Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Majrts proposition nr 57 år 1973

Prop. 1973: 57

Nr 57

Kuigl. Maj:ts proposition angående åtgärder för gjuteriindustrin; given Stockholms slott den 23 februari 1973.

Kungl. Maj:t vill härraed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrådsprotokollet över industriärenden, föreslå riksdagen att bifalla de förslag, om vars avlåtande till riksdagen föredragande departementsche­fen hemställt,

GUSTAF ADOLF

RUNE B, lOHANSSON

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs frara förslag ora vissa tidsbegränsade åtgärder för gjuteriindustrin. Förslagen syftar till att åstadkomraa en raer plan­mässig strakturomvandling inom gjuterundustrin och att höja den tek­niska kunskapsnivån inom branschen. I propositionen föreslås därför att gjuteriindustrin den 1 juli 1973 inordnas bland de branscher som orafat­tas av det av statsmakterna tidigare beslutade (prop, 1972: 46, NU 1972: 32, rskr 1972: 195) systemet med statliga lånegarantier struk­turgarantier i syfte att finansieUt underlätta företagssamgåenden, Gjuteriindustrin föreslås bli inordnad även i det löpande prograramet för omställningsfrämjande åtgärder i form av statiiga bidrag till konsult­tjänster. Detta program löper tUl utgången av budgetåret 1974/75. I samband härmed avses även resurserna för den uppsökande verksam­heten i anslutning lill omställningsprograraraet bli förstärkta. För nästa budgetår beräknas för detta ändaraål 150 000 kr.

För att till branschens företag förmedla forskningsrön och ny telaiik föreslås en försöksverksamhet under tre år med tekniska konsulenter. Kostnaderna för verksamheten, som föreslås inledas den 1 juli 1973, be­räknas för hela perioden tiU 900 000 kr, eller 300 OOd kr, per budgetår.

1   Riksdagen 1973.1 saml Nr 57

Prop. 1973: 57

Utdrag av protokollet över industriärenden, hållet inför Hans Majrt Konung­en i statsrådet på Stockholms slott den 23 februari 1973.

Närvarande: statsrainislern[REDACTED_EFTERNAMN], rainistern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], NOR­LING,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Chefen för industrideparteraentet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anraäler efler gemensara beredning raed statsrådels övriga ledaraöter fråga angående åtgärder för gjuteriindustrin och anför.

Inledning

Under perioden aprU 1971augusti 1972 genoraförde Svenska gju-teriföreningen och industrideparteraentet i saraarbete en undersökning av den svenska gjuteriindustrin. Avsikten var att belysa branschens nuläge särat bedöraa dess utveckling under första hälfien av 1970-talet. Utredningsresultatet publicerades i septeraber 1972 i en av Svenska gju-teriföreningen utarbetad rapport raed titeln Svensk Gjuteriindustri: Nu­läge, Fraratidsbedöraning,

Över rapporten har efler reraiss yttranden avgivits av arbetarskydds­styrelsen, styrelsen för arbelarskyddsfonden, statistiska centralbyrån (SCB), universitetskanslersärabetet (UKÄ), skolöverstyrelsen (SÖ), sta­tens naturvårdsverk, statens pris- och kartellnärand (SPK), koraraers­kollegiura (KK), överstyrelsen för ekonomiskt försvar (ÖEF), arbets­marknadsstyrelsen (AMS), statens institut för förelagsutveckling (SIFU), styrelsen för teknisk utveckling (STU), länsstyrelserna i Stockholms, Söderraanlands, Jönköpings, Västmanlands, Västernorrlands, Väster-botlens och Norrbottens län, arbetsmiljöutredningen, delegationen för de mindre och medelstora förelagen, inslallatlonsbranschutredningen, melallraanufakturutredningen. Institutet för verkstadsleknisk forskning (IVF), Landsorganisationen i Sverige (LO), Svenska arbetsgivareföre­ningen (SAF) och Sveriges industriförbund vilka avgivit ett geraensaral yttrande, Sveriges akaderaikers centralorganisation (SACO), Tjänste­männens centralorganisation (TCO) och Sveriges hantverks- och indu­striorganisation (SHIO),

Vissa remissinstanser har till sina yttranden fogat yttranden från andra instanser. Sålunda har LO bifogat yttrande från Svenska metallin­dustriarbetareförbundet och SHIO bifogat yttrande från Svenska jäm-och raetallgjuteriers förening (SJMF). Flera länsstyrelser har bifogat ytt­randen från bl. a. företagareföreningarna och näringslivskommittéerna i resp. län.

Prop. 1973: 57

3

Utredningen

Gjuteriindustrins hittillsvarande utveckling

Den svenska gjuteriindustrin omfattade år 1970 460 arbetsställen raed totalt ca 14 000 anställda. Branschens salu- och förädlingsvärde uppgick sararaa år till ca 1 300 railj. kr. resp. drygt 700 railj, ler.

Nästan saratliga gjuterier är belägna i södra och raeUersta Sverige raed en koncentration lill Södermanlands, Jönköpings, Stockholms och Västraanlands län.

Med hänsyn lill de i flera avseenden olikartade produktions- och marknadsförhållandena kan inom gjuteriindustrin tre delbranscher sär-skUjas, näraligen jäm-, stål- och raetallgjuterier. Av dessa delbranscher svarar järngjuterlerna för 66 % av branschens sysselsättning och föräd­lingsvärde. Det övervägande antalet arbetsställen inora branschen åter­finns inora gruppen raetallgjuterier, vilkas huvudsakliga produktion ut­görs av gjutgods av koppar-, alurainiura- och zinklegeringar. Denna se­nare delbransch, sora till största delen består av raycket sraå arbetsstäl­len, svarade år 1970 för 19 % av såväl sysselsättningen som förädlings­värdet inora gjuterundustrin. De genorasnittligt avsevärt större stålgjute-riema svarade sararaa år för 15 % av förädlingsvärdet och sysselsätt­ningen. Branschens orafattning år 1970 fraragår av följande sararaan­ställning.

Gjuteriindustrin år 1970

Arbets-          Sysselsatta

ställen

antal              antal

0/

/o

Förädlingsvärde milj. kr.         %

Järngjuterier Stälgjuterier Metallgjuterier

13 gjuterier gjuter

153                   9 255

20                   2 110

300                   2 690

460                  14 055

mer än en gjutmetall.

66 15 19

100

470                   66 110                   15 140                   19

720                 100

Den inhemska gjutgodsproduktionen, som år 1970 uppgick till när­mare 560 000 ton, har under de senaste decennierna vuxit raycket lång­samt. Särskilt markant var delta under 1960-talet då den för branschen genomsnittiiga produktionsökningen endast uppgick till 0,5 % per år i volym och 2 % i värde. Tillväxttakten skiljer sig dock åt raellan olika gjulraelaller. Således var ökningstakten för t. ex. alurainiuralegeringar betydligt högre än för branschen i genorasnitt, 6,2 % per år i volyra och 7,1 % i värde.

Den låga tillväxttakten i produktionen beror i första hand på att den svenska efterfrågan på gjutgods endast visat en långsara ökning under senare år. Förklaringen härtill är dels att den kontinuerliga höjningen av

It    Riksdagen 1973.1 saml Nr 57

Prop. 1973: 57

4

gjutgodsets prestanda rainskat åtgången i de slutprodukter där materia­let ingår, dels att vissa marknader förlorats till konkurrerande material och raetoder, i första hand tUl plast resp. svetsade eller sraidda kon­struktioner. En raotsvarande utveckling kan konstateras i flertalet andra högindustrialiserade länder.

De svenska gjutgodstillverkarna har också fått erfara en skärpt kon­kurrens från utiändska producenter. Under 1960-talet har iraportande-len av tillförseln till den svenska raarknaden ökat, i volyra räknat, från 14 % tUl 18 %. Speciellt kraftig har ökningen varit på raarknaden för maskingjutgods, näraligen från 5 % år 1960 till 16 % år 1970.

Den svenska gjutgodsexporten är trots en kraftig ökning under senare år fortfarande mycket begränsad och utgjorde år 1970 endast 4 % av den producerade volymen.

Gjuteriindustrins långsamraa produktionstillväxt under 1960-talet har åtföljts av en avsevärd rainskning av antalet företag. Således sjönk anta­let gjuterier från 570 stycken år 1960 tiU 460 stycken år 1970, För järn­gjuterlerna har noterats en nedgång från 247 till 153 produktionsenheter medan antalet stälgjuterier reducerats från 30 till 20 stycken. Antalet nietaUgjuterier har varit i slort sett konstant det senaste decenniet.

De orafattande nedläggningarna har så gott sora undantagslöst skett bland de sraå gjuterierna. Trots detta karakteriseras branschen fortfa­rande av en raycket stor andel raindre företag. Är 1970 hade sålunda drygt 75 % av gjulerierna högst 25 anställda. Speciellt fraraträdande är småföretagsdorainansen bland raetallgjuterierna, där raotsvarande an­del uppgick till över 90 %.

Framtidsbedömning och förslag

Även raed en relativt optiraistisk bedöraning av importutvecldingen torde den svenska gjutgodsproduktionen även i fraratiden koraraa att öka i långsara takt. Utredningen anser att en efterfrågetillväxt på knappt 2 % per år är trolig för perioden 19701975. TUlsararaans raed ett an­tagande ora en något rainskad fraratida iraport ger detta en svensk årlig produktionsökning på ca 3 % per år. För stora produktgrupper, bl. a. för huvuddelen av järngjutgodset för raaskinindustrin särat stål- och tungraetallgjutgods, bedöras förbrukningen år 1975 bil av samma storlek som år 1970. För rör och rördelar finns anledning att räkna med en fortsatt minskning av efterfrågan. Men en jämfört raed tidigare år oför­ändrad årlig produktivitetsökning bedöms branschens totala arbets­kraftsbehov rainska raed i genorasnitt närraare 2 % per år. Utredningen räknar här raed sararaa utveckling för både arbetare och tjänsteraän.

Takten i strukturomvandlingen påverkas också i hög grad av utveck­lingen på det produktionstekniska området. Inora gjuteriindustrin, lik­sora inora flertalet andra industribranscher, leder denna utveckling till en ökad mekanisering och därigenom ofta till en ökad optiraal företags-

Prop. 1973: 57

5

storlek. Enligt utredningens bedöraning koramer den ur teknisk synvin­kel önskvärda gjuteristorleken att i mitten av 1970-talet vara lägst 5 000 ton per år för järngjutgods i längre serier och lägst 1 500 a 2 000 ton per år för korlseriegods. Flertalet svenska järngjuterier har f. n. en produk­tion understigande 3 000 ton per år och så många som en dryg tredjedel tUlverkar under 500 ton per år. Motsvarande förhåUanden kan konstate­ras i de båda andra delbranscherna.

Utredningen understryker eraellertid att en ökad volyra raåste korabi-neras med en längre driven specialisering av produktionen för att de produktionsekonomiska fördelarna till fullo skall kunna utnyttjas. Många svenska gjuterier uppvisar redan idag en hög specialiseringsgrad. Detta gäller bl. a. för produktionen av kokiller, rör, valsar och aducer-gods. Hos raånga förelag i branschen, inte rainst bland tillverkarna av raaskingjutgods, kännetecknas eraellertid produktionen av en betydande splittring vad gäller produkter, serielängder, styckevikler, legeringstyper ra. ra. Enligt utredningen är ett intensifierat saraarbete mellan de en­skilda företagen, innebärande bl, a, produktbyten och gemensara raark-nadsföring vid korapletterande produktsorliraent, en viktig förutsätt­ning för att en specialisering skall kunna genoraföras.

Utredningen konstaterar också alt den för gjutgodsproduktionen vä­sentiiga raodeUtUlverkningen i stor utsträckning sker vid företag, sora genora sin begränsade storlek och ofta oraoderna produktionsutrustning dåligt svarar raot dagens krav. Mot bakgrund härav anses det önskvärt att raodeUbranschens fraratida utveckling blir föreraål för ett närraare studlura.

De adrainistraliva rutinerna anses vidare vara raycket outvecklade i raånga gjuteriföretag. Detta förhållande är särskUt raarkant i de mindre företagen. Sålunda saknas inte säUan såväl förkalkylering av offerter sora efterkalkylering av erhållna order. Detla bedöras vara speciellt all­varligt i en bransch där huvuddelen av produktionen inte utgörs av stan­dardprodukter utan sker efter specifikation från kunderna i varje en­skUt fall. Även vad avser budgetering konstateras betydande brister. Då ett rationellt utnyttjande av raoderna adrainistraliva rutiner ofta för­utsätter större förelagsstorlekar än de sora nu finns inora stora delar av gjuteriindustrin anses det även på detta oraråde finnas potentiella saraordningsvinster.

Utredningen framhåller att det för att branschen skall kunna raöta de krav sora i framtiden komraer att ställas krävs betydande insatser vad gäller forskning och utveckling (FoU). FoU-arbetet inora gjuteriindu­strin är Uksora inora flertalet andra branscher starkt koncentrerat till de stora och raedelstora företagen. Vid sidan härav sker ett relativt orafat­tande kollektivt FoU-arbete vid Svenska gjuteriföreningen raed finan­siellt stöd från statens sida. Utredningen anser att en successivt vidgad rara för det statiiga stödet till såväl den kollektiva som den ensldlda

Prop. 1973: 57

6

FoU-verksamheten är önskvärd. Den raera grundläggande gjuteriforsk-nuigen, sora f. n. i viss utsträckning bedrivs vid de tekniska högskolorna, bör enligt utredningen förstärkas genom att en professur i gjuteriteknik inrättas.

Gjuteriindustrins fraratida utveckling koraraer också på ett avgörande sätt att vara beroende av i vUken utsträckning och på vilket sätt man lö­ser branschens arbetsmiljöproblera. I den specialstudie rörande gjute­riernas arbetsmiljö, sora utförts inora raraen för utredningen, har klart dokuraenterats att betydande problera föreligger vad gäller bl. a. buller, värme, drag och darara. Arbetet raed att reducera sådana olägenheter komraer att ställa stora krav på såväl arbetsraUjöförbätlrande investe­ringar i produktionsapparaten sora insatser på FoU-orarådet. De raest kostsararaa investeringarna bedöras därvid koraraa att avse ventilations­anläggningar. Enligt utförda beräkningar stiger kostnaderna för denna typ av railjöförbättrande åtgärder kraftigt raed fallande företagsstorlek. För ett gjuteri raed 1 000 tons årsproduktion är sålunda investerings­kostnaden per producerat ton gjutgods raer än tre gånger så hög som i ett gjuleri vars produktion uppgår till 10 000 ton per år.

Mot bakgrund av de betydande insatser som kommer att krävas fin­ner utredningen det önskvärt att statliga bidrag läranas till arbetsraUjö­förbätlrande investeringar inora gjuterierna. Man anser det vidare ange­läget att staten på olika sätt stöder FoU-verksamheten på detta område.

Enligt utredningens mening raedför bristen på gjuteriteknisk utbUd­ning på såväl högskole- sora gymnasienivå svårigheter för branschen att rekrytera kompetenta ingenjörer. Vid de tekniska högskolorna ges f, n. endast korta kurser i gjuteriteknik. Den tidigare näranda professu­ren anses även från denna synpunkt angelägen,

på gyranasienivå sker utbildningen i förra av gjuteriteknisk specialise­ring under fjärde studieåret på raaskinteknisk linje. Utredningen anser att en gjuteriteknisk linje inora ramen för den fyraåriga tekniska gyrana­sieskolan bör inrättas vid gyranasiet i Jönköping, Det frarahålls också sora önskvärt att det vid sarama skola inrättas en tvåårig utbildning för gjuteritekniker.

Slutligen föreslår utredningen att fortbildningskurser för förmän an­ordnas och att kursprograraraet vid Svenska gjutarskolan i Jönköping kompletteras raed gjuterimekanisk utbildning särat kurser för raodell-snickare och metallraodellraakare.

Remissyttrandena

Allmänna synpunkter

Flertalet reraissinstanser uttrycker stor tillfredsställelse över alt gjute­riindustrins förhållanden blivit föreraål för en grundlig undersökning. De remissinstanser som uttalat sig rörande branschens framlida utveck-

Prop. 1973: 57

7

ling delar också i huvudsak utredningens bedömningar och slutsatser.

Några remissinstanser anser dock att prognoserna rörande den fram­tida produktionsutvecklingen är alltför optimistiska. Såväl metaUmanu-fakluruiredningen sora SAFIndustriförbundet anser således att den framtida importkonkurrensen troligen har underskattats.

Vad avser strukturomvandlingen i branschen har enligt ÖEF den fraratida nedläggningstakten troligen underskattats. Från beredskapssyn­punkt utgör den orafattande nedläggningen av anläggningar ett allvarligt problera då den frärast drabbar de mindre gjuterierna vilka är speciellt lämpade för den ökade korlserieproduktion sora aktualiseras i ett be­redskapsläge. Även SAFIndustriförbundet raenar alt den fraratida nedläggningstakten underskattats då raånga företag i branschen har en dålig lönsarahet vilket raedför svårigheter att finansiera bl. a. nödvän­diga miljöförbättrande och produktivitetshöjande investeringar.

SJMF anser att den optimala gjuteristorleken överskattats av utred­ningen. Enligt föreningens raening raåste de raindre servicegjuterierna bedöraas efter andra grunder än de större gjulerierna raed produktion i långa serier. Denna åsikt delas av Jönköpings läns företagareförening.

Enligt TCO.s raening har utredningen underskattat den framtida minskningen av antalet tjänstemän inora branschen. Den ökade använd­ningen av datorer för processtyrning och produktionsplanering talar för att antalet tjänsteraän inora gjuteriindustrin koraraer att rainska krafti­gare än vad sora föratsetts,

Arbetarskyddsslyrelsen har i vissa frågor inora arbetsrailjöorarådet en från utredningen avvikande raening. Bl. a. har silikosriskerna i saraband med press- och kokillgjutning särat vid användning av olivinsand enligt styrelsens raening underskattats.

Länsstyrelserna i Norrlandslänen frarahåller att den nuvarande kon­centrationen av gjuterundustrin till södra och raeUersta Sverige är otUl­fredsställande, Länsstyrelsen i Västerbottens län föreslår att det fram­tida behovet av gjutgods inora norrländsk verkstadsindustri görs till föremål för en närmare undersölaiing. Länsstyrelsen i Västernorrlands län har bedörat behovet av ett järngjuteri för närservice till länets verk­stadsindustri vara så påträngande alt en speciell arbetsgrupp tillsatts för att studera förutsättningarna för en etablering av ett järngjuteri i länet. Enligt länsstyrelsen i Norrbottens län fmns inora länet goda förutsätt­ningar för etablering av såväl ett stort gjuteri raed ett specialiserat sorti­ment sora en raindre enhet raed raera diversifierad produktion.

Åtgärder för att påverka branschens utveckling

SAF Industriförbundet konstaterar att lönsaraheten inora svensk in­dustri under de senaste 10 åren visat en fallande trend. På grund härav har bl. a. företagens kapitalanskaffning försvårats eller omöjliggjorts. De

Prop. 1973: 57

8

branschutredningar som fraralagts under senare år visar alla på geraen­sararaa problem, som sararaanhänger med denna allmänna lönsamhets-försämring. Enligt organisationernas uppfattning kan branschspecifika åtgärder inte nå avsedd effekt, ora inle den aUraänna lönsarahetsutveck-lingen förändras till det bättre.

LO påpekar att utredningen inte innehåller konkreta förslag utan när­mast kan karakteriseras som en probleminventering. Mot bakgrund härav föreslår LO att en arbetsgrupp tUlsätts med uppgift att utvärdera utredningen och bedöraa huruvida behov av statliga stödåtgärder före­ligger. Om ett sådant behov finns bör arbetsgruppen utarbeta ett förslag till åtgärdsprogram. LO framhåller vidare att restriktivitet bör iakttagas vad gäller statligt stöd tUl stagnerande branscher. I ett övergångsskede kan det dock vara motiverat raed begränsade statliga insatser under för­utsättning att initiativ tas även från branschens sida för att på lång sikt tiygga sysselsättningen.

Svenska metallindustriarbetareförbundel frarahåller att ett branschråd för gjuteriindustrin bör inrättas i anslutning till det nya industriverket. Rådet, sora bör vara sararaansatt av representanter för gjuteriföretagen, de anställda och statsraakterna, bör ha till uppgift att fortlöpande följa utvecklingen inom branschen samt diskutera och föreslå de näringspoli­tiska åtgärder som behöver vidtas. Metallindustriarbetareförbundet an­ser vidare att en plan för ökad saraverkan raellan gjuteriföretagen bör utarbetas av branschorganisationerna. Detla är särskilt viktigt när det gäUer produktbyten, raarknadsföring, administration och investeringar. En sådan plan bör ligga till grund för de ekonoraiska insatser statsraak­terna kan behöva göra för branschen. En form av statliga stödåtgärder för att åstadkomma den nödvändiga samverkan raellan företagen är en­ligt förbundet att gjuterier i likhet raed förelag inora vissa andra bran­scher ges raöjligheter att få statliga länegarantier (strukturgarantier).

Uppfattningen att gjuteriindustrin bör inkluderas bland de branscher sora kan erhålla statliga strukturgarantier och särskilt oraställningsstöd i förra av bidrag för undersökningar rörande förutsättningar för företags-saragåenden framförs av länsstyrelsen i Jönköpings län och SIFU. Även delegationen för de mindre och medelstora företagen anser att dylikt stöd bör övervägas.

Några remissinstanser berör de problem sora härrör från gjuteriföre-tagens ofta bristfälliga adrainistrativa rutiner. SJMF frarahåller att det mot bakgrund av den dåliga lönsamheten i branschen är beklagligt alt konstalera att företagens kalkylerlngsrutiner är svagt utvecklade. Detta visar att behovet av utbildning och inforraation på det ekonoraiska om­rådet är slort. Detta gäUer såväl mindre sora större företag. Uppfatt­ningen att adrainistrativa kunskaper i större orafattning raåste tillföras förelagen delas av Svenska metallindustriarbetareförbundel. Utbildning

Prop. 1973: 57

9

av företagsledare är enligt förbundet en nödvändig del i en aktiv branschpolitik. Ett på så sätt förbättrat kunnande skulle kunna bidra till förbättrad lönsarahet inora branschen och tUl en ökad förståelse för be­hovet av saraverkan raellan företagen. SIFU anser att behovet av fort­bildningsinsatser klart framgår av utredningen och föreslår att SIFU får i uppdrag att i samarbete raed bransch- och personalorganisationerna genoraföra ett fyraårigt utvecklingsprograra. Insatser på ulbUdningsora-rådet bör därvid inta en fraraträdande plats.

Det allraänna behovet av ett intensifierat FoU-arbete inora det pro­duktionstekniska orarådet vid branschens förelag och saraarbetsorganisa­tioner understryks av flera reraissinstanser. Svenska metaUinduslriarbe-tareförbundet har uttalat sig för ell ökat statligt stöd till denna verksara­het. STU frarahåller att raan i prograraraet för behovsorarådet produk­tionsteknik speciellt angivit gjuteriteknik, varför stödraöjligheter här föreligger för väl underbyggda utvecklingsprojekt från enskilda indu­strier och industrigrupper. STU konstaterar dock att det under inneva­rande budgetår hittills inte funnits några projekt av gjuteriteknisk art för behandling. Projekt raed helt ny teknik i produktionsprocessen eller nya produkter för gjuteriteknisk tillverkning, sora bedöms kunna för­ändra situationen i branschen till det bättre, skulle STU ulan tvekan prioritera.

Flera reraissinstanser uttalar sig för en professur i gjuteriteknik. En­ligt UKÄ koraraer denna fråga att behandlas i saraband raed arbetet raed ärabelets förslag tUl anslagsfrarastäUning för budgetåret 1974/75,

IVF frarahåller att gjuteriemas ofta ringa storlek ulgör ett problera då det gäller att sprida kunskap ora gjorda erfarenheter i forsknings-och utvecklingsarbetet och att orasätta dera i praktisk verksarahet, IVF vill därför understryka vikten av att en personlig uppsökande, inforrae-rande och rådgivande verksamhet tillskapas för de mindre och medel­stora företagen i branschen. Denna åsikt delas av länsstyrelsen i Jönkö­pings län, som anser att förulsällningama bör prövas för att försöksvis inrätta en teknisk konsulenttjänst inom gjuteriindustrin på sararaa sätt sora inora den träbearbetande industrin. Enligt länsstyrelsen bör raot bakgrund av gjuterikoncentrationen till denna del av landet och av att en stor del av branschens forskningsresurser finns samlade hos Svenska gjuterif öreningen i Jönköping en sådan konsulent lämpligen placeras vid företagareföreningen i Jönköpings län.

Utredningens förslag ora statliga bidrag till investeringar för att för­bättra arbetsrailjön inora gjuterierna behandlas av flera reraissinstanser. Arbetarskyddsslyrelsen anser att kostnaden för en god arbetsmiljö raåste ses sora en produktionskostnad och att denna i princip bör bäras av företagen. Detta hindrar inte att statliga stödåtgärder kan vara raotive-rade för viss bransch eller visst företag, sora i ett utsatt läge drabbas av stora kostnader för t, ex. nödvändig upprustning av arbetsrailjön, Mo-

Prop. 1973: 57

10

tiven för sådana insatser bör eraellertid enligt arbetarskyddsslyrelsen vara sysselsättningspolitiska eller näringspolitiska och bidrag lämnas inora raraen för de stödåtgärder sora företas raot bakgrund härav. Dessa uppfattningar delas av arbetsmiljöutredningen. Länsstyrelsen i Jönköpings län raenar att det i och för sig är tveksamt ora staien bör ge bidrag till en speciell bransch för detla ändaraål. Med hänsyn bl, a, tiU att utländska gjuteriföretag ofta raöter lägre krav än motsvarande svenska företag vad gäller arbetsmiljön bör dock enligt länsstyrelsen lärapligheten av bidrag prövas i detta fall. Enligt Svenska metalUndu-slriarbetareförbundeis raening kan branschens behov av kapital för ar-betsmiljöförbällrande investeringar inte täckas internt. Finansiella insat­ser från statens sida bör kunna ske i förra av riskkapital.

Reraissinstansernas inställning till förslaget ora ökat stöd tUl FoU-ar­bete inora arbetsrailjöorarådet är genoragående positiv. Arbetarskydds-styrelsen anser sålunda att detta är ett område där statligt stöd i första hand kan vara motiverat. Arbetarskyddsfondens styrelse konstaterar att gjuteriindustrins behov av FoU-insatser på arbetsrailjöorarådet är bety­dande. Styrelsen är för sin del inte fräraraande för alt stödja denna typ av verksarahet. Man efterlyser dock en av förelagen utförd systeraalisk genoragång av miljöfrågoma samt en plan i vilken raålen för den railjö­förbättrande verksaraheten anges raed en angelägenhelsgradering av de åtgärder som erfordras. Enligt styrelsens mening karakteriseras bran­schens verksarahet på arbetsrailjöorarådet i dagens läge av relativt spo­radiska insatser som görs först när problemen blir akuta. STU anser att FoU-projekten på arbetsrailjöorarådet ofta är av den art att de lärap­ligen samordnas och organiseras kollektivt. Härigenom möjliggörs tids-och kostnadsbesparingar. STU avser dock att även stödja enskilda in-dustrianknulna produktutvecklingsprojekt med miljöteknisk inriktning.

Vad gäller ökade utbildningsinsatser inora raraen för gyranasieskolan är raeningarna delade bland remissinstanserna, Allraänt positiva till en ökning är bl, a, AMS, SIFU och länsstyrelsen i Jönköpings län. Länssty­rdsen understryker att utbildningen ifråga i enlighet raed förslaget bör förläggas till Jönköping, Länsstyrelsen i Södermanlands län vill för sin del uttala en viss tveksamhet beträffande en utbyggnad av gymnasiesko­lan i Jönköping, Denna utbildningsfråga och lokaliseringen av nya ut­bildningsformer bör enligt länsstyrelsen övervägas raed beaktande av bl, a, det fraratida behovet av yrkesarbetare inom gjuterUndustrin,

TCO ställer sig avvisande till att de aktuella utbildningslinjerna inrät­tas. TCO anser sig inte kunna tUlstyrka att specialutbildning inom en näringsgren med minskande sysselsättningsraöjligheter ges en kraftigt ökad prioritet, när åtgärder inte saratidigt föreslås för att öka anställ­ningstryggheten för de redan sysselsatta i branschen.

SÖ frarahåller att 1964 års beslut om utformningen av de gyranasiala

Prop. 1973:57

II

skolorna innebar att en allraän teknisk utbUdning utan alltför stark spe­cialisering infördes. Denna imiktning har ytterligare markerats vid gym-nasieskolreforraen år 1971. De principer som låg till grund för dessa be­slut äger fortfarande giltighet. Mot denna bakgrund avstyrker SÖ utred­ningens förslag om inrättande av särskilda utbildningsgrenar för gjuteri­teknik inom gymnaiseskolans två- och fyraåriga tekniska linjer. Beträf­fande försöksverksamheten raed den gjuteritekniska varianten inora den raaskintekniska linjen anser SÖ att det ringa elevintresset i och för sig raotiverar att utbildningens fortsatta anordnande sätts i fråga. Försöks­verksamheten, som är riksrekryterande, förväntades samla rainst 15 ele­ver per år. Antalet elever sora erhållit slutbetyg uppgick år 1970 tUl fera och år 1971 tUl tolv. Läsåret 1971/72 kunde utbildningen inte anordnas på grand av brist på elever. Med hänsyn till det otvetydiga behovet av teknisk personal för gjuteriindustrin och det förhållandet att viss tek­nisk personal om än i mindre orafattning tillförs näringsgrenen från denna utbildning har dock SÖ i annat sararaanhang föreslagit Kungl. Maj:t alt försöksverksarahelen får fortsätta.

SÖ anser vidare att vidtagna och planerade åtgärder vad gäller utbild­ning av gjutare och modellsnickare motsvarar vad utredningen anser bör koraraa till stånd beträffande dessa personalkategorier.

Departementschefen

Gjuteriindustrin genoragick under 1960-talet betydande strukturella förändringar. Den långsararaa efterfrågetillväxten i korabinalion raed en ökad iraportkonkurrens ledde till överskottskapacitet inora flera produkt-oraråden. Järasides härmed ställdes många företag i branschen inför krav på omfattande moderniseringar av produktionsapparaten och för­bättringar av arbetsrailjön. För fraraför allt de mindre förelagen sakna­des i raånga fall möjligheter att möta dessa krav vilket medförde ett stort antal företagsnedläggningar. Således kora under 1960-talet 110 företag, huvudsakligen inom järngjuteriområdet, all läggas ned. Totalt beräknas ca 3 000 personer direkt ha berörts av dessa nedläggningar.

Denna snabba strukturoravandling ingav farhågor för branschens fraratida utveckling. Under våren 1971 inledde därför Svenska gjuteri-föreningen och industrideparteraentet en geraensara undersökning för att kartlägga branschens nuläge och bedöraa dess utvecklingsraöjlig-heter. Utredningsarbetet, vilket huvudsakligen bedrivits vid Svenska gju­terif öreningen, redovisades hösten 1972 i en rapport, sora har reraissbe-handlats.

Det föreliggande utredningsraaterialet tillsararaans raed reraissyttran­dena utgör enligt min raening ett tUlräckligt underlag för att nu pröva behovet av särskilda industripolitiska åtgärder för gjuteriindustrin.

Prop. 1973:57

12

En fortsatt strukturoravandling inora gjuteriindustrin synes vara en nödvändig förutsättning för att branschen i fraratiden skall vara konlcur-renskraftig och därraed kunna erbjuda de anställda en tryggad syssel­sättning och en god arbetsrailjö. Den tekniska utvecklingen raot alltraer raekaniserade och kapitalkrävande tillverknlngsraetoder och de höga kostnaderna för nödvändiga förbättringar av den inora stora delar av branschen dåliga arbetsrailjön torde i raånga fall koraraa att ställa krav på större och raera specialiserade enheter. Jag vill emellertid i detla sararaanhang understiyka att det även i fraratiden koraraer att finnas behov av raindre gjuterier för produktion i kortare serier. Även av dessa företag torde dock koraraa att krävas en hög grad av specialisering i produktionen vad avser bl, a, styckevikter och gjutraetaUer.

I utredningen har konstaterats alt arbetsrailjöproblemen är betydande inom gjuterundustrin. Det FoU-arbete som delvis raed statiiga medel bedrivs på arbetsmUjöområdet liksom en utveckling mot större enheter raed mera avancerad produktionsteknik innebär att föratsättningar skapas för att betydande delar av branschens problem i detta avseende skaU kunna lösas. Av dessa skäl bör statiiga åtgärder för gjuterundu­strin enligt min raening huvudsakligen inriktas på att skapa konkurrens­kraftiga enheter, som själva kan bära kostnaderna för angelägna raUjö-förbättringar.

Jag delar den av utredningen och flera reraissinstanser fraraförda åsikten att det i framtiden kommer att krävas en intensifierad samver­kan mellan de enskilda gjuteriföretagen. Den samverkan som hittills kunnat noteras har haft begränsad omfattning och varit av relativt spe-cieU karaktär. För perioden 19601970 finns endast 13 stycken kända överenskoraraelser om överförande av hela eller delar av produktionen från ett förelag till ett annat. I flertalet fall har överenskoraradserna träffats i saraband raed att ett av företagen beslutat lägga ned driften. Även antalet genoraförda fusioner inora branschen är begränsat. För 1960-talet är endast 18 fall kända. I saratliga fall har parterna utgjorts av stora eller raedelstora gjuterier.

Gjuteriindustrins svårigheter alt möta nödvändiga förändringar av produktionsinriktning och produktionsstruktur torde till stor del ha sin grund i den inora branschen rådande företagsstrukturen, fraraför allt den stora andelen raindre och raedelstora förelag, varav fierlalet är fa-raUjeföretag. Såväl bristen på kunskap ora föratsättningarna för ett ökat saraarbete raed andra företag som de ofta otillräckliga finansiella resur­serna för att genomföra angelägna samverkansprojekt är i många fall särskilt påtagliga för denna typ av företag.

Hur en saraverkan konkret bör utforraas vad gäller orafattning och inriktning varierar naturligtvis från fall till fall. Medan för vissa företag ett fullständigt ägarraassigt saragående kan vara den lärapligaste forraen, är i andra fall ett samarbete av raera begränsad orafattning i förra av

Prop. 1973: 57

13

t, ex. geraensararaa försäljnings- och inköpsbolag kanske den bästa lös­ningen. Ytterligare andra forraer kan vara avtal ora produktbyten eller geraensaral utvecklingsarbete på det tekniska eller ekonoraiska orarådet.

En ökad saraverkan inora gjuteriområdet bör inte begränsas till att avse enbart gjutgodsproducentema. Även ora det produktionsbortfall sora uppstår genora nedläggningen av vissa gjuterier också i fraratiden koraraer att korapenseras av kapacitetsutbyggnad vid kvarvarande före­tag eventuell även genora nyetablering kan i vissa fall försörjnings-problera uppkoraraa för enskilda avnäraare. Riskerna härför torde vara särskilt stora för köpare av sådant gjutgods sora lärapar sig dåligt för produktionen i större och högt raekaniserade anläggningar. Problera av detta slag kan i vissa fall lösas genom ett fastare samarbete mellan gjuterierna och deras kunder. En saraverkan av delta slag kan också medverka till en ändamålsenlig lösning på problemen raed närhetsser­vice inora vissa regioner. Genom ett fastare samarbete raellan gjute­rierna och gjutgodsförbrukarna raöjliggörs även en begränsning av de besvärande effekterna av konjunkturvariationerna. Ett annat oraråde där en ökad saraverkan raellan gjuterierna och deras kunder kan vara motiverad gäller tillverkningen av gjuterimoddler, Sora utredningen frarahåller är tillgången tUl raoddler av hög kvalitet av raycket stor be­tydelse för såväl köparna sora producenterna av gjutgods.

Behovet av ökad saraverkan i fasta forraer raellan enskilda förelag har kunnat konstateras inom flera industribranscher. För att stimulera till en ökad aktivitet i detla avseende beslöt slatsmaklema våren 1972 (prop. 1972: 46, NU 1972: 32, rskr 1972: 195) ora inrättandet av ett sys­tera raed statliga lånegarantier (stmkturgarantier) i syfte alt rainska de finansiella hindren för saragåenden i olika forraer inom TEKO-indust­rierna, den manuella glasindustrin, skoindustrin och möbelindustrin. Saratidigt beslöts att det då löpande oraställningsprograramet för TEKO-industrierna och den raanuella glasinduslrin dels skulle förslär­kas, dels utvidgas till alt orafatta även skoindustrin och raöbelindustrin.

Syftet med strukturgarantierna är som jag redan antytt att underlätta en önskvärd strukturoravandling inom målbranscherna. Avsikten är därvid företrädesvis att ett lönsamt och expansivt företag skall ges ökade möjligheter att förvärva ett annat företag eller delar av detta. Det övertagande företaget behöver inte nödvändigtvis tillhöra någon av mål-branscherna då en vertikal eller annan integration över branschgrän­serna i vissa fall kan vara den ur strukturpolltisk synvinkel mest lämp­liga åtgärden.

Lån med slrukturgaranlier placeras förmånsrättsligt närraast det egna kapitalet varför någon säkerhet för garantin eUer det raot garantin sva­rande lånet inte behöver ställas. Garantins löptid är normalt högst 10 år med regelbunden återbetalning, I speciella fall kan dock anstånd raed araorteringar eller förlängning av löptiden koraraa ifråga. Räntan på lå-

Prop. 1973: 57

14

nen är rörlig och raotsvarar den sora gäller för s, k, industrigarantilån. Då särskilda skäl föreligger kan räntebefrielse raedges för viss lid,

Adrainistrationen av lånegarantier handhas av AB Struklurgaranti, sora är ett helägt dotterbolag tiU Sveriges investeringsbank, TUl bolaget, har knutits ett strakturråd raed representanter för arbetstagare och ar­betsgivare. Strukturrådel har en i förhållande till bolagets styrelse rådgi­vande funktion beträffande frärast garantigivningens inriktning och för­delning på branscher.

Omställningsprogrammet, som löper under budgetåren 1972/73 1974/75, administreras f. n. av komraerskollegiura. Inora raraen för pro­grararaet lämnas bidrag för att finansiera undersökningar sora syftar till alt konkretisera förutsättningarna för företagssamgåenden. Med före­tagssamgåenden avses såväl förvärv av företag eller driftsenheter sora etablering av för flera företag geraensararaa bolag för t. ex. försäljning eller inköp.

Bidragen har korapletterats raed aktiva insatser från komraerskolle-glels sida. Sålunda har till kollegiet knutits expertis raed uppgift att ge­nora uppsökande verksarahet stiraulera företagen till att planraässigt överväga olika saraarbetsforraer.

En ingående utvärdering av de saralade effekterna av systeraet raed strukturgarantier och det löpande oraställningsprograraraet är inte möj­lig förrän efter den treåriga försöksperioden. Det kan dock redan nu sä­gas att såväl omställningsprograraraet sora lånegarantierna rönt ett posi­tivt gensvar bland raålbranschernas företag. Inora raraen för det av koraraerskollegiura adrainistrerade oraslällningsprogramraet har hittills behandlats ett sjuttiotal undersökningsprojekt. Ytterligare ett tjugotal ansökningar är f. n. under behandling. Under det dryga halvår AB Strukturgaranti varit verksamt har flera projekt behandlats och bedörats som företags- och sarahällsekonoraiskt angelägna.

Flera reraissinstanser har föreslagit att gjuteriindustrin bör få del av det statliga stöd jag här redogjort för. Mot bakgrund av det behov av en raera planraässig strukturoravandling inora svensk gjuteriindustri som jag redovisat ansluter jag mig lill denna uppfattning. Jag förordar därför alt gjuteriindustrin från och med budgetåret 1973/74 inordnas bland raålbranscherna för det nu löpande oraställningsprograramet och för systemet raed statligt garanterade strukturlån. En följd härav blir gi­vetvis att det till AB Strukturgaranti knutna strukturrådel utökas med representanter för arbetslagarna och arbetsgivarna inom gjuteriindustrin.

Ramen för de statligt garanterade struklurlånen uppgår för inneva­rande budgetår till 40 railj. kr. Efler en successiv uppbyggnad skall den enligt planerna uppgå lill 100 milj, kr, vid utgången av budgetåret 1974/75. I anslutning härtUl har på riksstaten under trettonde huvudti­teln förts upp dels ett reservationsanslag till Kostnader för räntebefrielse vid strukturgarantier tUl företag inom vissa industribranscher, dels ett

Prop. 1973: 57

15

förslagsanslag till Täckande av förluster på grund av strukturgarantier tUl företag inom vissa industribranscher. Dessa anslag har för budget­året 1973/74 föreslagits bli uppförda raed resp. 825 000 kr. och ett for­radlt belopp av 1 000 kr. (prop. 1973: 1 bU. 15 s. 29 och 30). Någon ändring av de föreslagna beloppen blir inte aktuell genom raitt förslag.

Jag bedömer den tUlgängliga strukturgarantiramen av 70 milj. kr. un­der nästa budgetår som tUlräcklig för att rymma även gjuteriindustrin. Den successiva utvidgningen av raraen till 100 railj. kr. budgetåret 1974/ 75 bör inte heller påverkas av alt gjuteriindustrin inordnas bland raål­branscherna.

Anslaget Oraställningsfrärajande åtgärder för vissa industribranscher har för budgetåret 1973/74 föreslagits bli uppfört raed 5 railj. kr. (prop. 1973:1 bil. 15 s. 31). De insatser sora kan förutses för gjuteriindustrin bör kunna rymmas inom ramen för detta belopp utan att möjligheterna för företag inom de nuvarande raålbranscherna att erhålla bidrag påver­kas negativt.

Bidragsmöjlighetema bör eraellertid korapletteras raed aktiva insatser från samhällets sida for att intressera företagen för angelägna samver­kansprojekt. Inom ramen för det nuvarande oraslällningsprogramraet finns vid koramerskollegium expertis sysselsatt raed denna uppsökande verksarahet. Mot bakgrund av att erfarenheter saknas av gjuteriindust­rins speciella förhållanden bör ytterligare expertis tillföras denna verk­samhet. Jag har tidigare denna dag vid rain anraälan av frågan ora in­dustripolitisk verksorganisation, ra. ra. (prop. 1973: 41) förordat att ad­rainistrationen av oraställningsprograraraet flyttas över till del industri­verk, sora föreslås bli inrättat den 1 juli 1973. I konsekvens härraed bör även den nu aktuella gjuleriexpertisen knytas till industriverket. Kostna­derna för verksaraheten har jag beräknat till 150 000 kr. för budgetåret 1973/74. Vid rain raedelsberälming för industriverket har jag beaktat även dessa kostnader.

De adrainistrativa rutinerna är, sora utredningen visat, dåligt utveck­lade i många gjuteriföretag. Dessa brister är speciellt tydliga i de mindre företagen, ett förhållande som gjuteriindustrin delar raed raånga andra industribranscher. Vid rain anraälan av frågan om industripolitisk verks­organisation, ra, ra, har jag förordat bl, a, en förstärkning av företagare­föreningarnas resurser för alt intensifiera föreningarnas uppsökande verksarahet. Huvudsyftet härraed är alt företagen i ökad utsträckning skall kunna erhålla service vad avser bl, a, analyser av resp, förelags si­tuation. Jag har i detta samraanhang frarahållit att förhållandena inom gjuteriindustrin bör uppmärksammas. Jag vill vidare också närana att enligt vad jag erfarit diskussioner har inletts raellan gjuteriindustrins branschorganisationer och SIFU angående förutsätlningarna för ett för branschen anpassat utbildnmgsprograra,

I utredningen har framhållits behovet av ökade utbildningsinsatser.

Prop. 1973:57

16

Jag vill i detta samraanhang erinra om att Kungl. Maj:t den 26 januari 1973 medgivit att försöksverksamheten med gjuteriteknisk variant av maskinteknisk gren får anordnas vid gyranasieskolan i Jönköping även under läsåren 1973/74 och 1974/75. SÖ har i saraband härraed anrao-dats att senast den 1 septeraber 1974 redovisa erfarenheterna av denna utbildning. Vad avser utbildningen vid Svenska gjutarskolan i Jönköping har SÖ i saraarbete raed Verkstadsindustrins yrkesnärand påbörjat en revidering och oraarbetning av tira- och kursplanerna. Förändringarna överensstämmer i huvudsak med utredningens förslag om gjuteriraeka-nikerutbildning. Mot bakgrund av dessa förhållanden finner jag efter sararåd raed chefen för utbildningsdeparteraenlet inle anledning att föreslå ytterligare åtgärder inora detta oraråde.

Den fraratida utvecklingen kommer att ställa höga krav på bran­schens förmåga att utveckla och introducera ny teknik. Detta gäller inte rainst på arbetsrailjöorarådet, där sora jag tidigare närant förhållandena är otillfredsställande inora raånga förelag. Det statliga stödet tUl den kollektiva gjuteritekniska forskningen är redan nu betydande. Denna forskning sker inora ramen för det program för verkstadsteknisk forsk­ning varora avtal träffats raellan STU och Stiftelsen Verkstadsteknisk forskning. Avtalet, sora är feraårigt, tecknades hösten 1970 och löper tUl utgången av budgetåret 1974/75. Den gjuteritekniska forsknmgen inom detta program har budgeterats till 1 milj. kr. för innevarande budgetår och ökar successivt lill 1,2 raUj. kr. för budgetåret 1974/75. Den utgör därigenora en väsentlig del av det totala prograraraet, som för budget­året 1972/73 uppgår tUl 4 580 00 kr,, och har fastställts i proportion tUl gjuteriindustrins finansiella engagemang i prograraraet. Det statliga bi­draget täcker 40 % av kostnaderna för denna forskning. STU har därut­över i sina förslag till anslagsfraraställning för budgetåret 1973/74 frara­hållit behovet av gjuteritekniskt FoU-arbete. Vid rain anraälan av ansla­get Styrelsen för teknisk utveckling: Teknisk forskning och utveckling i statsverkspropositionen till årets riksdag har jag räknat raed ökade insat­ser inora bl. a, området produktionsteknik (prop, 1973: 1 bU, 15 s. 64), Möjligheter torde därför föreligga för enskilda företag eller företags­grupper inom gjuteriindustrin att erhålla stöd för FoU-projekt.

Även inom arbetsrailjöorarådet har STU fraraför allt under det se­naste året lämnat betydande bidrag till gjuteriindustrins FoU-arbete, Li­kaså har styrelsen för arbetarskyddsfonden ställt sig positiv till att stödja sådan verksamhet. Styrelsen efterlyser emellertid en konkret plan för hur branschens arbetsmiljöproblera skall lösas. Jag delar styrelsens upp­fattning all branschorganisationerna här har en väsentlig uppgift,

Gjuteriuidustrin har således redan nu stora raöjligheter att erhålla slöd för väl underbyggda FoU-projekt inora oUka oraråden. Det är eraellertid av stor vikt att resultaten av FoU-arbetet når de enskilda företagen och där orasätts i praktiken. Sora framhållits av flera reraiss-

Prop. 1973: 57

17

instanser finns i detta avseende svagheter inom branschen. Dessa pro­blem torde tUl stor dd ha sin grund i det betydande inslaget av raindre företag vilka ofta har svårigheter att på ett lärapUgt sätt inhärata forsk­ningsresultat och orasätta dessa i den egna produktionen. Branschens problera i detta avseende understryks av att endast en fjärdedel av före­tagen är anslutna tUl den branschförening i vars regi den alldeles över­vägande delen av den kollekliva forskningen bedrivs.

För att förbättra dessa förhållanden bör branschen tillföras teknisk expertis raed uppgift att till gjuteriföretagen förmedla forskningsrön och ny teknik. En väsentUg uppgift bör även vara att till bl. a. forskningsin­stitutioner och leverantörer av gjuteriulruslning återföra erfarenheter från gjuteriföretagen. Konsulentverksaraheten, som bör bedrivas på för­sök under tre år, bör knytas tUl SIFU. Även om konsulenterna blir ad­rainistrativt knutna till SIFU, bör de bedriva sitt arbete i nära kontakt raed såväl STU sora förelagen och branschföreningarna. Kostnaderna för verksaraheten har jag för perioden 1973/741975/76 beräknat tUl 900 000 kr. För ändaraålet bör i riksstaten för nästa budgetår föras upp ett särskUt reservationsanslag tiU teknisk konsulentverksarahet för gju­teriindustrin. Medelsbehovet budgetåret 1973/74 beräknar jag till 300 000 kr.

Under åberopande av det anförda herasläller jag att Kungl. Maj:t föreslår riksdagen att

1.

godkänna de av mig förordade riktiinjerna för åtgärder för gjuterundustrin,

2.

till Teknisk konsulenlverksamhet för gjuteriindustrin för bud­getåret 1973/74 under trettonde huvudtiteln anvisa ett reserva­tionsanslag av 300 000 kr.

Med bifall lUl vad föredraganden sålunda med instämraande av statsrådels övriga ledaraöter heraställl förordnar Hans Maj:t Konungen att till riksdagen skall avlåtas proposition av den ly­delse bilaga tUl detta protokoll utvisar.

Ur protokollet: Britta Gyllensten

MARCUS BOKTR. STOCKHOLM      7301 7J