Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1984/85: 207

Regeringens proposition

1984/85:207

om försöksverksamhet med förenklade regler om byggnadslov m. m. i vissa kommuner;

beslutad den 25 april 1985.

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

HANS[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag om förenklade regler på byggnadslag­stiftningens område med anledning av den försöksverksamhet med ökad kommunal självstyrelse som under liden fram lill utgången av år 1988 skall äga rum i några kommuner (prop. 1983/84: 152, KU 32, rskr 368).

Förslagen innebär alt vissa av de förenklingsförslag som inryms i del av lagrådet granskade förslaget lill plan- och bygglag (PBL) genomförs i tolv kommuner. Genom en särskild lag öppnas sålunda möjligheler för dessa kommuner

att minska kravet på byggnadslov i vissa fall,

alt i störte utsträckning än f. n. lämna byggnadslov för tillfälliga ändamål och

alt sänka kravet på ansökningshandlingar, besiktningar m. m. i ärenden om byggnadslov.

Genom den särskilda lagen införs vidare generella lättnader i de nämnda kommunerna när del gäller möjligheten all utan byggnadslov uppföra vissa mindre komplementbyggnader.

Lagen skall träda i kraft snarast möjligt.

I propositionen lämnas vidare en redogörelse för vissa åtgärder inom bostadsdepartementets verksamhetsområde som planeras inom ramen för försöksverksamheten. De gäller kommunal beslutanderätt om vissa bo­stadslån och stöd till förbättringsåtgärder samt ett uppdrag till statens planverk att bistå försökskommunerna och vissa myndigheter med särskild

1    Riksdagen 1984/85. I saml. Nr 207

Prop. 1984/85:207

2

rådgivningsverksamhet. Även önskemål från de berörda kommunerna som inte kunnat tillgodoses, bl. a. rörande lantmäleriet, behandlas i propositio­nen.

Prop. 1984/85: 207

3

1    Förslag till

Lag om försöksverksamhet med förenklade regler om byggnadslov m. m. i vissa kommuner

Härigenom föreskrivs följande.

1

§ Försöksverksamhet med förenklade regler om byggnadslov m. m. skall lill utgången av år 1988 bedrivas enligt bestämmelserna i denna lag i Haninge, Tyresö, Gnosjö, Helsingborgs, Malmö, Varbergs, Ale, Örebro, Sandvikens, Härnösands, Bräcke och Piteå kommuner.

2

§ I stadsplan eller byggnadsplan får meddelas beslämmelser om alt enklare fritidshus, kolonistugor och liknande byggnader på det sätt som närmare anges i planen får uppföras, ombyggas eller i övrigt ändras utan byggnadslov. I stadsplan eller byggnadsplan får även meddelas bestäm­melser om all schaktning, fyllning eller andra liknande åtgärder får vidtas utan byggnadslov.

3

§ För begränsade områden, som inte omfattas av stadsplan eller bygg­nadsplan, får beslutas alt byggnadslov inte krävs för att

1. uppföra komplementbyggnader,

2.

göra mindre till- och påbyggnader,

3.

göra sådana ändringar av byggnader som berör konstruktionen av de bärande delarna eller som avsevärt påverkar byggnadernas planlösning eller yttre utseende,

4.

i byggnader installera eller ändra eldsläder, rökkanaler eller anord­ningar för ventilation, vattenförsörjning eller avlopp,

5.

uppföra eller väsentligt ändra murar, plank eller liknande anordning­ar,

6.

uppföra eller väsentligt ändra vindkraftverk,

7.

inrätta fasta cisterner eller andra fasta anordningar för hantering eller förvaring av brännbara vätskor,

8.

inrätta upplag,

9.

utföra schaktning, fyllning eller andra liknande åtgärder.

Beslut enligt första siycket får inte meddelas, om byggnadslov krävs för alt tillvarata grannars intressen eller allmänna intressen. Inte heller får åtgärder i fråga om arbetslokaler eller personalrum undantas från kravet på byggnadslov.

Beslut enligl första stycket skall för att bli gällande fastställas av länssty­relsen.

4 § I fråga om beslut enligt 3 § skall tillämpas vad som föreskrivs om

upprättande, anlagande, faslställelse, överklagande m. m. av generalplan i

10§ första stycket saml 149 och 150§§ byggnadslagen (1947:385) samt 14-

16§§, 17§ 1 mom., 3 mom. andra stycket samt 4 och 5 mom., 18§, 19§

2 mom. saml 21 och 23 §§ byggnadsstadgan (1959:612).

Om ett stort anlal personer skall undertättas om utställningen och om del skulle innebära störte kostnad och besvär än som är försvarligt med hänsyn lill ändamålet med undertättelsen att sända den till envar av dem, får undertältelse i stället ske genom kungörelse i ortstidning enligt vad som är föreskrivet i lagen (1977:654) om kungörande i mål och ärenden hos myndighet m.m. Av kungörelsen skall framgå var det berörda området ligger, var utställningen äger rum saml inom vilken lid, på vilket sätt och

Prop. 1984/85:207

4

till vem synpunkter på förslaget skall lämnas. I kungörelsen skall även las in en erinran om innehållet i 150 § tredje stycket byggnadslagen.

Om andra siycket tillämpas, behöver inte fasiighetsförteckning upprät­tas.

5 § Kan byggnadslov lill en viss åtgärd inte lämnas på grund av att den

strider mot en stadsplan eller en byggnadsplan, får byggnadslov för tillfäl­

lig åtgärd lämnas, om sökanden begär del. I ett sådant byggnadslov får

medges alt en byggnad uppförs, byggs om eller i övrigt ändras och alt en

byggnads eller en byggnadsdels användning ändras. Lovet skall lämnas för

högst tio år.

I ärenden om byggnadslov enligt första stycket skall - med de begräns­ningar som följer av denna lag - 55-59§§ byggnadsstadgan (1959:612) tillämpas. 1 fråga om överklagande av beslut om sådant lov skall 71 § byggnadsstadgan tillämpas.

Om rättelse behöver ske på grund av att det som har medgivits i ett byggnadslov enligt första stycket inte undanröjs eller upphör vid utgången av den tid som bestämts för lovet, tillämpas lagen (1976: 666) om påföljder och ingripanden vid olovligt byggande m. m.

6 § Bestämmelserna i 54§ 2 mom. första stycket 6 byggnadsstadgan

(1959:612) om undantag från kravet på byggnadslov i fråga om uthus och

andra liknande frislående byggnader gäller ulan någon begränsning med

hänsyn till byggnadernas avsedda användning.

Sådana murar, plank, skärmtak och byggnader som avses i 54 § 2 mom. första stycket 46 byggnadsstadgan får ulan byggnadslov placeras närma­re tomtgränsen än 4,5 meter, om berörda grannar medger det. Anges i en fastställd generalplan, stadsplan, byggnadsplan eller i utomplansbestäm-melser alt byggnader skall placeras på ett visst minsta avstånd från grän­sen, krävs dock byggnadslov om en byggnad skall uppföras närmare grän­sen än vad som medges i planen eller bestämmelserna.

7

§ I stället för vad som föreskrivs i 55§ 1 mom. andra och tredje styckena byggnadsstadgan (1959:612) skall gälla att den som ansöker om byggnadslov skall lämna in de ritningar, beskrivningar och uppgifter i övrigt som behövs för prövningen.

8

§ Ulan hinder av vad som föreskrivs i 63 § byggnadsstadgan (1959:612) får bestämmelserna i paragrafens andra stycke om utstakning av byggna­der och utmärkande av byggnaders höjdläge tillämpas även inom områden med stadsplan.

9

§ Om del kan ske utan olägenhet, får byggnadsnämnden underlåta all företa sådana särskilda besiktningar som avses i 64§ 1 mom. andra stycket byggnadsstadgan (1959:612).

Denna lag träder i kraft två veckor efter den dag, då lagen enligl uppgift på den har utkommit från trycket i Svensk författningssamling och gäller lill utgången av år 1988. Vid upphävande av beslut enligl 3 § och vid ingripande för alt åstadkomma rättelse får dock 4 § och 5 § tredje stycket tillämpas även efter utgången av år 1988.

Prop. 1984/85:207

5

2    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1976:666) om påföljder och ingripanden vid

olovligt byggande m. m.

Härigenom föreskrivs att 2§ lagen om påföljder och ingripanden vid olovligt byggande m. m. (1976:666) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande hdelse

Föreslagen lydelse

2

§

Det åligger byggnadsnämnden att som ett led i inseendet över bygg­nadsverksamheten upptaga fråga om påföljd eller ingripande enligt denna lag lill behandling, så snart anledning förekommer att överträ­delse som avses i I § har skett. När åtgärd, till vilken erfordrats bygg­nadslov enligt byggnadsstadgan (1959:612), har vidtagits utan att sådant lov föreligger, skall nämn­den vara verksam för all det ut­förda undanröjes eller pä annat sätt rättas, om ej byggnadslov till åtgär­den meddelas i efterhand.

Om det begäres av någon vars rätt kan beröras därav, skall bygg­nadsnämnden lämna skriftligt be­sked huruvida i fråga om viss bygg­nad eller anordning har vidtagits åt­gärd som föranleder ingripande en­ligl denna lag.

Del åligger byggnadsnämnden att som ett led i inseendet över bygg­nadsverksamheten upptaga fråga om påföljd eller ingripande enligt denna lag till behandling, så snart anledning förekommer att överträ­delse som avses i 1 § har skett. När åtgärd, till vilken erfordrats bygg­nadslov enligl byggnadsstadgan (1959:612), har vidtagits utan alt sådant lov föreligger, skall nämn­den vara verksam för att det ut­förda undanröjes eller på annat sätt rättas, om ej byggnadslov till åtgär­den meddelas i efterhand. / lagen (1985:000) om försöksverksamhet med förenklade regler om bygg­nadslov m.m. i vissa kommuner finns särskilda beslämmelser om byggnadslov.

Om del begäres av någon vars rätt kan beröras därav, skall bygg­nadsnämnden lämna skriftligt be­sked huruvida i fråga om viss bygg­nad eller anordning har vidtagits ål-gärd som föranleder ingripande en­ligt denna lag.

Denna lag träder i kraft två veckor efter den dag, dä lagen enligl uppgift på den har utkommit frän trycket i Svensk författningssamling.

Prop. 1984/85:207

Utdrag

BOSTADSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1985-04-25

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden 1. Carisson,[REDACTED_EFTERNAMN], Sigurd.sen,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R. Carisson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg, Wickbom

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om försöksverksamhet med förenklade regler om byggnadslov m. m. i vissa kommuner

1    Inledning

I enlighet med riksdagens beslut (prop. 1983/84:152, KU 32, rskr 368) skall en försöksverksamhet med ökad kommunal självstyrelse bedrivas lill och med utgången av år 1988 i högst nio kommuner och tre landstingskom­muner (de s. k. frikommunerna). Riksdagen har bemyndigat regeringen att inom ramen för försöksverksamheten besluta om avsteg från vad riksda­gen har bestämt i samband med anvisande av anslag, godkännande av riktlinjer för en viss verksamhet eller annan liknande åtgärd. Vissa be­gränsningar skall dock gälla för försöksverksamheten. De centrala poli­tiska organen måste ha möjlighet all genomföra en politik för landet som helhet, l.ex. vad gäller likvärdig standard och rättvist fördelad samhälls­service. Skyddet för medborgarnas liv och hälsa och för särskilt utsatta eller svaga grupper måste bibehållas. Rättssäkerhetens krav får inte åsido­sättas. Försöken får inte leda till ökade statliga kostnader. I försöksverk­samheten bör sådana områden som engagerar många olika intressen och medborgargrupper prioriteras (KU s. 6 och 8).

De kommuner som skall ingå i försöket med frikommuner är Haninge, Tyresö, Gnosjö, Helsingborg, Varberg, Ale, Örebro, Sandviken och Bräcke saml landstingskommunerna i Göteborgs och Bohus län, Örebro län och Jämtlands län.

Flera av dessa kommuner har väckt förslag om all del skall öppnas möjligheler lill lättnader på byggnadslagstiftningens område. Många av önskemålen fordrar lagändringar för att kunna tillgodoses. De författningar som berörs av förslagen är byggnadslagen (1947: 385, omtryckt 1981:872),

Prop. 1984/85:207

7

byggnadsstadgan (1959:612, omtryckt 1981: 873), lagen (1976:666) om på­följder och ingripanden vid olovligt byggande m. m. (påföljdslagen) samt den av statens planverk utfärdade Svensk byggnorm (SBN) med föreskrif­ter och allmänna råd.

Jag vill nu efter samråd med chefen för civildepartementet la upp dessa förslag. Samtidigt avser jag att redovisa min syn på vissa andra förslag från kommunerna som rör bl. a. beslutanderätten i frågor om bostadslån och lantmäteriverksamhet.

2   Föredragandens överväganden

2.1 Lämpligheten av en försöksverksamhet på byggnadslagens område

Mitt förslag: Några av de förenklingar som finns i förslaget till ny plan-och bygglag (PBL) införs omgående i vissa kommuner.

Skälen för mitt förslag: Jag avser att senare i vår föreslå regeringen att till riksdagen överlämna en proposition med förslag Ull ny plan- och bygglag (PBL), som skall ersätta bl. a. byggnadslagen, byggnadsstadgan och på­följdslagen.

PBL-förslaget, som har granskals av lagrådet, innehåller en rad förslag om minskad statlig kontroll och detaljstyrning av kommunerna och förenk­lingar för enskilda. Som jag nyss nämnde innebär ett flertal önskemål från frikommunerna alt det skall öppnas möjligheter lill lättnader på byggnads­lagstiftningens område. Det kan naturligtvis ifrågasättas om det är lämpligt alt nu starta några försök inom frikommunprojeklet när del gäller bygg­nadslagstiftningen. Flera av frikommunernas önskemål ligger emellertid helt i linje med PBL-förslaget och kräver endast mindre lagändringar för att de skall kunna tillgodoses. Om vissa delar av PBL-förslaget får tilläm­pas i några kommuner, kan viktiga erfarenheter vinnas bl. a. av det prak­tiska genomförandet av förslaget. Försöket med ökat kommunall själv­styre måste också ses som en helhet, där förenklingar på byggnadslagstift­ningens område ingår som en del. Därför är det enligl min mening bäde möjligt och lämpligt all tillmötesgå önskemålen om att dessa förslag skall genomföras snarast möjligt i frikommunerna. Jag föreslår alltså att vissa av de förenklingar som PBL-förslaget innehåller nu införs i några kommuner. Samma förenklingsmöjligheler bör införas i alla kommuner som skall om-fallas av försöksverksamheten.

Prop. 1984/85:207

2.2 Försöksverksamhetens karaktär och omfattning

Mitt förslag: Försöksverksamheten pä byggnadslagstiftningens område bör ges en särskild inriktning på kommunal service och bedrivas för­utom i de nio frikommunerna i ytterligare tre kommuner.

Skälen för mitt förslag: De önskemål om förenklingar som jag är beredd att tillmötesgå på byggnadslagstiftningens område innebär inte bara en ökad frihet för de berörda kommunerna ulan framför allt förenklingar för de enskilda människorna.

Av mina kommentarer i det följande till de kommunala önskemålen framgår det att det är möjligt för kommunerna all i flera avseenden ytterli­gare förenkla sitt arbele och därigenom förbättra servicen lill allmänheten ulan alt några författningsändringar krävs. Flera initiativ på detta område har också tagits i många kommuner. Jag vill på allt sätt stödja och stimule­ra en utveckling där byggnadsnämnderna lar lill vara alla tänkbara möjlig­heler lill förenkling när tillstånd behövs till olika byggnadsåtgärder m. m'. och att även i övrigt underlätta för enskilda genom råd och upplysningar i samband med byggnadsverksamhet. Det bakomliggande syftet med alt öka den kommunala friheten pä byggnadslagstiftningens område är ju alt där­igenom också skapa förutsättningar för att öka friheten för de enskilda och förbättra den kommunala servicen till allmänheten.

Tonvikten i försöksverksamheten pä byggnadslagstiftningens område bör ligga på en förbättrad service gentemot kommunmedlemmarna.

För all servicen skall kunna bli bra fordras i många fall medverkan från länsstyrelserna och i vissa fall de statliga fastighelsbildningsmyndighe-lerna. Det gäller l.ex. sådana frågor som rutinerna för samarbetet mellan myndigheterna samt frågor om delegation av befogenheter från länsstyrel­serna till byggnadsnämnderna. Jag utgår ifrån alt länsstyrelserna och fas-lighetsbildningsmyndighelerna även för egen del kommer alt ställa sig positiva lill att pröva nya idéer som kan komma att föras fram från frikommunerna på detla område.

Jag avser att i annat sammanhang återkomma lill regeringen med förslag alt statens planverk får i uppdrag alt - vid behov i samverkan med bostadsstyrelsen, statens lantmäteriverk och länsstyrelsernas organisa­tionsnämnd - lämna särskild rådgivning till frikommunerna och de berör­da länsstyrelserna och faslighetsbildningsmyndighelerna när del gäller frå­gor som kan leda till bättre service inom byggnadslagstiftningens område. Under hand har jag också erfarit att Svenska kommunförbundet avser alt bedriva informationsverksamhet i anslutning lill denna del av frikommun­försöket.

Med hänsyn till den serviceinriktning som frikommunprojeklet bör ges på byggnadslagstiftningens område, bör enligt min mening även Malmö,

Prop. 1984/85:207

9

Härnösands och Piteå kommuner, som deltar i ett projekt för all utveckla den kommunala servicen, omfattas av de lättnader som jag föreslår på detta område.

Jag benämner i det följande de kommuner, som ingår i frikommunpro­jeklet, och de särskilda servicekommunerna gemensamt försökskommu­nerna när jag talar om försöksverksamheten på byggnadslagstiftningens område.

Försöksverksamheten bör, när det gäller förordningarna om bostadslån m. m., av praktiska skäl ligga inom den ram som har bestämts av riksda­gens ovan nämnda bemyndigande (prop. 1983/84: 152, KU 32, rskr 368) och endast omfatta frikommunerna. Jag återkommer inom kort lill rege­ringen med förslag till beslut i dessa frågor.

2.3 Försöksverksamhet som berör byggnadslagstiftningen 2.3.1 De kommunala önskemålen

I frikommunernas framställningar på byggnadslagstiftningens område har ett stort anlal olika förslag framförts. De är av varierande karaktär när del gäller konkretion och utförlighet. Flera av förslagen kan helt eller delvis genomföras ulan lagändring. Andra kräver författningsändringar för att kunna prövas. Som kommer att framgå av min genomgång av förslagen anser jag all del i stor utsträckning är möjligt alt tillmötesgå kommunernas önskemål.

Jag övergår nu lill att behandla förslagen och uppehåller mig till en början främst vid de förslag som enligt min mening inte bör eller inte behöver föranleda någon författningsändring.

Planprocessen

Några förslag från försökskommunerna gäller länsstyrelsens granskning av plankartor eller går ul på att länsstyrelsens granskning av planärenden skall vara mindre omfattande än den är i dag.

Jag delar i stort kommunernas uppfattning att länsstyrelsens granskning bör koncentreras till i första hand säkerhetsfrågor, rättssäkerhetsfrågor samt riksinlressanta och interkommunala frågor. I den mån länsstyrelserna i övrigt finner att en kommun håller en hög kvalitet i sitt planarbele, kan granskningen anpassas med hänsyn härtill. Något formellt hinder för detta finns inte.

En kommun föreslår att muntliga plansamråd med deltagande av en lantmätare skall föregå planfastslällelser.

Huruvida samråden mellan kommunen och länsstyrelsen skall vara muntliga är enligt min mening en fråga om hur myndigheterna praktiskt ordnar sitt samarbete. Muntliga samråd mellan planförfattaren och mark­ägarna har sedan lång lid tillbaka rekommenderats av bl. a. centrala myn-

Prop. 1984/85:207

10

digheler. Hur samråden utformas och vilka som skall delta i dem måste avgöras på lokal nivå. Kravet pä dokumentation av samråden kan dock inte efterges i den mån det har betydelse för bedömningen av planärendet. En lantmätares deltagande i plansamråden är också en fråga om faslighels-bildningsväsendets organisation och kostnader. Jag kommer senare att la upp den frågan till särskild behandling (avsnitt 2.5).

Några kommuner önskar få rätt alt S}ä\\afasiställa stads- och byggnads­planer.

Jag vill med anledning härav erinra om att PBL-förslaget tillgodoser detla önskemål. En sådan ordning förutsätter emellertid ett annat plansy-siem än dagens och ell speciellt förfarande för behandlingen av planfrå­gorna. Även besvärsreglerna måste ändras.

Det är enlig' min mening varken praktiskt möjligt eller lämpligt alt inom försöksverksamhetens begränsade ram göra de omfattande ändringar i byggnadslagen och byggnadsstadgan som fordras för att den statliga fast-ställelseprövningen skall kunna slopas för försökskommunernas del. Den­na fråga berör också i hög grad sådana räiissäkerheisaspekler m. m. som enligt prop. 1983/84:152 (s. 8) inte skall omfattas av försöksverksamheten.

Med en smidig tillämpning av nu gällande regler kan man i praktiken ofta åstadkomma en fastslällelseprocess som ligger rätt nära ell system där kommunerna själva fastställer planerna. Jag utgår från att de länsstyrelser som kommer alt beröras av försöksverksamheten i positiv anda prövar förslag från kommunerna till förenklingar och rationaliseringar av plan­processen.

Det tidigare aviserade uppdraget lill statens planverk bör enligt min mening innefatta rådgivning till försökskommunerna och de berörda läns­styrelserna rörande en rationell planhantering och de berörda myndighe­ternas agerande under fastslällelseprocessen.

Planstandard

Ett förslag från försökskommunerna går ul pä att standarden inom planområdena skall anses vara en kommunal fråga.

Jag delar i princip denna uppfattning men förutsätter därvid självfallet att väsentliga säkerhelsintressen, riksintressen och enskildas intressen blir tillbörligt beaktade. Ett sådant synsätt ligger också till grund för PBL-för­slaget. Att enbart för försökskommunernas del på prov genomföra en sådan ändring av gällande lagstiftning kräver dock alltför omfattande in­grepp. Jag kan därför nu inte ansluta mig till detla förslag. Som jag har påpekat tidigare finns del dock inga formella hinder för en smidig tillämp­ning av gällande lagstiftning. På detta område besitter kommunerna i allmänhet en sådan kompetens att deras bedömningar i standardfrågor sällan behöver ifrågasättas.

Prop. 1984/85:207

I j

Plankartor och övriga plandokument

Flera förslag från försökskommunerna avser kvaliteten på de kartor som läggs till grund för stads- och byggnadsplaner och delaljeringsgraden när del gäller utformningen av sådana planer.

Dessa förslag ligger lill största delen i linje med de rekommendationer till länsstyrelser och kommuner som har lämnats av statens planverk och statens lantmäteriverk i skriften Enklare bebyggelse- och faslighelsbild-ningsfrågor - prövningssystemet och användningen av planutredningar (lantmäteriverkets meddelande 1979:5, planverkels rapport nr 47). Enligl min mening bör förslagen därför inte föranleda några andra åtgärder än att regeringen, i enlighet med vad jag senare kommer alt föreslå, låter även dessa frågor omfattas av del uppdrag som bör ges lill statens planverk.

Kravel på byggnadslov

Del har framförts flera olika förslag när del gäller att minska kravel på byggnadslov.

På denna punkt avser jag inte bara all till stor del tillmötesgå kommuner­na utan även på vissa punkter gå längre än de framförda önskemålen. Jag återkommer i det följande (avsnitt 2.3.2) lill denna fråga.

Byggnadslovsförfarandet

Beträffande byggnadslovsförfarandel gäller ell förslag lämplighets­prövning av bebyggelse på grundval av planskisser i stället för fastställda planer.

Också denna fråga behandlas i planverkels och lantmäteriverkets nyss­nämnda skrift och bör inte föranleda någon lagstiftningsåtgärd i detla sammanhang.

En kommun föreslår ett förenklat byggnadslovsförfarande beträffande vissa småhus och en vidgning av möjligheten till muntliga byggnadslovsan­sökningar.

Rätten att muntiigen ansöka om byggnadslov gäller enligt 55 § 1 mom. byggnadsstadgan beträffande enklare åtgärder. Föreskriften ger byggnads­nämnden möjlighet alt inom tämligen vida ramar själv bestämma vad som skall anses vara enklare åtgärder. Vidare har byggnadsnämnden enligl 55 § 3 mom. byggnadsstadgan möjlighet att i viss utsträckning efterge kravel på ritningar vid byggnadslov. Enligt min erfarenhet utnyttjas inte denna möj­lighet i särskilt stor utsträckning. Verksamheten i försökskommmunerna ger ell tillfälle att utveckla enklare arbetsmetoder på detta område till gagn också för andra kommuner. Del bör därför enligl min mening ingå i det nämnda uppdraget till statens planverk all också bistå i denna utveckling. Jag kommer dessutom i det följande att föreslå att försökskommunerna får möjlighet att helt upphäva kravet på byggnadslov för vissa åtgärder och en rätt för byggnadsnämnden att nyansera kravel på att byggnadslovsansök­ningar skall vara åtföljda av en situationsplan över tomten. Jag vill på nytt

Prop. 1984/85:207

12

understryka vikten av att byggnadsnämnderna lar till vara alla möjligheter alt rationalisera och förenkla byggnadslovsprocessen inom ramen för gäl­lande bestämmelser.

En av kommunerna vill också förenkla byggnadsnämndens granskning av byggnadslovsansökningar och föreslår att nämnden skall få rätt att utse en ansvarig arkitekt eller konstruktör hos byggherten.

Hur byggnadsnämnden organiserar sin granskningsverksamhel är en praktisk fräga som rör nämndens interna verksamhet. Jag finner dock inte anledning att föreslå alt nämnden skall kunna i särskild ordning utse vissa ansvariga personer i bygghertens tjänst utöver den ansvarige arbetsledare som skall finnas vid alla byggnadsarbeten som inte är av ringa omfattning. Dessa frågor berör också byggnadsnämndens och byggherrens ansvar för fel och brister i byggnader. Jag återkommer lill detla när jag lägger fram PBL-förslaget. Frågorna kräver nämligen en mer systematisk bearbetning än vad som är möjlig inom försöksverksamhetens ram.

Ett förslag innebär att försökskommunerna skall slippa kravel i 55 § 4 mom. byggnadsstadgan på yrkesinspektionens yttrande över byggnads­lovsansökningar som rör arbetslokaler och personalrum. Byggnadsnämn­den skulle enligt detta förslag i stället kunna höra skyddskommittén, skyddsombudet eller arbetstagarna.

Jag vill här erinra om att byggnadsnämnden inte har någon skyldighet att höra yrkesinspektionen utan att del åvilar byggherren att i samband med byggnadslovsansökningen förete ell yttrande från inspektionen. Nämn­dens skyldighet inskränker sig till all kontrollera all byggherten fullgjort denna skyldighet. Syftet med bestämmelsen är att garantera alt arbetsla­garna får inflytande på utformningen av arbetslokaler. Denna möjlighet till medbestämmande anser jag vara myckel viktig. Regeln i 55§ 4 mom. byggnadsstadgan togs därför i sak oförändrad in i del lill lagrådet remitte­rade PBL-förslaget. Jag är inte beredd alt tillstyrka en ändring av regeln utan ett mer ingående samråd med alla berörda parter än vad som låter sig göra i detta sammanhang. Det förefaller dock som om en rationellare hantering av dessa ärenden är möjlig att åstadkomma utan någon lagänd­ring. Statens planverk bör få i uppdrag all i samråd med försökskommu­nerna se över även hithörande frågor.

Ett par kommuner vill ha möjlighet för byggnadsnämnden alt lill tjänste­män delegera beslutanderätten i dispensfrågor.

Gällande bestämmelser hindrar inte all byggnadsnämnden, om det är lämpligt och kommunfullmäklige medger det, delegerar beslutanderätt till tjänstemän när det gäller de dispensbefogenheter som direkt tillkommer byggnadsnämnden (3§ byggnadsstadgan, 3 kap. 12 och 13 §§ kommunal­lagen).

I det följande kommer jag att föreslå en befogenhet för byggnadsnämn­derna alt bevilja tidsbegränsade byggnadslov i vissa fall där dispens nu behövs. Jag kommer också all föreslå vissa smärte lättnader i del s. k.

Prop. 1984/85: 207

13

tätbebyggelseförbudet, vilket minskar behovet av dispenser frän detla förbud. Jag är inte beredd att ta något ytterligare initiativ på detta område. Min principiella uppfattning - som kommer till ullryck i det till lagrådet remitterade PBL-förslaget - är att möjligheten att dispensera från framför allt stads- och byggnadsplaner bör begränsas. Demokratin och de möjlig­heler till medbestämmande över markanvändningen som planinstitulen ger, bör nämligen stärkas.

I förslagen tar några kommuner också upp vissa frågor om samordning­en mellan byggnadslovsgivningen och annan tillståndsgivning.

Jag finner del angeläget med en samordning av byggnadslovsgivningen och annan lillFtåndsgivning, men det är i hög grad en fråga om praktiskt handlag hos de berörda myndigheterna. Vid några byggnadsnämnder har man redan nu prövat rutiner som lett lill väsentliga samordningsförbätt­ringar. Frågan om samordning berör också annan lagstiftning än byggnads­lagstiftningen. Jag är därför inte beredd att nu föreslå några författnings­ändringar i delta syfte, men statens planverk bör få i uppdrag alt i samråd med försökskommunerna och berörda myndigheter se över också dessa frågor.

En kommun vill att kvalitetskravet på nyhyggnadskarior skall kunna nyanseras i förhållande till byggnadsprojektets karaktär. Del föreligger vidare önskemål om en ökad möjlighet att bevilja tidsbegränsade bygg­nadslov.

Jag lämnar i det följande (avsnitt 2.3.2) förslag som i huvudsak tillgo­doser dessa önskemål.

Egenskapskraven på byggnader

Flera av de framförda förslagen innehåller önskemål om all bättre möj­ligheter skall finnas till avvikelser från egenskapskraven på byggnader, bl. a. kravel på tillgänglighet. De flesta förslagen är mycket allmänt hållna medan ett av dem innehåller detaljerade förslag lill bestämmelser i frågor som i dag behandlas i de föreskrifter och allmänna råd som utfärdas av statens planverk i Svensk byggnorm.

Egenskapskraven pä byggnader anges i 15 paragrafer (38-49 §§) i 5 kap. byggnadsstadgan. Jag vill till en början erinra om att byggnadsnämnden beträffande flertalet av dessa bestämmelser har mer eller mindre vitt­gående uttryckliga dispensbefogenheter. I övriga fall uppställs krav som är så utformade att deras tillämpning i hög grad är beroende av byggnads­nämndens skälighets- eller lämplighetsbedömning i del enskilda fallet. I anslutning till byggnadsstadgans egenskapskrav finns föreskrifter som ut­färdats i Svensk byggnorm. Dessa är utformade i överensstämmelse med stadgans möjligheter att nyansera kraven. Vidare har länsstyrelsen en generellt utformad dispensbefogenhel enligt 67 § byggnadsstadgan. Denna befogenhet har länsstyrelserna i allmänhet delegerat till byggnadsnämn­derna i enlighet med statens planverks rekommendationer. Slutligen kan

Prop. 1984/85:207

14

regeringen enligt 67 a § byggnadsstadgan ge en byggnadsnämnd tillstånd att för ett visst byggnadsprojekt medge avvikelser från egenskapskraven i experimentsyfie. Enligt min mening är normerna för byggandet alltså inte alls så låsta som det ofta görs gällande. Däremot synes inte alllid flexibilite­ten i nuvarande system utnyttjas i byggnadsnämndernas verksamhet.

Hithörande frågor har noga övervägts i PBL-arbetet. I många fall kom­mer PBL alt medföra en störte flexibilitet när det gäller egenskapskraven, men i andra fall, l.ex. då det gäller frågan om tillgänglighet, kommer kraven all skärpas. De framförda önskemålen kan vidare i vissa fall kom­ma i konflikt med den i prop. 1983/84:152 (s. 8) uttalade principen att försöksverksamheten inte får omfatta sådan reglering som utgör ett skydd för medborgarnas liv och hälsa eller för särskilt utsatta eller svaga grupper. Jag är mot den angivna bakgrunden inte beredd att medverka till några försök på delta område. Däremot bör det tidigare aviserade uppdraget åt statens planverk omfatta rådgivning till försökskommunema när det gäller deras möjligheter att utnyttja de dispensmöjligheter, som enligt vad jag nyss har sagt, redan finns.

Överklagande av beslut

Ett av förslagen går ut på att länsstyrelsemas handläggningstid i överkla­gade plan- och byggnadsärenden skall begränsas till fyra veckor och att kammarrätterna skall avskaffas som besvärsinstanser i byggnadsärenden.

Dessa frågor, som berör enskildas rättssäkerhet och är tekniskt och principiellt komplicerade, är inte lämpade för en försöksverksamhet av nu ifrågavarande slag. Jag är därför inte beredd att ansluta mig till förslaget.

Byggnadskontrollen

Del föreligger en rad förslag när det gäller utsättning och besiktning av byggnader.

Jag återkommer i det följande (avsnitt 2.3.2) till dessa frågor.

Olovligt byggande

Några kommuner har förslag när del gäller ingripanden enligt påföljdsla­gen vid olovligt byggande.

14 § påföljdslagen föreskrivs att en byggnadsavgift skall tas ut när någon vidtar en byggnadslovspliklig åtgärd utan sådant lov. Byggnadsavgiften skall bestämmas till ett belopp som motsvarar fyra gånger byggnadslovsav­giften, dock minst till 500 kr. Byggnadsavgiflen får emellertid inte nedsät­tas eller efterges av byggnadsnämnden. En sådan befogenhet tillkommer bara länsstyrelsen efter överklagande av nämndens beslut. Länsstyrelsen får nedsätta eller efterge avgiften, om det föreligger särskilda skäl (11 §).

PBL-förslaget innehåller den förändringen härvidlag alt byggnadsnämn­den får bestämma byggnadsavgiften till ett lägre belopp eller helt efterge den, om överträdelsen är ringa.

Prop. 1984/85:207

15

Några kommuner har uttryckt önskemål om all en reglering i enlighet med PBL-förslaget skall få tillämpas under försöksverksamheten.

Genom ett beslut under våren 1984 (BoU 1983/84:14, rskr 170) gav riksdagen regeringen lill känna att påföljdslagen bör ändras så att bygg­nadsnämnden snarast möjligt får befogenhet att nedsätta eller efterge bygg­nadsavgiflen på samma sätl som enligl del till lagrådet remitterade PBL-förslaget. Enligt riksdagens beslut skulle dock regeringens övervä­ganden i frågan avvakta all lagrådets granskning avslutats.

Som jag tidigare nämnde har lagrådets granskning av PBL-förslaget numera avslutats. Jag avser att i annat sammanhang återkomma till rege­ringen med förslag lill de av riksdagen aktualiserade ändringarna i påföljds­lagen. Mot den nu angivna bakgrunden och då ändringarna torde kunna genomföras tämligen snart, saknas det enligl min mening skäl att nu föreslå någon särteglering i delta avseende för försökskommunernas del.

2.3.2 Mina förslag med anledning av de kommunala önskemålen

Jag övergår nu ull alt behandla de förslag som fordrar författningsänd­ringar för att kunna tillgodoses och som jag anser bör genomföras med anledning av framställningarna från kommunerna. Samtliga dessa författ­ningsändringar kräver lagform och måste alltså beslutas av riksdagen. Jag vill tillägga att jag har samrått med de berörda kommunerna om förslagens innehåll och under hand mottagit synpunkter från bostadsslyrelsen, sta­tens planverk, statens lantmäteriverk och Svenska kommunförbundet.

Förslagen överensstämmer, med vissa smärre justeringar, i sak med PBL-förslaget som har granskats av lagrådet. Med hänsyn härtill anser jag att lagrådels hörande i delta ärende skulle sakna betydelse.

Lagrådet har i de nu aktuella delarna i huvudsak godtagit PBL-förslaget. Lagrådet har emellertid framfört erinringar när det gäller plansystemets förenlighet med regeringsformen. Eftersom dessa erinringar får betydelse även för mina nu aktuella förslag, lar jag upp lagrådets synpunkter efter det all jag redovisat innehållet i mina förslag.

Minskat krav på byggnadslov inom stads- och byggnadsplan

Mitt förslag: Stadsplaner och byggnadsplaner får innehålla bestämmel­ser om all enklare fritidshus och liknande byggnader får uppföras och ändras ulan byggnadslov. Sådana bestämmelser får avse även schakt­ning, fyllning och liknande åtgärder.

Skälen för mitt förslag: Enligt PBL-förslaget kan kommunen i detaljplan bestämma all enklare fritidshus, kolonistugor och liknande byggnader får uppföras, byggas till eller ändras ulan bygglov, under förutsättning alt

Prop. 1984/85:207

16

åtgärderna vidtas i enlighet med planens bestämmelser om bebyggelsen i området. Också schaktning, fyllning och liknande åtgärder skall kunna omfattas av en sådan lovbefrielse. Av de skäl som jag tidigare anfört anser jag del lämpligt alt de kommuner som så önskar får pröva dessa förenkling­ar inom ramen för dagens stadsplaner och byggnadsplaner.

PBL-förslaget innebär bl. a. att dagens krav på faslställelse av bebyggel­seplaner slopas. Som jag tidigare har framhållit är del inte möjligt alt inom försöksverksamhetens ram avskaffa länsstyrelsernas faslslällelsepröv-ning. Enligt min mening kan man emellertid utgå från att länsstyrelserna endast i undanlagsfall torde få anledning att ifrågasätta lämpligheten av att införa bestämmelser om byggnadslovsbefrielse i ett område. Länsstyrel­serna bör dock kunna bidra med värdefulla råd när det gäller detaljutform­ningen av sådana nya, hittills oprövade planbeslämmelser. Jag vill erinra om alt länsstyrelserna enligl 54 § 3 mom. byggnadsstadgan redan i dag har alt, t. ex. på förslag av kommunen, pröva frågan om begränsning av bygg-nadslovskravel inom vissa industriområden.

Minskat krav på byggnadslov utom stads- och byggnadsplan

Mitt förslag: För begränsade områden utan stads- eller byggnadsplan får beslutas att byggnadslov inte krävs för uppförande av komplement-byggnader, mindre lill- och påbyggnader, vissa yttre och invändiga ändringar av byggnader, uppförande och ändringar av murar, plank och vindkraftverk, inrättande av upplag och vissa cisterner samt för schaktning och fyllning. För sådana beslut skall tillämpas ett förfarande som liknar del som gäller för faslställelse av generalplan.

Skälen för mitt förslag: Enligt PBL-förslaget kan kommunen för områden

ulan detaljplan besluta om befrielse från kravel på bygglov när del gäller en

rad åtgärder, under förutsättning att del kan ske utan olägenhet för grannar

eller allmänna intressen. Dessa åtgärder som inte får avse arbetslokaler

eller personalrum - är bl. a.

O uppförande av komplementbyggnader,

O mindre till- och påbyggnader av alla slags byggnader,

O ändringar av en byggnads planlösning, konstruktion, eldsläder, rök-

eller ventilationskanaler, vatten- och avloppsanordningar, O uppförande och ändring av murar, plank o. d., O uppförande och ändring av vindkraftverk, O schaktning och fyllning, O inrättande av cisterner m. m., O anordnande av upplag.

Den möjlighet som, enligl vad jag nyss nämnde, länsstyrelsen har att under vissa förutsättningar befria från skyldigheten alt söka byggnadslov

Prop. 1984/85:207

17

inom vissa industriområden, gäller även utanför områden som omfattas av detaljplan. Beslut om sådan befrielse torde regelmässigt förutsätta en begäran av kommunen. Möjligheterna alt inom försökskommunerna med­ge befrielse från kravet på byggnadslov bör nu vidgas till att omfatta även de nyss nämnda åtgärdstyperna.

Enligt PBL-förslaget skall kommunens beslut om befrielse från lov med­delas i form av områdesbestämmelser efter i stort sett samma förfarande som vid beslut alt anta en detaljplan. Eftersom institutet områdesbestäm­melser inte finns i nuvarande rätt, bör besluten inom försöksverksamheten fattas enligl det snarlika förfarande som gäller vid faslställelse av general­plan. De därvid gällande kraven på underrättelser till myndigheter och markägare bör dock kunna förenklas något med PBL-förslaget som före­bild. I enlighet med vad jag tidigare har anfört bör det krävas alt besluten skall fastställas av länsstyrelsen för att bli giltiga.

Anknytningen till generalplaneinslitutet innebär också alt beslut av detta slag kan omfatta endast begränsade områden och inte hela kommunen eller stora delar av den.

Givetvis innebär frihet från kravet på byggnadslov inte befrielse från de krav pä lillstånd som kan gälla enligt annan lagstiftning, t. ex. naturvårdsla­gen, miljöskyddslagen, hälsoskyddslagen eller civilförsvarslagen.

Tillfälliga byggnadslov

Mitt förslag: Byggnadsnämnderna ges rätt alt bevilja tillfälliga bygg­nadslov för högst tio år i de fall då en byggnadsåtgärd strider mot en stadsplan eller byggnadsplan. I sådant lov får medges att en byggnad uppförs, byggs om eller i övrigt ändras och alt en byggnads eller byggnadsdels användning ändras.

Skälen för mitt förslag: I dag är de byggnadslovskrävande åtgärderna uppdelade i sådana som hänförs till nybyggnad och i övriga åtgärder.

Den förstnämnda gruppen av åtgärder får inte vidtas i strid mot bl. a. en stadsplan eller byggnadsplan. Länsstyrelsen kan dock ge dispens från planenlighetskravet, om del finns särskilda skäl. En sådan dispens kan tidsbegränsas. Dispensbefogenheten är i allmänhet delegerad från länssty­relsen till byggnadsnämnden. I vissa fall kan byggnadsnämnden meddela ell tidsbegränsat byggnadslov utan föregående dispens. Del gäller för uppförande och bibehållande under högst tre år av en tillfällig byggnad som inte väsentligt motverkar planens syfte. Ett sådant lov kan förlängas med ett år i sänder.

Beträffande övriga åtgärder gäller att byggnadsnämnden kan ge lov eller vägra lov beroende på om åtgärden strider mol planen eller ej. Någon formell möjlighet till dispens eller lidsbegränsning av loven torde inte finnas. 

2    Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 207

Prop. 1984/85:207

18

Det finns ett behov av tidsbegränsade tillstånd även i andra fall än då dispens eller tidsbegränsat byggnadslov kan lämnas. Det gäller främst temporär användning av byggnader för ett annat ändamål än del som på sikt avses i planen, i. ex. då ell förelag under en expansions- eller omstruk­tureringsperiod behöver tillfälliga lokaler eller då samhällsinstitutioner tillfälligt behöver lokaler för övergående behov. Det kan l.ex. vara fråga om lokaler för barntillsyn i ett område med pågående förändringar av befolkningssammansättningen.

PBL kommer att öppna möjlighet lill lov för sådana tillfälliga ändamål. Det ligger enligt min mening helt i linje med försöksverksamheten att denna möjlighet införs i försökskommunerna. Byggnadsnämnderna i dessa kommuner bör i huvudsaklig överensstämmelse med PBL-förslaget få rätt att bevilja byggnadslov för tillfälliga åtgärder som strider mot en stadsplan eller byggnadsplan. Dessa åtgärder kan vara uppförande, ombyggnad och andra ändringar av en byggnad och ändrad användning av en byggnad eller en del av en byggnad. Ett sådant lov får lämnas för högst tio år. Därigenom överförs en väsentlig befogenhet till byggnadsnämnderna.

Rätt till kompletteringsåtgärder på småhustomter

Mitt förslag: Sådana uthus, murar, plank och skärmtak, som ulan byggnadslov får uppföras i anslutning till en- och t v åbo stadshus, får placeras närmare tomtgränsen än 4,5 m, om grannen godkänner det. Uthusen måste dock föriäggas på del avstånd från gränsen som kan vara bestämt i en plan eller i utomplansbestämmelser. Den nu gällande begränsningen att uthusen inte får vara avsedda som bostad tas bort.

Skälen för mitt förslag: F.n. krävs inte byggnadslov för bl.a. anordnande av en skyddad uleplats med hjälp av en mur eller ett plank i anslutning till ett småhus eller fritidshus, för anordnande av ett skärmtak på högst 12 m' över en altan, balkong, entré eller uteplats i anslutning lill ett sådant hus samt för uppförande av högst två uthus eller liknande byggnader, som inte är avsedda för bostadsändamål, på sammanlagt högst 10 m' i närheten av ett småhus eller fritidshus. Ett krav är dock att anordningarna inte läggs närmare tomtgränsen än 4,5 m. Beträffande uthusen gäller vidare all de inte fär vara avsedda som bostad och inte ligga närmare gränsen än det avstånd som kan ha bestämls i fastställd generalplan, stads- eller bygg­nadsplan eller i utomplansbestämmelser (54 § 2 mom. byggnadsstadgan).

Motivet för bestämmelsen om 4,5 m är främst hänsynen lill grannarnas intressen. Om den berörda grannen godkänner att byggnaden eller anord­ningen läggs närmare gränsen, gäller enligl PBL-förslaget inte något krav på lov för de nu avsedda åtgärderna. Denna förenkling är lämplig att redan nu genomföra i försökskommunerna. Jag föreslår vidare i fråga om uthus

Prop. 1984/85:207

19

och liknande byggnader att kravet att dessa inte får vara avsedda som bostad tas bort. Den begränsning som kravet utgör är i den praktiska tillämpningen närmast skenbar. Alt den las bort leder till en ökad klarhet i regelsystemet, samtidigt som nackdelarna från allmän synpunkt är mycket små. Det är ju bara fråga om komplementbyggnader lill redan befintliga bostadshus.

Nyanserade krav på nybyggnadskaria, utsättning och besiktningar

Mitt förslag: Byggnadsnämnderna får störte frihet att bestämma när l.ex. nybyggnadskarta skall krävas för byggnadslov och i vilken om­fattning utsättning och besiktning av byggnader skall göras av nämn­den. Slutbesiktning skall dock alllid göras om del begärs.

Skälen för mitt förslag: Enligl byggnadsstadgan skall det till en ansökan om byggnadslov för uppförande av en ny byggnad eller för tillbyggnad av en befintlig byggnad alltid fogas en situationsplan, som inom sladsplaneområ-den och vissa andra områden skall vara grundad på en nybyggnadskarta. Beträffande nybyggnadskartor gäller speciella kvalitetskrav (55 § bygg­nadsstadgan).

Enligt stadgan gäller vidare att byggnadsnämnden skall staka ul läget och sätta ut höjden för nya byggnader och tillbyggnader inom stadsplan. Utanför stadsplan skall nämnden verkställa utstakning i den mån det är påkallat och lämpligt (63 § byggnadsstadgan).

Under byggnadstiden skall byggnadsnämnden utöva tillsyn över bygg­nadsarbetena. När nya byggnader uppförs inom stadsplan skall nämnden - om inte särskilda skäl föranleder annat - utföra grundbollenbesiklning, lägesbesiklning, stombesiktning och slutbesiktning. Slutbesiktning skall alltid ske om det begärs (64 § byggnadsstadgan).

Motsvarande bestämmelser i PBL-förslaget har en mer generell utform­ning. Kravet pä bygglovshandlingar innebär l.ex. att byggnadsnämnden själv får bestämma när bl. a. nybyggnadskarta behövs. I frågaom utstak-ningar sägs att byggnadsnämnden skall verkställa utstakning, om del är påkallat med hänsyn lill förhållandena pä platsen och omständigheterna i övrigt. Besiktningar skall ske i den utsträckning som erfordras, men slut­besiktning skall alllid ske om det begärs.

De förenklingar i regleringen, som PBL-förslaget innehåller, bör kunna prövas inom försökskommunerna. Det ökar byggnadsnämndernas frihet att själva organisera sin verksamhet pä bästa sätt. Det markerar också angelägenheten av att byggnadsnämnderna inte lägger ned mer arbete pä byggnadslovsärenden än vad som verkligen behövs och alt nämnderna på allt sätt försöker begränsa byggnadslovskostnaderna för den enskilde. Särskilt finns det enligt min mening anledning alt vara vaksam på att nybyggnadskarta inte begärs i onödan.

Prop. 1984/85:207

20

För tydlighels skull vill jag slutligen påpeka att mitt förslag inte är avsett all leda till minskal ansvar för byggnadsnämnden, när det gäller sådana fel och brister som byggnadslovsprövningen och besiktningarna syftar till alt förebygga. Byggnadsnämnderna i försökskommunerna mäste alltså allt­jämt hålla samma standard pä sin gransknings- och besiktningsverksam­het. Mitt förslag är enbart avsett att ge nämnderna störte frihet beträffande formerna för verksamheten. Jag återkommer med förslag att regeringen skall ge statens planverk i uppdrag alt meddela byggnadsnämnderna råd om hur byggherrens och nämndens kontroll kan samordnas.

Övergångsfrågor i anslutning lill mina förslag

Försöksverksamheten skall upphöra vid utgången av år 1988. Av hänsyn till de berörda markägarna är det dock inte lämpligt alt de planbestäm­melser och beslut om lättnader i kravel på byggnadslov, som enligt milt förslag skall kunna meddelas i försökskommunerna, också upphör alt gälla den 31 december 1988. Detta skulle nämligen bl. a. kunna leda till kompli­kationer beträffande byggnadsarbeten som planeras eller påbörjas i slutet av år 1988. Planbesiämmelserna och besluten bör därför gälla lill dess att de upphävs genom särskilda beslut.

När del gäller tidsbegränsade byggnadslov, kan del ifrågasättas om inte sådana lov bör få lämnas bara för den lid som försöksverksamheten omfat­tar. Den enskilde, som skall fatta beslut om investering i en tillfällig byggnadsåtgärd, måste emellertid kunna förlita sig på att investeringen får utnyttjas under en längre tid, oavsett vad en reglering enligt PBL kan komma att innehålla i detta avseende. Sådana tillfälliga lov bör därför få lämnas för en längre period, dock längst för tio är från den dag då de meddelades.

Lättnaderna i kravet på byggnadslov för mindre kompletteringsåtgärder till en- eller tvåbostadshus kan givetvis bara gälla åtgärder som vidtas under försöksperioden.

Det ligger i sakens natur all lättnaderna i kravet på nybyggnadskartor, utsättningar och besiktningar kan gälla bara under försöksperioden. Vad beträffar kravet på nybyggnadskarta blir del alltså avgörande om bygg­nadsnämnden meddelar beslut om byggnadslov före den 1 januari 1989 och - i de andra fallen - om tidpunkten för uisällningen resp. besiktningen inträffar före delta datum eller inte. Detta kan föranleda en del osäkerhet beträffande byggnadsarbeten som pågår över årsskiftet, men problemen bör kunna lösas praktiskt. Bl. a. har ju byggnadsnämnderna själva möjlig­het att anpassa kraven pä besiktningar m. m. med hänsyn till när byggnads­arbetena skall ulföras. Om byggnadsnämnden under försöksperioden med­delar ett beslut om besiktningar eller utsättning i ett enskilt byggnadsären­de, gäller givetvis delta beslut även för liden efter utgången av år 1988.

Prop. 1984/85:207

21

2.3.3 Mina förslag i relation till lagrådets yttrande över PBL

Jag har i del föregående föreslagit dels att stads- och byggnadsplaner i försökskommunerna skall få innehålla beslämmelser om en i förhållande till gällande ordning minskad byggnadslovsplikl, dels all beslut om mins­kad byggnadslovsplikt utanför stads- och byggnadsplaner skall kunna med­delas.

Enligt PBL-förslaget kan beslämmelser om minskning av lovplikten meddelas i detaljplaner - vilka motsvarar nuvarande stads- och byggnads­planer - eller i form av områdesbestämmelser. Både detaljplaner och områdesbestämmelser blir gällande i och med kommunens anlagandebe-slut. Något krav pä faslställelse av länsstyrelsen skall således inte gälla.

I enlighet med vad jag tidigare anmälde vill jag nu la upp vissa av de synpunkter som lagrådet har framfört i sitt yttrande över PBL-förslaget.

Inledningsvis vill jag framhålla att lagrådet har en i sak positiv inställning till PBL-förslaget. Bl. a. anser lagrådet att reglerna om bygglovsprövning är klarare och bättre utformade i PBL-förslaget än f. n. Efter att ha beskri­vit denna och vissa andra fördelar med PBL-förslaget, anför lagrådet att del får ses som en vinning all en ny plan- och bygglag i huvudsaklig överensstämmelse med det framlagda förslaget föreläggs riksdagen. Det förhållandet alt lagrådet framför erinringar och anmärkningar både i vissa övergripande frågor och beträffande enskildheter får inte skymma bilden av lagrådels i grunden positiva inställning till förslaget i sak, sägs del vidare i yttrandet.

Efter sina inledande kommentarer övergår lagrådet lill att avhandla frågan hur PBL:s reglering av kommunernas planläggning förhäller sig till bestämmelserna om normgivning i regeringsformen (RF).

Enligt 8 kap. 3§ första stycket RF skall föreskrifter om förhållandel mellan enskilda och det allmänna, som gäller åligganden för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden, meddelas genom lag, dvs. i föreskrifter beslutade av riksdagen. Frågor om användningen av mark- och vattenområden och om bebyggelse hör till del lagstiftningsområde som avses i nämnda lagrum. Med stöd av 8 kap. 7§ första stycket 3 kan riksdagen utan hinder av 3 § i lag bemyndiga regering­en att genom förordning meddela föreskrifter om "utformning av byggna­der, anläggningar och bebyggelsemiljö". Denna rätt att delegera normgiv­ning i fråga om byggande tillkom genom en ändring av RF år 1976. Änd­ringen (prop. 1975/76:209 s. 162 O motiverades av behovet all kunna la in byggnadsstadgans mera detaljbetonade regler om byggande samt föreskrif­terna i Svensk byggnorm 1975 i en eller flera regeringsförfattningar. En i riksdagen väckt motion med yrkande om avslag på propositionen under hänvisning lill alt ett för de enskilda människorna centralt område skulle komma att undandras riksdagens lagstiftning avstyrktes av konstitutions­utskottet. Utskottet erinrade om att riksdagen vid begagnande av den

3   Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 207

Prop. 1984/85:207

22

föreslagna delegalionsmöjlighelen kunde och borde närmare precisera de befogenheter regeringen skulle få och att avsikten självfallet inte var att delegeringen skulle omfatta annat än befogenheter alt meddela detaljbe­tonade föreskrifter (KU 1975/76:56 s. 41).

Om riksdagen med stöd av 8 kap. 7§ RF bemyndigar regeringen att meddela föreskrifter, kan riksdagen också enligt 8 kap. 11 § medge rege­ringen alt överlåta åt förvaltningsmyndighet eller kommun att meddela beslämmelser i ämnet, s.k. subdelegation. Subdelegalion betyder fortsalt delegering. Riksdagen kan inte delegera sin normgivningsmakt direkt lill en förvaltningsmyndighet - här bortses från vissa undantag som saknar intresse i delta sammanhang (se t. ex. 8 kap. 9§ andra stycket RF) - eller till en kommun utan måste gå via regeringen. Kommunernas rätt enligt PBL att ge föreskrifter om utformning av byggnader, anläggningar och bebyggelsemiljö grundar sig inte på någon delegation utan följer direkt av vissa i PBL givna lagregler. Riksdagen kan inte avhända sig sin normgiv­ningsmakt i annan ordning än den 8 kap. RF föreskriver.

Med det normbegrepp på vilket 8 kap. RF vilar avses enligl propositio­nen med förslag till ny RF (1973:90 s. 203 O rättsregler. Dessa känneteck­nas i princip av att de är bindande för myndigheter och enskilda. De kännetecknas vidare av alt de inte bara avser ett visst konkret fall utan har generell giltighet. Det sistnämnda kravet får enligt propositionen anses uppfyllt om föreskriften avser exempelvis situationer av ett visst slag eller vissa typer av handlingssätt eller om den riktar sig lill eller på annat sätt berör en i allmänna termer bestämd krets av personer.

Lagrådet konstaterar mol den nu beskrivna bakgrunden att PBL:s regler om rätt för kommunerna att reglera markanvändning och att ge föreskrifter om utformning av byggnader m. m. är grundlagsenliga endast under förut­sättning all regleringen inte utgör normer i RF:s mening. Lagrådet diskute­rar härefter ingående huruvida bl. a. föreskrifter i detaljplaner och om­rådesbestämmelser kan anses utgöra normer. Lagrådets resonemang ut­mynnar i ett konstaterande att lagrädsremissens argument uttalade eller underförstådda - för alt kommunernas planläggning enligt PBL-förslaget inte lill någon del innefattar normgivning inte är invändningsfria.

Lagrådet ifrågasätter om inte områdesbestämmelser och detaljplaner i vissa fall uppfyller det krav på generell giltighet som kännetecknar före­skrifter i RF:s mening, eftersom bestämmelserna eller planerna kan beröra ell stort antal fastighetsägare och få betydelse för många människors boende- och arbetsmiljö och deras möjligheter lill rekreation och frilufts­liv.

Lagrådet yttrar härefter följande (yttrandet s.9):

Någon tvekan om förslagels grundlagsenlighet hade inte behövt upp­komma om 8 kap. 7§ första stycket 3 RF ändrats så att bemyndigandet enligt lagrummet kommit alt avse föreskrifter om markanvändning och byggnadsföreskriflerav annat än detaljbetonal slag saml om kommunernas

Prop. 1984/85:207

23

kompetens på området reglerats i överensstämmelse med delegationsföre­skrifterna i 8 kap. Det undandrar sig lagrådets bedömande vilka förutsätt­ningar som kan finnas för att vidta sådana ändringar. Lagrådet har över­vägt möjligheterna alt på andra vägar nå en säker överensstämmelse med regeringsformen. Detta skulle emellertid medföra en revision av grundläg­gande delar av förslaget. Vid en sådan revision kommer man in på värde­ringar och ställningstaganden som det inte tillkommer lagrådet att göra. Lagrådet nödgas konstatera att förslaget i vad avser kommunernas befo­genheter all i planbestämmelser reglera markanvändning och bebyggelse knappast torde vara förenligt med grundlagen.

Jag vill lill att börja med erinra om att jag redan i samband med lagråds­remissen av PBL-förslaget (s. 34) tog upp grundlagsfrågan. Eftersom den har avgörande betydelse för möjligheten att utan formell justering av RF införa inte bara ett plansystem med PBL-förslagets uppbyggnad ulan ock­så den nu aktuella försöksverksamheten med ett mer nyanserat krav på byggnadslov, anser jag det angeläget att närmare redovisa min uppfattning i frågan.

Som jag snart skall närmare utveckla bygger PBL:s plansystem i allt väsentligt på del syslem som nu råder och som gällde även när den nya regeringsformen infördes år 1974. Avgörande betydelse måste därför till­mätas den inställning till planbeslut enligt byggnadslagstiftningen som lig­ger bakom regleringen i 8 kap. RF.

Något uttryckligt besked på den punkten slår inte alt finna i förarbetena till RF. Man fär därför söka ledning i syftena bakom grundlagsreformen. Ett övergripande syfte var givetvis att skapa garantier fördel demokratis­ka styrelseskicket samt att stärka och förankra folkstyrelsen genom alt den praxis som vuxit fram bl.a. beträffande pariamenlarismen gavs uttryck också i grundlagen. Detta kan sägas prägla även bestämmelserna om normgivningsmaklen i 8 kap.

1809 års RF byggde på en uppdelning av statsmaktens funktioner. Den lagstiftande makten utövades formellt gemensamt av riksdagen och Ko­nungen. Som ett resultat av den utveckling från maktdelning till parlamen­tarism som växte fram genom konstitutionell praxis under 1809 års RF:s långa giltighetstid kom lagstiflningsuppgiften att alltmer förskjutas i rikt­ning mot riksdagen.

Den nya regeringsformen utgår från grundsynen all vad som skall beslu­tas av riksdagen är i första hand det som anses vara av särskilt stor betydelse för medborgarna och för samhällslivet i övrigt. Folket bör med andra ord genom sina representanter fatta beslut om bl. a. de normer som inkräktar på medborgarnas rättsliga ställning och deras rörelsefrihet. Ett krav som utmärker rättsstaten är att medborgarna skall behandlas norm­mässigt. Av del kravel följer att rättsregler skall vara generella, dvs. de skall rikta sig lill alla eller åtminstone till en personkrets som inte är närmare bestämd. Riksdagen skall inte kunna gripa in i handläggningen av

Prop. 1984/85:207

24

enskilda fall. Av flera skäl sattes vid tillkomsten av RF också en gräns för möjligheterna all delegera normgivning frän riksdagen. De bästa möjlighe­terna lill offentlig redovisning, öppen debatt och meningsutbyte ansågs ligga i riksdagsbehandlingen. Saken kan också uttryckas sä alt de mest betydelsefulla politiska besluten skall fattas av det organ som bäst avspeg­lar opinionerna inom befolkningen. När en norm väl är utfärdad ankommer del pä domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra organ att tillämpa den i det konkreta fallet.

Det bör framhållas att det vid RF:s tillkomst ansågs all den kompetens­fördelning beträffande normgivningsmaklen som inom olika rättsområden hade utbildats i praxis i stort sett var ändamålsenlig och att den därför kunde i huvudsak läggas lill grund för RF:s fördelning av normgivnings-kompelensen. Avsikten var alltså inte alt normbegreppet skulle undergå några mer betydande förändringar genom RF:s införande (prop. 1973:90 s. 203 f och 207, se även KU 1979/80: 50 s. 87).

Mot denna bakgrund är det knappast realistiskt att anta att avsikten kan ha varil all RF:s normbegrepp skulle ha den innebörden att byggnadslag­stiftningens sedan länge beprövade beslutssystem - som genom det kom­munala planmonopolet vilar på den kommunala demokratins grund skulle i vissa delar sättas ur spel och ersättas av en ordning där kommunala markanvändningsplaner skulle behöva beslutas av riksdagen. Den slutsals som ligger närmast lill hands är att planbeslul enligl dagens byggnadslag­stiftning skall ses som en form av rättstillämpning. Som jag nyss anförde ligger tillämpningen av normer utanför riksdagens kompetensområde.

Denna uppfattning om planbeslulens karaktär får riksdagen anses ha ställt sig bakom genom beslutet att anta prop. 1975/76: 112 med förslag till lag om kungörande av lagar och andra författningar. I sitt anförande lill propositionen (s. 63 fO diskuterade dåvarande justitieministern de gräns­dragningssvårigheter som möter i fall där en bindande föreskrift avser ett myckel litet lokall område, kanske bara en eller flera bestämda fastigheter. Han slog lill en böljan fast att ell lokalt begränsat beslut hade karaktären av författning, om det helt eller främst riktar sig till medborgarna i gemen såsom exempelvis ett förbud alt ta bort eller skada en växt av viss art där den växer vill. Däremot kunde den generella naturen starkt ifrågasättas när fråga var om lokall begränsade föreskrifter avsedda att begränsa hand­lingsfriheten för ägarna lill vissa bestämda fastigheter eller vissa därmed jämförliga rättsinnehavare. Detla gällde även om föreskrifterna band inte bara den aktuelle ägaren eller rättsinnehavaren utan även framtida sådana. I enlighet härmed och med åberopande av den praxis som följts vid tillämpningen av 3§ andra stycket 2 förvaltningslagen (1971:290) i ärenden om faslställelse av detaljplan ansåg justitieministern att bl. a. beslut om bebyggelseplaner enligl byggnadslagstiftningen, beslut om förbud mot byg­gande, schaktning m. m. enligt samma lagstiftning och beslut om naturte-serval eller nalurvårdsområde enligt naturvårdslagen inte borde hänföras

Prop. 1984/85: 207

25

till författning. Däremot borde föreskrifter som riktade sig till jordägare eller liknande personkategorier inom ett störte område, t. ex. ett län, anses ha så generell karaktär all de borde bedömas höra lill kategorin författning­ar.

Justitieministerns uttalanden lämnades ulan erinran av riksdagen (KU 1975/76:51, rskr 362).

Enligt min uppfattning finns det varken i PBL:s plansystem såvitt avser detaljplaner och områdesbestämmelser eller i mitt förslag om försöksverksamhet några nya element av ett slag som kan medföra att planbesluten inte längre kan betraktas som förvaltningsbeslut.

De beslämmelser i en stads- eller byggnadsplan om byggnadslovsplik­tens omfattning som skall kunna meddelas i försökskommunerna är av­sedda att omfatta lokall begränsade områden och deras rättsverkningar träffar en bestämd personkrets, nämligen de markägare och hos myndighe­terna registrerade nyttjanderättshavare som anges i en lill ärendet hörande fastighetsförteckning. Inte heller blir fler personer än de som f. n. berörs av ett planbeslut rent faktiskt berörda av sådana nya planbeslämmelser.

Skillnaderna mellan detaljplaner och områdesbestämmelser enligt PBL-förslaget är marginella i fråga om regleringsmöjligheterna. Områdes­bestämmelser kan visserligen användas också för att avsätta mark som friluftsområden. Eftersom liknande beslut enligl naturvårdslagen anses vara förvaltningsbeslul, bör ulan tvivel även områdesbestämmelser räknas till samma kategori. Områdesbestämmelserna har stora likheter med da­gens fastställda generalplaner, som enligt min mening måste anses vara förenliga med RF. Vad som nu sagts om områdesbestämmelser gäller givelvis i lika hög grad föreskrifter som inom försöksverksamhetens ram skall kunna meddelas om minskad byggnadslovsplikt inom områden utan­för stads- och byggnadsplan.

Sammanfattningsvis anser jag således att såväl PBL-förslagets detalj­planer och områdesbestämmelser som milt förslag till försöksverksamhet på byggnadslagstiftningens område i alla delar är förenliga med bestämmel­serna om lagar och andra föreskrifter i 8 kap. RF.

2.4 Försöksverksamheten med långivning m. m.

Flera av frikommunerna har bland sina förslag lill förenklingar av byg­gandet tagit upp frågan om att föra över beslutanderätten i ärenden om bostadslån från länsbostadsnämnden till kommunen. Ell förslag går ul pä att kommunen skall få besluta i ärenden om bostadslån till nybyggnad av sådana småhus som skall bebos av lånesökanden, s. k. styckebyggda små­hus. En annan kommun vill fä beslutanderätt i ärenden som gäller bostads­lån lill ny- och ombyggnad av styckebyggda småhus, slöd lill bostadsan­passning och övertagande av lån. Ett tredje förslag innebär att kommunen skall få beslutanderätten i alla typer av bostadslåne- och bidragsärenden

Prop. 1984/85:207

26

som i dag handhas av länsbostadsnämnden. Ett par kommuner har vidare uttryckt önskemål om all få delta i försöksverksamheten med kommunal beslutanderätt i fräga om statligt slöd för vissa förbättringsåtgärder i bo­stadshus (SFS 1983: 1114).

Från principiell synpunkt anser jag att det är tveksamt att låta kommu­nerna besluta om medel som staten tillhandahåller. När det gäller bostads­lån som är förenade med räntebidrag är del fråga om betydande statliga subventioner. En förutsättning för en kommunal beslutanderätt i låne- och bidragsärenden borde därför vara att kommunen också har ell ekonomiskt ansvar.

Jag har emellertid också stor förståelse för önskemålet all åstadkomma en snabb beslutsprocess i nära kontakt med dem som söker lån. Besluts­ordningen i olika låne- och bidragsärenden bör naturligtvis utformas så enkelt som det är möjligt.

En decentralisering av beslutanderätten i vissa ärendelyper inom det bostadspolitiska området har redan genomförts. Fr.o.m. den 1 januari 1984 prövas sålunda flertalet ärenden om bosiadsanpassningsbidrag av kommunernas förmedlingsorgan. Vidare pågår en försöksverksamhet med kommunal beslutanderätt i fråga om statligt stöd för vissa förbättringsåt­gärder i bostadshus. Försöksperioden omfattar liden den 1 januari 1984-den 30 juni 1986 för Stockholms, Göteborgs, Malmö, Helsingborgs och Botkyrka kommuner .samt den 1 april 1984-den 30 juni 1986 för Karls­hamns och Bräcke kommuner.

Som en information vill jag redovisa att jag i annat sammanhang avser att föreslå regeringen att inom ramen för försöksverksamheten med ökad kommunal självstyrelse delegera beslutanderätten i låne- och bidragsären­den lill kommuner. 1 samband därmed skall självfallet frågan om ett kom­munalt ekonomiskt ansvar beaktas.

Med den inriktning pä service gentemot allmänheten som försöksverk­samheten bör ha, är del i första hand angeläget all pröva kommunala beslut i låneärenden där enskilda personer är sökande.

Flera kommuner har, som jag tidigare har nämnt, begärt att beslutande­rätten när det gäller statliga bostadslån till nybyggnad av styckebyggda småhus förs över till kommunen. Jag anser att man bör tillgodose dessa önskemål med hänsyn till alt en sådan ordning kan leda lill förenklingar för den enskilde. De kommuner som så önskar bör därför få besluta om bostadslån i dessa fall. Byggnadslovsfrågor och lånefrågor kan dä handläg­gas helt parallellt inom kommunen och handläggningsiiden bör kunna förkortas. En annan omständighet, som har påverkal mitt ställningstagan­de, är alt kommunen när det gäller styckebyggda småhus enligl gällande regler har ett ansvar för föriuster som uppkommer pä lånet.

Som jag nyss nämnde prövas flertalet ärenden om bosiadsanpassnings­bidrag av kommunernas förmedlingsorgan. När det är fråga om ärenden, där bosiadsanpassningsbidrag söks för åtgärder som är avsedda all ulföras

Prop. 1984/85:207

27

i anslutning lill sådan ny- eller ombyggnad som utförs med stöd av lån enligt bosladsfinansieringsförordningen (1974:946) eller förbättringslåne-förordningen (1980: 261) eller ärenden i vilka kommunen är sökande, prö­vas ansökan om bidrag av länsbostadsnämnden. En följd av vad jag nyss har sagt blir alt frikommunerna kommer att kunna besluta om både bo­stadslån och bosiadsanpassningsbidrag när det är fråga om nybyggnad av styckebyggda småhus.

För sädana anpassningsåtgärder som är standardhöjande gäller att bi­drag lämnas med högst 20000 kr. För kostnader däröver lämnas bostadslån enligt bostadsfinansieringsförordningen, s. k. bosiadsanpassningslån. I så­dana ärenden är det f n. länsbostadsnämnden som fattar beslut. Enligt min mening bör kommmunerna inom ramen för försöksverksamheten få beslu­ta även i dessa ärenden. Motiven för mitt ställningstagande är dels att det totalt sett är fråga om ett fåtal ärenden, endast något 10-lal per år i de aktuella kommunerna, dels att flera av dessa ärenden gäller småhus med äganderätt, där kommunerna har ett förlustansvar. Liksom f. n. bör dock länsbostadsnämnden besluta i ärenden, där kommunen själv är sökande.

Enligl nu gällande regler svarar staten helt för kostnaderna för stödet till bostadsanpassning. Jag vill emellertid nämna att frågan om ett kommunalt ekonomiskt ansvar för bidrag och lån till bostadsanpassning skall prövas, när bostadsslyrelsen har utvärderat effekterna av stödreglerna och av decentraliseringen av beslutanderätten lill kommunerna. Denna prövning kan leda till att reglerna ändras under den tid som försöksperioden omfat­tar.

Två av frikommunerna, nämligen Helsingborg och Bräcke, ingår i den pågående försöksverksamheten med kommunal beslutanderätt i fråga om statligt stöd för vissa förbättringsåtgärder i bostadshus. Enligt min mening bör även de övriga frikommunema ges möjlighet att delta i försöksverk­samheten. Den nu gällande försöksperioden avser tiden till den 30 juni 1986. Mol bakgrund av erfarenheterna från den hittillsvarande försöks­verksamheten, som skall redovisas vid slutet av år 1985, kommer en utvärdering att göras, öm denna utvärdering inte ger skäl till annat ställ­ningstagande bör försöksverksamheten i frikommunerna kunna gälla till utgången av år 1988. Eventuellt kan dock reglerna komma att ändras. Bl. a. kan det mot bakgrund av utvärderingen bli aktuellt att införa ett kommu­nall ekonomiskt ansvar.

1 sammanhanget vill jag erinra om alt jag i mill anförande till den nyligen avlämnade propositionen om förbättrade boendeförhållanden för gamla, handikappade och sjuka (prop. 1984/85:142) framhöll att det i försöksverk­samheten också borde kunna ingå att pröva möjligheterna till avsteg från vissa regler i del statliga bosladsfinansieringssystemet i syfte att nå bättre helhetslösningar.

Prop. 1984/85:207

28

2.5 Lantmäterifrågor

Flera av kommunerna har hemställt om att få bedriva försöksverksam­het inom lantmäteriområdet. Del gäller i första hand önskemål om alt fä la över ansvaret för fastighetsbildning och fasligheisregistrering.

Nuvarande organisation av den lokala lantmäteriverksamheten lades fast genom ett principbeslut av riksdagen år 1970 (prop. 1970:188, SU 208, rskr 423). Länsstyrelserna upprättade, efter samråd med kommunerna och dåvarande lantmäterisiyrelsen, detaljerade förslag till en lokal organisation som fastställdes genom regeringsbeslut den 26 februari 1971. Beslutet innebär en i grunden statlig organisation med indelning av riket i lantmäte-ridistrikt med en fastighetsbildningsmyndighel inom varje distrikt. För kommuner som önskade vara huvudmän för fastighetsbildningen och som uppfyllde vissa förutsättningar inrättades dock fastighelsbildningsmyn-digheier under kommunall huvudmannaskap. Dessa är inriktade på ären­den som gäller utveckling av tätbebyggelse inom hela eller en del av kommunen.

F. n. är landet indelat i 86 lantmäteridistrikt. Förutom att det finns ett distriktskontor i varje distrikt, finns lokalkontor för närservice i 32 kom­muner. För särskilda fastighelsbildningsuppgifter finns ytleriigare 24 stat­liga faslighelsbildningsmyndigheter, s.k. specialenheter. Antalet kommu­nala fastighetsbildningsmyndigheter uppgår lill 42 stycken.

Fastighelsregislrering är i princip en statlig angelägenhet som utförs av fastighetsregislermyndigheter vilka ingår i länsslyrelseorganisalionen. Av de 42 kommuner som är huvudmän för fastighetsbildningen har dock 32 även ansvar för fastighetsregistreringen för hela eller en del av resp. kommun.

Flera kommuner, däribland Haninge och Tyresö, har efter regeringens beslut år 1971 begärt att få inrätta kommunal fastighetsbildningsmyn­dighel. Kommunernas framställningar har i samtliga fall lämnats utan bifall.

Den lokala lanlmäleriverksamheten och dess organisation har granskats av riksdagens revisorer år 1978 (Förs. 1978/79:21, CU 1979/80:1) och utretts av 1980 års lanimäteriutredning (Ds Bo 1983:3). Lantmäleriulred-ningen har ännu inte föranlett några åtgärder från regeringens sida. Jag har dock under år 1984 haft samråd med Svenska kommunförbundet om or­ganisationsfrågorna.

Lanlmäleriulredningen anser all 1970 års principbeslut ger relativt vida ramar för följsamhel i utvecklingen. Utredningen konstaterar också alt kommunerna har frihet att organisera mätningsverksamheten på valfritt sätt. Man kan enligl min mening dra den slutsatsen av lanlmäteriulredning-ens bedömningar all nuvarande organisation i allt väsentligt är funktionell och all erfarenheterna av samarbetet mellan de statliga lantmäterimyn­digheterna och kommunerna i stort sett är positiva.

Prop. 1984/85: 207

29

Varken från lanlmäleriulredningen eller i de ärenden rörande inrättande eller utvidgning av kommunala faslighelsbildningsmyndigheter som rege­ringen avgjort har del framkommit några tungt vägande skäl för all princi­piellt ändra den lokala lantmäleriorganisationen. Som jag redan har fram­hållit är f n. 42 kommuner huvudmän för fastighetsbildning och 32 kom­muner huvudmän för fastighelsregislrering. Jag anser därför att försök med inrättande av nya kommunala faslighelsbildningsmyndigheter eller utökning av befintliga inte torde ge några nya erfarenheter om hur service och förenkling skall bedrivas inom bygg- och fastighetsområdel. Ett till­mötesgående av de nu framförda önskemålen skulle vidare innebära bl. a. att man bryter mol de principer som den nuvarande organisationsmodellen bygger pä genom att man tar ställning för en kommunalisering i de fall kommunerna själva önskar del. Detla skulle med stor säkerhet leda till en avsevärt försämrad ekonomi för den kvarvarande statliga verksamheten. Det skulle i sin tur medföra alt avgifterna i såväl förtättnings- som upp­dragsverksamheten måste höjas, vilket främst skulle drabba de mindre och medelstora kommunerna saml enskilda sakägare. En sådan ordning är självfallet inte acceptabel.

Min uppfattning är således att kommunala önskemål om ändringar be­träffande huvudmannaskapet för fastighetsbildning liksom hitfills skall prövas från fall till fall efter framställning från kommunen. Därvid bör den grundläggande utgångspunkten vara att den lokala förrätlningsorganisa-tionen får en lämplig och effektiv utformning från både statliga och kom­munala utgångspunkter. Beträffande faslighetsregislreringen sker en pröv­ning av eventuella förändringar i ansvarsfördelningen mellan staten och kommunerna successivt i samband med alt del nya, ADB-baserade fas-lighetsdalasystemet införs i landet.

Jag vill också framhålla att del statliga lantmäleriet och kommunerna har goda möjligheler att avtala om samarbete som pä olika sätt kan anpassas lill varje kommuns behov. Del statliga lantmäleriet och kommunerna har redan i dag ell långtgående samarbete genom olika typer av avtal. Omkring 200 kommuner har ingått sådana avtal med lantmäleriet. Samarbetet kan dock utvecklas vidare, och jag har erfarit att det statliga lantmäleriet under det senaste året har vidtagit en rad åtgärder för att förbättra samarbetet med kommunerna. Principiellt vikliga avtal har också ingåtls under denna period.

Med hänvisning till vad jag nu har anfört, anser jag alltså att försökskom­munernas framställningar beträffande frågor om fastighetsbildning och fastighelsregislrering inte skall bifallas.

En av försökskommunerna har, som jag tidigare har antytt (avsnitt 2.3.1), begärt alt lantmätare från den statliga faslighelsbildningsmyndighe-len kostnadsfritt skall medverka vid plansamråd med sakägare. Även om jag har förståelse för detta önskemål är jag inte beredd att förorda alt framställningen bifalles. Plansamråd är nämligen en renodlad kommunal 

4    Riksdagen 1984/85. I saml. Nr 207

Prop. 1984/85:207

30

angelägenhet. Jag vill dock erinra om att det statliga lantmäleriet dispone­rar betydande anslagsmedel - ca 14,5 milj. kr. innevarande budgetår - för avgiftsfri rådgivning och service till kommunala och statliga myndigheter i plangenomförandefrågor. Medlen fördelas mellan länen. Användningen inom varje län bestäms regionalt av överiantmäiarmyndigheten i samråd med de statliga faslighelsbildningsmyndigheterna. Medlen får visseriigen inte användas för alt bekosta samrådsinsatser i enskilda ärenden, men den allmänna rådgivningsverksamhet och service från det statliga lantmäleriet som möjliggörs genom anslagsmedlen torde medföra alt kommunernas plansamråd underlättas.

Vissa övriga förslag från försökskommunerna som gäller lantmäterifrå­gor kan tas upp av lantmäteriverket och planverket i anslutning Ull det uppdrag till planverket som jag tidigare har nämnt (avsnitt 2.2). Förslagen är nämligen inte av den karaktären att ett genomförande av dem fordrar riksdagens ställningslagande. Vad gäller frågor om lanlmäleriiaxan vill jag erinra om alt lantmäteriverket har regeringens uppdrag att utreda under vilka förutsättningar de s.k. nylloutjämningsbidragen kan avvecklas. Re­geringen bar numera riksdagens godkännande att få avveckla nylloutjäm­ningsbidragen om del skapas erforderliga förutsättningar för detla (prop. 1984/85: 100 bil. 13, BoU 10, rskr 177).

2.6 övriga frågor

Bland de kommunala framställningarna finns också ett önskemål om bättre möjligheter att genomdriva gårdssamverkan mellan fastighetsägarna i ett kvarter.

Detla förslag rör sä grundläggande frågor av bl. a. civilrättslig natur alt del inte är möjligt alt låta dem omfattas av den aktuella försöksverksamhe­ten. Samtidigt som jag tar upp del tidigare aviserade förslaget till PBL avser jag alt lägga fram ett förslag till en lag om exploateringssamverkan. Lagförslaget, som har granskals av lagrådet, innebär att det öppnas möjlig­heter all lösa många av problemen på delta område.

3   Upprättade lagförslag

1 enlighet med vad jag nu har anfört har inom bostadsdepartementet upprättats förslag lill

1.

lag om försöksverksamhet med förenklade regler om byggnadslov m.m. i vissa kommuner,

2.

lag om ändring i lagen (1976:666) om påföljder och ingripanden vid olovligt byggande m. m.

Jag har tidigare (avsnitt 2.3.2) redovisat varför jag anser att lagrådels hörande i detta ärende skulle sakna betydelse.

Prop. 1984/85:207

31

4   Specialmotivering

4.1 Förslaget till lag om försöksverksamhet med förenklade regler om bygg­nadslov m. m. i vissa kommuner

1 §

Försöksverksamhet med förenklade regler om byggnadslov m. m. skall lill utgången av år 1988 bedrivas enligt bestämmelserna i denna lag i Haninge, Tyresö, Gnosjö, Helsingborgs, Malmö, Varbergs, Ale, Örebro, Sandvikens, Härnösands, Bräcke och Piteå kommuner.

I paragrafen anges tiden för och syftet med försöksverksamheten saml vilka kommuner som omfattas av denna. Av följande paragrafer framgår att det endast är bestämmelserna i 6 § som har omedelbara effekter för de enskilda kommunmedlemmarna. I övrigt öppnar lagen en möjlighet för kommunerna att själva bestämma omfattningen av de förenklingar som de vill pröva.

2 

§

1 stadsplan eller byggnadsplan får meddelas bestämmelser om alt enk­lare fritidshus, kolonistugor och liknande byggnader på det sätt som när­mare anges i planen får uppföras, ombyggas eller i övrigt ändras utan byggnadslov. I stadsplan eller byggnadsplan får även meddelas besläm­melser om att schaktning, fyllning eller andra liknande åtgärder får vidtas utan byggnadslov.

Byggnadsstadgans krav på byggnadslov är enhetligt utformat för områ­den med stadsplan eller byggnadsplan resp. områden utan sådan plan (54§). Genom denna paragraf öppnas en möjlighet att genom bestämmelser i en stadsplan eller byggnadsplan anpassa kravet på byggnadslov till beho­vet i resp. planområde. Paragrafen motsvarar 8 kap. 5 § tredje stycket och 8 § första stycket i del lill lagrådet remitterade PBL-förslaget.

När det gäller byggnader kan de åtgärder som får omfattas av byggnads­lovsbefrielsen avse enklare fritidshus, kolonistugor och liknande byggna­der. Åtgärderna kan vara O uppförande av helt nya byggnader, O till- och påbyggnad av befintliga byggnader, O ombyggnad eller någon annan ändring av en byggnads yttre eller inre

utförande som är sä genomgripande att ändringen kan anses jämföriig

med ombyggnad, O sådan annan ändring av en byggnad, som berör konstruktionen av

byggnadens bärande delar, eldsläder eller rökkanaler eller som innebär

all ledningar för vattenförsörjning eller avlopp samt anordningar som är

förbundna med sådana ledningar installeras eller väsentligt ändras.

Bestämmelser om befrielse från kravet på byggnadslov kan också avse det inom stadsplan under vissa förutsättningar gällande kravel på bygg­nadslov för

Rättelse: S. 41 under Hemställan rad 5 Står: mm.. Rättal till: mm. i vissa kom­muner,

Prop. 1984/85:207

32

O omfärgning av husfasader,

O utbyte av lakläckningsmalerial.

Det är vid utarbetandet av planer, där byggnadslovsbefrielse införs, angeläget att planbestämmelserna utformas så klart och tydligt att ingen tvekan behöver råda om vilka ätgärder som skall vara fria från byggnads­lov. Som jag har anfört i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.2) bör länsstyrelsen kunna lämna värdefullt bistånd när del gäller utformningen av planbesiämmelserna. Det är ju också länsstyrelsen som skall fastställa kommunernas planförslag.

I 38-48 a §§ byggnadsstadgan finns en rad egenskapskrav på byggnader när del gäller placering, utformning, färg, hållfasthet, tillgänglighet, brand­säkerhet, energihushållning, hygien m. m. Dessa krav gäller i princip även sådana byggnader som inte kräver byggnadslov. Om den byggande i osäkra fall inte vill riskera ett ingripande från byggnadsnämnden, kan han alllid påkalla nämndens prövning av den planerade åtgärdens tillåtlighet enligt 54 § 4 mom. byggnadsstadgan. Det är emellertid angelägel att pla­nens bestämmelser utformas så att de i största möjliga utsträckning ger de besked som den byggande behöver.

Förevarande paragraf öppnar också en möjlighet till byggnadslovsbe­frielse när del gäller schaktning, fyllning eller annan liknande åtgärd som medför att höjdläget på en tomt eller en del av tomten ändras väsentligt. Denna möjlighet är inte, såsom de nämnda byggnadsåtgärderna, begränsad till fritidstomter och liknande utan avser alla slag av tomter.

I de fall byggnadslov inte kommer alt krävas, förlorar grannarna den räll som de nu har all överklaga ett byggnadslovsbeslui (71 § byggnadsstad­gan). Detla torde dock sakna störte betydelse när det gäller sådana relativt små byggnader, uppförda i enlighet med en fastställd plan, som det här är fråga om. Vidare har grannarna möjlighet all i planärendet bevaka att såväl bestämmelsen om byggnadslovsbefrielse som övriga planbestämmelser blir lämpligt utformade. I övrigt gäller ju också de allmänna grannelags-rättsliga hänsynsreglerna i bl. a. 3 kap. 3 och 4 §§ jordabalken.

3 §

För begränsade områden, som inte omfattas av stadsplan eller bygg­nadsplan, får beslutas all byggnadslov inte krävs för att

1. uppföra komplementbyggnader,

2.

göra mindre lill- och påbyggnader,

3.

göra sådana ändringar av byggnader som berör konstruktionen av de bärande delarna eller som avsevärt påverkar byggnadernas planlösning eller yttre utseende,

4.

i byggnader installera eller ändra eldstäder, rökkanaler eller anord­ningar för ventilation, vattenförsörjning eller avlopp,

5.

uppföra eller väsentligt ändra murar, plank eller liknande anordning­ar,

6.

uppföra eller väsentligt ändra vindkraftverk,

7.

inrätta fasta cisterner eller andra fasta anordningar för hantering eller förvaring av brännbara välskor.

Prop. 1984/85:207

33

8.

inrätta upplag,

9.

utföra schaktning, fyllning eller andra liknande åtgärder.

Beslut enligt första siycket får inte meddelas, om byggnadslov krävs för alt tillvarata grannars intressen eller allmänna intressen. Inte heller får åtgärder i fråga om arbetslokaler eller personalrum undantas från kravet på byggnadslov.

Beslut enligl första stycket skall för att bli gällande fastställas av länssty­relsen.

Paragrafen öppnar en möjlighet alt nyansera det generellt gällande kra­vet på byggnadslov inom områden utan stadsplan eller byggnadsplan, dvs. inom områden med fastställd generalplan eller avstyckningsplan eller om­råden som helt saknar plan. Första och andra styckena i paragrafen mot­svarar till sill sakinnehåll 8 kap. 5S första stycket och 8§ tredje stycket (delvis) i del lill lagrådet remitterade PBL-förslaget.

I första stycket uttrycks inledningsvis den vikliga principen att besluten inte fär omfatta så stora områden alt besluten fär karaktär av generella normer i stället för förvaltningsbeslut rörande en bestämd krets av mark­ägare. Beslut om byggnadslovsbefrielse måste innefatta en prövning av lämpligheten av alt de ifrågavarande åtgärderna vidtas ulan byggnadslovs­prövning. Också delta förhållande medför att områdena inte kan göras för stora.

Med komplementbyggnader avses sädana byggnader som ulgör ett funk­tionellt komplement till en huvudbyggnad. Dit hör alltså l.ex. garage, uthus, växthus, bålhus och bastu för dem som bor i huvudbyggnaden. Dit hör också gäststugor för tillfälliga övernattningar men inte byggnader som t. ex. medför att personer kan bosätta sig på fastigheten eller som gör att ett företag kan etablera sig där. Del ligger i sakens natur alt byggnadslovs­befrielsen inte kan gälla byggnader som kan anses som självständiga fri­tidshus.

Det bör noteras all punkterna 2-4 avser alla slag av byggnader, inte bara komplemenlbyggnader.

Reglerna i 3 § är avsedda alt kunna tillämpas också på vissa åtgärder som nu omfattas av förbudet mol tätbebyggelse i 56§ 1 mom. Ijärde stycket byggnadsstadgan. Det kan l.ex. gälla tillbyggnader som har den karaktä­ren att de faller under lätbebyggelseförbudet.

Byggnadslovskravet upphävs genom ett särskilt beslut. Beträffande möjligheten att meddela sädana beslut gäller enligt andra stycket vissa begränsningar med hänsyn till granneintressen eller allmänna intressen, l.ex. hänsynen lill landskapsbilden eller den omgivande miljön, som kan behöva bevakas. Befrielsen från kravet på byggnadslov får inte heller omfatta arbetslokaler eller personalrum, eftersom del är väsentligt all yrkesinspektionen får tillfälle alt bevaka arbetsmiljöaspekler i samband med en byggnadslovsprövning av sådana utrymmen.

Beslut om befrielse från kravet på byggnadslov skall enligt tredje stycket för alt bli gällande fastställas av länsstyrelsen på förslag av kommunen. Förfarandet regleras i 4 §.

Prop. 1984/85:207

34

1 övrigt hänvisar jag lill vad jag har anfört i specialmotiveringen lill 2§ om utformningen av bestämmelser av ifrågavarande slag, om tillämpning­en av reglerna i 38-48 a §§ byggnadsstadgan och om grannarnas besvärs­rätt. Vad jag där har anfört är i allt väsentligt tillämpligt också på 3 §. Jag erinrar också om vad jag anfört i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3.2) om att frihet från kravel på byggnadslov inte innebär befrielse från de krav på tillstånd som kan gälla enligl annan lagstiftning. Det är också viktigt att den som behöver statliga lån för t. ex. en till- eller ombyggnad inte påbörjar arbetena innan beslut föreligger i låneärendet. Kommunerna har ett stort ansvar att informera om dessa frågor.

4 §

1 fråga om beslut enligt 3§ skall tillämpas vad som föreskrivs om upprät­tande, anlagande, faslställelse, överklagande m.m. av generalplan i 10§ första stycket samt 149 och 150§§ byggnadslagen (1947:385) samt 14-I6§§, 17§ 1 mom., 3 mom. andra stycket samt 4 och 5 mom., 18§, 19§ 2 mom. samt 21 och 23 §§ byggnadsstadgan (1959:612).

Om ett stort antal personer skall undertättas om utställningen och om del skulle innebära större kostnad och besvär än som är försvarligt med hänsyn lill ändamålet med underrättelsen att sända den till envar av dem, får underrättelse i stället ske genom kungörelse i ortstidning enligt vad som är föreskrivet i lagen (1977:654) om kungörande i mål och ärenden hos myndighet m. m. Av kungörelsen skall framgå var det berörda området ligger, var utställningen äger rum samt inom vilken tid, på vilket sätl och till vem synpunkter på förslaget skall lämnas. I kungörelsen skall även las in en erinran om innehållet i 150§ tredje stycket byggnadslagen.

Om andra stycket tillämpas, behöver inte fasiighetsförteckning upprät­tas.

Första stycket innebär att förfarandet vid anlagande m.m. av beslut enligt 3 § följer samma regler som gäller för faslställelse av generalplan med ett par viktiga undantag.

Undertältelse om utställningen och kommunens antagande behöver inte lämnas till statens planverk, statens naturvårdsverk, vägverket, riksanti­kvarieämbetet, fastighetsbildningsmyndigheten och länsstyrelsen. I den mån dessa myndigheter skulle bli berörda av ett förslag om minskad byggnadslovsplikl, får de kännedom om ärendet bl. a. genom del samråd som enligt 14 § byggnadsstadgan skall ske med länsstyrelsen och de myn­digheter som kan ha ett väsentligt intresse i frågan.

Enligl andra stycket behöver inte personlig undertältelse om utställning­en ske till sakägarna, om del skulle innebära störte kostnad och besvär än vad som är försvarligt med hänsyn till ändamålet med undertättelsen. I sådana fall får underrättelsen ske genom kungörelse på det sätt som före­skrivs i lagen om kungörande i mål och ärenden hos myndighet m.m. Eftersom besluten enligl 3 § normalt får anses vara gynnande för fastighetsägarna, torde det ofta finnas förutsättningar för att med hänsyn

Prop. 1984/85: 207

35

till kostnaderna använda möjligheten till kungörande. Av samma skäl bör även samrådsskyldigheten enligt 14 S byggnadsstadgan kunna fullgöras i enklare former, l.ex. vid ett i ortstidningarna utannonserat möte.

Enligt tredje stycket behöver inte fasiighetsförteckning upprättas i de fall andra siycket tillämpas. Regleringen i tredje stycket bygger på PBL-försla­get, som i denna del innebär att fasiighetsförteckning inte behövs när områdesbestämmelser skall antas.

5 §

Kan byggnadslov till en viss åtgärd inte lämnas pä grund av att den strider mot en stadsplan eller en byggnadsplan, får byggnadslov för tillfäl­lig åtgärd lämnas, om sökanden begär det. I ett sådant byggnadslov fär medges att en byggnad uppförs, byggs om eller i övrigt ändras och att en byggnads eller en byggnadsdels användning ändras. Lovet skall lämnas för högst tio är.

I ärenden om byggnadslov enligt första stycket skall - med de begräns­ningar som följer av denna lag - 55-59S§ byggnadsstadgan (1959:612) tillämpas. 1 fråga om överklagande av beslut om sådant lov skall 71 S byggnadsstadgan tillämpas.

Om rättelse behöver ske på grund av att det som har medgivits i ett byggnadslov enligt första siycket inte undanröjs eller upphör vid utgången av den tid som bestämls för lovet, tillämpas lagen (1976:666) om påföljder och ingripanden vid olovligt byggande m. m.

Enligl 56 § 2 mom. andra siycket byggnadsstadgan fär byggnadsnämn­den meddela lov för uppförande av en tillfällig byggnad, även om företaget strider mol fastställd generalplan, stadsplan, byggnadsplan, avstycknings­plan, utomplansbestämmelser eller förbuden att inom stadsplan bygga pä kvarlersmark som inte blivit lomlindeiad eller på kvartersmark där fräga väckts om ändring av tomlindelning. En förutsättning för detla är att byggnadsåtgärden inte avsevärt motverkar planens eller bestämmelsernas syfte. Beslutet får avse rätt att låta byggnaden stå kvar i högst tre är. Byggnadsnämnden kan förlänga denna tid med ett år i sänder.

När det gäller uppförande av nya byggnader, till- eller påbyggnad, om­byggnad eller inredande av en byggnad helt eller delvis till ett väsentligen annat ändamål kan länsstyrelsen ge dispens från bestämmelser i fastställd generalplan, stadsplan, byggnadsplan, avstyckningsplan, tomlindelning el­ler utomplansbestämmelser saml från del allmänna lätbebyggelseförbudet och vissa andra nybyggnadsförbud. Detsamma gäller med vissa undanlag alla andra förändringar av en byggnad som innebär att den kommer att strida mot en fastställd plan eller utomplansbestämmelser saml alla föränd­ringar av en byggnad som redan strider mol en sådan plan, en avstyck­ningsplan eller utomplansbestämmelser. En dispens av detta slag kan enligt praxis tidsbegränsas, varvid också byggnadslovet anses upphöra alt gälla när dispensen löper ul. Länsstyrelserna har i allmänhet delegerat sin dispensbefogenhet till byggnadsnämnderna enligt 67 § byggnadsstadgan.

Prop. 1984/85:207

36

Enligt den nu föreslagna 5 första stycket, som motsvarar 8 kap. 12 § första siycket i del till lagrådet remitterade PBL-förslaget, blir det möjligt för byggnadsnämnden att ulan dispens bevilja byggnadslov under viss lid, högst tio år, för uppförande, ombyggnad och andra ändringar av en bygg­nad och för ändrad användning av en byggnad eller en del av en byggnad i strid mot en stadsplan eller byggnadsplan.

I andra stycket förklaras att bestämmelserna om förfarandet m.m. i byggnadslovsärenden i 55-59§S byggnadsstadgan skall tillämpas i ären­den enligt första stycket. Härvid gäller dock de begränsningar som följer av denna lag. Dit hör bl. a. de frän 55 S 1 mom. byggnadsstadgan avvikande bestämmelser som meddelas i 7§ i lagen. Dit hör även att avvikelse med slöd av denna lag kan göras från kravet i 56§ I mom. första stycket byggnadsstadgan att byggnadslov inte får beviljas i strid mot byggnadsla­gens eller byggnadsstadgans regler.

Det är givet att ett byggnadslov för en tillfällig åtgärd inte kan meddelas annat än på uttrycklig begäran av sökanden. Del får inte heller finnas andra hinder mol lov än just planbesiämmelserna.

Vid dispens från en stadsplan eller byggnadsplan krävs del enligt 67 § 3 mom. byggnadsstadgan att grannarna skall få tillfälle att yttra sig över dispensansökningen, om dispensen kan inverka på deras rätt. Denna be­stämmelse blir inte tillämplig på de tillfälliga byggnadsloven. A andra sidan gäller dock beträffande ärenden om sådana lov förvaltningslagens all­männa regel om att ett ärende inte får avgöras utan alt parterna underrät­tats och beretts tillfälle att yttra sig(15§). I den mån ett byggnadslov angår en granne är denne enligl förvaltningslagen part och har besvärsrält (11 §). 1 de flesta fall torde planavvikelsen angå de närmaste grannarna. Det är givet att stor hänsyn skall tas till grannarnas intresse av att deras omgiv­ning inte genom tillfälliga åtgärder fär en annan karaktär än vad de med hänsyn till planen haft anledning all räkna med.

Förevarande paragraf är utformad så att den ger byggnadsnämnden möjlighet alt i vissa fall meddela byggnadslov för tillfälliga åtgärder. Den ger däremot inte någon rätt för fastighetsägaren all kräva ett sådant lov. Avslår nämnden hans begäran, gäller fullföljdsförbudel i 71 § I mom. andra siycket byggnadsstadgan.

När den i byggnadslovet bestämda tiden har gått ul, skall naturiigtvis del utförda las bort eller den medgivna användningen upphöra. Om faslighets-ägaren inte rättar sig efter detta, kan byggnadsnämnden framtvinga rättelse genom att uifärda föreläggande enligt 16 § påföljdslagen och vid behov även begära handräckning enligl 13 § samma lag. En bestämmelse som medger sådana ingripanden har tagits in i tredje stycket av den föreslagna 5§.

Prop. 1984/85:207

37

6 §

Bestämmelserna i 54§ 2 mom. första stycket 6 byggnadsstadgan (1959:612) om undantag från kravel på byggnadslov i fråga om uthus och andra liknande fristående byggnader gäller ulan någon begränsning med hänsyn till byggnadernas avsedda användning.

Sådana murar, plank, skärmtak och byggnader som avses i 54§ 2 mom. första stycket 4-6 byggnadsstadgan får utan byggnadslov placeras närma­re tomtgränsen än 4,5 meter, om berörda grannar medger det. Anges i en fastställd generalplan, stadsplan, byggnadsplan eller i utomplansbestäm­melser alt byggnader skall placeras pä ett visst minsta avstånd frän grän­sen, krävs dock byggnadslov om en byggnad skall uppföras närmare grän­sen än vad som medges i planen eller bestämmelserna.

Enligt 54 § 2 mom. 4-6 byggnadsstadgan krävs inte byggnadslov för vissa åtgärder i anslutning till en- och tvåbosladshus. Det gäller O anordnande av en skyddad uleplats med hjälp av en mur eller ett plank som uppförs i anslutning lill bostadsbyggnaden, under förutsättning att muren eller planket placeras minst 4,5 m från tomtgränsen, inte är högre än 1,80 m och inte sträcker sig mer än 3 m från byggnaden, O anordnande av ett skärmtak i anslutning till bostadsbyggnaden över en uteplats, altan, balkong eller entré, under förutsättning att takel inte är störte än 12 m och inte sträcker sig närmare tomtgränsen än 4,5 m, O uppförande av högst två uthus eller andra liknande frislående byggna­der, som inte är avsedda som bostad, i omedelbar närhet av bostads­byggnaden, under förutsättning att husens sammanlagda byggnadsarea inte är större än 10 m, att laknockshöjden inte överstiger 3 m och att byggnaderna placeras minst 4,5 m från tomtgränsen eller på det minsta avstånd från denna som kan vara föreskrivet i fastställd generalplan, stadsplan, byggnadsplan eller utomplansbestämmelser. Förevarande paragraf innebär en anpassning av dessa regler i byggnads­stadgan till 8 kap. 4 § 4-6 i det till lagrådet remitterade PBL-förslaget. Den skiljer sig dock på ett par punkter från delta. När del gäller rätten all uppföra mindre komplemenlbyggnader har sålunda begränsningen lill ut­hus som inte är avsedda som bostad lagils bort. Inget hindrar alltså all byggnaderna uppförs som t. ex. gäslslugor för tillfälliga övernattningar.

Paragrafen innebär vidare all byggnadslovsfriheten utvidgas även till de fall då murar, plank, skärmtak och uthus av angivet slag placeras närmare tomtgränsen än 4,5 m, under förutsättning all ägaren av grannfaslighelen godkänner åtgärderna. Ell sådant godkännande behöver inte vara skrift­ligt. Det ligger dock givetvis i den byggandes intresse att skaffa sig ell bevis om grannens godkännande. Om grannen vägrar att lämna medgivan­de, krävs byggnadslov i vanlig ordning.

Om del i en fastställd generalplan, stadsplan, byggnadsplan eller i utom­plansbestämmelser föreskrivs alt byggnader skall förläggas på ett minsta avstånd från tomtgränsen, skall en sådan bestämmelse som hittills iakttas också i försökskommunerna.

Prop. 1984/85:207

38

Enligt 75 § sista stycket byggnadsstadgan skall bestämmelserna i 38 §, 39 § första stycket första punkten och 40-48 §§ byggnadsstadgan i skälig omfattning tillämpas på byggnadsåtgärder av det slag som avhandlas i förevarande paragraf Bestämmelserna i 43 § 1 mom. byggnadsstadgan innebär bl. a. alt hus som ligger i tomtgräns måste vara försett med brand­mur, om en byggnad på granntomlen får uppföras närmare gränsen än 9 m. Byggnadsnämnden kan dock, när det gäller byggnadslovsprövning av hus av den begränsade storlek som det är fråga om här, medge befrielse frän delta krav, om grannarna är ense om del och byggnaderna i övrigt anord­nas pä ell med hänsyn lill brandfaran betryggande sätt. Denna bestämmel­se bör tjäna som utgångspunkt också för bedömningen av vad som är skäligt alt kräva i fråga om brandsäkerhet när del gäller de komplement­byggnader och anordningar som avses i den nu föreslagna 6 §. I övrigt vill jag erinra om byggnadsnämndens skyldighet all ge råd och upplysningar. Den byggande har enligl 54 § 4 mom. byggnadsstadgan också räll att påkalla byggnadsnämndens prövning vid i. ex. osäkerhet i brandsäkerhets­frågan.

7 §

1 stället för vad som föreskrivs i 55 § 1 mom. andra och tredje styckena byggnadsstadgan (1959: 612) skall gälla all den som ansöker om byggnads­lov skall lämna in de ritningar, beskrivningar och uppgifter i övrigt som behövs för prövningen.

I 55 § 1 mom. byggnadsstadgan föreskrivs det bl. a. alt byggnadslovsan­sökningar i vissa fall skall vara åtföljda av en situationsplan saml ritningar rörande företaget med den beskrivning som behövs. Inom områden där byggnadsnämnden tillhandahåller nybyggnadskartor skall situationsplanen vara grundad på en sådan karta. Skyldighet för byggnadsnämnden att tillhandahålla nybyggnadskaria föreligger enligl 2 § byggnadsstadgan inom områden med stadsplan. Därutöver bör nämnden tillhandahälla sådana kartor där det lämpligen kan ske.

När det gäller arbeten av mindre omfattning, får byggnadsnämnden enligl 55 § 3 mom. byggnadsstadgan medge befrielse från skyldigheten alt ge in situationsplan, ritningar och beskrivningar.

Vanligtvis torde del i del enskilda byggnadslovsärendel inte fallas något formellt beslut om befrielse från skyldigheten all ge in vissa handlingar. I stället torde del gå till så all nämnden lar upp en byggnadslovsansökan till slutlig behandling ulan all vissa handlingar har getts in. Bakom ett sådant handlande ligger ofta av nämnden antagna riktlinjer för vilka handlingar som dess tjänstemän skall kräva vid sin granskning av olika typer av byggnadslovsansökningar. Sådana riktlinjer är naturiigtvis av stort värde för den som skall ansöka om lov.

Förevarande paragraf innebär alt byggnadsnämnden får störte möjlighe­ter alt allt efter den byggnadslovskrävande åtgärdens art bestämma all

Prop. 1984/85:207

39

vissa handlingar, l.ex. nybyggnadskarta, kan undvaras. Till skillnad från 55 § byggnadsstadgan anges i 7§ uttryckligen att sökanden inte är skyldig att ge in mer handlingar än vad som är nödvändigt för prövningen av hans ansökan. Förslaget innebär en anpassning till 8 kap. 28 § första stycket i det till lagrådet remitterade PBL-förslaget.

I fråga om ansökningar som avser ny- och tillbyggnader krävs det enligt min mening i regel en situationsplan över tomten. Planen bör normalt vara grundad pä en nybyggnadskaria. Detla är viktigt för att bl. a. va-anlägg­ningar, kraftledningar, fornlämningar, servitut och nylljanderätter skall kunna redovisas. Kartan ger också besked om vilka sakägare, l.ex. gran­nar, som kan behöva ges tillfälle alt yttra sig över ansökningen. Nybygg­nadskarta bör dock kunna undvaras i många fall, l.ex. vid tillbyggnader långt från tomtgräns, vid uppförande av mindre komplementbyggnader osv.

8 §

Utan hinder av vad som föreskrivs i 63 § byggnadsstadgan (1959:612) får bestämmelserna i paragrafens andra stycke om utstakning av byggnader och utmärkande av byggnaders höjdläge tillämpas även inom områden med stadsplan.

Enligt 63 § första stycket byggnadsstadgan skall byggnadsnämnden vid anmälan om påbörjande av ett byggnadsförelag, som avser uppförande eller tillbyggnad, av en byggnad inom stadsplan, skyndsamt låta utstaka byggnaden på marken samt utmärka dess höjdläge. Enligt andra stycket i samma paragraf skall nämnden inom områden utan fastställd stadsplan föranstalta om utstakning och utmärkande av höjdläge där så finnes påkal­lat och det lämpligen kan ske.

Förevarande paragraf, som utgör en anpassning lill 9 kap. 6§ i det till lagrådet remitterade PBL-förslaget, innebär att byggnadsnämnden också inom stadsplaneområden fär möjlighet all från fall till fall bedöma om utstakning och utmärkande av höjdläget behövs.

Behovet av sådana förrättningar gör sig starkast gällande i fråga om byggnadslovsplikliga åtgärder inom områden med samlad bebyggelse. Be­träffande mindre byggnader, tillbyggnader och anläggningar av mindre omfattning eller byggnadsåtgärder inom glest bebyggda områden bör byggherren själv kunna göra utsättningen. I sådana fall bör byggnadsnämn­den alltså kunna avslå från utstakning, ulmärkning och konlrollmälning. Det bör också kunna ske i fråga om projekt där byggherten är ett störte företag e. d. med tillgång lill mätleknisk kompetens.

9 §

Om det kan ske ulan olägenhet, får byggnadsnämnden underlåta alt företa sådana särskilda besiktningar som avses i 64 § 1 mom. andra stycket byggnadsstadgan (1959:612).

Prop. 1984/85:207

40

Enligt 64§ 1 mom. byggnadsstadgan skall byggnadsnämnden utöva till­syn över byggnadsföretag för vilka byggnadslov erfordras. I främsta rum­met bör nämnden genom besiktningar utröna, om byggnaden föriagls i räll läge, saml beskaffenheten av grundbotten, stommen och byggnaden i färdigt skick. I de fall byggnadslov har beviljats för uppförande av en byggnad inom område med stadsplan, skall särskild grundbollenbesikl­ning, lägesbesiklning, stombesiktning och slutbesiktning alltid ske, om inte särskilda skäl föranleder något annat.

Förevarande paragraf ulgör en anpassning till 9 kap. 7 § första stycket i del till lagrådet remitterade PBL-förslaget och innebär alt besiktningsbe-hovel bestäms av byggnadsnämnden också inom stadsplan med de be­gränsningar som anges i 64§ 1 mom. tredje och fjärde styckena byggnads­stadgan att slutbesiktning alltid skall ske, om den byggande eller yrkesin­spektionen begär det. Denna rätt att påkalla slutbesiktning är så viktig för den enskilde byggherren resp. arbetslagarna att den inte kan inskränkas ens på försök.

De föreskrivna besiktningarna får underlåtas bara om det kan ske utan olägenhet för enskilda eller myndigheter. Slutbesiktningen ger i huvudsak byggnadsnämnden tillfälle all kontrollera alt byggnaden har föreskrivna funktioner. Slutbesiktning bör därför alltid göras av arbeten som fordrar byggnadslov, om del inte är uppenbart onödigt. Slutbesiktning bör emel­lertid kunna undvaras beträffande åtgärder som är av ringa omfattning och som endast i liten utsträckning har betydelse för människors säkerhet till liv eller hälsa eller för samhällets intressen i övrigt. Exempel på sådana åtgärder är uppförande av mindre byggnader eller mindre, utvändiga för­ändringar på en byggnad.

Ikraftträdande m. m.

Denna lag träder i kraft två veckor efter den dag, då lagen enligt uppgift på den har utkommit från trycket i Svensk författningssamling och gäller lill utgången av år 1988. Vid upphävande av beslut enligl 3§ och vid ingripande för all åstadkomma rättelse får dock 4§ och 5§ tredje stycket tillämpas även efter utgången av år 1988.

Försöksverksamheten skall som jag tidigare har anfört pågå lill utgången av år 1988. Lagens giltighetstid har begränsats i enlighet härmed.

Planbeslämmelser som meddelats med slöd av 2 § och beslut enligl 3 § förlorar inte sin verkan, när lagen upphör att gälla. För att beslut enligt 3 § skall kunna upphävas efter är 1988, måste 4§ kunna tillämpas även efter försöksperiodens utgång. Övergångsbestämmelserna har utformats sä att delta blir möjligt. Däremot blir det inte möjligt att ändra ett sådant beslut efter utgången av år 1988. Planbeslämmelser som meddelats med stöd av 2§ kan upphävas enligt byggnadslagens och byggnadsstadgans regler om ändring och upphävande av stads- resp. byggnadsplan.

Enligt övergångsbestämmelserna får även 5 § tredje stycket tillämpas

Prop. 1984/85:207

41

efter utgången av år 1988. Del beror på alt byggnadslov enligt 5 § kan vara meddelade för längre tid än försöksperioden och att behov av att fram­tvinga rättelse därför kan uppkomma även efter år 1988.

4.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:666) om påföljder och ingri­panden vid olovligt byggande m. m.

2 §

Det åligger byggnadsnämnden alt som ell led i inseendet över byggnads­verksamheten upptaga fräga om påföljd eller ingripande enligt denna lag till behandling, så snart anledning förekommer alt överträdelse som avses i 1 § har skett. När åtgärd, lill vilken erfordrats byggnadslov enligt byggnads­stadgan (1959:612), har vidtagits utan all sådant lov föreligger, skall nämn­den vara verksam för alt det utförda undanröjes eller på annat sätt rättas, om ej byggnadslov till åtgärden meddelas i efterhand. / lagen (1985: 000) om försöksverksamhet med förenklade regler om byggnadslov m.m. i vissa kommuner finns särskilda bestämmelser om byggnadslov.

Om det begäres av någon vars rätt kan beröras därav, skall byggnads­nämnden lämna skriftligt besked huruvida i fråga om viss byggnad eller anordning har vidtagits åtgärd som föranleder ingripande enligt denna lag.

Ändringen innebär all en ny mening fogals lill första stycket. Ändringen motiveras av att det förutom i byggnadsstadgan finns bestämmelser om byggnadslov även i den föreslagna nya lagen om försöksverksamhet med förenklade regler om byggnadslov m. m. i vissa kommuner.

5   Hemställan

Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen all anta förslagen lill

1.

lag om försöksverksamhet med förenklade regler om byggnadslov m.m. i vissa kommuner,

2.

lag om ändring i lagen (1976:666) om påföljder och ingripanden vid olovligt byggande m. m.

6    Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen all anta de förslag som föredragan­den har lagt fram.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1985