Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1980/81:82

Regeringens proposition

1980/81:82

om åtgärder mot frilevande vildsvin m.m.;

beslutad den 4 december 1980.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga de förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

ANDERS[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att åtgärder vidtas för att begränsa antalet frilevande vildsvin som finns i landet. Någon total utrotning av djuren bör inte ske. I Stockholms län föreslås en mindre vildsvinsstam få finnas kvar. Naturvårdsverket och länsstyrelsen bör få i uppdrag att noga följa denna stams utveckling efter samråd med jägarorganisationerna och företrädare för lantbmket. Förslaget föranleder en ändring i lagen (1938:274) om rätt till jakt.

1    Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 82

Prop. 1980/81:82

2

Förslag tili

Lag om ändring i lagen (1938:274) om rätt till jakt

Härigenom föreskrivs att 24 § 3 mom. lagen (1938:274) om rätt till jakt skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lyddse

Föreslagen lydelse

Beträffande områden, där det finns stammar av vildkanin, vild­mink eller vildsvin, fär regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer besluta om jakt efler djuren för alt söka utrota eller minska stammarna. Om del fallas beslut om sådan jakt, får myndig­heten besluta om de undanlag från beslämmelserna i denna lag som behövs för jaktens ändamålsenliga bedrivande. Myndigheten bestäm­mer om jakten efler åtagande av jakträttsinnehavaren skall bedrivas genom hans försorg eller av särskilt utsedda jägare. Myndigheien be­stämmer även hur del skall förfaras med djur som dödas eller fångas vid jakten.

24§' 3 mom Beträffande område, där stam av vildkanin,eller vWåmivk finnes, får regeringen eller myndighet som re­geringen bestämmer förordna att jakt efter sådant djur skall genom därtiU av myndigheten särskill ut­sedda jägare bedrivas för att söka utrota stammen. Förordnas om dy­lik']akt, äger myndigheten tilUka fö­reskriva de undantag frän besläm­melserna i denna lag som behövas för jaktens ändamålsenliga bedri­vande. Myndigheten bestämmer även hur det skall förfaras med djur som dödas eller fångas vid jakten.

Denna lag träder i krafl tvä veckor efler den dag dä lagen enligt uppgift på den har utkommit från Iryckel i Svensk författningssamling.

Senastelydeise 1975: 175.

Prop. 1980/81:82

Utdrag

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1980-12-04

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Petri,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om åtgärder mot frilevande vildsvin m.m.

1    Inledning

Med stöd av regeringens bemyndigande den 24 mars 1977 tillkallade jordbmksministern en kommitté (Jo 1977:04) med uppdrag att se över vissa jakt- och viltvärdsfrågor.

Kommitién som antog namnet jakt- och viltvårdsberedningen' har i mars 1980 avlämnat delbetänkandet (SOU 1980:11) Vildsvin i Sverige.

Till protokollet i detla ärende bör fogas beredningens överväganden och förslag jämle reservation och särskilt yllrande som bilaga 

I. 

Belräffande nuvarande förhållanden m.m. samt beredningens närmare överväganden hänvisas till betänkandet.

Efter remiss har yttranden avgelts av slåthållarämbelel, riksåklagaren, rikspolisstyrelsen, statens trafiksäkerhelsverk, lanlbruksslyrelsen, skogs­styrelsen, slatens naturvårdsverk, domänverket, universiteten i Slock­holm och[REDACTED_EFTERNAMN], styrelsen för Sveriges lantbruksuniversitet, slatens vete­rinärmedicinska anstalt, länsstyrelserna i Stockholms, Södermanlands, Östergötlands, Kronobergs, Kalmar, Blekinge, Krislianslads, Malmöhus, Hallands, Älvsborgs, Skaraborgs, Värmlands och Gävleborgs län. Svens­ka naturskyddsföreningen. Lantbrukarnas riksförbund gemensamt med Sveriges skogsägareföreningars riksförbund. Föreningen Sveriges jord­bruksarrendalorer. Svenska hjortavelsföreningen. Svenska jägareförbun-

' Departementsrådet Sören[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, samt riksdagsledamöterna Arne[REDACTED_EFTERNAMN], Elis[REDACTED_EFTERNAMN], Karin[REDACTED_EFTERNAMN] och Sven[REDACTED_EFTERNAMN] saml lantbrukaren Elias[REDACTED_EFTERNAMN]. Sakkunniga har varit överdirektören Slig[REDACTED_EFTERNAMN], lantbrukaren Thure W.[REDACTED_EFTERNAMN], förbundsjuristen Bernt[REDACTED_EFTERNAMN], byråchefen J.O.[REDACTED_EFTERNAMN] och verkställande direktören Per[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1980/81:82

4

det, Sveriges jordägareförbund, Sveriges länsjaktvårdskonsulenlers för­ening och Trädgårdsnäringens riksförbund.

En sammanställning av remissyttrandena bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2.

2   Föredragandens överväganden

Vildsvinet har ursprungligen tillhört vår fauna men har inle funnils här i landet i någon större omfattning sedan 1700-talel. Som en följd av bl.a. rymningar från vilthägn finns f.n. i Sverige drygt ett hundratal frilevande vildsvin. Djuren finns i större eller mindre grupper i flera län i landel. Del största beståndet håller till i Stockholms och Södermanlands län där anta­let djur beräknas uppgå till ett sjuttiotal. Beståndet är huvudsakligen lokaliserat till området Mörkö-Tullgarn och till angränsande marker i de två länen. Dessa vildsvin förökar sig och sprider sig inom länen. Antalel frilevande vildsvin i landel i övrigt lorde inle översliga 50 djur. Frän Skaraborgs län har rapporterats ell bestånd på mellan 15-20 djur och från Gävleborgs län ett bestånd på omkring fem djur. I nägra andra län finns spridda, enstaka djur.

Eftersom vildsvinen är myckel skygga är inventeringar svära att genom­föra. De här redovisade uppgifterna, som i huvudsak härrör från vårvin­tern 1980, bör därför bedömas med slor försiktighet.

Jakt- och viltvärdsberedningen har övervägt olika handlingsalternativ, nämligen

att vildsvinen ulanför hägn utrotas,

alt en större eller mindre frilevande vildsvinsslam accepteras samt

    att ett slutgiltigt beslul föregås av en försöksverksamhel på någon eller

några platser i landel.

Beredningen har tagit slällning lill vilket allernaliv som bör väljas med beaktande av framför alll riskerna med svinen som smittkälla och riskerna för skador på olika jordbruksgrödor. Mot denna bakgrund anser bered­ningen att en viss vildsvinsslam bör kunna accepteras om den hälls under noggrann kontroll. Som skäl anför beredningen alt varken förväntade skador pä jordbmksgrödor eller riskerna för sjukdomsspridning är av den omfatlningen alt ett förslag om utrotning kan motiveras. Beredningen grundar sin uppfattning även pä det förhällandet all vildsvinet ursprungli­gen har tillhört vår fauna och alt del därför är lika skyddsvärt som andra inhemska djurarter.

Jakt- och viltvårdsberedningen redovisar ulföriigl skälen säväl för som mol frilevande vildsvin. Beredningen intar en restriktiv linje i sin bedöm­ning av lämpligheten i all den svenska vildsvinsstammen tillåls växa. Visserligen förordar beredningen att en vildsvinsslam accepteras, men

Prop. 1980/81:82

5

beredningen föreslär samtidigt en strikt kontroll av stammens utveckling och långtgående jaktmöjligheter.

Remissutfallet är splittrat. De flesta remissinstanserna delar den ekolo­giska gmndsyn som beredningen har redovisat. Bland remissinstanserna finns några som redovisiar en klart positiv inställning lill en frilevande vildsvinsstam. Bland dessa kan nämnas naturvårdsverket, länsstyrelsen i Stockholms län. Svenska naturskyddsföreningen och Svenska jägareför­bundet. Flera andra remissinstanser förordar nägon form av fortsatt utred­ning eller försöksverksamhet innan definitiv slällning kan tas. En klar majoritet av remissinstanserna är emellertid tveksam eller klart negaliv lill en frilevande svensk vildsvinsstam. Inställningen synes väsentligen vara gmndad pä farhågor för att vildsvinen skall Qäna som smittbärare för djursjukdomar och framför alll för att de kommer alt göra stora skador i jordbmket. Bland dessa remissinstanser återfinns bl.a. lantbruksstyrelsen och flertalet av de länsslyrelser som avgelt remissvar. Bland de remissin­stanser som bestämt uttalar sig för en utrotning av de frilevande vildsvinen återfinns Lantbrukarnas riksförbund, Sveriges skogsägareföreningars riks­förbund och Föreningen Sveriges jordbruksarrendalorer.

Som jag fidigare har anfört i prop. 1979/80:111 om ersättning vid viltska­dor m.m. har jag den uppfattningen att vi skall värna om vår fauna, även om vissa djurarter medför skador eller inle ger något ekonomiskt utbyte. Enligl min mening är del samtidigt ett viktigl led i omvårdnaden av vär fauna, att införandet av en ny art i landet föregås av noggranna övervägan­den. En ny eller ålerinförd djurart kan innebära risker för att smittsamma djursjukdomar sprids och kan komma alt konkurrera med andra inhemska djurarter. Vid avgörandet av om vårl land bör tillföras en sådan djurart bör hänsyn tas inte bara till konsekvenserna för de djur som redan tillhör vår fauna utan också till andra motstående inlressen. Förhållandena i vårt land är nu annorlunda än då vildsvinet tillhörde vår fauna. Det gäller bl.a. förekomsten av djur för vilka vildsvinet är ett naturligt villebråd. Frågan om vi bör behälla de i landet frilevande vildsvinen bör följaktligen prövas med hänsyn lill vilka konsekvenser en vildsvinsstam kan få på djurlivet i övrigt med beaktande av andra allmänna och enskilda intressen.

Jakt- och viltvårdsberedningen framhåller att vildsvinen inte utgör nå­gon påtaglig risk vad avser smittspridningen till landet. Däremot råder del enligt beredningen osäkerhet om i vad mån vildsvinen kan komma att bidra fill spridningen av till Sverige införda djursjukdomar. Man kan emellertid, enligt min mening, inte bortse från all vildsvin som smittbärare kan komma att försvära bekämpandet av en epizooti som bmtit ut bland svin och nötkreatur i landet, inte minsl pä gmnd av att vildsvinen är sä svåra att jaga. Även om risken för att få in sädana svårbekämpade sjukdomar i landet f.n. synes liten, bör hänsyn tas till att vildsvinen vid ell sädant sjukdomsutbrott kan bli en ytterst svårbemästrad faktor.

Stöd för denna uppfattning finns enligl min mening i flera av de remiss-

Prop. 1980/81:82

6

svar som avgetts. Detla talar mot att nu acceptera frilevande vildsvin i landet annat än i begränsad omfattning.

När det gäller vildsvinens roll som skadegörare anser beredningen alt skadorna, sedda i ett större perspektiv, torde bli ringa. Denna uppfattning är sannolikt riktig och har inte motsagts av remissinstanserna. Vildsvinen kan emellertid, som beredningen påpekar, bli till betydande skada och förtret för enskilda jordbrukare, något som starkt har betonats också av många remissinslanser. Bl.a. framhålls alt skadorna kan bli besvärande i framför allt de gränsområden mellan jord- och skogsbruksbygd i Mellan­sverige där det finns en omfattande potatisodling. Vidare framhålls alt problemen skulle ytteriigare accentueras för de jordbruksarrendalorer som inte har möjlighet att kompensera sig genom jakt. I flera länder med förekomst av vildsvin är skadorna för jordbruket mycket besvärande. Ell accepterande av en svensk vildsvinsstarii skulle tveklöst, med tanke på hur snabbt de förökar sig, leda lill ökade skador. Redan i dag är många jordbmkare i de aktuella områdena drabbade av skador på gröda som förorsakas av älg. Även dessa förhållanden talar mot ett accepterande av frilevande vildsvin i Sverige.

En sammantagen bedömning leder enligt min uppfattning till att redan en vildsvinsslam med den utbredning som beredningen har föreslagit skulle kunna skapa problem i en omfattning som inle kan godias. Min inställning överensstämmer härvidlag med den mening som flertalet av remissinstan­serna har uttalat. Jag är emellertid inte beredd alt föreslå åigärder för att helt utrota de frilevande vildsvinen. Som jakt- och viltvärdsberedningen päpekar i sitl belänkande råder på flera avgörande punkler en betydande osäkerhet om vildsvinen. Ett viktigt inslag i remissutfallet är ocksä att vissa remissinstanser, framför allt sådana med anknytning till naturvärden, förordar beredningens förslag.

Mot bakgmnd härav och i syfte att vinna klarhet beträffande vissa omdiskuterade frågor anserjag att en mindre grupp vildsvin tills vidare bör Ullåtas vara kvar inom ett begränsat område i landel där den kan hällas under kontroll. De frägor som främst bör belysas genom en uppföljande undersökning är vildsvinens reproduktionstakt, skadegörelsens inriktning och omfattning samt möjligheterna all genom jakt reglera beståndet och all vidla förebyggande åtgärder.

Vid valet av område kan man finna vägledning i remissmaterialet. Enligt min mening är delar av Stockholms län väl lämpade för denna undersök­ning. I södra delen av länet finns en etablerad vildsvinsstam. Härtill kommer att länsstyrelsen i Stockholms län redovisat en positiv inställning till en frilevande stam. Jag förordar därför att ett mindre bestånd tills vidare fär finnas kvar frilevande i delta län. I övriga delar av landel bör de djur som nu finns utrotas.

För den undersökning jag har skisserat är jag beredd föreslå regeringen att ställa vissa medel till förfogande. Undersökningen bör bedrivas gemen-

Prop. 1980/81:82

7

samt av naturvårdsverket och länsstyrelsen och efter samråd med såväl jägarorganisationerna som Lantbrukarnas riksförbund. För medel lill verk­samheten bör jaktvärdsfonden tas i anspråk. Undersökningen, vars resul­tat skall redovisas till regeringen, bör bedrivas under i vart fall tre år. Resultaten fär därefter utgöra grund för ställningslagande till frågan huru­vida det behövs nägon ytterligare älgärd frän regeringens sida. Om emel­lertid redan dessförinnan alltför slora olägenheter skulle bli följden av ett visst beständ i Stockholms län bör, efler framställning lill regeringen, de omedelbara åtgärder som är nödvändiga för att utrota stammen få vidtas. Vildsvinsbeslåndel i länet bör lills vidare kunna få uppgå lill 50-100 djur.

Den lösning jag nu har förordat förutsätter bestämmelser som ger rege­ringen, eller den myndighet regeringen utser, befogenhel att beslula om jakt efler vildsvin inom sädana områden där dessa bör utrotas eller där ytterligare spridning bör förhindras. Författningsmässigt löses denna fråga enligt min mening bäst om sädana beslämmelser förs in i 24 § 3 mom. jaktlagen (1938:274) som enligl sin nuvarande lydelse ger möjlighel att förordna alt en slam av vildkanin eller vildmink inom ett område får utrotas genom jakt av särskill utsedda jägare. Jag förordar därför all della lagrum görs tillämpligt även i fräga om sådana omräden där del finns slammar av vildsvin. Eftersom mitt förslag innebär all jakten inle allfid skall behöva innebära en total utrotning utan även kunna syfta till en minskning av stammen, bör lagrummet också ändras i enlighel härmed. I den mån jakträttsinnehavaren åtar sig ansvarel för jakten kan denna få ske genom hans försorg. Även delta bör framgå av lagrummets ordalydelse. Jag föreslär slutligen vissa ändringar av lagrummet av språklig art. Med hänsyn lill att de föreslagna lagändringarna är okomplicerade och av re­daktionell natur är det enligl min mening inte motiverat alt inhämta lagrå­dets yltrande.

I enlighet med vad som gäller i fråga om utrotning av vildkanin och vildmink bör del överlåtas åt länsstyrelsen alt fatta beslul om vildsvinsjakl enligt 24 § 3 mom. jaktlagen. Vid meddelande av sådana beslut bör gälla all jakträttsinnehavaren skall få bedriva jakten i de fall detta är lämpligl. Del bör i detta sammanhang anmärkas all även om länsstyrelsen utser särskil­dajägare för jakten sä innebär detla ingen inskränkning i jakträttsinneha­varens rätt att själv jaga vildsvin på sin mark. När jakt enligl 24 §3 mom. jaktlagen bedrivs genom jakträttsinnehavarens försorg bör han fä kompen­sation genom att djur som fälls tillfaller honom. För undanlagsfall bör mindre belopp ur jaktvårdsfonden ställas till förfogande för kostnader i samband med beslutad jakt efter vildsvin. Enligl min uppfattning lorde länsstyrelsernas kostnader för åtgärder mot frilevande vildsvin emellertid inle bli större än att dessa normall bör kunna rymmas inom länsslyrelser­nas nuvarande medelstilldelning. Jag avser att senare föreslå regeringen alt meddela föreskrifler för länsstyrelsens beslut enligl nyss nämnda lagmm och i fräga om den vildsvinsslam som föreslås få finnas kvar i Stockholms län.

Prop. 1980/81:82

8

Enligt mitt förslag till utvidgning av 24 § 3 mom. jaktlagen och av 48 § jaktstadgan (1938:279) följer att om länsstyrelsen beslular om jakt efter vildsvin har den också möjlighel att besluta om de undantag från besläm­melserna i jaktlagen och jaktstadgan som kan anses nödvändiga.

Av djurskyddsskäl är jag dock - trols den starka restriktivitet jag förordar inte beredd att tillåta jakt på sugga med smågrisar. Jag avser därför att föreslå regeringen att i jakttidsförordningen (1976:432) förs in bestämmelser som skyddar suggan under den lid smågrisarna är beroende av henne.

För hela landet gäller f.n. att ersättning för skador förorsakade av vildsvin utgär endast i särskilda fall. Regeringens prövning av dessa ären­den bör även i fortsättningen vara restriktiv med hänsyn till att länsslyrel­serna enligt mitt förslag får möjlighet att vidla snabba åtgärder mol frile­vande vildsvin. Vad beträffar de skador som inträffar lill följd av att ett mindre bestånd kommer att finnas kvar inom Stockholms län bör dock en generös prövning av ersättningsfrågorna vara motiverad. Enligt min upp­fattning bör de skadedrabbade i dessa fall ersättas fullt ut för de skador vildsvinen orsakar utom i sådana fall då skadorna saknar ekonomisk bety­delse.

3   Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen att

1.

antaga ett inom jordbmksdepartementet upprättat förslag lill lag om ändring i lagen (1938:274) om rätt till jakt,

2.

godkänna vad jag har förordat i fråga om förekomsten av frile­vande vildsvin i landel och om ersättning för skador orsakade av dessa.

4   Beslut

Regeringen ansluter sig Ull föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att antaga de förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1980/81:82

9

Bilaga 1 

6      BEREDNINGENS iJVERV

Ä

GANDEN OCH F

Ö

RSLAG

6.1    Biologiska f

ö

ruts

ä

ttningar

Beredningen har, som framg

å

tt av det f

ö

reg

å

ende, inh

ä

mtat kunska­per och erfarenheter f

ö

r att bl.a. kunna bed

ö

ma de biologiska f

ö­

ruts

ä

ttningarna f

ö

r en frilevande vildsvinsstam i Sverige.

P

å

 andra sidan 

Ö

stersj

ö

n tycks vildsvinen klara sig i varje fall upp till Ladoga. Det finns d

ä

rf

ö

r knappast n

å

gon orsak att betviv­la, att vildsvin skulle kunna leva vilt i Sverige 

å

tmitistone upp till och med M

ä

larlandskapen. 

Ä

ven i v

å

rt land skulle Vildsvinen f

å

 en h

ö

g reproduktionsf

ö

rm

å

ga.

Vildsvinen har sv

å

rt att klara sn

ö

djup 

ö

ver 50 cm, 

å

tminstone un­der en l

ä

ngre tid. Under sv

å

ra sn

ö

vintrar 

ä

r d

ö

dligheten stor och trots den h

ö

ga reproduktionsf

ö

rm

å

gan kan stammen d

ö

 ut om en rad s

å

dana vintrar f

ö

ljer p

å

 varandra. Det kan d

ä

rf

ö

r bli sv

å

rt f

ö

r vildsvinen att varaktigt kolonisera sydsvenska h

ö

glandet. I kust­landskapen kommer de d

ä

remot f

ö

rmodligen att klara sig v

ä

l, lik­som i V

ä

sterg

ö

tland och M

ä

larlandskapen. Eftersom vildsvinen g

ä

r­na vill ha tillg

å

ng till skog torde emellertid det mest utpr

ä

gla­ de jordbrukslandskapet inte vara s

ä

rskilt gynnsamt f

ö

r dem.

De omfattande tyska unders

ö

kningar som redovisats i kapitel 2 och 3 

ä

r av direkt intresse f

ö

r svenska f

ö

rh

å

llanden. Med h

ä

nsyn till v

å

rt n

å

got h

å

rdare klimat torde f

ö

rsta

å

rssuggorna bli dr

ä

ktiga i mindre utstr

ä

ckning 

ä

n i Mellaneuropa och det genomsnittliga an­talet kultingar kan bli l

ä

gre. Tills vidare torde man f

ö

r en fri­levande svensk vildsvinsstam kunna r

ä

kna med reproduktionstal i niv

å

 med de l

ä

gre v

ä

rden f

ö

r fjol

å

riga och 

ä

ldre suggor som redo­visats f

ö

r tyska f

ö

rh

å

llanden (se avsnitt 2.6). N

ä

r det g

ä

ller re-

Prop. 1980/81:82

10

produktionstalen i relation till v

å

rvinterstammen f

ö

refaller de l

ä

gre angivna v

ä

rdena,_ dvs. kring 100?o, som mest sannolika (se avsnitt 3.4).

6.2    Handlingsalternativ och principiell grund f

ö

r bered­ningens st

ä

llningstagande

Vildsvin i frihet finns 

ä

n s

å

 l

ä

nge i ett begr

ä

nsat antal i v

å

rt land. Vildsvinens reproduktionsf

ö

rm

å

ga, r

ö

rlighet och f

ö

rm

å

ga till anpassning inneb

ä

r emellertid att vi sannolikt inom n

å

gra 

å

r har en utbredd, etablerad vildsvinsstam i landet om inga 

å

t­g

ä

rder vidtas f

ö

r att hindra en s

å

dan utveckling. Talar 

ö

verv

ä­

gande sk

ä

l f

ö

r att helt utrota de nu frilevande vildsvinen, b

ö

r

å

tg

ä

rder f

ö

r att 

å

stadkomma ett s

å

dant resultat vidtas snarast. Om vi i st

ä

llet beslutar att acceptera en frilevande vildsvins­stam b

ö

r ocks

å

detta f

ö

ljas av aktiva 

å

tg

ä

rder f

ö

r att kontrolle­ra och styra artens utveckling. Det 

ä

r mot denna bakgrund man skall se beredningens skrivelse till regeringen den 2 oktober 1979, i vilken beredningen pekade p

å

 behovet av cmedelbara 

å

t­g

ä

rder. Som redovisats tidigare gav regeringen den 13 december 1979 statens naturv

å

rdsverk i uppdrag att svara f

ö

r genomf

ö

ran­det av 

å

tg

ä

rder i syfte att f

ö

rhindra en Fortsatt 

ö

kning och spridning av de frilevande vildsvinen. Verket har den 10 decem­ber 1979 haft 

ö

verl

ä

ggningar med ber

ö

rda verk och organisationer om vilka 

å

tg

ä

rder som kan bli aktuella f

ö

r att uppn

å

 det angivna m

å

let. Det ans

å

gs bl.a. 

ö

nskv

ä

rt att f

å

 utnyttja s

å

v

ä

l belysning som motorfordon vid jakt efter vildsvin.

Beredningen har 

ö

verv

ä

gt f

ö

ljande handlingsalternativ:

-   Att vildsvinen utanf

ö

r h

ä

gn utrotas.

Att en st

ö

rre eller mindre frilevande vildsvinsstam accepteras.

-     Att ett slutgiltigt beslut f

ö

reg

å

s av en f

ö

rs

ö

ksverksamhet p

å

n

å

gon eller n

å

gra platser i landet.

Beredningen har inf

ö

r sitt st

ä

llningstagande inh

ä

mtat synpunkter och f

ö

rslag fr

å

n en rad myndigheter och organisationer. Natur­v

å

rdsverket och lantbruksstyrelsen 

ä

r representativa f

ö

r helt skilda uppfattningar i fr

å

gan.

Prop. 1980/81:82

11

Naturv

å

rdsverkets uppfattning 

ä

r uttryck f

ö

r ett syns

ä

tt som ock­s

å

 kommit till uttryck i de b

å

da j

ä

garef

ö

rbundens st

ä

llningsta­ganden. Man h

ä

vdar att eftersom vildsvinet ursprungligen tillh

ö

rt den svenska faunan s

å

 b

ö

r artens existensber

ä

ttigande bed

ö

mas p

å 

samma s

ä

tt som andra djurarters med "hemortsr

ä

tt" i landet. Ver­ket framh

å

ller bl.a.:

"En djurarts existensber

ä

ttigande bed

ö

ms inte l

ä

gre utifr

å

n dess v

ä

rde eller skada fr

å

n m

ä

nniskans rent egoistiska utg

å

ngspunkter. Bed

ö

mningen g

ö

rs utifr

å

n en ekologisk grundsyn."

Delade meningar kan finnas om hur stor en djurstam skall till­l

å

tas vara, men man anser det vara sj

ä

lvklart att utrotningsho­tade djurarter skall skyddas. Vildsvinet j

ä

mst

ä

lls enligt det h

ä

r syns

ä

ttet med utrotningshotade arter som t.ex. varg och mysk-oxe. Dessa arter har getts ett omfattande skydd fr

å

n samh

ä

llets sida trots att de kan 

å

stadkomma p

å

taglig skadeg

ö

relse.

Lantbruksstyrelsen anser att en frilevande vildsvinsstam inte kan accepteras och kr

ä

ver att 

å

tg

ä

rder vidtas f

ö

r att utrota de djur som nu lever i frihet. Den uppfattningen delas ocks

å 

av f

ö

retr

ä

dare f

ö

r jordbruksn

ä

ringen. Uppfattningen baseras p

å 

farh

å

gor f

ö

r allvarliga skadeverkningar f

ö

r svenskt jordbruk. Svinen skulle, liksom i andra l

ä

nder, orsaka betydande skador p

å 

gr

ö

dor. Allvarligare vore dock om vildsvinen skulle 

ö

ka risken f

ö

r att svinpest spreds i landet. Detta kunde bl.a. medf

ö

ra sto­ra begr

ä

nsningar av m

ö

jligheterna till export av levande svin och svink

ö

tt, vilken 

ä

r av stor ekonomisk betydelse.

Beredningens principiella syn 

ö

verensst

ä

mmer med den som redovi­sats av naturv

å

rdsverket. Endast mycket starka sk

ä

l b

ö

r enligt beredningens mening kunna f

ö

ranleda avsteg fr

å

n den principiella inst

ä

llningen. Till s

å

dana sk

ä

l kan r

ä

knas att 

å

terinf

ö

randet av en viltart medf

ö

r p

å

tagliga risker f

ö

r spridning av allvarliga sjukdomar eller p

å

 annat s

ä

tt kan f

å

betydande negativa samh

ä

lle­liga konsekvenser.

I det f

ö

ljande redovisas beredningens uppfattning i fr

å

ga om de viktigaste konsekvenserna av ett accepterande av frilevande vildsvin i v

å

rt land.

Prop. 1980/81:82

12

6.3    Konsekvenser vid 

å

terinf

ö

rande av vildsvin

6.3.1  Vildsvinen och v

ä

xtodlingen inom jordbruket

Etableras en vildsvinsatam i Sverige kommer vi med stor s

ä

kerhet att drabbas av samma typ av skador p

å

 jordbruks- och tr

ä

dg

å

rdsf

ö­

retag som f

ö

rekommer i Mellaneuropa. Skador torde i f

ö

rsta hand uppst

å

 p

å

 potatis och str

å

s

ä

d, s

ä

rskilt p

å

å

krar som ligger i n

ä

rheten av skyddande skog. M

ö

jligen kan ocks

å

vissa specialgr

ö­

dor, t.ex. konserv

ä

rter angripas. 

Ö

kar vi majsodlingen kommer denna ganska s

ä

kert att drabbas av skador, i varje fall om od-ligen bedrivs i gr

ä

nsomr

å

dena mellan jord- och skogsbruksbygd.

Tr

ä

dg

å

rdsodlingarna, med sina begr

ä

nsade arealer, b

ö

r ganska v

ä

l kunna skyddas med elst

ä

ngsel av tidigare (se avsnitt 3.3) beskri­ven typ. Genom att s

ä

tta upp st

ä

ngsel b

ö

r man ocks

å

 kunna skydda h

ö

gavkastande och arealsn

å

fa gr

ö

dor. Detta medf

ö

r dock givetvis 

ö

kade arbetsinsatser och kostnader f

ö

r jordbrukarna.

F

ö

r att skydda de vanliga gr

ö

dorna, exempelvis havre och vete, torde st

ä

ngsel

å

tg

ä

rder inte vara realistiska. F

ö

rebyggande ut­fodrings

å

tg

ä

rder, utf

ö

rda i samarbete mellan j

ä

gare och jordbru­kare, kan h

ä

r pr

ö

vas. Viktigare 

ä

r dock att jakten bedrivs s

å 

att svinen i st

ö

rsta m

ö

jliga utstr

ä

ckning h

å

lls borta fr

å

n skade­k

ä

nsliga omr

å

den. Erfarenheter fr

å

n Polen under senare tid under­stryker behovet av att f

ö

rhindra uppkomsten av fasta stammar i det rena jordbrukslandskapet. Erfarenheter fr

å

n Eruopa och USA tyder p

å

att en s

å

dan begr

ä

nsning av vildsvinsf

ö

rekomsten 

ä

r fullt m

ö

jlig.

Med h

ä

nsyn till de senaste uppgifterna om f

ö

rh

å

llandena p

å

 konti­nenten torde man kunna f

ö

rutsp

å

, att vildsvinsskadorna i Sverige skulle bli av f

ö

rsumbar omfattning om man ser skadorna i ett vi­dare ekonomiskt sammanhang. Vildsvinen kan emellertid bli till betydande skada och f

ö

rtret f

ö

r den enskilde och de kan skapa irritation bland vissa intressegrupper.

Prop. 1980/81:82

13

6.3.2  Risk f

ö

r spridning av sjukdomar

Bland infektionssjukdomar hos vildsvin 

ä

r den klassiska och den afrikanska svinpesten de utan j

ä

mf

ö

relse allvarligaste. Svinen 

ä

r ocks

å

 mottagliga f

ö

r mul- och kl

ö

vsjuka, om 

ä

n i l

ä

gre grad 

ä

n boskap. Andra sjukdomar som diskuterats i samband med vild­svin 

ä

r bl.a. rabies.

Risken f

ö

r spridning av svinpest har tagits upp i flera remiss­svar till beredningen (se kapitel 5). Bland dessa kan i f

ö

rsta hand n

ä

mnas lantbruksstyrelsens yttrande. Beredningen har i denne fr

å

ga kontaktat statsepizootologen. Hans yttrande redovisas i avsnitt 2.9.

Svinpest sprids framf

ö

r allt genom direkt eller indirekt kontakt mellan sjuka och friska djur. Dessutom kan smitta 

ö

verf

ö

ras via bl.a. skodon, redskap samt slakt- och matavfall. I fr

å

ga om vild­svinens betydelse n

ä

r det g

ä

ller smitt

ö

verf

ö

ring och sjukdomsbe-k

ä

mpande 

ä

r uppgifterna f

å

taliga. De i utl

ä

ndsk litteratur redo­visade och rekommenderade bek

ä

mpnings

å

tg

ä

rderna r

ö

r fr

ä

mst tam­svin och djurprodukter. Vildsvinet har n

ä

mnts i diskussionen, men detta har inte lett till n

å

gra regler eller rekommendationer. De st

ö

rsta riskerna f

ö

r att smitta skall f

ö

ras in i Sverige 

ä

r via import av levande svin eller k

ö

ttprodukter fr

å

n sjuka djur. Andra smittv

ä

gar, via matavfall fr

å

n t.ex. fritidsb

å

tar, via f

å

g­lar samt smittade redskap m.m., 

ä

r sv

å

rare att kontrollera. Ris­kerna f

ö

r smittspridning p

å

 detta s

ä

tt

ä

r dock samtidigt l

ä

gre.

Riskerna f

ö

r en 

ö

verf

ö

ring av smitta till v

å

rt land 

ä

r s

å

ledes begr

ä

nsade. Skulle en s

å

dan smitt

ö

verf

ö

ring trots allt intr

ä

ffa sker den med st

ö

rsta sannolikhet p

å

 annat s

ä

tt

ä

n via vildsvin. I en situation med svinpest i landet kan dock f

ö

rekomsten av vildsvin f

ö

rsv

å

ra sjukdomsbek

ä

mpandet. Vildsvinens betydelse i detta h

ä

nseende 

ä

r oklar men troligen liten.

6.3.3      Vildsvinen och skogsbruket

Att fr

å

n kontinentala erfarenheter dra n

å

gra slutsatser om vad frilevande svin skulle kunna betyda f

ö

r svenskt, i f

ö

rsta hand

Prop. 1980/81:82

14

sydsvenskt, skogsbruk 

ä

r

»

 vanskligt. De skogsskador som p

å

talats r

ö

r praktiskt taget enbart 

ä

dla l

ö

vtr

ä

d av mycket ringa intresse f

ö

r dagens svenska skogsbruk.

Vildsvinens allm

ä

nt - och s

ä

rskilt fr

å

n polskt h

å

ll omvittnade -positiva roll som markberedare b

ö

r emellertid 

ä

ven vara av v

ä

rde f

ö

r svenskt skogsbruk. Marklevande stadier av skogsskadeinsekter skulle sannolikt utnyttjas som f

ö

da av svinen 

ä

ven h

ä

r. Man vet att svinen t.ex. g

ä

rna 

ä

ter markstadier av tallsteklar och det tycks g

ä

lla generellt att ju st

ö

rre utbudet blir, desto st

ö

rre blir konsumtionen. Sannolikt skulle svinen ocks

å

 uppm

ä

rksamma en rikare f

ö

rekomst av snytbaggar som lever under barken p

å

 stubbar och r

ö

tter.

6.3.4  Vildsvinsjakt i Sverige

Vildsvinens v

ä

rde som proteink

ä

lla och jaktbart vilt b

ö

r ses mot bakgrund av att det n

ä

st r

å

djuret 

ä

r det vanligast f

ö

rekommande kl

ö

vviltet i Eruropa. P

å

 grund av den h

ö

ga reproduktionsf

ö

rm

å

gan ger svinen i relation till sin vinterstam h

ö

gre avkastning och fler jakttillf

ä

llen 

ä

n n

å

gon annan europeisk kl

ö

vviltart.

Vildsvinet skulle f

ö

r de svenska j

ä

garna bli ett mycket attraktivt vilt. De f

ö

r Mellaneuropa beskrivna jaktformerna - klappjakt och vakjakt - b

ö

r kunna till

ä

mpas 

ä

ven i Sverige. 

Ä

ven jakt med dri­vande hund b

ö

r kunna bli aktuell.

Hundar som anv

ä

nds vid jakten kan uts

ä

ttas f

ö

r stora risker. Fr

å

n jakten i Sverige h

ö

sten 1979 har rapporterats att vildsvin an­fallit och sv

å

rt skadat tv

å

 st

ö

vare. Hur dessa h

ä

ndelser g

å

tt till 

ä

r dock inte n

ä

rmare k

ä

nt. Konfrontationer mellan vildsvin och jakthundar kan bli relativt vanliga och detta kan, i synnerhet f

ö

r taxar och drevrar, leda till att hundarna d

ö

das. Efters

ö

k av ska­dade vildsvin, s

ä

rskilt i t

ä

tningar och under d

å

liga ljusf

ö

rh

å

l­landen, kan troligen inneb

ä

ra betydande risker f

ö

r att hundar kom­mer till skada. Ocks

å

 jakt efter m

å

nga andra djurarter leder emel­lertid som bekant till sv

å

righeter och faror f

ö

r de hundar som an­v

ä

nds.

Prop. 1980/81:82

15

Starkt delade uppfattningar f

ö

religger i fr

å

ga om m

ö

jligheterna att h

å

lla vildsvinsstammen under kontroll genom att utnyttja en­bart traditionella jaktformer. Innan de svenska j

ä

garna f

å

tt er­farenheter och kunskaper om vildsvinsjakt kommer effektiviteten att vara l

å

g. Intresset f

ö

r att delta i vildsvinsjakt torde dock vara stort och detta talar f

ö

r att det inom rimlig tid kommer att finnas m

å

nga skickliga vildsvinsj

ä

gare. Det kan emellertid inte uteslutas, i varje fall inte under en inledningsperiod, att extra­ordin

ä

ra 

å

tg

ä

rder i vissa fall kan erfordras f

ö

r att h

å

lla en fri­levande vildsvinsstam p

å

 l

ä

mplig niv

å

.

6.3.5     Vildsvin och andra djur

Man f

å

r r

ä

kna med att svinen i viss utstr

ä

ckning ger sig p

å

 mark­h

ä

ckande f

å

glars bon och ungar samt sp

ä

da harungar och r

å

djurs­lamm. Kontinentala erfarenheter tyder emellertid p

å

 att detta inte medf

ö

r n

å

gon n

ä

mnv

ä

rd minskning i populationerna. Ett st

ö

rre problem 

ä

r sannolikt att vildsvinens framfart i terr

ä

ngen leder till att tryckande sm

å

vilt flyr, att h

ä

ckande f

å

glar l

ä

mnar sina reden, etc.

Vad som h

ä

nder om vildsvin kommer i kontakt med sp

ä

da lamm 

ä

r in­te k

ä

nt. Eventuellt kan svinen anfalla och d

ö

da lamm.

6.3.6     

Ö

vrigt

Svinen q

å

r normalt alltid undan f

ö

r m

ä

nniskan. Deras s

ä

tt att reagera skiljer sig inte fr

å

n vad som g

ä

ller f

ö

r de flesta andra viltarter. Ett p

å

 grund av skadskjutning eller av annan orsak s

å

rat vildsvin kan emellertid vara farligt, framf

ö

r allt f

ö

r dem som deltar i efters

ö

k av djuret. En farlig situation kan ocks

å 

uppst

å

 f

ö

r den som r

å

kar komma mellan en sugga och hennes sp

ä

da kultingar eller om suggan av annan orsak ser kultingarna hotade. Vildsvinet kan dock inte s

ä

gas vara farligare f

ö

r m

ä

nniskan 

ä

n t.ex. 

ä

lg, varg eller bj

ö

rn.

Mellaneuropeiska erfarenheter_tyder p

å

 att risken f

ö

r trafik­olyckor med vildsvin inblandade 

ä

r liten i f

ö

rh

å

llande till den risk som f

ö

rekommer i fr

å

ga om annat kl

ö

vvilt.

Prop. 1980/81:82

16

6.4    Beredningens f

ö

rslag

6.4.1  Val av alternativ

De myndigheter och organisationer som redovisat sin inst

ä

llning i fr

å

gan om en frilevpnde vildsvinsstam i Sverige redovisar starkt skilda uppfattningar. F

ö

retr

ä

dare f

ö

r de n

ä

ringar som riskerar att drabbas av skador genom f

ö

rekomst av vildsvin samt flera l

ä

nssty­relser st

ä

ller sig avvisande till att till

å

ta vildsvin. Den mot­satta uppfattningen redovisas av bl.a. f

ö

retr

ä

dare f

ö

r j

ä

gare, naturv

å

rdsintressen och forskning.

I flera av remissvaren betonag att de st

ä

llningstaganden man gjort grundas p

å

 ganska os

ä

kra uppgifter om vad f

ö

rekomsten av frile­vande vildsvin kan inneb

ä

ra fr

å

n skadesynpunkt. Bland de fr

å

gor, ut

ö

ver fr

å

gan om skador p

å

jordbruks- och tr

ä

dg

å

rdsprodukter, som man anser b

ö

r utredas ytterligare kan n

ä

mnas risken f

ö

r sjukdoms-spridning, inverkan p

å

 skogsbruket, st

ö

rningar och d

ö

dande av an­nat vilt, m

ö

jligheterna att h

å

lla stammen under kontroll genom jakt eller andra 

å

tg

ä

rder samt svinens f

ö

rm

å

ga att klara en an­passning till svenska f

ö

rh

å

llanden.

Ett f

ö

rslag om utrotning av vildsvinen f

ö

ruts

ä

tter, mot bakgrund av beredningens principiella inst

ä

llning, kunskaper eller erfa­renheter som visar att vildsvinen skulle medf

ö

ra mycket allvar­liga risker f

ö

r sjukdomsspridning eller genom skadeverkningar p

å 

annat s

ä

tt. Som tidigare framh

å

llits 

ä

r s

å

v

ä

l erfarenheterna som kunskaperna om vildsvin i svensk milj

ö

 starkt begr

ä

nsade.

Ett accepterande av frilevande vildsvin f

ö

ruts

ä

tter 

å

 andra sidan att mycket allvarliga skadeverkningar bed

ö

ms osannolika. Finns det grund f

ö

r en s

å

dan bed

ö

mning f

å

r argumenten att vildsvinen en g

å

ng tillh

ö

rt den svenska faunan en s

ä

rskild styrka. Med beaktan­de av de principer som till

ä

mpas ifr

å

ga om faunans skydd och ut­veckling, b

ö

r en frilevande stam i Sverige d

å

 kunna accepteras.

Alternativet med f

ö

rs

ö

ksverksamhet i vissa omr

å

den inneb

ä

r att ett definitivt st

ä

llningstagande grundat p

å

 de delvis bristf

ä

l­liga kunskaper som nu finns uppskjuts. Handlingsfriheten beh

å

lls

Prop. 1980/81:82

17

under en t

ä

mligen l

å

ng tid, samtidigt som ytterligare erfarenhe­ter kan inh

ä

mtas och en klarg

ö

rande diskussion om vildsvinets framtid hinner utvecklas.

Beredningens principiella inst

ä

llning som redovisats i avsnitt 6.2 inneb

ä

r att frilevande vildsvin i Sverige b

ö

r kunna accepte­ras om inte s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger. Vildsvinen har en g

å

ng tillh

ö

rt den svenska faunan och de principer som numera till

ä

m­pas i fr

å

qa om faunans skydd och utveckling talar starkt emot en utrutning av ursprungliga svenska djurarter.

De s

ä

rskilda sk

ä

l som kan tala f

ö

r en utrotning av vildsvinen 

ä

r dels riskerna f

ö

r skador p

å

 jordbruksgr

ö

dor, fr

ä

mst potatis och str

å

s

ä

d, dels riskerna f

ö

r spridning av allvarliga, smittsamma sjukdomar (epizootier), fr

ä

mst svinpest.

Skadorna p

å

 jordbruksgr

ö

dor torde, sett i ett st

ö

rre ekonomiskt perspektiv, bli av ringa omfattning. Vildsvinen f

ö

rekommer i ett stort antal l

ä

nder med en landskapstyp och en inriktning av jord­bruk och tr

ä

dg

å

rdssk

ö

tsel som rimligen inneb

ä

r st

ö

rre skadek

ä

ns­lighet 

ä

n vad f

ö

rh

å

llandena p

å

 de flesta h

å

ll i Sverige ger an­ledning till.

En spridning av svinpest i landet skulle f

å

 allvarliga ekonomiska konsekvenser och bl.a. f

ö

rsv

å

ra export av levande svin och svin­k

ö

tt. Denna allvarliga fr

å

ga har, som redan framg

å

tt, varit f

ö

re­m

å

l f

ö

r s

ä

rskilda 

ö

verv

ä

ganden och studier i beredningen. Av det material beredningen inh

ä

mtat framg

å

r att vildsvinen knappast kan komma att utg

ö

ra n

å

gon p

å

taglig risk vad avser smittspridning till landet. En s

å

dan smittspridning skulle sannolikt ske p

å

 an­nat s

ä

tt, t.ex. via inf

ö

rsel av charkuterivaror.

Vildsvinens roll vad g

ä

ller spridning av smitta inom landet 

ä

r oklar. Internationella erfarenheter tyder p

å

 att f

ö

rekomsten av vildsvin kan f

ö

rsv

å

ra sjukdomsbek

ä

mpningen. F

ö

r att vildsvinen i detta sammanhang skall f

å

 n

å

gon betydelse Fordras emellertid att de p

å

 ett eller annat s

ä

tt blir smittade och att de d

ä

refter kom­mer i kontakt med och 

ö

verF

ö

r smitta till tamsvin. Med beaktande av dels den korta inkubationstiden, dels hur tamsvin h

å

lls i v

å

rt 

2 

Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 82

Prop. 1980/81:82

18

land torde riskerna F

ö

r

ö

verf

ö

ring av smitta fr

å

n vildsvin till tamsvin vara mindre i Sverige 

ä

n i m

å

nga andra l

ä

nder.

Beredningens bed

ö

mning blir s

å

ledes att varken f

ö

rv

ä

ntade skador p

å

 jordbruksgr

ö

dor eller risker f

ö

r sjukdomsspridning 

ä

r av den omfattningen att ett f

ö

rslag om utrotning kan motiveras. Det fak­tum att frilevande vildsvin kan komma att orsaka vissa skador i bl.a. jordbruket 

ä

r inte ett tillr

ä

ckligt sk

ä

l f

ö

r att f

ö

resl

å

 en utrotning. Andra skadev

å

llande djurarter med "hemortsr

ä

tt" i lan­det har getts omfattande skydd fr

å

n samh

ä

llets sida och det fram­st

å

r knappast som motiverat att g

ö

ra undantag fr

å

n den principi­ella inst

ä

llningen vad g

ä

ller vildsvin. Den svenska 

ä

lgstammen har genom en aktiv viltv

å

rd byggts upp trots de mycket stora ska­dor den v

å

llar. Detsamma g

ä

ller bl.a kronhjorten och b

ä

vern.

Ett f

ö

rslag som f

ö

rts fram 

ä

r att vi, mot bakgrund av den os

ä

ker­het som r

å

der, nu b

ö

r l

å

ta utrota de frilevande vildsvinen efter­som m

ö

jligheter att skapa en frilevande vildsvinsstam genom ut-plantering alltid kommer att finnas. Som framg

å

tt av det f

ö

re­g

å

ende bed

ö

mer inte beredningen os

ä

kerheten vara s

å

stor att en utrotning 

ä

r motiverad. Att genomf

ö

ra utrotning av en art under h

ä

nvisning till m

ö

jligheter till senare utplantering 

ä

r d

ä

rtill inte f

ö

renligt med den principiella inst

ä

llning som redovisats. 

Ö

nskem

å

let om en livskraftig och artrik fauna syftar sj

ä

lvfallet till att de olika arter som h

ö

r hemma i den svenska naturen skall leva i frihet och under s

å

 naturliga betingelser som m

ö

jligt, inte att de skall h

å

llas "i reserv" inom vilth

ä

gn.

Enligt beredningens mening b

ö

r s

å

ledes en Frilevande vildsvins­stam accepteras. Stammen b

ö

r emellertid, mot bakgrund av bl.a. den oro jordbrukets f

ö

retr

ä

dare gett uttryck f

ö

r, inte till

å

tas v

ä

xa okontrollerat. Det 

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt att kontinuerligt F

ö

lja .stammens utveckling och de skador den F

ö

rorsakar f

ö

r att med led­ning d

ä

rav utforma n

ä

rmare riktlinjer f

ö

r var vildsvin skall f

å 

f

ö

rekomma, hur starka stammarna skall f

å

 bli samt hur jakten skall bedrivas,

I syfte att kontrollera stammens utveckling 

ä

r det givetvis vik­tigt att s

å

 l

å

ngt m

ö

jligt f

ö

rhindra ytterligare rymningar Fr

å

n

Prop. 1980/81:82

19

h

ä

gn med vildsvin. Ett F

ö

rslag med F

ö

reskriFter om hur vildsvins­h

ä

gn skall vara konstruerade, bl.a. f

ö

r att minska risken f

ö

r rymning, har av naturv

å

rdsverket s

ä

nts f

ö

r granskning till ber

ö

r­da myndigheter och organisationer. Beredningen vill i detta sam­manhang understryka behovet av att h

ä

gnen utformas s

å

 att rym­ningar kan undvikas. Vidare har verket utarbetat f

ö

rslag till sk

ä

rpning av reglerna f

ö

r etablering av vildsvinsh

ä

gn. F

ö

rslaget har redovisats till regeringen.

Beredningen har 

ö

verv

ä

gt m

ö

jligheterna att, innan ett slutligt st

ä

llningstagande g

ö

rs, bedriva f

ö

rs

ö

ksverksamhet p

å

vissa be­gr

ä

nsade omr

å

den. D

ä

rigenom skulle man f

å

 fram ytterligare erfa­renheter betr

ä

ffande vildsvin i svensk milj

ö

. En s

å

dan f

ö

rs

ö

ks­verksamhet skulle i f

ö

rsta hand ge kunskap om hur jakten b

ö

r be­drivas och om hur en Framtida Frilevande vildsvinsstam b

ö

r han­teras.

En f

ö

rs

ö

ksverksamhet av h

ä

r angivet slag skulle dock medf

ö

ra en rad problem, bl.a. d

ä

rigenom att stora insatser skulle kr

ä

vas f

ö

r att undvika en spridning till andra omr

å

den. Dessutom skulle en rad juridiska och administrativa problem vara f

ö

rknippade med f

ö

r­s

ö

ksverksamhet i s

ä

rskilt avsatta omr

å

den. Alternativet med f

ö

r­s

ö

ksverksamhet avvisas d

ä

rf

ö

r av beredningen. De erfarenheter en f

ö

rs

ö

ksverksamhet inom vissa begr

ä

nsade omr

å

den skulle ge kan en­ligt beredningen lika v

ä

l vinnas genom att utvecklingen av den frilevande vildsvinsstammen kontrolleras genom ett relativt h

å

rt jakttryck och f

ö

ljs med l

ä

mpliga unders

ö

kningar p

å

 valfria plat­ser i landet.

En uppf

ö

ljningsverksamhet f

ö

rknippad med ett accepterande av en frilevande vildsvinsstam kan ge uppgifter i bl.a. f

ö

ljande avse­enden.

-

Biotopval och n

ä

ringsutnyttjande

-

Nordgr

ä

ns med h

ä

nsyn till klimatf

ö

rh

å

llanden

-

Reproduktionstakt

-

Spridning till nya omr

å

den

-

Skador i jordbruk och tr

ä

dg

å

rdsn

ä

ring

-

Hur man v

ä

rderar och reglerar skadorna

Prop. 1980/81:82

20

-

Effekter av olika skadef

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder

-

M

ö

jligheter att reglera stammarna

-

Hur och n

ä

r jakt skall bedrivas Inverkan p

å

 andra viltarter

S

ä

rskild uppm

ä

rksamhet b

ö

r

ä

gnas de sjukdomar, fr

ä

mst epizootier, som kan drabba vildsvinen.

Det b

ö

r uppdras 

å

t naturv

å

rdsverket att svara f

ö

r uppf

ö

ljningen och med st

ö

d av 

å

terkommande inventeringar ge rekommendationer i fr

å

ga om avskjutningen. Beredningen har tidigare, bl.a. i bet

ä

n­kandet (SOU 1979:52) Viltskador, f

ö

reslagit att verket skall ges omfattande arbetsuppgiFter. H

ä

r redovisade F

ö

rslag inneb

ä

r en ytterligare arbetsbelastning F

ö

r verkets sektion f

ö

r faunav

å

rd och jakt. Svenska J

ä

garef

ö

rbundet har meddelat beredningen att man 

ä

r beredd att st

ä

lla en forskare p

å

 halvtid till f

ö

rfogande f

ö

r uppf

ö

ljningsarbetet betr

ä

FFande Frilevande vildsvin. Bered­ningen f

ö

ruts

ä

tter att de ytterligare resurser som erfordras ak­tualiseras av verket i samband med ordinarie petitaframst

ä

llning.

6.4.2  Jakten

Skador genom vildsvin b

ö

r i F

ö

rsta hand F

ö

rebyggas genom att stammen med l

ä

mpligt anpassad jakt lokaliseras till mindre skade­k

ä

nsliga omr

å

den och att antalet djur h

å

lls p

å

 en l

ä

mplig niv

å

. F

ö

r att f

å

 en effektiv kontroll av vildsvinsstammen rekommenderas en samordning av jakten 

ö

ver st

ö

rre omr

å

den. 

Ä

lgjaktsomr

å

den el­ler jaktv

å

rdsomr

å

den torde m

å

nga g

å

nger utg

ö

ra naturliga omr

å

den f

ö

r jaktligt samarbete.

Jakten efter vildsvin b

ö

r ske med anv

ä

ndande av traditionella jaktmetoder. Som beredningen har f

ö

reslagit i bet

ä

nkandet om 

ä

nd­ringar i jaktlag och jaktstadga (Ds Jo 1979:12) b

ö

r dock nattjakt vara generellt till

å

ten. F

ö

reskrifter b

ö

r vidare ges om fredning av f

ö

rande sugga under den tid d

å

 kultingarna 

ä

r beroende av sug­gan.

F

ö

r jakten b

ö

r i 

ö

vrigt g

ä

lla att hagel och helmantlad ammunition inte skall f

å

 anv

ä

ndas. Beredningen har i det ovann

ä

mnda bet

ä

nkan-

Prop. 1980/81:82

21

det f

ö

reslagit att f

ö

rbud mot helmantlad ammunition f

ö

rs in i jaktstadgan. Att andra kulvapen 

ä

n klass 1 vapen inte f

å

r anv

ä

n­das framg

å

r av naturv

å

rdsverkets kung

ö

relse (SNFS 1978:4 NV:1). Det b

ö

r vidare kr

ä

vas att man vid jakten hai tillg

å

ng till hund som kan anv

ä

ndas F

ö

r sp

å

rning av skadat vilt. En best

ä

mmelse om detta kan l

ä

mpligen F

ö

ras in i 3 

§

 jaktstadgan.

I samband med beredningens remiss har det visat sig att s

ä

rskilt jordbruksarrendatorer utan jaktr

ä

tt 

ä

r oben

ä

gna att acceptera frilevande vildsvin. J

ä

garnas riksf

ö

rbund - Landsbygdens j

ä

gare har i sitt svar pekat p

å

 m

ö

jligheterna att ge jordbruksarrenda-torerna jaktr

ä

tt. Arrendatorerna skulle till

å

tas att genom jakt skydda sina gr

ö

dor och d

ä

rigenom i st

ö

rre utstr

ä

ckning kunna acceptera f

ö

rekomsten av vildsvin. Beredningen har studerat fr

å­

gan och d

ä

rvid ocks

å

 varit i kontakt med arrendelagskommitt

é

n.

Betraktar man fr

å

gan om jordbruksarrendators r

ä

tt att jaga vild­svin som ett problem som bara r

ö

r vissa arrendatorer f

ö

refaller det naturligt att eventuella regler om en s

å

dan r

ä

tt h

ö

r hemma i jaktlagstiftningen och inte i arrendelagstiftningen.

Efter m

ö

nster av best

ä

mmelserna i 15 

§

 jaktlagen, som ger bl.a. g

å

rds- och tr

ä

dg

å

rdsinnehavare r

ä

tt till skyddsjakt efter vissa djurarter, skulle en jordbruksarrendator utan egen jaktr

ä

tt kunna ges m

ö

jlighet att skjuta eller f

å

nga vildsvin. Flera inv

ä

ndningar kan emellertid g

ö

ras mot en s

å

dan best

ä

mmelse.

Fr

å

n principiell synpunkt kan det diskuteras om en enbart till vildsvin begr

ä

nsad skyddsjakt kan f

ö

rsvaras n

ä

r motsvarande och kanske st

ö

rre behov av s

å

dan jakt finns i fr

å

ga om 

ä

lg, hjort, r

å

djur och gr

ä

vling.

Den ifr

å

gasatta r

ä

tten till skyddsjakt skulle dessutom f

å

 en om­fattning som i avsev

ä

rd grad skiljer sig fr

å

n vad som f.n. g

ä

ller i fr

å

ga om s

å

dan jakt. Det kan f

ö

ruts

ä

ttas att jakten, om den skall bli effektiv, m

å

ste ber

ö

ra inte bara hela den arrenderade jordbruksmarken utan ocks

å

 andra delar av fastigheten eller bruk­ningsenheten. Med h

ä

nsin till det kunnande och den utrustning som en vildsvinsjakt kr

ä

ver, kommer s

ä

kert m

å

nga jordbruksarren-

Prop. 1980/81:82

22

datorer att ha ett behov av att F

ö

r jakten anlita 

ä

ven andra 

ä

n Familjemedlemmar eller anst

ä

llda. Det f

ö

rh

å

llandet att jakten kr

ä­

ver stora insatser av ut

ö

varna talar f

ö

r att arrendatorerna borde f

å

 del i jaktbytet. Oavsett detaljutformningen kommer en r

ä

tt till skyddsjakt efter vildavin F

ö

ljaktligen att i avsev

ä

rd utstr

ä

ckning inverka p

å

 mark

ä

garens och eventuella jaktarrendatorers intressen. Beredningen 

ä

r inte beredd att F

ö

resl

å

 ett s

å

 betydande avsteg Fr

å

n vad som i allm

ä

nhet g

ä

ller i Fr

å

ga om jaktr

ä

tten.

Beredningen har ocks

å

ö

verv

ä

gt m

ö

jligheten att g

ö

ra r

ä

tten till skyddsjakt efter vildsvin beroende av tillst

å

nd i det enskilda fallet. Vad som anf

ö

rts mot en generell regel kan emellertid i huvudsak ocks

å

 anf

ö

ras mot en s

å

dan l

ö

sning.

Enligt beredningens mening b

ö

r i st

ä

llet, 

å

tminstone tills vidare, de problem som kan uppst

å

 F

ö

r jordbruksarrendatorerna l

ö

sas i var­je enskilt Fall genom avtal mellan mark

ä

garen och arrendatorn. Av­talet kan avse att ge arrendatorn jaktr

ä

tt eller inneb

ä

ra att arrendebeloppet best

ä

ms med h

ä

nsyn till F

ö

rekomsten av vildsvin. Vad betr

ä

FFar m

ö

jligheterna till ompr

ö

vning av redan ing

å

ngna av­tal kan h

ä

nvisas till vad beredningen anF

ö

rt i bet

ä

nkandet (SOU 1979:52) Viltskador, s. 139.

Enligt 24 

§

 1 mom. jaktlagen (1938:274) kan l

ä

nsstyrelsen F

ö

re­l

ä

gga en jaktr

ä

ttsinnehavare att vidta 

å

tg

ä

rder F

ö

r att F

ö

rebygga att en viltart orsakar skada. En F

ö

ruts

ä

ttning F

ö

r att en s

å

dant f

ö

rel

ä

ggande skall kunna meddelas 

ä

r att viltartens utveckling orsakat avsev

ä

rd skada p

å

 gr

ö

da, skog eller plantering. Vidare f

ö

ruts

ä

tts att skadan inte kan f

ö

rhindras genom rimliga 

å

tg

ä

rder fr

å

n den skadelidandes sida. Utg

å

r ers

ä

ttning eller annan gottg

ö­

relse f

ö

r skadan skall f

ö

rel

ä

ggande inte meddelas. Underl

å

ter jaktr

ä

ttsinnehavaren att f

ö

lja f

ö

rel

ä

ggandet skall l

ä

nsstyrelsen f

ö

r att minska viltstammen f

ö

rordna om jakt av s

ä

rskilt utsedda j

ä

gare.

Beredningen har 

ö

verv

ä

gt om det finns anledning att f

ö

resl

å

 en komplettering av 24 

§

 1 mom. som skulle ge l

ä

nsstyrelsen m

ö

jlig­het att f

å

 till st

å

nd en avskjutning av vildsvin 

ä

ven om avsev

ä

rd skada inte har konstaterats. En s

å

dan best

ä

mmelse skulle kunna

Prop. 1980/81:82

23

utformas s

å

 att 

ä

ven risk f

ö

r skada eller andra ol

ä

genheter kan utg

ö

ra grund f

ö

r ett f

ö

rel

ä

ggande f

ö

r jaktr

ä

ttsinnehavaren att bedriva vildsvinsjakt.

Det finns otvivelaktigt vissa sk

ä

l som talar f

ö

r en s

å

dan be­st

ä

mmelse. M

ö

jligheterna att kontrollera vildsvinsstammens ut­veckling skulle 

ö

ka liksom m

ö

jligheterna att tillgodose jord-bruksarrendatorernas krav p

å

å

tg

ä

rder mot skador. Det 

ä

r emeller­tid tveksamt om det finns tillr

ä

ckliga motiv F

ö

r att p

å

 detta s

ä

tt generellt vidga m

ö

jligheten till tv

å

ngsjakt efter vildsvin. Enligt beredningens mening b

ö

r, 

å

tminstone i f

ö

rsta hand, en be­st

ä

mmelse av mera begr

ä

nsad r

ä

ckvidd 

ö

verv

ä

gas. Vildsvinen b

ö

r helt h

å

llas borta Fr

å

n omr

å

den som Framst

å

r som s

ä

rskilt skade­k

ä

nsliga, dvs. de utpr

ä

glade jordbruksomr

å

dena. Med h

ä

nsyn h

ä

r­till kan det uppst

å

 behov av att lokalt F

å

 till st

å

nd en total avskjutning av F

ö

rekommande vildsvin. Beredningen F

ö

resl

å

r ett till

ä

gg till 24

§

jaktlagen som ger l

ä

nsstyrelsen r

ä

tt att, i fr

å

ga om omr

å

de d

ä

r vildsvin kan befaras orsaka avsev

ä

rd skada, besluta om jakt efter s

å

dant vilt att bedrivas av jaktr

ä

ttsinne­havaren eller av s

ä

rskilt utsedda j

ä

gare. Det b

ö

r uppdras 

å

t na­turv

å

rdsverket att ge n

ä

rmare f

ö

reskrifter om hur best

ä

mmelsen skall till

ä

mpas. F

ä

llt eller f

å

ngat djur b

ö

r i likhet med vad som g

ä

ller enligt 24 

§

1 mom. normalt tillfalla jaktr

ä

ttsinne­havaren.

Fr

å

gan om en lag

ä

ndring som allm

ä

nt skulle 

ö

ka m

ö

jligheterna att f

ö

rordna om tv

å

ngsjakt efter vildsvin b

ö

r d

ä

remot enligt bered­ningens mening bli beroende av erfarenheterna fr

å

n de n

ä

rmaste jakt

å

ren. Det b

ö

r f

ö

rst pr

ö

vas om information och r

å

dgivning till jaktr

ä

ttsinnehavarna tillsammans med 24 

§

1 mom. i dess nuvarande lydelse utg

ö

r tillr

ä

ckliga medel f

ö

r att kontrollera vildsvins­stammen i alla andra fall 

ä

n n

ä

r en till

ä

mpning av den f

ö

reslagna till

ä

ggsbest

ä

mmelsen kan komma i fr

å

ga (se bilaga 1).

6.4.3  Ers

ä

ttning f

ö

r skada av vildsvin

Som framh

å

llits i det f

ö

reg

å

ende b

ö

r utvecklingen av en frilevan­de vildsvinsstam begr

ä

nsas genom ett h

å

rt jakttryck. S

ä

rskilt viktigt 

ä

r att s

å

 l

å

ngt m

ö

jligt f

ö

rhindra en utbredning inom ut-

Prop. 1980/81:82

24

pr

ä

glade jordbruksomr

å

den s

å

som S

ö

dersl

ä

tt och Kristianstadssl

ä

t­ten i Sk

å

ne, 

Ö

stg

ö

tasl

ä

tten, Varasl

ä

tten i V

ä

sterg

ö

tland samt de­lar av M

ä

lardalen. En relativt intensiv jakt kommer emellertid inte att utg

ö

ra ett tillr

ä

ckligt medel f

ö

r att f

ö

rhindra skada p

å 

jordbruksgr

ö

dor och tr

ä

dg

å

rdsodlingar. Inte heller kommer olika f

ö

rebyggande 

å

tg

ä

rder (se 6.3.1) att eliminera riskerna f

ö

r skador.

Sedan l

ä

nge har den principen g

ä

llt att var och en 

ä

r skyldig att t

å

la ett visst m

å

tt av intr

å

ng och ol

ä

genhet till f

ö

ljd av f

ö

re­komsten av vilt. Den principen kan med stor tyngd h

ä

vdas mot bak­grund av den numera allm

ä

nt g

ä

llande synen att en art- och indi­vidrik fauna b

ö

r efterstr

ä

vas. Som redovisas i bet

ä

nkandet (SOU 1979:52) Viltskador b

ö

r samh

ä

llet l

ä

mna ers

ä

ttning f

ö

rst n

ä

r n

å­

gon drabbats av mera omfattande skador orsakade av vilt. I be­t

ä

nkandet presenteras ett f

ö

rslag till ers

ä

ttningssystem f

ö

r ska­da av 

ä

lg, kronvilt och dovvilt som bygger p

å

 den angivna princi­pen.

I korthet inneb

ä

r systemet att j

ä

garna 

å

l

ä

ggs betala avgifter f

ö

r f

ä

llda djur till l

ä

ns

ä

lgskadefonden. Fr

å

n fonden utg

å

r ers

ä

ttning f

ö

r skador i jordbruksf

ö

retag och till den del v

ä

rdet av ska­dan 

ö

verstiger en sj

ä

lvrisk som antingen ber

ä

knas med h

ä

nsyn till f

ö

retagets storlek eller med h

ä

nsyn till vilka gr

ö

dor som odlats. 

Ä

ven skador i tr

ä

dg

å

rdsf

ö

retag ers

ä

tts med ett liknande sj

ä

lv­risksystem.

Det motiv som f

ö

ranledde beredningen att f

ö

resl

å

 gemensamma er­s

ä

ttningsregler f

ö

r 

ä

lg, kronvilt och dovvilt, n

ä

mligen att dessa djurslag orsakar likartade skador som 

ä

r sv

å

ra att s

ä

rskilja, g

ä

l­ler ocks

å

betr

ä

ffande vildsvin. Med h

ä

nsyn h

ä

rtill och till att avgifter b

ö

r kunna tas ut ocks

å

 f

ö

r f

ä

llda vildsvin b

ö

r vildsvins­skadorna tills vidare inordnas i det f

ö

reslagna ers

ä

ttningssyste­met. Ett l

ä

mpligt avgiftstak kan vara det belopp, 200 kronor, som beredningen f

ö

reslagit f

ö

r dovvilt. F

ö

r f

ä

llda kultingar b

ö

r ingen avgift utg

å

. Man kan f

ö

rutse att en s

å

dan, allm

ä

n best

ä

mmelse kom­mer att f

ö

ranleda meningsskiljaktigheter om huruvida ett f

ä

llt djur skall r

ä

knas som kulting eller ej. D

ä

rf

ö

r b

ö

r n

ä

rmare anvis­ningar i detta avseende utarbetas av naturv

å

rdsverket.

Prop. 1980/81:82

25

Eftersom erfarenheterna av vildsvinens skadeg

ö

relse i v

å

rt land 

ä

r begr

ä

nsade 

ä

r det sv

å

rt att hu bed

ö

ma i vilken utstr

ä

ckning avgifterna f

ö

r f

ä

llda svin kommer att t

ä

cka kostnaderna f

ö

r att ers

ä

tta uppkomna skador, liksom att bed

ö

ma hur f

ö

rh

å

llandena kom­mer att variera f

ö

r olika delar av landet. Problem f

ö

rknippade med de redovisade ers

ä

ttningsreglerna b

ö

r d

ä

rf

ö

r enligt bered­ningens mening tas upp senare m

é

d ledning av de erfarenheter som d

å

 vunnits. Som framg

å

r av bet

ä

nkandet (SOU 1979:52) Viltskador avser beredningen att i sitt huvudbet

ä

nkande bl.a. l

ä

gga fram ett f

ö

rslag d

ä

r fr

å

gan om finansiering av olika kostnader som h

ö

r samman med viltet, viltv

å

rden och jakten kommer att behandlas.

Prop. 1980/81:82

26

RESERVATION OCH S

Ä

RSKILT YTTRANDE

av Arne[REDACTED_EFTERNAMN] resp Thure W[REDACTED_EFTERNAMN]

Vi reservanter f

ö

resl

å

r att nu frilevande vildsvin utrotas. I det f

ö

ljande vill vi n

ä

rmare motivera v

å

rt st

ä

llningstagande.

Allm

ä

nt

Beredningens majoritetsf

ö

rslag ger en relativt allsidig belysning av f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r och problemen med en frilevande vild­svinsstam i v

å

rt land. S

å

ledes redovisas ocks

å

 flera synpunkter i f

ö

rslaget som inger s

å

dana bet

ä

nkligheter att dessa sj

ä

lvst

ä

n­digt torde kunna utg

ö

ra grund f

ö

r en majoritetsskrivning inne­b

ä

rande att man inte b

ö

r till

å

ta en frilevande vildsvinsstam.

Vi vill forts

ä

ttningsvis uppeh

å

lla oss vid n

å

gra sk

ä

l som 

ä

r av s

ä

rskild betydelse i sammanhanget.

P

å

tvingat st

ä

llningstagande

Inledningsvis finner vi det angel

ä

get erinera om att den nu fri­g

å

ende vildsvinsstammen inte 

ä

r ett resultat fr

å

n en planerad ut­s

ä

ttning utan h

ä

rstammar fr

å

n "rymlingar" fr

å

n vilth

ä

gn. Enligt v

å

r mening 

ä

r nu f

ö

rrymda vildsvin starkt uppblandade med tam­svin. Ett f

ö

rh

å

llande som rimligen b

ö

r tillm

ä

tas betydelse d

å 

man tar st

ä

llning till vildsvinets plats i den svenska viltfau­nan. Ett ofrivilligt berikande av v

å

r viltfauna m

å

ste enligt v

å

r mening granskas fr

å

n andra utg

å

ngspunkter

ä

n om st

ä

llningstagan­det g

ä

llt en planerad och av myndighet godk

ä

nd uts

ä

ttning. Det m

å

 bara n

ä

mnas det ol

ä

mpliga i att enskilda m

ä

nniskors person­liga intresse av att ha vildsvin i markerna till

å

tas dominera 

ö

ver det allm

ä

nna intresset. Allm

ä

nintresset skulle d

å

 st

ä

llas inf

ö

r fullbordat faktum. Ett f

ö

rh

å

llande som inte uppm

ä

rksammats i majoritetens skrivning men som enligt v

å

r mening 

ä

r av stor nrinnin.iell betv

ö

else.

Prop. 1980/81:82

27

Det historiska perspektivet

Som sk

ä

l f

ö

r att till

å

ta vildsvin fritt i v

å

rt land 

å

beropas i bet

ä

nkandet att vildsvinet f

ö

r ca 200 

å

r sedan fanns i Sverige, och att det f

ö

r den skull inte var fr

å

ga om att tillf

ö

ra Faunan en ny art. Enligt v

å

r mening F

ö

rsummas i det sammanhanget att g

ö­

ra en j

ä

mF

ö

relse mellan artrikedomen i 17G0-talets viltFauna och v

å

r. S

å

ledes saknades d

å

 st

ö

rre delen av det kl

ö

vvilt som nu i olika h

ä

nseenden anses s

å

 betydelsefullt i v

å

ra marker, medan 

å

 andra sidan vargen var vanligt F

ö

rekommande i s

ö

dra Sverige.

F

ö

r att b

ä

ttre f

ö

rst

å

 skillnaden mellan situationen p

å

 1700-talet och nu m

å

 bara erinras om att Sveriges befolkning 

å

r 1750 utgjor­de ca 1,8 milj. inv

å

nare. Jord- och skogsbruket har under samma tid underg

å

tt en n

ä

rmast total f

ö

r

ä

ndring. Den d

å

tida produktio­nen var starkt inriktad p

å

betesdrift och vallodling med helt obetydlig str

å

s

ä

desandel. Att det vid den tiden helt saknades potatis- och sockerbetsodling 

ä

r ett inte uppm

ä

rksammat f

ö

rh

å

l­lande, som enligt v

å

r mening 

ä

r av betydelse i sammanhanget.

Internationell utblick

Betr

ä

ffande den i bet

ä

nkandet gjorda internationella utblicken vill vi bara erinra om olikheterna i 

ä

garstrukturen f

ö

r olika l

ä

nder. Av l

ä

tt f

ö

rst

å

eliga sk

ä

l 

ä

r toleransen inom jord- och skogsbruket gentemot vildsvinen st

ö

rre i l

ä

nder med l

å

ngt g

å

ende stats

ä

cjande s

å

som Sovjetunionen, Polen och DDR. J

ä

mf

ö

relsen be­tr

ä

FFande erFarenheterna av Frilevande vildsvin mellan dessa l

ä

n­der och Sverige 

ä

r d

ä

rF

ö

r sv

å

r att g

ö

ra. Svenskt jord- och skogs­bruk, F

ö

rdelat p

ä

F

ö

rh

å

llandevis m

å

nga sm

å

 enheter i enskild 

ä

go med intensiv produktion kan komma att resa helt andra krav p

å ä

goFred F

ö

r det nya viltet, vilket borde belysts mera ing

å

ende 

ä

n vad som blivit Fallet i bet

ä

nkandet.

J

ä

garnas inst

ä

llning

Av bet

ä

nkandet framg

å

r att j

ä

garorganisationerna uttalat sig f

ö

r frilevande vildsvin. En genoml

ä

sning av remissvaren fr

å

n Svenska J

ä

garef

ö

rbundets remiss till sina l

ä

nsF

ö

reningar (jer vid handen

Prop. 1980/81:82

28

att Svenska J

ä

garF

ö

rbundets svar till Jakt- och Viltv

å

rdsbered­ningen i h

ö

g grad baseras p

å

 f

ö

rbundsledningens egen bed

ö

mning.

Remissvaren ger oss s

å

ledes den best

ä

mda uppfattningen att vi, genom v

å

rt st

ä

llningstagande att inte till

å

ta fritt levande vild­svin, i h

ö

g grad ocks

å

tillgodoser j

ä

garnas uppfattning. Det f

ö

r­h

å

llandet att landets j

ä

gare st

ä

ller sig s

å

tveksamma till inf

ö­

rande av vildsvin kan dels tolkas som att jakttillf

ä

llena med det nu tillg

ä

ngliga villebr

å

det

ä

r tillr

ä

ckliga, och dels har landets j

ä

gare i gemen inte enbart sett till m

ö

jligheterna av 

ö

kade jakttillf

ä

llen utan de k

ä

nner ocks

å

sitt ansvar f

ö

r de pro­blem, eller rent av konfliktssituationer, som ett accepterande av vildsvin kan medf

ö

ra. Detta 

ä

r en uppfattning som vi reser­vanter respekterar och st

ä

ller oss bakom.

Spridningsomr

å

den

Utredningens majoritet har, med h

ä

nsyn till jordbrukets intressen, sagt sig ha f

ö

rst

å

else f

ö

r att n

å

gra av landets b

ä

sta jordbruks-

ö

inr

å

den b

ö

r skyddas fr

å

n vildsvin. Som s

å

dana skyddsomr

å

den n

ä

mns S

ö

dersl

ä

tt och Kristianstadssl

ä

tten i Sk

å

ne, 

Ö

stg

ö

tasl

ä

tten, Varasl

ä

tten i V

ä

sterg

ö

tland samt delar av M

ä

lardalen. 

Ö

vriga de­lar av landet skall f

ö

ljdaktligen i h

ö

gre grad enligt beredninges inening t

å

la s

å

v

ä

l markskador som skador p

å

gr

ö

dan. Ett syns

ä

tt som vi om

ö

jligen kan dela.

Vi menar att de n

ä

mnda, s

ä

rskilt skyddsv

ä

rda jordbruksomr

å

dena inte 

ä

r de omr

å

den som kan f

ö

rv

ä

ntas bli mest utsatta. Troligen kommer i st

ä

llet landets mellanbygder, d

ä

r jord och skog i h

ö

gre grad 

ä

r blandade, att vara mer utsatta f

ö

r skada. Jordbruksf

ö

re­tagen i dessa bygder 

ä

r dessutom av andra sk

ä

l mer ekonomiskt k

ä

nsliga 

ä

n f

ö

retag i n

ä

mnda jordbruksomr

å

den. Att s

å

som utred­ningen g

ö

r, f

ö

rlita sig till ett viltskadeskydd 

ä

r i nuvarande l

ä

ge inte realistiskt. F

ö

r det f

ö

rsta t

ä

cker inget skadeskydd alla skador. En viss sj

ä

lvrisk m

å

ste alltid tolereras. F

ö

r det andra 

ä

r erfarenheterna fr

å

n nuvarande skydd mot viltskador s

å­

dana, att fr

å

gan inte kan anses l

ö

st. Vi betraktar det som mindre ansvarsfullt att tillf

ö

ra faunan ytterligare ett vilt, som bevis­ligen ocks

å

 kan vara skadeg

ö

rande, innan vi f

å

r en godtagbar l

ö

s­ning p

å

 viltnkadeers

ä

ttningarna f

ö

r v

å

ra nuvarande viltarter.

Prop. 1980/81:82

29

Beredningen har underl

å

tit att redovisa skadef

ö

rh

å

llandena p

å 

1940-talet och den nu aktuella situationen i skadedrabbade om­r

å

den. En s

å

dan dokumentation borde enligt v

å

r mening medf

ö

ra ett annorlunda st

ä

llningstagande av beredningen n

ä

r det g

ä

ller de Frilevande vildsvinen.

Jaktmetoder

Oron F

ö

r o

ö

nskad tillv

ä

xt och stor spridning av vildsvinsstammen 

ä

r klart uttalad i beredningens bet

ä

nkande. Stammen skall s

å

ledes genom en l

ä

mpligt anpassad jakt F

ö

rhoppningsvis lokaliseras till mindre skadek

ä

nsliga omr

å

den. F

ö

r att uppn

å

 denna m

å

ls

ä

ttning an­ser sig beredningen b

ö

ra f

ö

resl

å

 att nattjakt skall vara gene­rellt till

å

ten. I omr

å

den med vildsvin kommer det f

ö

ljaktligen i framtiden att bli mera ber

ä

ttigat 

ä

n tidigare att under natte­tid bedriva jakt med vapen av klass 1-typ. Detta 

ä

r ett F

ö

rh

å

llan­de som Fr

å

n andra utg

å

ngspunkter 

ä

r synnerligen bet

ä

nkligt. Sam­h

ä

llets m

ö

jligheter att beivra olaga jakt 

ä

r redan i dag otill­r

ä

ckliga och kommer med den nu F

ö

reslagna 

ä

ndringen att ytterli­gare F

ö

rsv

å

ras. Beredningens anstr

ä

ngningar att h

å

lla vildsvins­stammen under kontroll kan rimligen inte kritiseras men 

ö

ppnar rtvivelaktigt samtidigt vidare m

ö

jligheter till olaga jakt 

ä

n vad som nu 

ä

r Fallet, varF

ö

r denna nattjakt med klass 1-vapen inte utan vidare kan accepteras. Vad vi nu anF

ö

rt betr

ä

FFande l

ä

mplig­heten av att legalisera  klass 1-vapen nattetid 

ä

ger giltighet utan att d

ä

rF

ö

r st

å

 i konFlikt med nu till

å

tet vakskytte eller skyddsjakt.

Epiz00ti-risken

Risken F

ö

r sjukdomsspridning genom vildsvin 

ä

r sv

å

r att bed

ö

ma. Det 

ä

r emellertid uppenbart att en spridning av svinpest i lan­det skulle F

å

 allvarliga ekonomiska konsekvenser och bl.a. f

ö

r­sv

å

ra export av levande svin och av svink

ö

tt. Detta Framg

å

r ocks

å 

av lantbruksstyrelsens remissyttrande. Beredningen har vidare in­h

ä

mtat utl

ä

ndska erFarenheter och diskuterat Fr

å

gan med expertis inom landet, bl.a. statsepizootologen. Det har Framg

å

tt att ris­kerna F

ö

r en spridning av svinpest visserligen 

ä

r sm

å

 men 

ä

nd

å 

h

ö

gst p

å

tagliga. Mot denna bakgrund anser vi att ytterligare ett tungt v

ä

gande sk

ä

l anf

ö

rts mot frilevande vildsvin.

Prop. 1980/81:82

30

St

ä

llningstagande

Som framg

å

tt av vad vi anf

ö

rt kan tveksamhet mot vildsvin riktas fr

å

n m

å

nga olika utg

å

ngspunkter. Vi anser oss ha v

ä

nt uppm

ä

rksam­heten mot n

å

gra av de viktigaste sidorna. Det 

ä

r m

ö

jligt att epi-zootifaran i sig utg

ö

r en s

å

 stor risk att den skulle kunna l

ä

ggas till grund f

ö

r ett f

ö

rslag om att utrota nu levande vildsvin i Sverige. S

å

ledes m

å

ste en riskbed

ö

mning utifr

å

n epizootologiska grunder vara av avg

ö

rande betydelse. Dessutom anser vi att det 

ä

r ett on

ö

digt risktagande, en typ av "lyxkonsumtion" i risk­tagande, som vi sv

å

rligen kan acceptera med h

ä

nsyn till ev. f

ö

lj­der f

ö

r landets v

ä

rdefulla tamsvinsbes

ä

ttningar och d

ä

rmed f

ö

r syssels

ä

ttningen i slakteriindustrin.

Sammanfattningsvis vill vi peka p

å

 att de av oss ovan p

å

talade ol

ä

genheterna och riskerna inneb

ä

r att vi nu bed

ö

mer det som orealistiskt att tillm

ö

tesg

å

ö

nskem

å

len om en frilevande svensk vildsvinsstam. Vi f

ö

resl

å

r s

å

ledes att den nu frig

å

ende vild­svinsstammen i Sverige skall utrotas.

Genomf

ö

rande

Enligt v

å

r mening kan ett genomf

ö

rande inte ske utan att mera okonventionella jaktmetoder m

å

ste komma till anv

ä

ndning. Gr

ä

nsen f

ö

r vad som kan till

å

tas b

ö

r s

ä

ttas vid giftanv

ä

ndning, som 

ä

r ett oestetiskt och allm

ä

nt motbjudande tillv

ä

gag

å

ngss

ä

tt. Avg

ö­

rande i sammanhanget 

ä

r givetvis att utrotningen i ett f

ö

rsta tidsbest

ä

mt skede bedrivs av mark

ä

gare och/eller jaktr

ä

ttsinne­havare. Denna avskjutningsfas skall f

ö

rhoppningsvis ge fullst

ä

n­dig framg

å

ng, dvs. utrotning. Det f

å

r emellertid inte uteslutas att denna fas endast leder till stark decimering av stammen. S

å­

ledes 

ä

r det inte osannolikt att ca 10?o av stammen 

å

terst

å

r och kommer att kr

ä

va l

ä

ngre g

å

ende och mindre konventionella utrot­ningsmetoder. 

Ä

l

ä

gganden och i sista hand ocks

å

 tv

å

ngsjakt f

å

r d

ä

rvid inte uteslutas. Det 

ä

r enligt v

å

r mening n

ö

dv

ä

ndigt att avskjutningen stimuleras genom skottpengar med f

ö

rh

å

llandevis ' h

ö

ga belopp f

ö

r att ge 

ö

nskat resultat och d

ä

rmed undvika exem­pelvis giftanv

ä

ndning. Vi utg

å

r f

ö

r v

å

r del ifr

å

n att naturv

å

rds­ verket vid utformningen av erforderliga best

ä

mmelser har ett n

ä

ra samr

å

d med Svenska J

ä

garf

ö

rbundet i enlighet med 1951 

å

rs riks­dagsbeslut.

Prop. 1980/81:82

31

Handlingsfrihet

Det f

ö

rslag vi h

ä

r st

ä

ller oss bakom kan i visst avseende te sig motbjudande 

ä

ven f

ö

r dem som har respekt f

ö

r v

å

ra motiv. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r angel

ä

get att avslutningsvis erinra om att v

å

rt utrotnings-alternativ faktiskt 

ä

r det alternativ som realistiskt erbjuder framtida valfrihet i fr

å

gan om frig

å

ende vildsvin. Enligt v

å

r me­ning kan f

ö

ruts

ä

ttningarna om n

å

gra

å

r s

å

 f

ö

r

ä

ndras, att de nu stora ol

ä

genheterna undanr

ö

jts. Skulle s

å

 ske, kan en pr

ö

vning av fr

å

gan f

ö

retas utan att nu r

å

dande tv

å

ngssituation f

ö

religger. Med h

ä

nsyn till vissa forskarresultat skulle d

å

 ocks

å

 l

ä

mpligare och i olika avseenden b

ä

ttre avelsmaterial fr

å

n utl

ä

ndska stammar inf

ö

rskaffas och uts

ä

ttningen lokaliseras till l

ä

mpliga omr

å

den. Denna valfrihet st

å

r inte till buds om vi nu till

å

ter den f

ö

r­h

å

llandevis lilla vildsvinsstammen att etablera sig 

ö

ver stora delar av landet i enlighet med beredningens majoritetsf

ö

rslag.

Prop. 1980/81:82

32

Bilaga 2

Sammanställning av remissyttranden

1    Grundläggande inställning till beredningens förslag

Beredningens förslag om att Sverige bör acceptera en frilevande vild­svinsstam har fått ett delat mottagande av remissinstanserna. En majoritet av dessa är negativ eller mycket tveksam till en svensk frilevande vild­svinsstam. Flera remissinstanser förordar nägon form av fortsalt utredning eller försöksverksamhet innan definitiv ställning tas. Av de som är positiva till förslaget eller finner sig kunna godta detta har några avgelt sitt ställ­ningstagande under vissa förbehåll. Sådana förbehåll är bl.a. all generösa ersättningsregler skall finnas och att en noggrann uppföljning av vildsvins­stammen görs så att omedelbara åtgärder kan vidtas om olägenheterna blir alltför stora.

1.1

Ståthållarämbetet: Beredningens tre övervägda alternativ inrymmer enligt ämbetets erfarenheter endast ett realistiskt, nämligen att acceptera en frilevande vildsvinsstam. Om försöksvis eller icke är ointressant då vildsvinen i Tullgarnsområdet nu spritt sig så att de svårligen låter sig utrotas. Dessvärre måste, mot bakgrund av erfarenheterna frän Tullgarn, konstateras att då vildsvinen utsätts för stress i form av jakt, hägnader eller andra störningar flyttar de lill andra lokaler. Med andra ord kommer åtgärder för att kontrollera/begränsa stammens tillväxt att bidra fill dess utbredning över större omräden.

1.2

Riksåklagaren: I yttrande den 28 augusti 1979 över jakt- och viltvårds­beredningens PM den 30 maj 1979, Vildsvin i Sverige, tillstyrkte jag ett tillåtande av en frilevande vildsvinsstam i Sverige. Jag anförde därvid att Stammen genom bl.a. rationell jaktvård bör kunna begränsas så att de skador som vållas härav blir godtagbara. Beredningen har i sitt nu fram­lagda betänkande intagit samma ståndpunkt, varför anledning till erinran mot beredningens förslag frän min sida saknas. 

1.3

Skogsstyrelsen: Av betänkandet framgår att en frilevande vildsvins­stam snarast bedöms ha en positiv effekt för skogsbruket (markberedning och skadedjursbegränsning). Från skoglig synpunkt finner därför skogs­styrelsen att - med nuvarande kunskapsunderlag - en vildsvinsstam kan accepteras i landet. Stammen bör dock aktivt regleras och tillåtas att öka endast i långsam takt, varvid man år från år kan följa och bedöma stammen och dess eventuella skadegörelse. Avskjutningens omfattning och inrikt­ning bör följaktligen snabbt kunna förändras. Man bör således som bered­ningen framhåller avsätta resurser för att följa vildsvinens inverkan på skogsbmket, i synnerhet dä vi inte har någon "inhemsk" kunskap om hur djuren kommer att etablera sig och eventuellt kunna vålla skada på väx­ande skog.

1.4

Statens naturvårdsverk: Av betänkandet framgår att beredningen an­slufit sig till det principiella synsätt som naturvårdsverket givit uttryck för, nämligen att eftersom vildsvinet urspmngligen fillhört den svenska faunan så bör artens existensberättigande bedömas pä samma sätt som andra djurarters med "hemortsrätt" i landet. Konsekvensen av denna inställning

Prop. 1980/81:82

33

blir att frilevande vildsvin i Sverige bör kunna accepteras om inte särskilda skäl föreligger. Beredningen finner alt nägra tillräckligt starka skäl av den arten inte finns och förordar således att stammar av frilevande vildsvin skall kunna bibehållas, dock under hård kontroll.

Allt detta överensstämmer med naturvårdsverkels syn på frägan. Verket delar också beredningens uppfattning att det inte är meningsfullt att bedri­va försöksverksamhet på begränsade områden med frilevande vildsvin innan frågan slutligt avgörs om vi skall ha vildsvin i fritt tillständ eller ej. De erfarenheter som skulle kunna vinnas av en försöksverksamhet kan, som beredningen mycket riktigt päpekar, lika väl vinnas genom att utveck­lingen av den frilevande vildsvinsstammen kontrolleras genom ett ganska hårt jakttryck och följs med lämpliga undersökningar på valfria platser i landet.

1.5 Länsstyrelsen i Stockholms län: Länsstyrelsen delar beredningens och

naturvårdsverkets principiella uppfattning att en arts existensberättigande

ska bedömas utifrån en ekologisk grundsyn och inte från rent egoistiska

synpunkter om artens värde eller skada tor människan.    Länsstyrel­

sen anser därför i likhet med beredningen all vildsvinet har hemortsrätt i

Sveriges fauna och att samhällel därför bör kunna acceptera en frilevande

livskraftig, vildsvinsstam inom landet även om detta medför ökad skade­

risk på t.ex. vissa jordbmksgrödor.

1.6

Länsstyrelsen i Malmöhus län: Länsstyrelsen anser all en frilevande vildsvinsstam skulle innebära en önskvärd berikning av den svenska vilt-faunan. I likhet med jakt- och viltvårdsberedningen anser länsstyrelsen därför att en frilevande vildsvinsstam bör kunna accepteras. Då emellertid svinens reproduktionstakt och skadegörelse inte är helt klarlagd måste möjligheter skapas att beskatta stammen i sädan utsträckning att en okon­trollerad tillväxt förhindras.

1.7

Länsstyrelsen i Skaraborgs län: Länsstyrelsen, som anmodats avge yttrande över mbricerade betänkande, har inget att erinra mot utredning­ens överväganden och förslag.

1.8

Svenska naturskyddsföreningen: Naturskyddsföreningen konstaterar att vildsvinet tidigare ingått i den svenska faunan samt att principen all Sverige bör ha en art- och individrik fauna numera, glädjande nog, börjar bli allmänt accepterad. Föreningen vill mot bakgrund av della instämma i alla delar av beredningens överväganden och förslag.

1.9

Svenska jägareförbundet: Jakt- och viltvårdsberedningens principiella syn att en frilevande vildsvinsstams existensberättigande i vårt land skal! bedömas utifrån en ekologisk gmndsyn och inte utifrån dess värde eller skada från människans rent egoistiska utgångspunkter delas av Svenska

jägareförbundet.-- Stammen bör emellertid mol bakgmnd av bl.a.

den av jordbmkets företrädare uttalade oron över möjlighelerna av svära jordbmksskador inte tillåtas växa okontrollerat.

Svenska jägareförbundet har i sitt yttrande den 4 september 1979 till

beredningen starkt poängterat denna väg och liksom beredningen ansett

det nödvändigt att kontinuerligt följa stammens utveckling och de skador

den förorsakar för att med ledning därav utforma närmare riktlinjer för var

vildsvin skall få förekomma, hur starka stammarna skall få bli saml hur

jakten skall bedrivas.- 

3   Riksdagen 1980181. 1 saml Nr 82

Prop. 1980/81:82

34

1.10

Sveriges jordägareförbund: Sveriges jordägareförbund accepterar ut­redningens förslag om en frilevande stam av vildsvin i Sverige under den bestämda förutsättningen att ersäUningsfrågorna löses på ett tillfredsstäl­lande sätt.

1.11

Sveriges länsjaktvårdskonsulenters förening: Föreningen instämmer i beredningens uppfattning, alt en frilevande vildsvinsslam kan accepteras. Stammen får dock, mot bakgrund av bl.a. den oro som jordbmkets företrä­dare gett ullryck för och som enligl konsulentföreningens uppfattning man skall la största hänsyn till, inte tillåtas all växa okontrollerat. Det är viktigt, att ulvecklingen av villarten följs konfinuerligt och att de skador, som förorsakas av vildsvinen blir ersatta fill fullo och alt klara riktlinjer utformas, som ger svar på var vildsvinsstammar får förekomma, hur starka stammarna skall fä bli och harjakten skall bedrivas.          

1.12

Domänverket: En stor vildsvinsstam kan för enskilda näringsidkare inom jordbmket och trädgårdsskötseln komma att resultera i svära ekono­miska förluster. Frilevande vildsvin ulgör en tillkommande riskfaktor pä trafikens område och för friluftsutövande människor. Det går heller inte all helt bortse från risken för smittospridning.

Mot den bakgmnden vill domänverket kraftigt understryka, att om frile­vande vildsvin accepteras skall beslämmelserna om vildsvinsstammens skötsel vara så utformade att uirymme finns alt ompröva beslutet, om samhällel inte kan tåla följderna av ett accepterande.

1.13    Stockholms universitet: Vildsvinet har, som del påpekas i betänkan­

det, tidigare tillhört den inhemska faunan. Della förhällande ulgör uppen­

bart ett av huvudmofiven för aft låta den nyetablerade vildsvinsslammen,

som har expanderat från vildhägn, lills vidare få fortleva och öka under

reglerade former. Del sägs på flera ställen i remissvaren att delta skulle stå

i samklang med en "ekologisk grundsyn". Vi vill dock peka pä att landska­

pels utformning och markutnyttjande sä snabbi skiftar karaktär att grund-

fömlsältningarna för en vildsvinsslam måsle ses som hell annoriunda i dag

än vad fallet var för bara 100 år sedan. Vi vet inte vad som egentligen avses

med begreppet "ekologisk gmndsyn" i defta sammanhang. Vi anser dock

alt den nu pågående expansionen ur ett vetenskapligt-ekologiskl perspek­

tiv måsle betraktas som en introduktion (ej äleretablering) av ett för

nuvarande förhållanden nyll element i den svenska faunan. Vildsvinet har

också i dag goda möjligheter att lyckas med denna etablering i de stora

monokulturernas jordbmkslandskap där dessutom de tidigare befintliga

predalorerna saknas.

De rent naturvårdsmässign aspekterna för alt låta den nuvarande vild­svinsstammen expandera vilar enligl vårt förmenande inte på nägon form av "ekologisk grund" utan är närmast en etisk fråga som måste ställas mot de skador som vildsvinen helt uppenbart orsakar. Denna konflikt är ej helt utredd i betänkandet och vi har full förståelse för lantbmksinlressenas misstänksamhet mot en vildsvinsslam i Sverige. En ylleriigare genomgång av just detta problem skulle skingra vår misstänksamhet att huvudorsaken Ull att etablera en vildsvinsstam är alt fillgodose jaktinlressenas krav på jaktbart vilt året mnt.

Vi vill i nuläget inte förorda en utrotning av vildsvinen i Sverige, utan

avvakta de föreslagna utredningarna. Samtidigt är problemen med alt hålla

stammen under kontroll uppenbara.   

Prop. 1980/81:82

35

1.14    Lunds universitet: Biologisk-geovetenskapliga sektionsnämnden de­

lar beredningens inställning, att alla djurarter i princip har existensberätti­

gande. Vid återinförande av utrotad djurart (som i fallet vildsvin) är det

emellertid angeläget, att återinförandet är välplanerat och all del sker med

ett individmaterial som motsvarar den ursprungliga formen. Reservanter­

nas i beredningen påpekande, att nu förrymda vildsvin är starkt uppblan­

dade med tamsvin och all återinförandet inle är resultat av en planerad

utsättning utan härslammar frän "rymlingar", bör i detta sammanhang

beaktas.

---- det förhållandet att kunskapsunderlaget för ett ställningslagande

f n. är mycket svagt, anser nämnden att alternalivel "3" bör följas, inne­

bärande försöksverksamhet pä en eller tvä platser i landet innan ett slutgil­

tigt beslut tas om frilevande vildsvin. Vi anser, alt en sådan försöksverk­

samhet är särskilt påkallad .

1.15    Sveriges lantbruksuniversitet: Enligt beredningens förslag bör en frile­

vande vildsvinsstam accepteras i Sverige. Stammen bör dock inte tillålas

växa okontrollerat. Det starkaste motivet till detta ställningslagande är den

principiella "hemortsrätt" som vildsvinet har i landel såsom varande en

spontant invandrad men senare av människan utrotad djurart.

Lantbmksuniversitetet har i sitt tidigare yttrande i frågan även betonat detta och att det i princip vore önskvärt att vildsvin äter kunde leva i frihet i Sverige. Men att tillämpa denna princip på del i dag akluella läget med en okontrollerad etablering av vildsvin (av ur rassynpunkt tvivelaktigt, okänt urspmng) förrymda från hägn på olika håll i landet finner lantbruksuniver­sitetet klart olämpligt. 1 belänkandet görs denna princip (om hemortsrätt) till det helt avgörande argumentet som tar över tänkbara negativa konse­kvenser l.ex. i form av skador inom jordbmket.

En etablering av vildsvin i Sverige borde ske under kontrollerade former och (helst) med avelsmaterial av känt ursprung. Del lorde inte möta nägra som helst problem att på ett kontrollerat sätt åstadkomma en sädan etable­ring (vildsvin är lätta att föda upp, har stor reproduktionsförmåga etc). Alt jämställa dagens förrymda vildsvinsslam med andra i dag utrotningshotade djurarter i landet finner lantbruksuniversitetet närmast slötande.

Inför en eventuell framlida etablering av vildsvin i landel är ytterligare

kunskaper behövliga. Lantbmksuniversitetet vidhåller därför sitl lidigare

förslag att det med den i dag rådande situationen vore lämpligl alt utnyttja

det vid Tullgarn-Mörkö befintliga vildsvinsbeslåndel för olika uppföljning­

ar av arten och dess relationer lill sin miljö i Sverige. I övrigt skulle

lämpliga åtgärder vidtas omedelbart för att fä bort alla vildsvin som kom­

mil ut i frihet i landel.- 

1.16    Statens veterinärmedicinska anstalt: SVA hyser sammanfattningsvis

tveksamhet inför etableringen av en frilevande vildsvinsstam, bedömt

utifrån rent veterinärmedicinska aspekter. Del är tveklöst sä att vildsvinen

kommer att representera en ytterligare faktor alt ta hänsyn lill vid bekäm­

pandet av vissa svinsjukdomar och vid bekämpandet av den livsmedels-

burna trikinsjukdomen. Skulle andra skäl tala för etablerandet av en frile­

vande vildsvinsstam måste SVA starkt betona nödvändigheten av en lö­

pande uppmärksamhet på sjukdomsproblemen hos vildsvin genom vilipa-

tologens vid SVA:s försorg och av möjligheter fill exlraordinära ätgärder,

exempelvis i form av skyddsjakt, i vissa kritiska sjukdomslägen.

Prop. 1980/81:82

36

1.17

Länsstyrelsen i Hallands län: Länsstyrelsen är av den uppfallningen att den vildsvinsstam som nu är etablerad i Södermanland är så stark att det torde vara förenat med mycket slora insatser att genomföra en utrot­ning. Innan beslut om åtgärder i den ena eller andra riktningen fattas kan det därför vara välmotiverat med intensifierade undersökningar dels be­träffande vildsvin som skadegörare dels beträffande vildsvin som sjuk­domsreservoar här i landet.

1.18

Länsstyrelsen i Värmlands län: Mot bakgrund av alt vildsvin som djurart är urspmnglig i landet anser länsstyrelsen att en viss frilevande stam hör hemma i vår fauna. Dä starkt delade meningar råder om del berättigade i ett återinförande av djurarten i Sverige bör stammen dock lills vidare inskränka sig lill det antal djur som i dag finns vilt ute i markerna. Genom noggrant studium av dessa djurs beteende och påverkan på sin omgivning bör en gmnd för definifivl ställningstagande i frågan kunna ernås. Spridning av vildsvinen bör intill dessa studier genomförts effektivt förhindras.

1.19

Rikspolisstyrelsen: Rikspolisstyrelsen har i yttrande lill jakt- och vilt­vårdsberedningen den 27 augusti 1979 från de synpunkler styrelsen har att beakta anfört följande.

"Åtgärder för att minska riskerna för viltolyckor i trafiken är en betydel­sefull del i strävandena att åstadkomma så stor trafiksäkerhet som möjligl pä våra vägar. Omfattande åtgärder har ocksä vidtagits i syfle att minska viltolyckorna i trafiken. Med hänsyn till uppgifterna om vildsvinens rörlig­het, vikt, reproduktionsförmåga m.m. bör från trafiksäkerhelssynpunkl en frilevande vildsvinsstam inte tillåtas".

Styrelsen finner inte anledning att beröra andra områden i betänkandet än det som behandlar trafiksäkerhetsaspekterna och vidhåller den uppfall­ningen angående frilevande vildsvin som framgår av förenämnda yttrande.

1.20

Lantbruksstyrelsen: Sådana olägenheter är förknippade med vildsvin ur jordbmks- liksom ocksä ur smittskyddssynpunkl alt lanlbruksstyrelsen ej kan förorda en fritt levande vildsvinsstam.

1.21

Länsstyrelsen i Södermanlands län: Länsstyrelsen i Södermanlands län kan i och för sig hysa viss förståelse för beredningens principiella grundsyn. Länsstyrelsen vill dock för egen del ansluta sig lill vad lant­bmksnämnden i länet anfört i frågan.

Nedan angivna förhållanden lalar enligl länsstyrelsens uppfattning f n. mot frilevande vildsvin i Sverige.

-

Frilevande stam av vildsvin i Sverige härrör inle frän någon planerad utsättning utan i stället frän rymningar frän villhägn. Försummelser frän ägare till sådana hägn kan inte legitimera förekomsten av frilevande svin.

-

Den nuvarande frilevande stammen är pä grund av rasblandning med lamsvin inte representativ för den ursprungliga, renrasiga stammen av vildsvin som tidigare funnits i Sverige.

-

Riskerna för skador pä jordbmksgrödor, främsi potatis och stråsäd, bedöms som relativi stora.

-

Likaså föreligger risker för spridning av allvarsamma, smittsamma sjuk­domar, främsi svinpesl.

Länsstyrelsen avstyrker beredningens förslag.

Prop. 1980/81:82

37

Nödvändiga åtgärder bör i stället vidtagas för att utrota eller i varje fall förhindra en fortsall ökning och spridning av de frilevande vildsvin som förekommer i Sverige.

1.22     Länsstyrelsen i Östergötlands län: Jakt- och viltvärdsberedningen har

enligt länsslyrelsens uppfattning på ett riktigt sätt analyserat de problem

som kan föi"vänlas uppkomma med en frilevande vildsvinsslam. Länssty­

relsen delar emellertid inle beredningens slulsals att frilevande vildsvin

kan accepteras trots de förväntade skadeverkningarna. I likhei med flerta­

let av remissinstanserna avstyrker länsstyrelsen beredningens förslag på

följande grunder.

Skadorna på jordbruk och trädgårdsskötsel kan förväntas bli stora.

Ur veterinärmedicinsk synpunkl är riskerna med ett accepterande av en frilevande vildsvinsslam inle klarl utredda.

På grund av en allmänt omvittnad skygghet och vaksamhet är vildsvin mycket svårjagade. Möjligheterna att genom jakt hälla en slam på en ur samhällels synpunkt godtagbar nivå bedömer länsstyrelsen vara små.

Som en följd härav bör frilevande vildsvin om möjligl avlivas.

1.23     Länsstyrelsen i Kronobergs län: I yttrande den 7 september 1979 lill

jakt- och viltvärdsberedningen beträffande frägan om en frilevande vild­

svinsstam bör tillåtas i Sverige har länsstyrelsen anfört flera skäl som lalar

emot all ett sädanl beslul fattas. Således har länsstyrelsen bl.a. åberopat

skadegörelser inom jordbruket, risken för ökning av viltolyckornas antal,

svårigheterna som bedöms uppstå alt hålla en vildsvinsslam i lagom nu­

merär storlek och smittorisken för lamsvin.

Länsstyrelsen vidhåller sitt tidigare ställningstagande i frågan och in­stämmer i reservanternas särskilda yttrande i betänkandet.

1.24     Länsstyrelsen i Blekinge län: En frilevande vildsvinsstam i landel vore

på flera sätt en tillgång. Förutom alt arten har hemortsrätt i Sverige har den

värde somjaklobjekl och kötlproducenl. Den kan vidare vara av belydelse

för skogsbruket genom all förbällra bl.a. markförhållandena i bokskogar­

na.

Länsstyrelsen finner emellertid att de endast delvis utredda negativa

konsekvenserna, vilka berörts ovan, är av den karaktären all återinträdet i

den svenska naturen inle bör ske som av en tillfällighet.       

Genom tillfälligheternas spel finns en ganska slor grupp vildsvin samlade i ett avgränsat område, nämligen Tullgarn-Mörkö. Studier av denna grupp skulle kunna ge värdefulla kunskaper om djurens beleende under svenska förhällanden. Länsstyrelsen vill därför inle motsätta sig all denna stam får fortleva som forskningsobjekt om del skulle vara önskvärt.

Länsstyrelsen förordar på grund av vad som anförts att erforderliga åtgärder snarast vidtas för att utrota samtliga i Sverige frilevande vildsvin utom dem som lever i Tullgarn-Mörkö-omrädel.

1.25                                              Länsstyrelsen i Kalmar län: Vid en samlad avvägning av olika

synpunkter och inlressen finner länsstyrelsen all de sannolika olägenhe­terna av en frilevande vildsvinsstam inte lorde uppvägas av värdel frän jaktliga och andra synpunkler. Visserligen föreslår ulredningen endasl ell uppskov med frågans avgörande i avvaktan på yllerligare utredning, inven­tering, information m.m. Länsstyrelsen anser all redan det föreliggande

Prop. 1980/81:82

38

utredningsresultatet för länets del visar att en frilevande vildsvinsslam

skulle innebära sådana nackdelar, att ytteriigare utredning inle erfordras.

Länsstyrelsen får därför avstyrka beredningens förslag och förordar i

stället det förslag som framförts i reservationen och det särskilda yttrandet

till utredningen.--- 

1.26

Länsstyrelsen i Kristianstads län: Länsstyrelsen motsätter sig liksom bl.a. lantbruksnämnden och LRF frilevande vildsvin i vårt land. Del förhållandel att vildsvin sägs ha hemortsrätt i Sverige kan ej uppväga nackdelarna för de areella näringarna och riskerna för spridandet av epi­zootier bland lamdjuren saml de ökade Irafikriskerna.

1.27

Länsstyrelsen i Älvsborgs län: Länsstyrelsen delar beredningens upp­fattning att endast mycket starka skäl bör föranleda avsteg frän den princi­piella ståndpunkten, att en bedömning av vildsvinets existensberättigande bör göras utifrån en ekologisk grundsyn.

I motsats lill beredningen anser länsstyrelsen emellertid alt de olägen­heter för främst jordbruket som antas uppkomma genom en frilevande vildsvinsstam är av sådan betydenhet att de, tillsammans med den ökade risken för svinpest, bör leda lill all en fritt levande vildsvinsstam inte accepteras.

1.28     Länsstyrelsen i Gävleborgs län: Renl generellt kan emellertid sägas att

med den erfarenhet länet har av skogs- och grödaskadornas ökning senare

är pä grund av älgslammens utveckling ställer sig länsstyrelsen myckel

kritisk till den ytterligare skada som en svårkontrollerad vildsvinsstam kan

förorsaka. Del värde vildsvinet kan ha som villebråd för jägare kan därför

inte anses uppväga dessa nackdelar.

Risken för spridning av mul- och klövsjuka samt svinpesl bidrar heller inte till alt göra en vildsvinsslam attraktiv.

Sammanfattningsvis vill länsstyrelsen hävda att en frilevande vildsvins­slam inle bör accepteras.

1.29     Lantbrukarnas riksförbund och Sveriges skogsägareföreningars riks­

förbund: 1 ell särskill yttrande lill betänkandet har LRF:s sakkunnige i

jakt- och viltvärdsberedningen framfört LRF:s uppfallning och ifrågasatt

motiven för beredningens ställningstagande. Förbunden delar i alll väsent­

ligt den uppfattning som kommer till ullryck i det särskilda yttrandet.

Sammanfattningsvis finner LRF och SSR alt jakt- och viltvårdsbered­ningens överväganden ej i nägot avseende ger anledning för förbunden alt ändra inställning i frågan. Frilevande vildsvin bör ej tillåtas i Sverige. Skyndsamma åtgärder bör därför vidtagas för en utrotning. LRF och SSR anser all en omfattande skadegörelse kan förväntas på jordbruks- och trädgårdsgrödor som fär allvarliga följder för enskilda lantbrukare. Inle heller för skogsbmkel finns något iniresse av en frilevande vildsvinsslam. Intresset för alt ha vildsvin i Sverige bör tillgodoses genom alt dessa finns inom hägn. Hägnägarna bör åläggas ell sirikl ansvar för skadegörelse.

1.30     Föreningen Sveriges jordbruksarrendatorer: SJA vill avslutningsvis

ge sill odelade slöd för de synpunkler som framförts i det särskilda yltran-

det av Arne[REDACTED_EFTERNAMN] och Thure W[REDACTED_EFTERNAMN] och bestämt förorda en

utrotning av de frilevande hägnsvinen.

Prop. 1980/81:82

39

1.31 Trädgårdsnäringens riksförbund: fär förbundet besläml av­

råda frän att en frilevande vildsvinsstam tilläts i Sverige. Enligt förbundels

mening är en heltäckande viltskadeersätlning en grundförutsättning för all

en vildsvinsstam skall kunna lillåtas. Om man trots allt tillåter en frile­

vande vildsvinsstam, mäste de trädgårdsodlare, som drabbas av skador på

sina odlingar, få en ersällning som molsvarar den skada som skell. Ersäll­

ning måste också ulgå för förebyggande åtgärder.

2 Vildsvinens effekter på jord- och skogsbruk samt ersättning för uppkomna skador

Remissinstansernas inställning lill vildsvinens effekter pä jord- och skogsbruk samt de föreslagna ersättningsbestämmelserna är präglade av remissinstansernas inställning i huvudfrågan.

Några remissinslanser framhåller de förändringar inom jordbrukets grödinriklning som ägt rum sedan frilevande vildsvin förekom i landel på 1700-lalel. 1 dessa yttranden pekas på att i dag finns mer av för vildsvinen begärliga grödor, bl.a. potatis och stråsäd. Några remissinslanser fram­håller ocksä att skador pä jordbruket kan förväntas drabba jordbrukare i gränsområden mellan jordbruks- och skogsbruksbygd i särskilt slor om­fattning.

1 flertalet remissyttranden framhålls all nödvändiga ersättningsregler skapas. Nägra remissinslanser understryker svärighelerna för jordbru­karna att vidta ekonomiskt rimliga, skadeförebyggande åtgärder. Från några håll påtalas alt de administrativa insatserna för vildsvin och ersätt­ningar för skador av vildsvin kommer all kräva resursförstärkningar (jmfr. även 4.10 och 4.11).

2.1 Ståthållarämbetet: Erfarenheterna visar, liksom framgår av beredning­

ens överväganden, alt smärre odlingar kan fredas med relalivl enkla och

billiga medel. Trädgårdar och potatisodlingar kan fredas genom elstängsel.

Odlare i trakter med vildsvin bör på någol säll få bidrag lill stängselkosl-

nader, då de ju ändå fär högre produktionskostnader än odlare i vildsvins-

fria områden.

Till följd av en ökad utbredning kommer alll fler jordbruks- och träd-gårdsidkare all drabbas av skador. Del synes då vara riktigt all dessa erhåller skälig ersättning frän en viltskadefond. Till denna bör då, i likhet med älgskadefonden, riktlinjer för ersällningen dras upp.

2.2 Lantbruksstyrelsen: Som skäl för alt acceptera vildsvin anges all de

har "hemortsrätt" i landet och därvid åberopas all de lill millen av 1700-

talet tillhört den svenska faunan. Vid denna bedömning har bl.a. ej lagils

hänsyn till de förändringar som sen dess skell i växtodlingens inriktning.

Della bör uppmärksammas dä just odling av grödor som är specielll utsatta

för vildsvin, säsom potatis och stråsäd, tillkommit eller ökal i omfattning.

För viltskador har sedan länge den principen gällt all var och en är skyldig att tåla ell vissl mätt av intrång och olägenhet lill följd av före­komst av vilt. Vid prövning av ersättning för skador av bl.a. älg gäller dessulom all del bör beaklas om den skadelidande underlåtit alt vidta rimliga förebyggande åigärder. Del kan dock enligl lantbmksstyrelsens

Prop. 1980/81:82

40

mening ifrågasättas om dessa principer pä samma sätt här bör accepteras eftersom det är fråga om införande av en ny djurart i vår fauna, samt att skadorna är av delvis annan karaktär än skador av älg. De omfattande skador vildsvinen kan orsaka utgör dessulom en ny belastning som den enskilde ej haft anledning att räkna med.

Vildsvinen kan enligt erfarenheter frän Östeuropa och även Sverige orsaka betydande skador på odlingar av bl.a. potatis, stråsäd och Iräd-gårdsgrödor. Jämfört med exempelvis älg är grödor med slorl skördevärde mer atlrakliva för vildsvin. För potatis som har ell högt skördevärde kan skadorna ekonomiskt sett bli mycket omfattande. Vissa företagare är för sin existens helt beroende av att odlingar av potatis och trädgårdsgrödor ger god avkastning. Möjligheterna alt begränsa grödskadorna genom rim­liga förebyggande åtgärder synes vara små. Alternativa mindre skadekäns­liga grödor saknas och inhägnad av odlingar i större omfattning kommer att kräva sädana insatser alt det av flera skäl, bl.a. ekonomiska, ej kan anses realistiskt oavsett vem som skall svara för koslnader och tillhandahållande av erforderliga resurser. För uppsättning och tillsyn av stängsel liksom för förebyggande utfodringsälgärder skulle sannolikt krävas betydande arbets­insatser som inte kan anses rimligt att ålägga jordbrukarna. Skall sådana åigärder åläggas andra intressenter exempelvis jägarorganisationerna torde det inte komma att fungera praktiskt. Upplysning och rådgivning torde ej heller ge nägon större reducering av skadorna så länge den inle har något praktiskt lätt tillämpbarl innehåll.

Det bör uppmärksammas alt skördeskadesilualionen i Polen under de senaste åren allvarligl förvärrats. Uppgiften att vildsvinen alltmer tenderar att uppehålla sig i åkrarna under senvåren och sommaren i de stora jord­bruksdistrikten i västra Polen är särskill alarmerande. Mot den bakgrun­den kan det synas rationellt att sä långt som möjligl förhindra en utbred­ning av vildsvin inom utpräglade jordbruksområden. Enligl detta synsätt skulle dock andra områden i högre grad kunna tåla skador på grödan. Sådana skulle kunna vara gränsområden mellan jord- och skogsbruksbygd, där skadorna med hänsyn lill vildsvinens levnadsvanor kan bedömas få störst omfattning. I flera län är exempelvis slora delar av potafisodlingen lokaliserad lill just sädana omräden.

Det bör även understrykas all det ur näringsekologisk synpunkt förefal­ler vara slörre risk för att en frilevande vildsvinsslam i dessa omräden skulle bli mer beroende av all söka föda i de grödor som odlas på åkrarna än vad som är fallet i Polen och andra länder där man har fritt levande vildsvin.

Dagens jordbruk är starkt mekaniserat och i hög grad beroende av släta och jämna fäll. Slättermaskiner, ensilagehackar och skördetröskor kom­mer att kräva dyra reparationer om stenar och jord som rotas upp av vildsvinen kommer in i arbetsorganen. Till detla kommer de kostnader som är förknippade med förseningar i skördearbetet pä grund av maskin­stopp.

Ersättning för vildsvinsskador föresläs tills vidare utgå enligt de nya regler som avses gälla för skada av älg, kronvilt och dovvili. Lanlbrukssly­relsen ställer sig avvisande till detla enligl vad som tidigare sagts om vildsvinen som skadegörare och om möjligheten lill skadeförebyggande åtgärder.

1 del föreslagna syslemel anges en nedre arealgräns för all ersättning skall kunna utgå, vilket skulle innebära alt exempelvis småodlingar av

Prop. 1980/81:82

41

potatis eller obevakade odlingar i anslulning lill fritidshus ej kan erhålla nägon kompensation för skador orsakade av vildsvin. Med hänsyn lill skadornas karaktär ifrågasätter lanlbruksstyrelsen denna arealgräns. En eventuell gräns bör sältas betydligt lägre.

Redan i dag krävs en omfattande administrativ organisation för att handha ersättningssystemet för älgskador. För reglering av vildsvin kom­mer sannolikt alt krävas betydande resurser.

Lantbruksstyrelsen anser alt frågorna kring skadeverkningarna orsa­kade av vildsvin liksom ersättningen för dessa underskattats. Mot bak­grund av att lidigare syslem för ersällning av viltskador fungerat mindre väl får del anses vara absolut nödvändigt all ett eventuellt beslut om all tillåta en fritt levande vildsvinsslam föregås av en utredning där problema­liken om vildsvinens skadegörelse fullständigt klargörs och att ett bällre system för skadereglering vid grödskador konstrueras.

2.3

Skogsstyrelsen: Skogsstyrelsen lillslyrker att skador förorsakade av vildsvin inordnas i del för älg, kronvilt och dovvilt föreslagna ersättnings­systemet.

2.4

Statens naturvårdsverk: Säväl beredningen som naturvårdsverket är dock klart medvetet om att frilevande vildsvin i landet kommer all ge upphov till skador på jordbruksgrödor och även orsaka flera andra pro­blem. För alt komma lill rätta med dessa svårigheter har verkel--------------- 

angivit en rad åtgärder som bör vidtas.          

En åtgärd som avser möjlighelerna för jordbruksarrendalorer ulan jakt­rätt att kompensera sig mol vildsvinsskador har redan behandlats av be­redningen. Denna har bl.a. renl allmänt förordat all skador på gröda orsakade av vildsvin skall ersällas, vilket givelvis berör bl.a. sädana arren­dalorer. Verkel är renl principiellt motståndare till ersättningar av angiven karaktär. Med hänsyn till all regering och riksdag dock nu beslulal om ersättning för dylika skador orsakade inte bara av älg utan också av kronhjort och dovhjort har frågan kommit i ell delvis nylt läge. Verkel vill därför inte motsätta sig att ersällning utgår ocksä för skador pä gröda orsakade av vildsvin.

2.5

Domänverket: Vad gäller beredningens förslag all skadeersättning skall ske genom länsälgskadefonden. så delar domänverket i princip den grundsyn som förslagel bygger på. Ell evenluelll accepterande av frile­vande vildsvin kommer i relativt hög grad all vara grundat pä ell allmänt faunainlresse i landel. Domänverket vill därför framhålla alt grundprinci­pen skall kunna frångås och samhället vara berell all i ell inledande skede via statsmedel la sin del av ansvarel för de skador som vildsvinen kan åstadkomma.

2.6

Sveriges lantbruksuniversitet: Beredningen för ell resonemang om alt de största problemen kan uppstå i de slora slättbygderna. Lantbruksuni­versitetet vill dock i likhei med den till belänkandel fogade reservationen/ särskilda yttrandet betona de risker för skador som kan uppkomma i landets mellanbygder med jord och skog i blandning.

2.7

Länsstyrelsen i Stockholms län: Belräffande viltskador orsakade av vildsvin pekar inlernalionella erfarenheler pä all svinen lokall kan åstad­komma belydande skador i potatis-, majs- och i vissa fall även siråsädod-

4    Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 82

Prop. 1980/81:82

42

lingar. Sett över lite större områden ligger skadorna dock hell inom grän­serna för smärre agrara framsteg och bakslag. Normala variationer i skör­deutbytet av klimatologiska skäl lorde vida överskrida det samlade värdel av viltskadorna i de flesta länder. Även om vildsvinsskadorna för den enskilde odlaren kan vara väsentliga redovisas i ulredningen all värdel av producerat vildsvinskölt i allmänhet är betydligt högre ån värdet av de grödskador vildsvinen förorsakar. Internationella eriarenheter visar också all man kan minska grödskaderiskerna genom förebyggande åigärder som utfodring i skogsmark, klok avskjulningspolilik och i vissa fall genom alt stängsla in särskill värdefulla grödor.

2.8

Länsstyrelsen i Östergötlands län: Skulle regeringen dock finna skäl alt acceptera en frilevande vildsvinsslam bör regler för ersättning vid skador snarasl utarbetas.     

2.9

Länsstyrelsen i Blekinge län:-- del är i hög grad sannolikt alt

vildsvin i Sverige skulle välla avsevärd skadegörelse i jordbruket. Särskill kan sä befaras ske i del hos oss så vanliga odlingslandskap och särskilda grödor som förekommer bl.a. i mellersta och norra Blekinge.

Det har dessutom visat sig vara svårt att finna billiga och effektiva motåtgärder mot skadegörelsen. Till vildsvinels beteendemönster hör all individerna rör sig över stora omräden och sällan nyttjar samma matplats två nätter i följd. En galt kan förflytta sig nägra mil under samma dygn. Alt använda stängsel för alt skydda odlingar är därtor knappast en gångbar metod ulom pä särskill utsatta platser. Vissa försök i Polen all i skadeföre­byggande syfle utfodra svinen har visat lovande resullal men metoden lär inte vara direkt billig.

----- förtjänar del alt uppmärksammas all då vildsvinet under tidigare

århundraden ingick i Sveriges fauna rådde delvis andra förhållanden. Od­lingens tyngdpunkt läg på för vildsvinen mindre begärliga grödor än som är fallet i dag. Varg förekom i hela landet och bidrog lill all hindra vildsvins­stammen att växa sig för stark. 1 Polen har man enligt uppgift diskuterat tanken alt i just della syfte tillåta vargslammen alt bli något slörre.

2.10                                                     Länsstyrelsen i Kristianstads län:        Vildsvinet tillhör vår fauna

och riskerna för skador och smittspridning är inte sädana all del finns anledning all betrakta vildsvinet pä annat sätt än t.ex. älgen som trots slor skadegörelse åtnjuter omfallande skydd och vård.

2.11                                                Länsstyrelsen i Malmöhus län:     Det synes emellertid inle rimligt

att förutsätta alt jordbrukare och trädgårdsodlare skall vidla exlraordinära åtgärder, exempelvis slängsling och utfodring, för all skydda sina grödor mol svinens skadegörelse. Del är inle heller rimligl all markägare och arrendatorer skall bära kostnader av belydelse för eventuell skadegörelse. Det mäste därför vara ett krav all ett effektivt skadeersätlningssystem kommer lill slånd sä att skadeersättning kan utgå i erforderiig utsträckning. Hur ersätlningssyslemel skall fungera bör yllerligare utredas. En samord­ning med länsälgskadefonderna bör om möjligl ske. Fällavgifler för ned­lagda svin bör under alla omständigheter utgå med erforderliga belopp. All, som beredningen föreslär, ange lämpligl tak för fällavgifler låter sig dock inle göras utan yllerligare utredning.

Prop. 1980/81:82

43

2.12     Länsstyrelsen i Älvsborgs län: Redan i dag upplevs skador orsakade

av klövvilt som mycket besvärande inom vissa områden i länet. Det

föreligger därför enligl länsstyrelsen stor risk all de skador på stråsäd,

potatis, ärter m.m., som svinen kan åstadkomma, blir av en sådan omfall­

ning att de, trots möjlighelen lill viss ersättning, för jordbrukarna framstår

som oacceptabla.

Länsstyrelsen vill vidare framhålla, att den fond för skördeskadeersäll-ning m.m. som finns i länet knappt förslår lill nuvarande skador. Del kan befaras att inle enbarl fällavgiflerna för vildsvinen ulan ocksä för annat avgiftsbelagl vill måste fastställas till myckel höga belopp för att skade­drabbade jordbrukare skall kunna fä viss ekonomisk ersällning för ska­dorna. Härtill kommer alt riksdagen hell nyligen fattat beslut om ersällning för skador orsakade även av krön- och dovvili. Länsstyrelsen kan i dag inte överblicka konsekvenserna härav, men anspråken pä ersättning ur viltskadefonden kommer sannolikt aU öka kraftigt.

2.13

Svenska naturskyddsföreningen: Föreningen anser all eventuell ska­degörelse på gröda eller skog bör regleras genom ändrat jakliryck och all syslemel med ersällning frän en skadefond bör lillämpas med stor restrikti­vitet.

2.14

Lantbrukarnas riksförbund och Sveriges skogsägareföreningars riks­förbund: Beredningen har bedömt att en frilevande vildsvinsslam ej skulle medföra omfattande skador och all principen om faunans skydd och ut­veckling starkt lalar mot en utrotning av vildsvinen. Vi vill pä del bestäm­daste rikta invändningar mot denna bedömning. Som framgär av bered­ningens betänkande kommer vildsvinens reproduktionsförmåga, rörlighel och förmåga till anpassning all innebära all vi i Sverige sannolikt inom några år har en utbredd och etablerad vildsvinsslam om inga åtgärder vidtas för all hindra en sådan utveckling. Enligl LRF:s och SSR:s uppfall­ning finns det utomordentligt slora risker för all den lolala skadesitua­tionen kommer att bli förödande.

----- Redan dagens slora älgslam innebär en icke acceptabel skadenivå

i vissa områden. Även om beredningens hell orealistiska lanke på av­gränsning kan göras uppslår en accumulalion av skador i de bygder som vildsvinen vistas i. Beredningens utvärdering av skadorna om vildsvinen får fortleva i frihet är således enligl vår uppfattning både bristfällig och felaktig.

Beredningen anför att skadorna pä jordbruksgrödor blir i ell slörre ekonomiskt perspektiv av ringa omfattning. LRF vänder sig mol della synsätt. För ett enskilt jordbruksförelag kan skadorna bli omfatiande och innebära lönsamhelsavbräck som allvarligt försämrar lantbruksföretagets ekonomiska situation. Lönsamheten lämnar ingel uirymme för skador av den storlek som vildsvinen orsakar. Även det bristfälliga ersättningssy­stem, som föreslagits av jakt- och viltvärdsberedningen, skulle på grund av självrisken innebära allvariiga lönsamhelsslörningar. LRF och SSR finner del orimligt och ulan verklighetsförankring all relatera viltskador på ell enskilt lantbruksföretag till lantbrukets lolala produktionsvärde som anges i belänkandel.

2.15     Föreningen Sveriges jordbruksarrendatorer: Mol bakgrund av all våra

medlemmar lill mycket stor del saknar jakträtt på den arrenderade marken

kan de inte heller aktivt påverka eller begränsa befarade skador. Jakt- och

Prop. 1980/81:82

44

viltvårdsberedningen har inle pä något sätt löst de problem som mänga

jordbruksarrendalorer ulan jakträtt redan har vid viltskador av nuvarande

fauna.----- 

2.16

Föreningen för Svensk hjortavel: Beträffande ersättningsfrågan för skador av frilevande vildsvin vill Föreningen föreslå alt denna ersättning, ulöver självrisken, delas lika mellan jakträttsinnehavaren och viltskade­fonden. Jakträttsinnehavaren, som äger att lillgodogöra sig värdel av de skjutna djuren, skall ha ett klart ekonomiskt iniresse av att minska skade­frekvensen genom ett ökal jakliryck. En sädan ordning skulle ocksä vara i överensslämmelse med pä kontinenten rådande förhällanden och del är naturligt och klokt att vi i Sverige anpassar oss lill en ordning som under lång lid provals och befunnits fungera väl.

2.17

Svenska jägareförbundet: Med det av beredningen föreslagna

handlingsalternativet bör vissa möjligheter finnas att successivt med en målmedveten jakt söka styra vildsvinsslammens utveckling och utbred­ning till sådana områden, där arealen skadekänslig jordbruksmark inte uppgår lill mera avsevärd andel och där jordbrukarnas inställning lill vildsvinen inte på förhand är negaliv.

Valmöjligheterna beträffande lämpliga platser för undersökningar av konsekvenserna med frilevande vildsvin är emellertid - om inle nyetable­ring i begränsad omfattning kommer till stånd - ytterst begränsade och i realiteten starkt knutna lill Mörkö-Tullgarn-vildsvinen. Enligl Svenska jägareförbundets uppfattning är förutsättningarna, med hänsyn lill jord-bmksförhållandena inom detta område, sådana, all resultatet mäste bli avgjort mera negativt än om samma uppföljning kommer till stånd inom andra för vildsvin mer lämpade områden.

Kan de problem, som evenluelll uppslår för jordbmksarrendalorerna, lösas i varje enskilt fall genom avtal mellan markägaren och arrendatorn, är detta inte minst ur jaklbevakningssynpunkl en lösning som jägareför­bundet är berett alt föredraga. Här kan dock uppslå situationer som kräver viss medverkan från arrendenämnd. Väsentligt är att arrendatorernas si­tuation utifrån vildsvinsförekomsten beaktas.

1 de fall redan ingångna avtal blir föremål för Ivistighel med anledning av vildsvinsskador lorde som beredningen framhållit avtalslagen kunna med­ge nödig omprövning av arrendevillkoren.

Vad avser ersättning för skada av vildsvin och föreslagna fällavgifler tillstyrker jägareförbundet beredningens förslag.

2.18

Sveriges jordägareförbund: Liksom jakt- och viltvärdsberedningen anser Sveriges jordägareförbund att de problem som kan uppstä för jord­bmksarrendalorerna bör lösas avtalsvägen. Därutöver behövs ett, av del allmänna, administrerat ersättningssystem.

2.19

Trädgårdsnäringens riksförbund: Del är därför TRF:s mening all det, med nu gällande eller med det föreslagna ersättningssystemet för skörde­skador, vore oklokt att ytterligare öka trycket för viltskador, dä möjlighe­terna till en rimlig skadeersättning ej finns.

Ett accepterande av en frilevande vildsvinsslam kommer otvetydigt all leda till fler och svårare viltskador. Delta är ett faklum som vi redan har

Prop. 1980/81:82

45

inhemsk erfarenhet av, och som även är välbekant frän andra länder.

I en gemensam reservation och särskilt yttrande av riksdagsman Arne[REDACTED_EFTERNAMN] samt sakkunnig i beredningen, lantbrukare Thure W. Karisson, LRF, hävdas all det fär betraktas som mindre ansvarsfullt alt tillföra faunan ytterligare ett vill, som bevisligen också kan vara skadegörande, innan man fått en godtagbar lösning på villskadeersällningarna för våra nuvarande villarter. TRF instämmer i denna uppfallning.

Förutom de föreslagna jaklmeloderna redovisar beredningen även andra förebyggande åtgärder mol viltskador. Man nämner elstängsel, nätslängsel och utfodring i skogen om sommaren. Undersökningar har dock visat, all vildsvinen i ca 70% av skadefallen besökt ell fäll under endasl ell tillfälle för all därefter försvinna. Del kan därför ej anses vara meningsfullt att under sådana förhållanden skydda trädgårdsodlingar med stängsel. Även för relativt små odlingar innebär uppsättande av stängsel slora koslnader. Det kan vidare knappast ankomma på vare sig lantbrukare eller trädgårds­odlare att utfodra vildsvin i skogen för att kunna skydda sina grödor.

3    Vildsvinen som smittbärare

Flera remissinstanser framhåller den osäkerhetsfaktor som en etablering av vildsvin i landel skulle innebära ur smittskyddssynpunkl (jfr. även 1.13 och 1.15). Nägra anser att risken för all vildsvinen kan komma alt fungera som smiltoreservoar är alltför stor för att kunna accepteras medan andra anser den negligerbar. Andra sjukdomar som mer bör uppmärksammas i sammanhanget är, enligl vissa remissinstanser, trikinos och pseudorabies.

3.1

Ståthållarämbetet: När det gäller sjukdomar har man koncentrerat sig på svinpest, medan man pä endasl nägra rader avfärdar trikiner. Med hänsyn till att trikiner finns hos säväl räv som råttor och sork ifrågasätts om inte risken för trikiner är större än för svinpesl. Om della förmodande är rikligt, bör jordbrukare i vildsvinsrika trakter uppmanas all ha sina tamsvin sä inhägnade alt kontakt med vildsvin om möjligt förhindras.

3.2

Lantbruksstyrelsen: Lantbruksstyrelsen anser inle att nya fakta fram­kommit i utredningen som ger anledning ändra uppfallning om de svårighe­ter ell sjukdomsbekämpande gällande vissa virussjukdomar skulle fä om i landet skulle finnas villlevande vildsvin. Enligl utredningen kan i dag inle säkert dokumenteras hur stora problemen skulle kunna bli men del finns enligt lantbmksstyrelsens uppfallning ingen dokumentation över alt vild­svin inte skulle försvåra ett bekämpande. Bara della förhållande borde vara nog för alt förbjuda villlevande vildsvin allra helst som ulredningen klart uttalar att ell frisläppande inom några år skulle innebära alt stammen blev utbredd över stora delar av landel.

Vildsvin innebär inle, som ulredningen ocksä konstaterar, någol egent­

ligt hot när del gäller smittspridning lill landel. En sädan skulle sannolikt

ske pä annat sätt. Delta har inle heller påverkat styrelsens ställningstagan­

de, då ju införande av levande djur regleras i särskild ordning. Import får

över huvud taget ej ske från land där l.ex. svinpesl förekommer.       

Prop. 1980/81:82

46

3.3

Länsstyrelsen i Stockholms län: Som beredningen framhåller är vildsvi­nens roll oklar vad beträffar spridning och bekämpning av vissa för lam­svinen allvarliga sjukdomar, som l.ex. afrikansk och klassisk svinpest. De tvä väsentligaste smittoriskerna för introduktion av svinpesl i landel anges vara livdjurshandel och imporl av arumaliska produkter från smittade länder. Trots att del från några håll påtalats att vildsvinen kan ha belydelse som smiltoreservoar för klassisk svinpesl har Inlernalionella byrån för bekämpning av smittsamma husdjurssjukdomar ännu inle rekommenderat nägra åtgärder mol vildsvin för all förebygga denna sjukdom. Den andra för lamsvinen allvarliga sjukdomen har aldrig förekommit i Sverige. Från afrikanskt håll anges all risken för överföring av svinpesl från vilda svin lill lamsvin påtagligt kan reduceras genom ordentliga stängsel som förhindrar direktkontakt mellan djurslagen. Även om epizootirisken genom vildsvin inle ska bagatelliseras anser länsstyrelsen all i utredningen redovisade fakta inte motiverar en utrotning av den nu frilevande vildsvinsslammen i Sverige.

3.4

Länsstyrelsen i Blekinge län: Vid behandlingen av frågan om vildsvi­nels vara eller inte vara i Sverige bör beaklas all en frilevande vildsvins­slam kan allvarligl försvåra bekämpandet av vissa smittsamma djursjukdo­mar. Dit hör framför alll svinpest men även t.ex. mul- och klövsjuka. Om vildsvinsslammen skulle drabbas av sädana sjukdomar, vilkel mycket väl kan hända, blir del svårt all snabbt och effektivt befria landet från smittan. Följden skulle också bli kännbara negativa konsekvenser för möjlighelerna alt exportera kött och levande svin.

3.5

Länsstyrelsen i Hallands län: Länsstyrelsen anser all ulredningen tagit för lätt pä sambandet vildsvin och sjukdomar: Djurarten är ofta bärare av trikinsmilla. Della innebär att skelellmuskulatur som konsumeras rå, sal­lad eller rökt kan överföra smitta lill andra däggdjur. Djurarten kan därmed bidra till spridning av trikinsmilla. (Enligl lagen om költbesiktning m.m. råder besiklningslväng på vildsvin.)

Utredningen diskuterar svinpest och rabies, sjukdomar som f.n. inle finns i Sverige, och menar att risken för smitta bland vildsvinen är försum­bar vilket också länsstyrelsen menar så länge ifrågavarande smittämne inle finns i landet. Annorlunda måsle bedömningen vara den dag sjukdomarna uppträder här.

En sjukdom som inle diskuteras alls i ulredningen är pseudorabies eller Aujeszkys sjukdom. Under den gångna vintern har man i Holland hafl svåra utbrott bland tamsvin. Sjukdomen finns här i landel och har även här visat tendenser lill vimlensökning. Ett utbrott i Kristianstads län i vintras talar för della. Samband mellan den nyetablerade vildsvinsstammen i Holland och vimlensökningen hos pseudorabiesvims kan inle uteslutas.

3.6     Lantbrukarnas riksförbund och Sveriges skogsägareföreningars riksför­

bund: 1 belänkandet behandlas frägan om vildsvinen kan medföra sprid­

ning av svinpest inom landet. Jakt- och viltvärdsberedningen konstaterar

att denna smittspridning är vad beträffar vildsvinens roll oklar. Enligl vär

uppfallning är redan oklarheten ell väsentligt skäl för all utrota vildsvinen.

Tvärtemot jakt- och viltvårdsberedningens uppfallning har LRF och SSR

erfarit att kontakter mellan frilevande vildsvin och tamsvin förekommer.

Betäckningar är dä ej ovanliga. Det är nämligen vanligl alt suggor vid

mindre och medelstora gårdar sommartid vistas ute i hägnader. LRF och

Prop. 1980/81:82

47

SSR har därför svårt alt inse hur jakt- och viltvärdsberedningen kan göra bedömningen att överföring av smitta frän vildsvin till lamsvin skulle bli mindre i Sverige än i många andra länder. Vi vill ocksä påtala risken av all en vildsvinsslam kan utgöra en okontroUerbar smiltreservoar vid epizoo­tier på svin och nöt.

3.7

Föreningen Sveriges jordbruksarrendatorer: Riskerna för spridning av svinpest m.m. kan inle negligeras och den ekonomiska följden av svinpesl i landel skulle vara katastrofal.

3.8

Svenska jägareförbundet: Vildsvinels belydelse ur epizootihänseende tillmäts olika betydelse av beredningen och reservanterna. Medan den förra anser betydelsen oklar men troligen liten, vilkel överensstämmer med tillgängliga utländska erfarenheter och delas av Svenska jägareförbun­det, är reservanterna inte främmande för all epizoolifaran kan vara den helt avgörande frägan, när del gäller alt la slällning fill om en frilevande vildsvinsstam kan accepteras eller ej.

Såvitt Svenska jägareförbundet har sig bekant, lorde dock inte de befa­rade farhågorna för exportförbud för svin eller svinprodukler komma all aktualiseras, även om "svinpest" på ett eller annai sätt kommer all upp­träda i värt land. De ekonomiska och arbetsmarknadspoliliska aspekterna som reservanterna fört fram måsle därför tillmätas en begränsad betydel­se.

4   Jakt på vildsvin

Frän mänga häll understryks svårigheterna alt genom jakt hälla vild­svinsslammen pä en önskad numerär. Flera är tveksamma om den nuva­rande vildsvinsslammen över huvud tagel går att utrota. I dessa remissvar påtalas problemen med att få fram lämpliga hundar för jakten samt pro­blemen med all skapa önskade stora arealer för att kunna jaga med fram­gång. Några remissinstanser ullalar tveksamhet mol all lillåia nattjakt. Den av beredningen föreslagna fredningsliden för kullingförande sugga har lämnats ulan erinran av remissinstanserna. Formerna för den av bered­ningen föreslagna ivångsjaklen har diskuterats av några remissinslanser.

4.1

Ståthållarämbetet: Ämbetet delar helt beredningens förslag all jakt icke skall bedrivas så att sugga skjuts frän sina ungar förrän de är stora nog all klara sig själva. Av länsstyrelsen i Stockholms län föreslagen frednings-lid för förande sugga 1/3-30/9 synes dock bällre anpassad till mellansvens­ka förhållanden. Smågrisar och galt bör dock fortfarande vara lovliga hela årel. Vid jakt bör endast klass 1-vapen tillåtas.

4.2

Riksåklagaren:--- De förslag angående jakt på vildsvin och ersäll­ning för skada av vildsvin som beredningen framfört syns även enligt min mening väl lämpade att molverka icke önskvärda effekter av införandet av en frilevande vildsvinsstam i Sverige. Jag vill därvid särskilt nämna bered­ningens föreslagna tillägg till 24!) jaktlagen.

Av skäl som reservanterna utvecklat kan det anses tveksamt om generell nattjakt bör tillåtas. För alt effeklivl kunna begränsa vildsvinsslammen torde det dock vara nödvändigl att viss avskjutning tillåts under denna lid

Prop. 1980/81:82

48

på dygnet. Detta bör enligt min mening ske efter dispens, vilkel möjliggör kontroll av vilka skyttar som utövar sädan jakt.

4.3

Lantbruksstyrelsen: Jakten har också framhållits vara ell effektivt medel för att begränsa skador. Erfarenheler frän ullandel och Sverige visar att vildsvinen är mycket svårjagade och alt del krävs stora resurser för att hälla stammen nere vid ett rimligt antal saml alt begränsa utbredningen till vissa områden. Nattjakt och tillgäng lill hund lycks vara nödvändigl. Inom vissa svårtillgängliga omräden lär en effektiv jakt vara nästan hell omöjlig. Som ett av huvudalternativen för all ej anordna en försöksverksamhet med vildsvin på vissa begränsade områden anförs dock de stora insatser som skulle krävas för att undvika spridning lill andra omräden. Trols alt jakten måste tillmätas stor betydelse för skadeutvecklingen torde dessa förhållan­den väl beskriva svårigheterna alt genom jakt begränsa skadorna.

4.4

Statens naturvårdsverk: Vad beträffar jordbmksarrendalorer ulan jakt­rätt har beredningen även varil inne pä frägan om en särskild, för dessa speciell rätt till skyddsjakt avseende vildsvin. Beredningen har dock inle velat föreslå ett sä belydande avsteg frän vad som i allmänhel gäller i fräga om jakträtten. Det bör då noteras att en sådan skyddsjakt med tanke på vildsvinens nomadiserande vanor, inte kan begränsas lill jordbruksarea­lerna för att bli tillräckligl effektiv utan måsle avse även andradelar av fastigheten.

Naturvårdsverket instämmer hell i beredningens ställningstagande pä denna punkt. Att över förmodligen ganska stora arealer skapa ett system med dubbel jaktutövningsrätt skulle, även om del bara gäller en enda djurart, med säkerhet leda till avsevärda problem, inte minsl säkerhets­mässiga. Det kan här erinras omalt det syslem med dubbel jaktutövnings­rätt som i dag finns inom renskötselområden är långt ifrån problemfritt och inte manar lill efterföljd.

Beredningen har dock funnit del lämpligl med en viss utvidgning av möjligheterna till tvångsavjagning, enligl 24 § jaktlagen sä all vildsvinen skall kunna hållas borta frän exempelvis utpräglade jordbruksområden. Verket harej några invändningar mol en sådan utökning av 24 § jaktlagen men finner det tveksamt om detta bör ske genom tillskapande av ell nyll Qärde moment som föreslagits av beredningen. Verket anser att den nöd­vändiga befogenheten lika gärna eller hellre kunde ulformas genom en kompletlering av iredje momentet sä att denna bestämmelse kom att gälla inte bara vildkanin och vildmink ulan ävenvildsvin. Ell förfarande enligl tredje momentet är snabbare. Verket fömtsätter givelvis att beslämmelsen skulle komma alt tillämpas restriktivt.

4.5

Stockholms universitet: De förslag om jakt nattetid med särskil­da hjälpmedel (vilket vi antar syfiar pä strålkastare) som framförs motsät­ter vi oss helt. Detta skulle i det närmaste omöjliggöra kontrollen av tjuvjakt. Dessulom kan man inle bortse ifrån de ökade riskerna som skulle uppstå för människor som vistas i terrängen.

4.6

Sveriges lantbruksuniversitet: Enligl beredningens förslag skall vild­svinsstammen ej tillåtas tillväxa okontrollerat ulan regleras/ kontrolleras genom jakt. Av de resonemang som förs i ulredningen framgår dock all belydande svårigheter kan förväntas när del gäller all erhålla ell effektivt jakttryck pä vildsvinen. Detla är i och för sig ett välbekant fenomen som är

Prop. 1980/81:82

49

en naturlig följd av den brist på kunskaper m.m. angående jaktens bedri­vande som föreligger dä en "ny" djurart skall börja jagas. Del lorde därför vara mer eller mindre klarl att belydande svårigheter kommer att föreligga när det gäller att kunna reglera vildsvinsstammarna. En begränsad försöks­verksamhet som här föreslagits samt en eliminering av övriga vildsvins­stammar lorde vara enda möjlighelen alt eventuellt behärska situationen.

4.7 Länsstyrelsen i Östergötlands län:        Vidare bör möjligheterna alt

bedriva jakt efter vildsvin bli extraordinära.

4.8

Länsstyrelsen i Blekinge län: Förutom jaktens övriga värden är det värdefullt om den kan användas som ell effektivt och styrbart medel alt kontrollera stammen av skadegörande Viltarlef, antingen lokall eller totalt sett. Vildsvinens rörlighet, deras val av terräng att uppehålla sig i, deras beteendemönster i övrigt saml det förhållandet ätt de anses vara svåra all skjuta gör all jakt efter dem ställer slora krav på samordning och på jägarens skicklighet. Viltexperter i Västtyskland och Polen anser att jakten blir effektiv först när man samarbetar inom omräden som täcker minst 3000 och helst uppemot lOOOO hektar. I Blekinge liksom i andra län i södra Sverige är älgjaktsområden av den storleken sällsynta. Över huvud tagel är erfarenheterna från försöksverksamheten med den samordnade älgjakten inte uppmuntrande som underlag för all bedöma förutsättningarna för att med normala metoder - grundade på frivillighet - samordna jakten inom så stora arealer som det här är fräga om. Länsstyrelsen drar därför slutsal-sen att det kan komma att krävas osedvanliga ansträngningar av säväl jägare som myndigheier för all hälla en etablerad vildsvinsstam antalsmäs­sigt under kontroll.

4.9

Länsstyrelsen i Malmöhus län: Vildsvinen är enligt uppgift svära att jaga. Det är därför önskvärt alt jaktlfyckel blir hårt. Allmän jaktlid i kombination med rätt för länsstyrelserna all besluta om jakt efter vildsvin inom område där de kan befaras orsaka avsevärd skada, är därför en lämplig reglering av jakten.

Enligl beredningen kräver jakt efler vildsvin stora insalser och stort kunnande av utövarna. För att öka jägarnas kunskaper om vildsvin och vildsvinsjakl är del viktigt alt kvalificerad informalion härom kommer jägarna lill del. Jägarorganisationerna bör kunna medverka lill alt sprida denna information.

Eftersom vildsvinen är hårdskjulna och då ett skadeskjulel vildsvin har viss benägenhet alt gå lill anfall, anser länsstyrelsen all del vid vildsvins­jakl bör finnas hund som kan användas för spårning av skadat vill.

4.10    Länsstyrelsen i Hallands län: Del lorde vara hell orealistiskt att anbe­

falla utrotning utan att samtidigt ange vilken metod som i så fall skall

användas. Gift och nattjakt är meioder som inte kan accepteras ur djur­

skyddssynpunkt.

Ulredningens förslag innebär att en reglerad vildsvinsjakl måste införas. Detla medför en ökad administrativ belastning på bl.a. länsslyrelserna. Kostnaderna för denna administration bör givelvis även beaklas innan slutligt beslul fattas.

Prop. 1980/81:82

30

St

ä

llningstagande

Som framg

å

tt av vad vi anf

ö

rt kan tveksamhet mot vildsvin riktas fr

å

n m

å

nga olika utg

å

ngspunkter. Vi anser oss ha v

ä

nt uppm

ä

rksam­heten mot n

å

gra av de viktigaste sidorna. Det 

ä

r m

ö

jligt att epi-zootifaran i sig utg

ö

r en s

å

 stor risk att den skulle kunna l

ä

ggas till grund f

ö

r ett f

ö

rslag om att utrota nu levande vildsvin i Sverige. S

å

ledes m

å

ste en riskbed

ö

mning utifr

å

n epizootologiska grunder vara av avg

ö

rande betydelse. Dessutom anser vi att det 

ä

r ett on

ö

digt risktagande, en typ av "lyxkonsumtion" i risk­tagande, som vi sv

å

rligen kan acceptera med h

ä

nsyn till ev. f

ö

lj­der f

ö

r landets v

ä

rdefulla tamsvinsbes

ä

ttningar och d

ä

rmed f

ö

r syssels

ä

ttningen i slakteriindustrin.

Sammanfattningsvis vill vi peka p

å

 att de av oss ovan p

å

talade ol

ä

genheterna och riskerna inneb

ä

r att vi nu bed

ö

mer det som orealistiskt att tillm

ö

tesg

å

ö

nskem

å

len om en frilevande svensk vildsvinsstam. Vi f

ö

resl

å

r s

å

ledes att den nu frig

å

ende vild­svinsstammen i Sverige skall utrotas.

Genomf

ö

rande

Enligt v

å

r mening kan ett genomf

ö

rande inte ske utan att mera okonventionella jaktmetoder m

å

ste komma till anv

ä

ndning. Gr

ä

nsen f

ö

r vad som kan till

å

tas b

ö

r s

ä

ttas vid giftanv

ä

ndning, som 

ä

r ett oestetiskt och allm

ä

nt motbjudande tillv

ä

gag

å

ngss

ä

tt. Avg

ö­

rande i sammanhanget 

ä

r givetvis att utrotningen i ett f

ö

rsta tidsbest

ä

mt skede bedrivs av mark

ä

gare och/eller jaktr

ä

ttsinne­havare. Denna avskjutningsfas skall f

ö

rhoppningsvis ge fullst

ä

n­dig framg

å

ng, dvs. utrotning. Det f

å

r emellertid inte uteslutas att denna fas endast leder till stark decimering av stammen. S

å­

ledes 

ä

r det inte osannolikt att ca 10?o av stammen 

å

terst

å

r och kommer att kr

ä

va l

ä

ngre g

å

ende och mindre konventionella utrot­ningsmetoder. 

Ä

l

ä

gganden och i sista hand ocks

å

 tv

å

ngsjakt f

å

r d

ä

rvid inte uteslutas. Det 

ä

r enligt v

å

r mening n

ö

dv

ä

ndigt att avskjutningen stimuleras genom skottpengar med f

ö

rh

å

llandevis h

ö

ga belopp f

ö

r att ge 

ö

nskat resultat och d

ä

rmed undvika exem­pelvis giftanv

ä

ndning. Vi utg

å

r f

ö

r v

å

r del ifr

å

n att naturv

å

rds­verket vid utformningen av erforderliga best

ä

mmelser har ett n

ä

ra samr

å

d med Svenska J

ä

garf

ö

rbundet i enlighet med 1951 

å

rs riks­dagsbeslut.

Prop. 1980/81:82

51

angelägen jaktform, nämligen vaktjakl vid betesplatserna. Ur bevaknings­hänseende kan klasstillhörigheten på de vapen som används vid nattjakt inle pä nägot sätt tillmätas avgörande belydelse. Vid vakjakl efter räv, som bedrivs i stor omfattning i hela landet, är del tillåtet all använda klass 1 vapen. Särskilda olägenheter härav är inle uppmärksammade, varför re­servanternas farhågor måste anses som alllför framlonade.

4.15

Sveriges jordägareförbund: För all säkerställa möjlighelerna till en effektiv reglering av vildsvinsstammens storlek är det viktigl all jakträtts­innehavare ges en vidsträckt möjlighet till jakt. Sveriges jordägareförbund har ingen erinran mot förslaget till tillägg lill 24 § jaktlagen.

4.16

Trädgårdsnäringens riksförbund: Enligl beredningens mening bör skador genom vildsvin i första hand förebyggas genom alt stammen med lämpligt anpassad jakt lokaliseras lill mindre skadekänsliga omräden och alt antalel djur hälls pä en lämplig nivä.

Mot detla vill vi anföra de redan redovisade eifarenheterna från Polen, där man ej lyckats alt med jakt hålla vildsvinsslammen på önskad nivä. För den befintliga svenska stammen kan man också konstatera all trots alt jakt varit tillälen hela året har endasl ell myckel litet anlal djur kunnal fällas under senare är. Om man vidare betänker vildsvinens rörlighel och all de ej är revirbundna, framstår de föreslagna jaklmeloderna som tveksamma ätgärder när del gäller alt effektivt kunna reglera en vildsvinsslam bäde lill lokal och numerär.

5    Övriga synpunkter

Den principiella frågan om vildsvinels s.k. hemortsrätt i Sverige har väckt slorl iniresse hos ätskilliga remissinstanser (jfr. även 1.12. 1.13, 1.14, 1.17 och 1.25). Flera anser att frägan om hemortsrätt i landet inle har relevans för de vildsvin som nu är lösa. Andra har motsatt uppfattning och anser i vissa fall också alt de nu frilevande vildsvinen är fullt acceptabla ur renrasighetssynpunkl. Från flera håll understryks all föreskrifler om vill­hägn snarasl skapas.

5.1

Riksåklagaren: Slutligen fär jag betona viklen av all ulvecklingen av en frilevande vildsvinsslam noga undersöks de närmaste åren så alt effektiva åtgärder i form av exempelvis ändrat jakliryck i god lid kan vidtas om utvecklingen skulle le sig ogynnsam.

5.2

Lantbruksstyrelsen: Ulredningens argument all vildsvin en gång för flera hundra år sedan tillhört vår fauna och all man därför kan lägga ulrolningsaspekter på frägan finner lanlbruksstyrelsen märklig. Dessa principer bör gälla djurarter vi har i landel eller där artens fortlevnad i världen är hotad. På delta sålt fungerar l.ex. den internationella konven­tionen om handel med utrotningshotade arter av vilda djur och växter -den s.k. Washingtonkonvenlionen. När del gäller vildsvin är inle något av dessa alternativ för handen.

5.3

Statens naturvårdsverk: Vildsvinet har ulan tvekan "hemorlsrält" i Sverige, t.o.m. en bällre räll än flera andra djurarter som i dag förekom-

Prop. 1980/81:82

52

mer i landel. Arten fanns i vilt tillstånd fram lill åtminstone 1700-talet och har sporadiskt förekommit i vär fauna även senare. Den har försvunnit till följd av människans åtgärder och ej på grund av ekologiska förändringar. Vildsvin har goda möjligheter att anpassa sig till och fortleva i den svenska naturen.

Del förhållandel all etableringen av vildsvinsslammar skett genom rymning från hägn behöver i princip inle påverka samhällels inställning. Varg och myskoxe, som har molsvarande "hemortsrätt" i Sverige har exenipelvis getts omfatiande skydd frän samhällels sida, trols att arternas nuvarande förekomst i landel inte berott pä regelrätta och noga förberedda utplanleringar och trols att de kan åstadkomma påtaglig sadegörelse. Ett annat jämförbart exempel är den mellansvenska kronhjorten, där en dei av de frilevande stammarna bildats efler rymningar från villhägn men ändå givits ett kraftigt skydd genom lagstiftningen.

Varje djurart påverkar både "positivt" och "negativt" människans eko­nomiska eller andra intressen. Även ekologiska förändringar sker vid nyintroduklion av en tidigare försvunnen arl. Värderingarna av denna påverkan får dock enligt naturvårdsverkels uppfattning inte vara avgöran­de i principfrågan. Avgörande bör vara om djurarten kan sägas ha "hem­ortsrätt" i landets fauna eller inte. En vägning av en djurarts "för- och nackdelar" skulle strida mol modernt ekologiskt länkande.

5.4 Domänverket: Till grund för ställningstagandet i vildsvinsfrågan har

beredningen lagt den principiella ståndpunkten att vildsvinet har hemorts­

rätt i landet. Domänverket ifrägasäller inte djurartens hemortsrätt, men

framhåller, alt det är myckel tveksamt om vildsvin reservalionslöst nu har

ett berättigande i den svenska faunan.

En fritt levande vildsvinsslam som okontrollerat tillåts utbreda sig i södra och mellersta Sverige, ulgör obestridligt en osäkerhetsfaktor och som enligt domänverkels uppfattning kan komma all för samhällel medfö­ra problem av vitt skilda slag.

5.5

Lunds universitet: Försöksverksamheten inom ell eller tvä omräden bör utformas med inriktning all ta fram information om hur vildsvinen kommer alt fungera i del nutida svenska odlingslandskapet och vidare all skaffa erfarenhet om godtagbara meioder all kunna konlrollera populalion-ens storlek (jakttid, jaktsätl etc). Slutligen bör vid ell eventuellt återinför­ande av frilevande vildsvin en plan föreligga med bl.a. angivande av områden som ur skilda synpunkter är lämpliga för vildsvin. Inom omräden bortsett från försöksområdena där frilevande vildsvin nu förekom­mer, bör åtgärder vidtas för att så snabbt som möjligt la bort vildsvinen.

5.6

Länssstyrelsen i Stockholms län: Om än pä ofrivillig väg får vildsvinet i dag anses ha etablerat sig i den svenska faunan. Utredningen ger inga klara belägg för alt denna vildsvinsslam skulle vara uppblandad med lamsvins-anlag eller andra inte önskade gener. Kostnaderna för en total utrotning av dagens frilevande vildsvin, som hitlills visat sig kunna acklimatisera sig bra i Sverige, står inte heller i rimlig proportion till värdel av en senare "genetiskt" kontrollerad vildsvinsutsällning.

5.7

Länsstyrelsen i Södermanlands län: Länsstyrelsen finner del

även synnerligen angeläget all nya, strängare föreskrifter om villhägn så snart som möjligl meddelas.

Prop. 1980/81:82

53

5.8

Länsstyrelsen i Östergötlands län: Avslutningsvis vill länsstyrelsen framföra farhågor om all de slammar som redan finns lokall kommer alt växa vare sig samhället accepterar det eller inte.

5.9

Länsstyrelsen i Blekinge län: Vildsvin fanns i Sverige ända fram lill 1700-lalet då stammen utrotades av människan. Man kan alltså med fog hävda alt vildsvinet har hemorlsrält i Sverige. Detla faklum har slor betydelse om man anser alt varje djurarts existensberättigande bör bedö­mas utifrän ett ekologiskt synsätt. Av ett sådanl följer bl.a. all avgörande är inte utfallet av ett ekonomiskt skada-nytlaresonemang ulan i slällel huruvida arten har en naturlig och eventuellt också etablerad plats i den svenska faunan. Även djurarter som orsakar en viss ekonomisk skada, l.ex. hjort och varg, skyddas i olika hög grad bl.a. lill följd av denna grundinställning.

1 fråga om vissa djurarter kan det länkas alt en strikt lillämpning av viltekologiska principer för med sig allvariiga olägenheter. I så fall måsle del enligt länsstyrelsens mening anses lillålet all i någon män göra avsteg från dessa grundprinciper. Detla är utgångspunkten för länsstyrelsens ställningstagande belräffande vildsvin i Sverige.

----- Om arten över huvud laget skall komma tillbaka som frilevande

bör denna händelse föregås av en omsorgsfull planering.      Till dess vi

har säkrare material-- är det angelägel all vi behäller handlingsfrihe­

ten i fråga om återinförandet.

Länsstyrelsen finner del slutligen myckel angelägel all reglerna om inrättande av vildsvinshägn skärps och alt hägnen i forlsältningen byggs på ett sädanl sätt all rymningar ytterligare begränsas.

5.10

Länsstyrelsen i Hallands län: Utredningen hävdar vidare att vilsdvinel skulle vara utrotningshotat liksom varg och myskoxe och därför borde skyddas. Detta synsätt kan inte länsstyrelsen dela eftersom det finns myckel starka vildsvinsstammar på europeiska fastlandet. Sålunda uppges del all Holland nu har fäll en fasl slam och all stammen i Väsllyskland ökar. År 1976 sköts 40000 vildsvin i Västtyskland. Del finns alltså inget utrolningshot som skulle motivera en vildsvinsslam i Sverige.

5.11

Lantbrukarnas riksförbund och Sveriges skogsägareföreningars riks­förbund: Jakt- oeh viltvärdsberedningen åberopar i flera sammanhang att vildsvinen en gång tillhört den svenska faunan och all delta skulle vara ett väsenlligl skäl för alt acceptera en frilevande vildsvinsslam i Sverige. LRF och SSR vill hänvisa till den uppfallning som redovisas i del särskilda yttrandet. Vildsvinen fanns i Sverige för 200 år sedan. Både kulluriandska-pel och faunan har sedan denna lid hafl en omfallande omdaning. Jordbru­kels nuvarande förhållanden kan ej jämföras med den situationen som då rådde, både avseende grödval och produktionsområden. Den frilevande vildsvinsslam, som i dag finns i Sverige, har ej uppställ avsiktligt. Rym­ningar från bristfälliga vildsvinshägn är den direkta orsaken. Dessulom är inte heller de i hägn hållna vildsvinen ur arlsynpunkl i överensslämmelse med de utdöda svenska vildsvinen. Bl.a. ingår inkorsning med tamsvin i vilthägnens avelsmaterial. Att i efterhand betrakta ett djurslag, som nor­mall hälls inom villhägn, som nägot nödvändigt för faunans utveckling är enligl LRF:s och SSR:s uppfattning en ofullständig motivering för att

Prop. 1980/81:82

54

tillåta en frilevande vildsvinsslam. Del är accepterat all vissa djurslag för olika ändamål hålls inom villhägn. Enligl vår uppfattning bör vildsvinshägn i en begränsad omfattning kunna tillgodose önskvärdheten av att vildsvin finns i Sverige.

Alt tillföra faunan ett djurslag på artificiell väg mot bakgrund av att detla förut funnits i Sverige uppfyller ej önskemålet om en livskraftig och artrik fauna, utan står i stället i strid med en ekologisk grundsyn. Förändringarna i faunan kan ha medfört all vildsvinen i dag är olämpliga och allvarligl skulle störa andra djur och växters existensmöjligheter. Del bör även påpekas alt för 200 är sedan fanns i södra Sverige för vildsvinen naturliga predatorer.

5.12 Svenska jägareförbundet: Enligl Svenska jägareförbundets uppfatt­ning är de nu frilevande vildsvinens härstamning hell acceptabel ur renra­sighetssynpunkl och bör ses mol den bakgrunden att vildsvinet i vårl land med största sannolikhet aldrig utrotats men väl successivt domeslicerals bort och uppgått i de hjordar av ollonsvin, som lidigare hölls som betesdjur i de sydsvenska ek- och bokskogarna.

Ur verlebratekologisk synvinkel saknar det således betydelse all vildsvi­nen i fråga inle härslammar från en planerad och av myndighet godkänd utsättning. Om de nu frilevande vildsvinsstammarna accepteras har Svens­ka jägareförbundet däremol ingel all invända mol att dessa genom särskil­da åtgärder tillföres avelsdjur av väl dokumenterad härkomst.

Svenska jägareförbundet, som i likhet med beredningen inle bedömt all ölägenheterna eller de frilevande svinens ursprung försvarar uirolningsal-ternativet, anser slutligen lill skillnad från reservanterna att fulll betryg­gande valfrihet kan upprätthällas under några är, om jakt- och viltvårds­beredningens föreslagna handlingsalternativ fastställes. Under inga förhål­landen kan jägareförbundet acceptera uppfattningen att nu gällande läge skulle innebära en tvångssituation, vilken skall fä påverka bedömningen av sakfrågan på ett negativt sätt.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1980