dock anledning all betona att de redovisade funktionsbeskriv­ningarna är preliminära. En vidareutveckling funktionsvis bör ske i nära samverkan mellan den funklionsansvariga myndighelen och övriga myn­digheler inom funktionen.

Prop. 1984/85:160

108

Innehåll

Regeringens skrivelse   ...................................... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll    ................. 

...... 

1

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 21 mars 1985

2

1

Inledning   ................................................... 

2

2

Föredragandens överväganden   ....................... 

...... 

2

2.1                                                               Allmänna utgångspunkter            

2

2.1.1

Det moderna kriget   ............................ 

3

2.1.2

Samhällsutvecklingen och totalförsvaret            

4

2.1.3

Beredskapshänsyn i samhällsplaneringen   

5

2.1.4

Myndigheter inom den civila delen av totalförsvaret

6

2.1.5

Principer för ledning av verksamhet inom försvarsde­partementets verksamhelsområde            

7

2.1.6

Samordning av de civUa delarna av totalförsvaret     ...

8

2.2

Ledning och samordning av de civila delarna av totalförsvaret

9

2.3

Funklionsindelning    ................................... 

11

2.4

Cenlral myndighel för ledning och samordning m.m      

14

2.4.1

Organisalion   ..................................... 

14

2.4.2

Samordningsuppgifter i fred    ................ 

17

2.4.3

Uppgifter under kriser och i krig    .......... 

23

2.4.4

Huvuduppgtfler och personal    .............. 

.... 

25

2.5

Ledning på regional och lokal nivå   ............... 

26

2.6

Genomförandetidpunkt   .............................. 

27

3

Hemställan   ................................................. 

... 

28

4

Beslut........................................................... 

... 

28

Bilaga 1   Nuvarande förhållanden    ...................... 

29

Bilaga 2  Sammanfattning av FRLs rapport (nr 3.84) Ledningen av

det civila försvaret    ................................ 

43

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanserna och sammanslällning av remissyttranden över FRL.s rapport nr 3.84 Ledningen

av del civila försvaret   ............................. 

.. 

51

Bilaga 4  Funktionernas avgränsning och uppbyggnad       

82

Norstedts Trycken, Stockholm 1985