Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition 1986/87:127

om fortsatt decentralisering inom högskolan

Prop.

1986/87:127

Regeringen föreslär riksdagen atl anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollel den 19 mars 1987.

På regeringens vägnar Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Lennart[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

Statsmakternas styrning av universitet och högskolor har under de senasie tjugo åren blivit alltmer översiktlig. Fler beslut än tidigare fallas idag på lokal nivå. Parallellt härmed har den s. k. exiernfinansieringen vuxit i omfattning och belydelse. Vid sidan av anslagen för grundläggande utbild­ning, fakulletsanslagen och de anslag som ges av forskningsråden till olika forskningsprojekt mottar universitet och högskolor allt siörre belopp från finansiärer, som är "utomstående" i förhållande lill högskolesektorn. Stat­liga myndigheter inom snart sagt alla samhällssektorer liksom kommuner och enskilda företag satsar idag avsevärda summor på uppdragsforskning, uppdragsutbildning och utrustning.

Decentraliseringen i förening med den växande graden av externfinan­siering reser frågan om hur styrelserna för universitet och högskolor bör vara sammansatta för atl rält fylla sin uppgift. Styrelserna skall ta ansvar för verksamhelen som helhet och på längre sikt så att kvaliteten låter sig försvaras internationellt, så all utbildning och forskning har rimlig omfatt­ning och så all verksamhelen är räll organiserad inom de ramar som anges av riksdag och regering. Med tanke på uppgiftens svårighetsgrad och dess stora samhälleliga betydelse samt det ökade ansvar som styrelserna avses axla i framliden föreslås, atl styrelserna blir mindre för att kunna arbeta effektivt och smidigt och att de ges en majoritet av företrädare för allmän­na intressen. Som led i denna strävan bör man göra en klar åtskillnad mellan behandlingen av frågor av mer övergripande karaktär och rent akademiska ärenden.

I propositionen föreslås att medel för lokala och individuella linjer och enstaka kurser skall anslås direkt lill varje universitet och högskola. I och

1    Riksdagen 1986/87. I saml. Nr 127

med denna ytterligare decentralisering och förstärkningen av styrelserna Prop. 1986/87; 127 för universitet och högskolor bortfaller behovet av särskilda regionsly-relser. Dessa har idag två huvuduppgifter: atl fördela medel för lokala och individuella linjer och enstaka kurser saml atl ge underlag för högskolepo­litiken i regionall avseende. Uppgiften att ge underlag för utbildningsplane­ringen i stort föreslås överförd till högskoleenheterna i samarbete med bl.a. länsstyrelserna. Den nya organisationen föreslås införd fr, o. m. den I juli 1988.

Propositionens lagförslag

Förslag till

Lag om ändring i högskolelagen (1977:218)

Härigenom föreskrivs i fråga om högskolelagen (1977:218)' dels atl 28-31 §§ skall upphöra all gälla, dels alt rubriken närmast före 27 § skall utgå. dds att 17, 18 och 23 S§ skall ha följande lydelse.

Prop. 1986/87:127

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

17 

§

Vid statlig enhet inom högskolan (högskoleenhet) skall finnas en styrelse och ett rektorsämbete. Styrelsen skall ha inseende över högskoleenhetens alla angelägenheter och svara för all enhetens uppgifter fullgöres. Rektors­ämbetet skall under styrelsen fortlöpande ha det närmaste inseendet över allt som rör högskoleenheten.

Regeringen får föreskriva att rek­torsämbetet 1 stället för styrelsen skall svara Jör sådana tillsättningar av lärartjänster och andra tjänster för undervisning och forskning som det ankommer på högskoleenheten att besluta om.

18 §=

I styrelsen för högskoleenhet skall ingå

1.

företrädare för allmänna intressen och

2.

företrädare för verksamheten inom styrelsens verksamhetsområ­de

Företrädare för de anstäUda och de studerande inom styrelsens verksamhetsområde har rätt att ingå 1 styrelsen.

Företrädarna för aUmänna intressen skall utgöra omkring en tredjedel av antalet ledamöter.

Tredje stycket gäller ej styrelsen för högskoleenheten inom Jord­bruksdepartementets verksamhets­område. Föreskrifter om den när­mare sammansättningen av denna styrelse meddelas av regeringen.

Regeringen kan föreskriva att 1 styrelse för högskoleenhet i Stock­holm för konstnärlig utbildning skall ingå företrädare för yrkesli­vet. I sådana fall gäller ej Iredje styckel.

' Senaste lydelse av 31 § 1984: 13,  Senaste lydelse 1978:494.

I styrelsen för en högskoleenhet skall ingå

1.

sex företrädare för allmänna intressen och

2.

högskoleenhetens rektor

Tre Jöreträdare för de anställda och en företrädare för de studeran­de inom styrelsens verksamhetsom­råde har rätt att ingå 1 styrelsen.

Regeringen utser styrelsens ord­förande.

Första och andra styckena gäller inle siyrelsen för Sveriges lant-bruksuniversilel. Föreskrifter om denna styrelses sammansättning meddelas av regeringen.

Regeringen får föreskriva alt sty­relsen för en högskoleenhet för konstnärlig utbildning skall ha an­nan sammansättning än som anges ijörsta och andra styckena.

ti    Riksdagen 1986/87. 1 saml. Nr 127

-'''

Prop. 1986/87:127

För forskarutbildningen och forskningen vid högskolan inom ulbild-ningsdepariemeniets verksamhetsområde skall finnas fakulletsnämnder och sektionsnämnder om ej annal följer av 24 a och 25 §§.

Fakultetsnämnds verksamhet

Fakultelsnämnds verksamhet

skall avse ett särskilt vetenskaps-

skall avse etl särskilt vetenskaps­

område (fakultet) / en högskolere-

område (fakultet) vid en eller fiera

gion. Sektionsnämnds verksamhel

högskoleenheter. Sektionsnämnds

skall avse en del av en fakultet (sek-

verksamhel skall avse en del av en

tion) i en högskoleregion.

fakultet (sektion) vid en eUer fiera

högskoleenheter.

För två eller fiera fakulteter får finnas en gemensam fakultelsnämnd. För två eller flera sektioner får finnas en gemensam sektionsnämnd. Fakultelsnämnd och sektionsnämnd skall inom sill verksamhetsområde

1.

planera forskarutbildningen,

2.

handlägga övriga frågor om vad forskarutbildningen skall innehålla och om hur forskarutbildningen skall organiseras samt

3.

handlägga vissa frågor om planering av forskningen.

För sådan forskning och forskarutbildning som ej avser elt särskilt vetenskapsområde får finnas andra organ än fakultetsnämnder och sek­tionsnämnder. Föreskrifter om dessa andra organ meddelas av regeringen eller myndighel som regeringen utser.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1988.

' Senasie lydelse 1984:13.

Utbildningsdepartementet

Prop. 1986/87; 127

Uldrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19 mars 1987

Närvarande; statsministern Carisson, ordförande och statsråden Sigurd­sen,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], S.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande; statsrådet Bodslröm

Proposition om fortsatt decentralisering inom högskolan

1 Bakgrund

Högskolereformen 1977

Högskolereformen innebar bl.a. en omfattande decentralisering av verk­samhetsansvaret. De viktigaste förändringarna härvidlag gällde ekonomin. De nya s. k. ramanslagen innebar att den tidigare cenlrala detaljstyrningen av tilldelade medel ersattes av en lokal frihet atl inom högskolan få besluta om hur tilldelade medel bäst utnyttjades.

Före högskolereformen 1977 fördelades statsanslagen förutom på uni­versiteten även på etl fiertal fristående högskolor. Universiteisanslagen för grundutbildning och forskning var uppdelade på olika fakultelsområden och för vari och ett av dessa på avlöning av lärarpersonal resp. pä övriga driftskostnader. I regleringsbrev angav regeringen vilka institutioner som skulle finnas och de högre tjänsternas fördelning på sektioner och ämnes­områden. Kostnadsramar angavs för olika typer av kurser. Härutöver svarade det dåvarande universitelskanslersämbelet (UKÄ) för en omfal­lande medelsfördelning för kurser inom de filosofiska fakulteterna.

Genom högskolereformen förenklades medelsfördelningen. I motsats till tidigare fick hela högskolan etl enhetligt anslagssystem. Uppdelningen av anslagen på lärarlöner resp. driftskostnader ersattes av olika anslag för grundutbildning resp. forskning och forskarutbildning. Varje universitet och högskola fick separata anslagsposter svarande mot de yrkesutbild-ningssektorer resp. fakultelsområden som förekom vid högskoleenheten. För lokala och individuella linjer samt enstaka kurser skapades ett särskilt anslag, del s. k. LlE-anslaget. Sammantaget minskade antalet anslag och anslagsposter. Många av de regler som var förknippade med det äldre anslagssyslemel upphävdes. Varje universitet och högskola fick en siörre frihet alt avgöra hur tilldelade medel skulle användas.

Före högskolereformen tillämpades skilda principer för anslag till olika högskoleutbildningar. Genom högskolereformen blev anslagssyslemel lät­tare atl överblicka. Universitets- och högskoleämbetets (UHA;s) ansvar

för fördelning av anslag på olika högskoleutbildningar m.m. upphörde     Prop. 1986/87:127 nästan hell fr. o. m. läsåret 1977/78. medan regionstyrelserna gavs ansvaret för fördelning av LIE-anslagei.

Tillsammans med regionstyrelserna fick universiteten och högskolorna hela ansvaret för utvecklingen av lokala linjer och enstaka kurser. Genom de nya sektors- och fakulletsanslagen överläts ansvaret lill högskoleenhe­terna för fördelning av medel på undervisning, forskning saml gemensam administration och service liksom ansvaret för insliluiionsindelningen. Möjligheterna inom högskoleenheterna alt inrätta och tillsälia olika tjäns­ter ökade samtidigt. Utöver att de nya utbildningsplanerna för flertalet av högskolans linjer innebar en minskad central styrning av utbildningens innehåll gav del nya anslagssyslemel de enskilda högskoleenheterna etl ökal infiytande på resursanvändningen och verksamhetens utformning.

Styrningen av högskolans verksamhet

Efler högskolereformen styr riksdagen verksamhelen inom högskolan främst genom högskolelagen och de årliga besluten om storleken på olika högskoleanslag. Härtill kommer beslut om att inrätta, lokalisera och årli­gen ange antalet nybörjarplatser för de allmänna utbildningslinjerna, och för forskningens del beslut om inrättandet av ordinarie professurer. Vidare styrs verksamhelen genom högskoleförordningen och andra förordningar som regeringen utfärdar.

Sällel alt fastställa grunddragen lämnar universitet och högskolor en stor lokal frihet för verksamhetens genomförande. Genom högskoleförord­ningen och lokala beslut om den interna organisationen fördelas ansvaret på skilda högskoleorgan och befattningshavare. Enligl högskolelagen 17 § skall högskolestyrelsen ha inseende över högskoleenhetens alla angelägen­heter och svara för alt enhetens uppgifter fullgörs. Högskolestyrelsens åligganden är emellertid enligt högskoleförordningen 10 kap. koncentre­rade till olika övergripande frågor, medan rektorsämbetet enligl II kap. svarar för löpande administrativa frågor.

Utbildning och forskning finansieras inle bara genom de direkta högsko­leanslagen, ulan även lill en stor del genom anslag via forskningsråd och seklorsorgan samt genom olika former av externa uppdrag. Budgetåret 1984/85 svarade de direkta högskoleanslagen för 73 procent av högskolans finansiering, anslagen från forskningsråd för 9 procent och övriga statliga uppdragsgivare för 10 procent. Övriga finansiärer svarade för resterande 8 procent. Den s. k. externfinansieringen, dvs. finansieringen vid sidan av de direkta statliga anslagen, avser främst forskning och utvecklingsarbete, men åven grundutbildning finansieras i viss omfattning genom uppdrag. Ansvar för all anställd personal, liksom för användningen av utrustning och lokaler, åvilar i sista hand högskolestyrelsen.

Regionstyrelserna

I belänkandet (SOU 1973:2, s. 339) Högskolan föreslog 1968 års utbild­ningsutredning (U 68) beträffande lokalisering av högskoleutbildningen, all

varie styrelse för universitet eller högskola skulle vara ansvarig inte bara     Prop. 1986/87; 127 för utbildningen vid sin högskola på sin ort (i vissa fall på två orter) utan även för den decentraliserade högskoleutbildningen inom hela länet (i nägra fall flera län). Dessa områden benämndes högskoleområden.

Därutöver föreslog U 68 sex ulbildningsregioner. Dessa avgränsades i huvudsak utifrån respektive universitets rekryteringsområde. Syftet var all man vid planeringen skulle eftersträva atl ge varie region ett så fullstän­digt utbud av olika högskoleutbildningar som möjligt, U 68 avvisade emel­lertid samtidigt tanken på en för varje region gemensam planerings- och ledningsorganisation, med hänvisning till au antalet beslutsnivåer borde begränsas. Inom varie region borde del emellertid finnas eil organ för samråd mellan företrädare för all högskoleutbildning i regionen.

U 68 poängterade högskolestyrelsens ansvar för den samlade verksam­heten vid universitet och högskolor och förordade att styrelsen skulle ha en stark ställning när det gällde den övergripande planeringen av framför alll grundutbildningen. För att garantera en effekliv siyrelse föreslogs som riktpunkt en styrelse med elva ledamöler. varav sex skulle förelräda all-mänintressen.

Efter remissbehandlingen av U 68:s huvudbetänkande tillsattes den parlamentariskt sammansatta s. k. U 68-beredningen. Beredningen föror­dade att regionala styrelser skulle upprättas för var och en av de sex högskoleregionerna. Tanken var all den regionala utbildningsplaneringen skulle fä ökad tyngd och en bättre samordning kunna nås mellan den statliga och den kommunala högskoleutbildningen. En huvuduppgift för regionstyrelserna föreslogs vara planeringen av det samlade utbudet av lokala linjer och enstaka kurser inom regionen. Som en konsekvens av förslaget om särskilda regionstyrelser föreslog beredningen, all allmänfö-relrädarna skulle vara i majoritet i dessa men i minoritet i högskolestyrel­serna.

1 propositionen 1975:9 (UbU 17 rskr, 179) om reformering av högskole­utbildningen m. m. angavs tre huvudområden för regionstyrelsernas arbe­te:

1.

Samordnad planering i fråga om den grundläggande högskoleutbild­ningens utveckling och utbyggnad inom regionen med sikte på ett allsidigt utbildningsutbud och etl effektivt utnyttjande av resurserna. Beträffande lokala och individuella utbildningslinjer och enstaka kurser skulle regionstyrelserna svara för den slutliga medelsfördelningen på läroanstalter.

2.

Regionstyrelserna skulle ha del sammanhållande ansvaret för anknyt­ningen mellan enheter med och enheter ulan fast forskningsresurs. Särskilda medel anslogs härför,

3.

Regionstyrelserna skulle svara för sådana organisations- och förvalt­ningsfrågor, som berörde i första hand två eller flera statliga högsko­leenheter.

För atl fullgöra sina olika uppgifter skulle regionstyrelserna varie år

yttra sig över högskoleenheternas anslagsframställningar. Vid övervägan­

dena om regionstyrelsernas sammansättning angavs alt sammansättningen

skulle tillgodose en anknytning till samhällsplaneringen i slort och all

7

t2    Riksdagen 1986187. I saml. Nr 127

företrädare för samhälls- och yrkeslivet borde ha etl avgörande inflytande i     Prop. 1986/87; 127 regionstyrelserna.

1 högskoleförordningen 4 kap. 3 och 5 §§ ålades regionstyrelserna till­synen av enstaka kurser utanför högskoleorterna och utbildning som låg utanför den anordnande högskolans normala verksamhetsområde. Enligl högskoleförordningen 16 kap. 2 § är högskoleregionerna även regioner för högskolans datorcentraler med regionslyrelserna som tillsynsmyndighet.

Proposirionen 1980/81:107 (UbU;38, rskr. 395) om den statliga skolad-minislrationen innebar bl. a. att till varie högskoleregion och universitet (i Stockholm högskolan för lärarutbildning i Stockholm) knöts en fortbild­ningsavdelning för lärarfortbildning och en särskild fortbildningsnämnd. Nämndens ej obligatoriska ledamöter utses av regionstyrelsen och medlen för lärarfortbildningen fördelas på högskoleenheter av regionstyrelsen ef­ter nämndens förslag.

Regionstyrelsernas årliga - och mest uppmärksammade - arbetsuppgif­ter är dels yttrandena till UHÄ över högskolornas anslagsframställningar, dels fördelningen av anslaget D 13. Lokala och individuella linjer och enstaka kurser - det s. k. LlE-anslaget. Härutöver har regionslyrelserna även ansvaret för fördelning av medel för forskningsanknytning, utveck­ling och försöksvis drift av överbryggande kurser och påbyggnadsutbild­ning samt medel för högskolelektorers forskning. En översikt över de medel som regionstyrelserna disponerar budgetåret 1986/87 framgår av tabell 1. Totalt fördelade regionstyrelserna ca 460 milj. kr. för detta bud­getår. Anslagens fördelning på högskoleenheter framgär av tabell 2.

Såväl regionslyrelsernas huvudfunktion som rekryteringen av ledamöter lill styrelserna har betonat den regionala utvecklingsaspekten. Den har omfattat dels utarbetande av långsikliga förslag för regionens hela utbild­ningsutbud, dels den konkreta fördelningen av LIE-medel. Delta har lett till program för utveckling av utbildningsutbudet i regionen inklusive frå­gor rörande högskoleenheternas profil, kompetens och samarbete med det omgivande samhället.

Regionstyrelserna har aktivt bidragit till att samarbete kommit till stånd mellan olika högskolor rörande nya linjer och kurser samt lill alt kurser kunnat förläggas utanför högskoleorterna. Exempel härpå är regionstyrel­sens i Lund/Malmö medverkan vid utbyggnaden i Halmstad och i Ble­kinge, regionstyrelsens i Göteborg medverkan vid utbyggnaden i Skövde, regionstyrelsens i Slockholm stöd till högskoleutbildning på Gotland och Södertörn, regionsiyrelsens i Uppsala insatser för högskoleutbildning i Bergslagen samt regionsiyrelsens i Umeå insatser för utvecklingen av utbildning i Gällivare och Kiruna.

Av tabell 3 framgär registrerade studerande pä enstaka kurser höstter­minen 1985 fördelade på ämnesområden.

Tabell 1 Anslag som disponeras av regionstyrelserna budgetåret 1986/87 (tkr.)

ProD  1986/87" P7

Källa i huvudsak regleringsbrev, reservationer ej medräknade.

Region

.Anslag

D2

D 13'

D7-

Dll

D15

D28

Slockholm

1920

96000

415

6298

2387

644

Uppsala

1997

84 736

415

8021

2623

1287

Linköping

1300

18926

295

4 250

1562

271

Lund/Malmö

2044

71270

415

7 332

2 665

1287

Göleborji

2005

80733

415

6 845

2119

745

Umeå

2225

44678

415

4621

2108

745

Övrigt

1 498'

832-'

Summa 1986/87

12989

397175

2370

37367

13464

4 979

Summa 1987/88

(förslag)

13127

398 579'

38 243

14 538

6100

Anslag

D 2     Regionslyrelserna för högskolan (förvaltning och lokaler).

D 13 Lokala och individuella linjer och enstaka kurser (exkl. anslagspost Till regeringens disposition). Det s. k. LIE-anslagel.

D 7 Utveckling och försöksdrifl av överbryggande kurser och påbygg­nadsutbildning (del av anslaget D 7). Vidare fördelar UHÄ 1986/87 860000 kr. direki lill överbryggande kurser för sjukgymnas­ter och arbetsterapeuter.

D 11 Utbildning för undervisningsyrken, här endast personalutbildning för skolväsendets behov.

D 15 Forskningsanknytning av grundläggande högskoleutbildning m.m. (del av anslaget D 15).

D 28 Vissa särskilda utgifter för forskningsändamål; medel för högskole­lektorernas forskning (endast en liten del av anslaget går via region­slyrelserna lill högskoleenhet utan fasl forskningsorganisation). Me­del för högskolelektorernas forskning föreslås fr. o. m. 1987/88 ingå i fakulletsanslagen.

' Efler avdrag för av riksdagen beslutad besparing 1986/87 och statsbidraget lill

Stockholms musikpedagogiska inslilul,

 Medel fördelade på regionstyrelserna av UHÄ 1986/87 medan medlen 1987/88

föreslås ingå i anslaget D 13.

' Lokaler ofördelal,

* Till Uppsala högskoleregion för långdislansulbildning, inkl, bidrag lill Hermods.

' Den lilla ökningen av anslagssumman beror på all medel överförts lill seklorsan-

slagen, dä lokala linjer förvandlats till allmänna ulbildningslinjer.

Tabell 2 Regionstyrelsernas fördelning av medel för lokala och individuella linjer och enstaka kurser för läsåret 1986/87.

Några högskoleenheter har fåu medel från två eller flera regionstyreiser. Fördelade medel infattar fördelade reservationer.

Prop. 1986/87; 127

Högskoleenhet

Anslag (tkr)

VJniversilelel i Slockholm

87 246

Tekniska högskolan i Stockholm

4 952

Karolinska inslilulel

483

Högskolan för lärarutbildning i Stockholm

2 006

Danshögskolan

118

Dramatiska inslilulel

1509

Grafiska inslilulel och IHR

0

Konstfackskolan

150

Konsthögskolan

97

Musikdramatiska högskolan

25

Musikhögskolan

125

Teaterhögskolan

103

Universilelel i Uppsala

58510

Högskolan i Eskilsluna/Väslerås

6 282

Högskolan i Falun/Borlänge

5 111

Högskolan i Gävle/Sandviken

3 302

Högskolan i Örebro

10 757

Universitetet i Linköping

14 269

Högskolan i Jönköping

4 141

Universilelel i[REDACTED_EFTERNAMN]

48415

Högskolan i Halmstad

4062

Högskolan i Kalmar

6428

Högskolan i Kristianstad

2444

Högskolan i Växjö

8 638

Högskoleutbildning i Blekinge

1017

Universilelel i Göteborg

53 594

Chalmers tekniska högskola

3977

Högskolan i Borås

5625

Högskolan i Karlstad

11.564

Högskolan i Skövde

4 997

Universitetet i Umeå

31588

Högskolan i Luleå

3 180

Högskolan i Sundsvall/Härnösand

5 300

Högskolan i Östersund

3 131

Landstingskommunal högskoleutbildning

(statsbidrag)

4653

Övriga utbildningar

2 266

Stöd- och innovalionsätgärder

696

Övrigt (kurskataloger m.m.)

947

SUMMA

401 701

Tabell 3 Registrerade ämnesområden

studerande

på

enstaka kurser höstterminen 1985 fördelade

pä

Ämnesområden

Anlal

Procenl

Humaniora (exkl. språk) saml

rdBgionskunskap

8463

Språk

11328

19

BHeendevetenskap

7450

Estetiska ämnen inkl, konstvelenskap.

dramatik och musikvetenskap

2833

5

Förelagsekonomi, planering,

administration

6834

12

Samhällsvetenskap, information.

juridik, ADB

12 142

21

Matematik, numerisk analys

1897

3

Nalurvelenskap, lantbruk

2814

5

Tekmk

1828

3

Medicin, hälso- och sjukvård

2299

4

10

SAMTLIGA (bruttoräknade)

57888

100

Källa:SCB U 20 SM 8602

2 Mina överväganden

Prop. 1986/87:127

Kraven på högskolestyrelserna

Högskolereformen är 1977 innebar etl ökat lokall ansvar för verksamheten vid universitet och högskolor. 1 den nyligen framlagda budgetproposi­tionen (prop. 1986/87:100 bil. 12, s. 210) föreslås all högskoleenheternas ansvar för den egna verksamhelen på sikt bör kunna utökas ytterligare, bl. a. genom atl högskoleenheterna får siörre befogenheter all flytta nybör­jarplatser och motsvarande resurser mellan snarlika utbildningar inom ramen för riksdagens beslut om treåriga budgetramar och riktpunkter för antalet nybörjarplatser. Vidare föreslås där atl högskoleenheterna på sikt bör få etl ökal ansvar för anskaffningen av utrustning och för sin lokalför­sörjning. Sammanlaget kommer dessa förändringar att öka högskolestyrel­sernas ansvar för verksamhelen vid den egna högskolan.

Den stora andelen verksamhel som är finansierad vid sidan av de direkta statliga anslagen ökar kraven på högskoleenheternas förmåga att över­blicka och planera hela sin ekonomi så atl i sista hand högskolestyrelserna kan fatta nödvändiga beslut om verksamhetens omfattning och inriktning. Till grund för sådana beslut måste ligga olika slag av uppföljningar av verksamheten, såväl i ekonomiska termer som vad avser verksamhetens omfattning, kvalitet och resultat. Jag avser att i senare sammanhang åter­komma till behovet av uppföljning.

Under senare år har de växande kraven på högskolan från olika håll i samhället allt oftare ställt universitet och högskolor, och då i sista hand högskolestyrelserna, inför uppgiften atl fatta beslut i svåra prioriteringsfrå­gor. Sådana situationer kan förväntas bli ännu vanligare i framtiden. Erfa­renheten har visat atl det ofta är svårt för högskolestyrelserna alt falla beslut i sådana frågor, sannolikt beroende på att majoriteten av styrelser­nas ledamöter representerar verksamheten och att således de själva, eller deras kollegor, är direkt berörda.

Högskolestyrelserna skall ta ansvar för verksamhelen som helhet och på längre sikt så all kvaliteten låter sig försvaras internalionelll, så atl utbild­ning och forskning har rimlig omfattning och så all verksamheten är lämpligt organiserad inom de ramar som anges av riksdag och regering. Styrelsernas sammansättning måste anpassas till dessa krav. Strävan mås-le vara att bibehålla en hög kvalitet och vitalitet inom hela högskoleorgani­sationen.

Högskolans administration

Under de senaste åren har högskolans administration uppmärksammats

genom olika undersökningar. Jan-Erik Lane har utifrån statistiska central­

byråns tjänslemannastatistik pekat på en ökad andel teknisk och administ­

rativ personal. Statskontoret har utifrån en studie av högskolornas medels­

förbrukning hävdat alt de administrativa kostnaderna inle är högre inom

högskolan än inom annan statlig verksamhet. I andra sammanhang har

däremot högskolans administration påslålls vara alltför omfallande. Del

har därvid hävdals atl högskoleadminislralionen tar tid och resurser från

11

högskolans egenlliga verksamhet och att högskolans verksamhet försvåras     Prop. 1986/87; 127 eller hindras av elt alltför omfattande regelsystem.

Högskolan är numera en stor organisation med väsentligt flera studeran­de och anställda än för nägra årtionden sedan. Samtidigt har högskolan kommil atl förfoga över stora resurser även i form av lokaler och utrust­ning. Denna utveckling har hell naturligt medfört en utökning även av högskolans administration.

Utbildning och forskning i olika former är syftet med högskolans verk­samhet. En ständig strävan måste vara att nå bästa möjliga kvalitet i verksamhelen med bästa möjliga utnyttjande av tillgängliga resurser. Del är inle möjligt all fastlägga hur omfattande administration som behövs för atl nå dessa mål. I vissa fall kan en decentralisering till lärare och forskare vara en rationell lösning som bidrar till minskat behov av administratörer. I andra situationer kan en utökning av den administrativa personalen - liksom av skrivpersonal eller teknisk personal - medföra att lärare och forskare får mera lid över för sina huvuduppgifter, vilket ökar effektivite­ten.

Del är därför inle möjligt all utifrån översiktliga uppgifter om personal­utvecklingen dra några slutsatser om en ökad eller minskad effektivitet inom högskolan. Inte heller jämförelser av administrationskostnader tycks kunna ligga lill grund för säkra slutsatser om en godtagbar effektivitet har uppnåtts. Detta utesluter emellertid inte all jämförande studier mellan olika delar av högskolan kan ge fingervisningar om var administrations­kostnaderna är högre än normalt.

Riksdag och regering ger bl. a. genom lagar och förordningar förutsätt­ningarna för högskolans verksamhel, vilket bl.a. påverkar omfattningen av högskolans administration. Varje högskoleenhet svarar emellertid för utformningen av de egna administrativa rutinerna. Det är därför inom varje universitet och högskola som den slutliga avvägningen måste göras röran­de uppläggning och omfattning av olika administrativa rutiner utifrån de nyssnämnda kraven på bästa möjliga kvalitet och resursutnyttjande i verk­samheten.

För att uppnå den eftersträvade effektiviteten i verksamheten torde det ofta vara bäst all låta lärare och forskare i huvudsak ägna sig åt utbildning och forskning medan kvalificerade medhjälpare lar hand om bibliotek, verkstäder och administration. En sådan arbetsfördelning förutsätter ett ömsesidigt förtroende mellan olika personalkategorier och respekt för varandras yrkeskvalifikationer.

Anslaget för lokala och individuella linjer och enstaka kurser

Utbildningsfrågornas betydelse i den regionala utvecklingen har alltmer uppmärksammats. Somjag redan inledningsvis har berört har regionslyrel­serna sedan sin tillkomst kommit att stå i centrum av debatten om högsko­lan och ofta utpekats som exempel på sådana inslag i dess förvaltning som bör slopas. Del finns därför skäl all här närmare gå in på regionslyrelser­nas arbetsuppgifter.

Som tidigare har nämnts är det i första hand regionstyrelsernas uppgift

12

atl fördela anslaget för lokala och individuella linjer och enstaka kurser Prop. 1986/87:127 som starkt har kritiserats. Framför alll från universiteten och de siörre högskolorna har det ofta framhållits alt de s, k. LIE-medlens "omväg" via regionslyrelserna fördröjer och försvårar högskoleenheternas egen plane­ring och budgelering. Del har därför ofta föreslagits alt anslagen för lokala och individuella linjer och enstaka kurser bör fördelas direki till olika högskoleenheter av riksdagen.

Mol delta kan anföras all regionslyrelserna genom sin sammansättning och genom att de har stått mera fria från olika lokala intressen har haft goda förutsättningar att utveckla både de lokala linjerna och utbudet av enstaka kurser i enlighet med högskolereformens intentioner. Regionsty­relserna har utan tvekan verksamt bidragit lill det tidigare nämnda stora utbud som numera finns av såväl kurser utanför högskoleeorlerna (s.k. decentraliserade kurser) som kurser för studerande som bor på andra orter än kursorten (s. k. distanskurser). Samtidigt har den oklara ansvarsfördel­ningen mellan regionslyrelserna och högskoleenhelerna när del gäller ut­budet av enstaka kurser varit påfallande. Nedläggningen av olika kurser har med rätt eller orätt ofta föranlett kritik av regionslyrelserna, medan nya kurser eller andra förbättringar mera sällan har uppmärksammats.

Myckel av diskussionen om regionstyrelsernas fördelning av medel för enstaka kurser kan föras tillbaka lill den grundläggande frågan om kon­struktionen av anslaget för enstaka kurser. Enligl högskoleförordningen 4 kap I § skall enstaka kurser inom grundläggande högskoleutbildning tillgo­dose sådana behov av fortbildning eller vidareutbildning och sådana andra behov av eller önskemål om utbildning som inte motsvaras av linjer. Vidare skall enstaka kurser kunna tillgodose behov av kompletterande utbildning för studerande som önskar övergå lill forskarutbildning. Detta innebär att anslaget för enstaka kurser skall räcka för kurser av vilt skilda slag och för utbildning av olika kategorier av studerande utan alt riksdag och regering har givit några närmare anvisningar om hur de tilldelade medlen skall fördelas. De medel som avsätts för enstaka kurser skall således användas för såväl s. k. ämneskurser inom de förutvarande filoso­fiska fakulteternas ämnesområden som mer eller mindre starkt yrkesinrik­tade kurser inom vård, teknik, administration etc. I den utsträckning som inle regionstyrelserna har givit anvisningar om tilldelade medels fördelning på olika ämnesinriktningar och kurstyper har högskoleenheterna själva gjort fördelningen.

En slor del av de enstaka kurserna har för närvarande - som tillträdes-

utredningen nyligen visat i sitt belänkande (SOU 1985:57) Tillträde till

högskolan - så få sökande att alla sökande kan beredas plats. Mänga

sådana kurser har t. o. m. ett slort antal outnyttjade kursplatser. Samtidigt

förekommer det kurser med elt mycket stort antal sökande, vilket medför

alt endasi en mindre del av de sökande till dessa kan antas. Del är därför

nödvändigt med en fortlöpande omprövning av kursutbudet bl.a. med

utgångspunkt i efterfrågan från de studerandes sida. I detta sammanhang

måste samtidigt beaktas all kurser med ett fåtal studerande kan vara

väsentliga för alt inom landet upprätthålla kompetensen inom olika ämnes­

områden eller för atl säkerställa rekryteringen till forskarutbildningen

13

inom dessa. Elt ökat samarbete mellan olika högskoleenheter är därför     Prop. 1986/87; 127 angeläget för alt tillgodose skilda krav på elt regelbundet utbud av kurser åven inom ämnesområden med fä studerande.

Regionindelningen

Vid tillkomsten av nuvarande regionindelning förutsattes all varje region skulle beslå av en naturlig krets av elt universitet och en eller flera högskoleenheter som samarbetade sinsemellan. Gränsdragningen mellan de olika regionerna är emellertid inle självklar. Gränserna för samtliga regioner kan i etl eller annat avseende ifrågasättas. Exempelvis omfattar Linköpings högskoleregion endast två högskoleenheter och tvä län med inbördes svagt samband medan Stockholms högskoleregion omfattar tolv högskoleenheter i Stockholm - alla mer eller mindre riksrekryierande -samtidigt som regionen förutom Stockholms län även omfattar Gotlands län. Vidare ulgör Stockholms högskoleregion tillsammans med den tätast befolkade delen av Uppsala högskoleregion sammantagna snarast en regi­on ur arbetsmarknads- och näringslivssynpunkl.

I flera fall har det också visat sig att samarbete kring bestämda projekt eller problem måste ske över regiongränserna. Ett exempel är stödet till Bergslagen, som berör delar av både Uppsala och Göteborgs högskolere­gioner samtidigt som det är angeläget att även tekniska högskolan i Stock­holm medverkar vid teknisk utbildning i Bergslagen,

Regionslyrelserna har i många fall samarbetat för all möjliggöra utbild­ning, som är av intresse utanför den egna regionen. Olradilionella lösning­ar har också fått tillgripas för att förlägga högskoleutbildning till de län som saknar egen högskola, nämligen Blekinge och Gotlands län.

Varie regionstyrelse har varit hänvisad lill att ta regionalpolitiska hänsyn inom den egna regionen med de resurser som riksdag och regering har ställt till förfogande för respektive region. Vid högskolereformen 1977 fanns stora skillnader mellan regionerna i fråga om sedan tidigare befintliga utbildningsresurser. Under de gångna åren har vid upprepade tillfällen diskuterats hur en utjämning mellan regionerna skulle kunna göras. En jämförelse   mellan   LIE-anslagels   fördelning   budgetåren   1977/78   och

Tabell 4 Anslaget för lokala och individuella linjer och enstaka kurser fördelat på högskoleregioner.

Region

Andel av anslaget för lokala och individuella linjer

och enstaka kurser (procenl)

1977/78

1986/87

Stockholm

25.3

24,6

Uppsala

18.4

21,2

Linköping

6.6

4,8

Lund/Malmö

16,8

17,6

Göteborg

19.7

20,2

Umeå

13.2

11,6

TOTALT

100

100

14

1986/87 visar emellertid atl den procentuella fördelningen mellan regioner-     Prop. 1986/87; 127 na endasi i ringa grad har ändrats av riksdag och regering under perioden, se tabell 4.

Den fortsatta utvecklingen av högskolans anslags- och styrsystem

De förslag rörande högskolans organisation somjag kommer atl redovisa i det följande bör följas av en period av ekonomiadministralivi utvecklings­arbete både pä lokal nivå och centralt. Därvid är det enligt min mening särskilt tre synpunkter som bör vara vägledande.

För del första och övergripande bör strävan vara atl positivt förändra relationen mellan den tid som lärare och forskare ägnar ål all skriva, läsa, undervisa, experimentera och bearbeta material å ena sidan och den lid som åtgår för skilda former av kringverksamhel å den andra. Mängden irrelevant pappersexercis och onödigt sammanlrädande bör kunna fås all avsevärt minska. Styr- och anslagssyslemel som helhet bör kontinuerligt ses över från denna synpunkl. Generellt finns del skäl alt räkna med en växande vilja och förmåga bland forskare, lärare och studerande att själva la ansvar för sill arbete och verksamhetens utveckling på längre sikt.

För det andra - och som led häri - bör strävan vara att långsiktigt och kontinuerligt stärka även den tekniska och administrativa personalens yrkeskunnande. Forskning och högre utbildning blir med åren alltmer sofistikerade som verksamheter betraktade. Det kräver etl växande per­sonellt stöd av skilda slag - inte bara i form av ingenjörer, mekaniker, laboratorieassistenter och bibliotekarier ulan även i form av ekonomiad-minislrativ expertis. Också i det senare fallet är de växande kraven en fråga om kvalitet. Högskolans förvaltning måste kunna hantera det med nödvändighet alltmer komplicerade fiödet av anslag och bestämmelser, som utgör förutsättningen för etl konkurrenskraftigt vardagsarbete i läro­salar, laboratorier och bibliotek. Såväl högskolans egna anställda som dess styrelse och överordnade myndigheter måste översiktligt kunna bedöma den samlade innebörden av all disponera resurserna på skilda säll. "Byrå­kratin" låter sig inte avskaffas. Att tro någol sådant vore att hänge sig ål illusioner. Därmed inte sagt all del vore fel att ställa ökade krav på densamma. Enligl min mening bör det gå all avsevärt förbättlra del slöd, som "byråkratin" ger de ytterst ansvariga - forskare och lärare i deras yrkesarbete å ena sidan och de förtroendevalda på skilda nivåer i deras styrelsearbete å den andra.

För det tredje och slutligen bör strävan vara atl långsiktigt utveckla och

upprätthålla en balans mellan utbildning och forskning på egel program­

ansvar å ena sidan och skilda former av utifrån kommande uppdrag å den

andra. Finansieringen av högskolans verksamhet kommer ur många olika

källor. Del skaparen samordningsproblem på institutions- och högskoleni­

vå. Vad som skall samordnas är inläkler och styrsignaler av i princip tre

olika slag; reguljära anslag inom ramen för ulbildningsdepariementels hu­

vudtitel, långsikliga och permanenta satsningar inom ramen för andra

departements huvudtitlar saml kortsiktiga uppdragsinkomster från myn­

digheter, kommuner och företag. Ansvaret för att forskning och utbildning

15

även på längre sikt skall kunna förbli internationellt högtstående bör i princip bäras av alla typer av finansiärer. Även skilda former av sektors-forskning och uppdragsinläkler bör långsiktigt kunna bidra till alt vidmakl-hålla och utveckla högskolans basorganisation.

Samtliga dessa tre olika synpunkter bör vara vägledande för det admini-slraliva ulvecklingsarhetei på alla nivåer inom högskolan. Perspektivet bör vara delsamma vare sig man arbetar på en institution, verkar i en högsko­lestyrelse eller söker överblicka och ge verksamhelen en god inriktning på stalsmaklsnivå.

Jag avser atl återkomma till högskolans anslags- och styrsystem i bud­getpropositionen 1988.

Prop. 1986/87:127

3 Förslag

I regeringsförklaringen vid riksdagens öppnande år 1986 framhöll slatsmi-nisiern bl. a. atl den gemensamma sektorn är en viktig grund för välfärds­politiken. Han förutskickade åtgärder för all höja effektivitet och produkti­vitet i den offentliga verksamheten och alt förslag skulle framläggas för atl motarbeta byråkrati i dålig mening och för atl främja service och effektivi­tet.

I regeringens fortsatta arbete har särskilt förenklingar inom ulbildnings­depariementels, civildepartementets och bosladsdeparlementels områden prioriterats. I linje härmed har under del senaste året inom utbildningsde­partementet pågått en översyn av högskolans administration. Överlägg­ningar har fortlöpande skett med företrädare för olika berörda organ och organisationer. 1 budgetpropositionen (prop. 1986/87:100 bil. 10 s. 210) har jag nyligen redovisat förslag till vissa förändringar av högskolans anslags­system. 1 det följande redovisar jag förslag till förenklingar av högskolans administrativa system. Ytterligare förslag lill förändringar inom dessa om­råden räknar jag med alt kunna redovisa i budgetpropositionen 1988.

Till konsekvenserna för UHÄ;s del av de förslag som här har redovisats avser jag att återkomma i budgetpropositionen 1988.

3.1 Ansvaret för lokala och indivi(Juella linjer samt enstaka kurser

Mitt förslag: Medel från anslaget för lokala och individuella linjer och enstaka kurser bör fr. o. m. budgetåret 1988/89 anvisas direkt till berörda högskoleenheter. Högskolestyrelsen skall därvid ansvara för all statlig högskoleutbildning inom det eller de län där högskolan är lokaliserad.

Sammanfattning av skälen för mitt förslag: Högskolestyrelsen skall ha det samlade övergripande ansvaret för högskolans hela verksamhet. Hög-

16

skolestyrelsen bör även svara för de prioriteringar som är förknippade med     Prop. 1986/87; 127 fördelningen av medel för lokala och individuella linjer och enstaka kurser.

Skälen för mitt förslag: Anslaget för lokala och individuella linjer och enstaka kurser föreslås för budgelårel 1987/88 uppgå lill drygl 400 milj. kr. Delta anslag finansierar utbildning för drygl 50000 studerande läsåret 1985/86, dvs. bortåt 40 procent av högskolans studerande i individer räknat och ca 30 procenl av de studerande räknat i antalet årssludieplaiser.

1 enlighet med förslaget ovan om ett ökal ansvar för högskolestyrelserna för verksamhetens omfattning och inriktning är det rimligt att medlen för lokala och individuella linjer och enstaka kurser fr. o. m. budgetåret 1988/89 fördelas direkt till resp. högskoleenhet inom ramen för anslagen för grundläggande högskoleutbildning. Medel för lokala och individuella linjer samt enstaka kurser bör utgöra elt egel anslag.

Huvudprincipen bör vara alt varie högskoleenhet erhåller medel för de kurser som ges vid denna och på andra orter inom del län där högskolan är belägen. För högskolan i Eskilstuna/Västerås bör delta innebära etl ansvar för utbildning såväl i Södermanlands som Västmanlands län. Samtidigt gäller all alla högskoleenheter även fortsållningsvis skall vara riksrekryie­rande.

För ett effektivt utnyttjande av högskolans samlade resurser och för au hälla hög kvalitet i utbildningen är det viktigt att olika högskoleenheter även i fortsättningen samarbetar kring olika kurser. Som elt alternativ lill alt bygga upp kompetens inom nya områden skall varie högskoleenhet i första hand pröva all ge kurser i samarbete med andra högskoleenheter och därvid mot ersättning utnyttja dessas personal och övriga resurser. Samverkan av detta slag mellan olika högskoleenheter bör kunna ske inte bara mellan närbelägna högskoleenheter ulan mellan alla högskoleenheter i hela landet. Universiteten och övriga siörre högskoleenheter bör således regelbundet medverka lill all kurser anordnas även utanför del egna länet. Beträffande de två län som för närvarande saknar högskoleenhet återkom­mer jag i del följande.

Den enskilda högskoleenheten bör i fortsättningen fatta beslut om utbu­det av enstaka kurser inom de ramar som riksdagen och regeringen anvi­sar. Detta blir en av högskolestyrelsens viktigaste frågor i samband med budgetbehandlingen.

Statsbidrag för enstaka kurser inom kommunal högskoleutbildning av vårdpersonal bör i konsekvens med detta förslag utgå direkt lill utbild-ningsanordnarna i respektive län i förhållande lill den landstings- och primärkommunala utbildningens omfattning inom varie län. Härvid bör även beaktas behovet för olika överbryggande kurser och åtgärder för forskningsanknytning.

De studerande på individuella linjer är förhållandevis få och följer i stor

utsträckning samma kurser som de studerande på enstaka kurser. Det är

därför mesl rationellt att fortsättningsvis sammanföra medel för individuel­

la linjer och enstaka kurser lill en anslagspost. Till detta bör även föras

medel för lokala linjer, för alt därigenom ge högskoleenheterna en reell

valfrihet mellan atl anordna lokala linjer eller enstaka kurser. En sådan

anslagspost, för vilken det för varie högskoleenhet anges ett belopp och etl

17

mol detta svarande anlal årssludieplaiser, innebär på samma sätl som nu ingen möjlighet för riksdag och regering atl direki påverka kursutbudets inriktning ifråga om bl.a. ämnesområden, nivå, studieform och arbels-marknadsinriktning. Alt centralt i detalj styra kursutbudet vid varje hög­skoleenhet i dessa avseenden är inte möjligt. Riksdagens och regeringens styrning när del gäller utbudet av lokala linjer och enstaka kurser får därför åiven i forlsällningen ha formen av mer generella ställningstaganden. Det är emellertid viktigt att såväl utbudet som utnyttjandet av dessa linjer och kurser följs upp så all riksdag och regering får möjlighel atl följa effekterna av sin politik på delta område.

Beträffande de enstaka kurserna för personalutbildning för skolväsen­dels behov som bekostas från riksstatsanslaget Dll. avser jag atl åter­komma vid elt senare tillfälle.

Prop. 1986/87:127

3.2 Högskolestyrelsens sammansättning

Mitt förslag: Högskolestyrelserna skall i fortsättningen normalt be­stå av elva ledamöter, varav

sex företrädare för allmänna intressen

högskoleenhetens rektor

tre företrädare för de anställda har rält att ingå i styrelsen

en företrädare för de studerande har rätt att ingå i styrelsen Suppleanter bör inte förekomma.

Sammanfattning av skälen för mitt förslag: Med det ökade ansvaret för högskoleenheternas verksamhet och därmed bl.a. behovet av att kunna fatta beslut om olika prioriteringar bör styrelsens majoritet beslå av perso­ner som inle år anställda vid högskoleenheten. Samtidigt som styrelsen tillförs kunskaper och erfarenheter utifrån bör styrelsen genom att rektor och företrädare för anställda och studerande kommer alt ingå i denna vara väl förtrogen med högskolan som arbetsplats betraktad. Vidare bör styrel­sen normalt inle ha mer än 11 ledamöter för atl kunna arbeta smidigt och aktivt.

Skälen för mitt förslag: Inledningsvis har jag berört den decentralisering av verksamhetsansvaret som sedan långl tillbaka har skett stegvis inom högskolan. Del i budgetpropositionen 1987 aviserade utredningsarbetet om ett ökat lokalt ansvar även för lokaler, inredning och utrustning kommer på sikt att ytterligare öka högskolestyrelsernas ansvar för planering och nöd­vändiga prioriteringar inom de ramar som beslutas av riksdag och regering.

1 den nyligen framlagda forskningspropositionen (prop 1986/87:80 bilaga 6 s. 44) har jag pekat på atl ett optimalt resursutnyttjande inom forskning och forskarutbildning kräver en ständig beredskap lill omprövning och omprioritering beträffande såväl ansvaret för del egna forskningsprogram­met som för olika slag av externt finansierad verksamhet. Nämnder och styrelser inom högskolan måste ha en överblick över förändringsmöjlighe­terna inom sina respektive områden och ha en beredskap atl falla de ofta

18

svåra beslut som krävs för all verksamhelen skall kunna ges en delvis ny     Prop. 1986/87:127 inriklning. 1 sista hand är del styrelserna som måste falla de avgörande besluten om de ekonomiska konsekvenserna av sådana lokala ompriorite­ringar.

Den ökade omfattningen av externfinansiering, dvs. bidrag lill verksam­heten från bl.a. forskningsråd, sektorsorgan, stiftelser och förelag, ställer ökade krav på en medveten avvägning mellan den forskning och utbildning som bedrivs på eget programansvar å ena sidan och skilda former av uppdragsforskning och uppdragsutbildning å den andra. Varie högskoleen­het måste själv kunna bedöma och fördela de tillgängliga medlen mellan icke sällan motstridiga intressen inom högskolan. Övergripande beslut i dessa avseenden måste fallas av högskolans styrelse. Högskolestyrelserna kommer därför i framliden atl få ett alll siörre ansvar för den egna högsko­lans verksamhel, såväl vad avser dess inriktning som ifråga om dess ekonomi. Prioriteringsfrågorna blir centrala. Det skärper kraven på en ansvarsfull ledningsfunktion inom högskolan.

Förnyelsen inom högskolan måste kunna ske såväl genom nytillskott som genom omfördelning av redan existerande tillgångar. En sådan om­prioritering är alllid svår all genomföra. Om majoriteten av styrelsens ledamöter är anställda eller studerande inom högskolans olika delar år del i praktiken svårt all falla beslut som innebär omfördelning av resurser mellan högskolans olika verksamheter. Minst motsättningar uppstår nor­mall om besluten innebär bevarande av en oförändrad situalion, trots att detta ofta kan hämma högskolans utveckling.

Med ökade krav på styrelserna vid universitet och högskolor på del sätt somjag här har redogjort för, är det motiverat att ändra högskolestyrelsens sammansättning, så alt styrelsen kommer alt bestå av en majoritet av personer som är starkt intresserade av högskolan men som samtidigt är oberoende i den meningen atl beslut som fattas inom högskolan inle påverkar deras egna eller deras kollegers arbetsförhållanden.

Den rekrytering utifrån, som en högskolesstyrelse behöver, avser perso­ner som först och främst har ett starkt personligt engagemang för högsko­lans utveckling och därutöver är särskilt förtrogna med områden som på olika sätl har anknytning lill högskolans egel verksamhetsområde. Sådana områden kan vara annan utbildning och forskning, statlig eller kommunal verksamhel, kulturell, facklig eller ideell verksamhet, näringsliv, riksdag, landsting eller primärkommunala organ. Även personer som inle har någon sädan anknytning, t.ex. ledande kulturpersonligheter, bör kunna komma ifråga. Personer med erfarenhet från dessa olika områden kan tillsammans tillföra högskolestyrelsen kunskap och auktoritet. De bör tillsammans med företrädarna för de anställda och de studerande kunna utgöra en effektiv och självständig ledning för högskoleenheten som väl kan tillvarata dess intressen.

Jag övergår nu till atl mera i detalj motivera mina förslag.

I högskolelagen 18 § föreskrivs all i styrelsen skall ingå företrädare för

allmänna intressen och företrädare för verksamheten.  Vidare sägs att

företrädare för anställda och studerande får ingå i styrelsen. Företrädare

för allmänna intressen skall utgöra omkring en tredjedel av antalet styrel-

19

seledamöler. Regeringen har i högskoleförordningen meddelat närmare föreskrifter om styrelsernas sammansättning. Där skiljs mellan å ena sidan styrelser för enheter med fasta forskningsresurser och förvaltningschef och å andra sidan övriga högskoleenheter. Beslämmelserna innebär följan­de:

Prop. 1986/87:127

Högskoleenhet med tasla forskningsresurser

Övriga högskoleenheter

1.     sex företrädare för

allmänna intressen.

2.

högskoleenhetens reklor,

3.

fem lärare som företräder verksamhelen vid enheten.

4.

ire represenlanter för de anställda,

5.

ire represenianler för de studerande,

Summa 18 ledamöler jämle mol-svarande anlal suppleanter

1.

fem företrädare för allmänna intessen,

2.

högskoleenhetens reklor,

3.

ire lärare som företräder verksamhelen vid enhelen,

4.

tre represenianler för de anställda.

5.

ire represenlanter för de studerande.

Summa 15 ledamöter jämle mot­svarande antal suppleanter

Sveriges lantbruksuniversitet har sedan länge en majoritet av allmänfö­reträdare i styrelsen. Detsamma gäller Handelshögskolan i Stockholm som är en enskild högskola. Innan högskolorna i Göteborg (1954) och i Stock­holm (1960) blev statliga universitet, hade dessa också styrelser med majoritet för externa representanter.

För vissa av högskoleenhelerna för konslnäriig utbildning i Stockholm gäller särskilda bestämmelser om styrelsens sammansättning, därför att styrelsen även fungerar som linjenämnd. Hänsyn måste även i fortsättning­en kunna tas härtill.

För atl understryka styrelseledamöternas personliga ansvar och för atl göra arbetet inom styrelserna mera effektivt och smidigt bör dessa i framti­den vara mindre än för närvarande. Styrelserna bör enligt min mening bestå av elva ledamöler. Av dessa bör sex företräda allmänna intressen. Högskolans reklor bör alllid ingå i styrelsen. Vidare bör tre representanter för de anställda samt en representant för de studerande ha rätt atl ingå i styrelsen. För atl ytterligare markera det personliga ansvaret bör inga suppleanter ulses.

Med denna uppläggning får företrädarna för de anställda en annan ställ­ning inom högskolan än vad regeringen föreslagit i den s. k. verkslednings­propositionen (prop. 1986/87:99, s. 94 ff). Förslaget är där au företrädare för personalen bör ha närvaro- och yttranderätt men ej rösträtt vid sam­manlräden i statliga lekmannaslyrelser. Ett universitet eller en högskola är enligl min mening inte atl betrakta som något "verk" i den mening som verksledningspropositionen avser. Vad som ger arbetet inom högskolan dess särskilda mening och karaktär är all det bedrivs på egel programan­svar inom ramen för en arbetsgemenskap, som i grunden är internationell. I det perspektivet faller del sig enligt min mening naturiigt atl låta de anställda och de studerande inom högskolan ta etl bredare ansvar för verksamheten än vad de gör inom annan statlig verksamhet.

Styrelsen bör ulses av regeringen för en tid av högst tre år ål gången. Regeringen bör utse styrelsens ordförande. Därvid bör såväl högskoleen­hetens rektor som någon av allmänföreträdarna kunna komma ifråga.

20

De förändringar beträffande styrelsen somjag har föreslagil innebär atl Prop. 1986/87; 127 18 § högskolelagen måste ändras. Jag föreslår atl direkt i lagen anges såväl antalet styrelseledamöter som fördelningen av ledamoisposlerna. Det bör dock i likhet med vad som för närvarande är fallet vara möjligt atl göra undanlag vad gäller sammansättningen av styrelsen för Sveriges lantbruks­universitet och för högskoleenhelerna för konstnärliga utbildningar. Lagen talar för närvarande enbart om sistnämnda enheter i Stockholm. Även om del nu inle finns motsvarande enheter på annan ort är begränsningen till Slockholm onödig. Några ändringar i nu gällande av regeringen utfärdade föreskrifter för de här nämnda styrelserna föreslås inle. Jag har i denna fråga samrått med chefen för jordbruksdeparlementel.

En högskolestyrelse, med den sammansättning somjag här har föresla­git, motiveras inle endast av högskolans möjligheter att företa prioritering­ar inom den egna verksamhelen. Den av mig föreslagna sammansällningen innebär ocksä all den egna högskolans självständighet stärks. 1 en situalion när högskolans kontakter med del omgivande samhället, liksom samarbe­tet med näringslivet och kommuner, ökar är del viktigt atl högskolan har en styrelse som har en god förankring i myndigheter, näringsliv och andra delar av samhällslivet och som i kraft därav kan slå vakt om högskolans integritet.

Den decentraliserade medelsanvändningen och den förstärkning av led­ningsfunktionen inom högskolan jag här föreslår kan bli av särskild bety­delse för de mindre högskolorna. Sedan högskolereformen 1977 har en successiv utbyggnad skett av de mindre högskolorna och trots all de fortfarande är relativt små har de fått en fasl lokal förankring. För alt ytterligare stärka de mindre högskolorna har jag i årets budgetproposition föreslagil en utbyggnad av främst den tekniska utbildningen där (prop. 1986/87; 100 bil. 12 s. 16). Tillsammans med den förstärkning av styrelser­na jag här föreslår anser jag nu all de mindre högskolorna fått en stabil grund atl slå på. De har nu goda förutsättningar alt kunna vidareutvecklas i takt med alt nya behov och krav uppkommer.

De nya reglerna för högskolestyrelserna bör gälla fr.o.m. den 1 juli 1988. I avvaktan härpå bör de nuvarande ledamöterna i högskolestyrel­serna - vars mandatperiod sträcker sig till utgången av juni 1987 - få förlängda förordnanden för ytterligare ett år.

Enligt 17 S högskolelagen skall styrelsen för en högskoleenhet ha in­

seende över enhetens alla angelägenheter och svara för all dess uppgifter

fullgörs. Bland de uppgifter som ankommer på en högskoleenhet ingår

tillsättning av vissa tjänster. Enligt nu gällande bestämmelser i högskole­

förordningen ankommer det som regel på rektorsämbetet eller annat beslu­

tande organ, som högskolestyrelsen utser, all besluta om sädana tjänste­

tillsällningar. Ärenden rörande ijänsletillsätlning kan emellertid för närva­

rande komma all avgöras av styrelsen. Sålunda skall de avgöras av styrel­

sen, om de anses vara av principiell vikl eller om de hänskjuls lill styrelsen

av rektorsämbetet. Tillsättning av de tjänster somjag nu har nämnt förut­

sätter emellertid sådana vetenskapliga bedömningar, att de inle bör åvila

styrelserna med den nu föreslagna sammansättningen. Med hänsyn lill den

ändring av högskolestyrelsernas sammansättning somjag nu föreslår anser

21

jag att styrelserna inle längre bör la befattning med tillsättningar av tjänster som lärare och andra tjänster, som är avsedda för undervisning och forsk­ning. Regeringen bör i högskolelagen bemyndigas föreskriva all rektors­ämbetet skall svara för sådana tjänstetillsällningar.

Vad jag här har anfört om högskolestyrelsernas kompetens skall inte gälla Sveriges lantbruksuniversitet.

Prop. 1986/87; 127

3.3 Regionstyrelserna och högskoleregionerna avskaffas fr.o.m. den Ijuli 1988.

Mitt förslag: Regionslyrelserna bör upphöra fr. o. m. den 1 juli 1988. I samband därmed bör även nuvarande regionindelning upphöra.

Sammanfattning av skälen för mitt förslag: Genom förslagel all riksda­gen och regeringen skall fördela medel för lokala och individuella linjer och enstaka kurser direkt till universitet och högskolor bortfaller huvuduppgif­ten för regionslyrelserna. Vad som efter en decentralisering av besluts­kompetens till högskoleenheterna återstår av regionstyrelsernas nuvaran­de uppgifter har inte en sådan omfaUning au det är motiverat att bibehålla dessa regionala myndigheter. Genom att i konsekvens härmed även av­skaffa regionindelningen öppnas möjligheter för ett friare samarbete mel­lan olika högskoleenheter.

Skälen för mitt förslag: Regionslyrelserna har, som framgått av det tidigare, spelat en viktig roll vid genomförandel av högskolereformen och för all utveckla utbudet av högskoleutbildning i de olika regionerna.

Genom det nyssnämnda förslagel att riksdagen skall anvisa medel för lokala och individuella linjer och enstaka kurser direkt till varje högsko­leenhet och högskolestyrelserna samtidigt ges etl ansvar för kursutbudet i första hand inom det egna länet överförs en betydande del av regionstyrel­sernas nuvarande arbetsuppgifter lill universitet och högskolor. Därmed saknas det tillräckliga skäl att behålla regionstyrelserna. Dessa bör därför upphöra vid utgången av juni 1988. Detta innebär atl regleringen av region­slyrelserna i högskolelagen 29-31 §§ skall upphävas, vilket jag föreslår i det bifogade lagförslaget.

Regionstyrelsernas verksamhet berör vikliga frågor för regionalpoliti­ken. Inom denna görs avvägningar med utgångspunkt från en orts eller en regions situation i förhållande till vad som gäller för landet i dess helhet. Starka skäl lalar för atl regionalpoliliska satsningar inom högskoleområdet på liknande sätt skall göras mol bakgrund av en helhetsbedömning av sysselsäitningssituationen och ekonomiska förhållanden på olika orter och i olika områden.

Atl sådana bedömningar görs samtidigt för riket i dess helhet minskar självfallet inle behovet av tillförlitligt underlag som grund för beslut. Vid en fördelning av medel direkt till varie universitet och högskola i stället för en fördelning via ett antal regionala styrelser krävs atl uppgifter om syssel-

sättnings- och utbildningsförhällanden liksom om den allmänna näringspo-     Prop. 1986/87; 127 litiska situationen på olika orter och i skilda områden finns tillgängliga.

Regionstyrelsens bedömningar och beslut bygger i slor utsträckning på information som erhålls genom universitetens och högskolornas anslags­framställningar saml på uppgifter som inhämtats från olika delar av regio­nen. Av särskild betydelse lorde här vara den kunskap om förhållandena på olika orter och i olika områden som redovisas av länsstyrelserna. Regionsiyrelsens ledamöter kan dessuiom bidra med värdefulla kunska­per.

All länsstyrelserna kommil alt spela en allt siörre roll i utbildningsplane­ringen sammanhänger med deras allmänl ökade uppgifter i samhällsplane­ringen. Länsstyrelsernas uppgifter som myndighetsutövande organ kvar­står visserligen i väsentliga delar, men del är påiagligl all deras ställning som planeringsorgan tilltagit i betydelse. Regeringen gav år 1983 länssty­relserna i uppdrag au medverka i utbildningsplaneringen i länen. Redan dessförinnan hade många länsstyrelser ägnal utbildningsfrågorna stor upp­märksamhet. Numera gäller generelll alt länsstyrelsen i sin årligen avgivna länsrapport tämligen utföriigt tar upp utbildningsförhällanden. Alt utbild­ningsförhällanden är av stor belydelse för sysselsättning och ekonomi i etl län är i dag allmänl vederlaget.

All anslagsbeviljande myndigheter till grund för sina beslut lägger upp­gifter som inhämtats från högskoleenheter genom deras anslagsframställ­ningar och från länsstyrelser i form av länsrapporter eller specialundersök­ningar innebär inle, atl olika högskoleenheter skall begränsa sin rekryte­ring lill det egna länet eller de egna länen. Tillgänglig slalistik lyder på att de nya högskolorna som regel inte rekryterar mer än högst hälften av sina linjestuderande från det län inom vilket högskolan är belägen. Spridningen av högskoleutbildning till samtliga län har hafl stor betydelse för en geogra­fiskt jämnare rekrytering lill högre utbildning. Samtidigt är riksrekrylering-en väsentlig för alla högskoleenheter. Redan den omständigheten att vaoe högskola har sin särskilda profil har medfört atl studerande vid val av utbildning inle häller sig inom länsgränserna. Bäde för de enskilda indivi­derna och för näringslivet är det fördelaktigt all alla högskolor - från de stora universiteten till de nya högskolorna - är all betrakta som delar, sammanknutna i ett nationellt system. Härigenom är det möjligt alt också i ett land som Sverige uppräiihålla både bredd och djup i utbildningsutbu­det. Detta nationella mönsier, som går utöver länsgränserna, blir inle mindre accentuerat om högskolan tilldelas sina resurser utan etl regionalt mellanled.

Vid en avveckling av det nuvarande fasta regionala samarbetet bör olika

åtgärder vidtas för atl bibehålla och vidareutveckla samverkan mellan

högskoleenheter. Jag förutsätter att universitet och högskolor regelbundet

ordnar samverkanskonferenser med såväl externa företrädare som företrä­

dare för högskolornas anställda och styrelser. Härvid bör etl utbyte av

erfarenheter kunna ske samtidigt som olika uppslag till samarbete prövas. I

detta sammanhang bör de regionala utbildningsfrågorna särskilt uppmärk­

sammas. Kontakter av detta slag bör förekomma flera gånger per år och

kan erbjuda deltagarna möjligheter atl besöka olika högskoleenheter.

23

1 vissa fall kan del vidare vara lämpligt atl regeringen initierar utred-     Prop. 1986/87; 127 ningsverksamhet där medverkan från en eller flera högskoleenheter och länsstyrelser föruisalls. Formerna härför bör kunna variera från fall lill fall.

Som tidigare har nämnts har den nuvarande regionindelningen inte alllid svarat mot de naturliga samarbetsområdena. När regionstyrelserna avskaf­fas, finns det inget skäl all bibehålla nuvarande regionindelning. Denna bör upphöra samtidigt med atl regionstyrelserna läggs ned. För många högsko­leenheter är det naturligt atl samarbeta med olika universitet och högsko­lor oberoende av den nuvarande regionindelningen. Vidare blir del lättare att utnyttja utbildningsresurserna i Stockholm inom hela mellansverige. Universiteten i Slockholm och Uppsala bör också påskynda den redan påböriade diskussionen om hur samarbetet mellan dessa två universitet kan utvidgas.

I konsekvens med mitt förslag att högskoleregionerna avskaffas föreslår jag alt föreskrifterna om dessa i 28 § högskolelagen upphävs. Regeringen bör utfärda nya föreskrifter om samarbete i vissa frågor, som enligt nuva­rande regler är knutna lill regionstyrelserna och högskoleregionerna. Högskoleregionerna ulgör för närvarande indelningsgrund för fakultets­nämndernas verksamhetsområden och därmed även utgångspunkt för in­delningen i verksamhetsområden för sektionsnämnden enligt 23 § högsko­lelagen. I och med att högskoleregionerna föreslås avskaffas måste detta lagrum ändras. Förslag till sädan lagändring har upprättats. Jag avser all föreslå regeringen att utfärda föreskrifter om motsvarande indelning av fakultets- och sektionsnämndernas verksamhetsområden.

I samband med all ansvaret för enstaka kurser överförs hell till universi­tet och högskolor bör den ofta missuppfattade benämningen "enstaka kurs" ersättas med benämningen/w/åewe kurs. Sådana kurser kan vara oberoende av linjerna eller låsas fristående trots atl de ingår i någon linje.

Hitintills har regionstyrelserna hafl till uppgift atl medverka lill att lösa samordningsfrågor som har berört flera högskoleenheter. UHÄ bör i fort­sättningen kunna medverka till att lösa sådana samordningsfrågor gemen­samma för flera högskoleenheter. Det normala bör dock vara atl berörda universitet och högskolor själva organiserar del nödvändiga samarbetet.

Genom atl ansvaret för fördelning av anslag för lokala och individuella linjer och enstaka kurser på högskoleenheterna överförs lill riksdagen ökar därmed dess ansvar för den regionalpolitiska styrningen av utbildningen. Regeringen får siörre möjligheter att samordna olika regionalpolitiska in­satser som även innefattar högskoleutbildningen. Lokaliseringen av hög­skoleutbildning till olika delar av landet blir i fortsättningen en viktig del av regionalpolitiken. Del är väsenfligt att högskoleenheterna i sina anslags­framställningar redovisar ett underlag för sädana åtgärder. Genom bl.a. det samråd med länsstyrelsen som regleras i förordningen (1982:877) om regionall utvecklingsarbete (ändrad 1984:90) bör detta underiag vara väl förankrat i de aktuella regionalpolitiska riktlinjer som gäller för länet.

De förändringar somjag nu har föreslagit innebär en fortsatt decentrali­

sering av styrningen av utbudet av enstaka kurser från regional till lokal

nivå. Samtidigt innebär detta att riksdagens och regeringens ansvar för

24

regionalpolitiska avvägningar mellan olika län markeras tydligare.

3.4 Högskoleutbildning i Blekinge och på Gotland

Prop. 1986/87; 127

Min bedömning: Del bör ulredas hur en enhetlig ledning av högskoleut­bildningen i Blekinge skall åstadkommas fr, o. m. läsåret 1988/89. Högsko­leenhelerna i Stockholm bör få i uppdrag att svara även för utbildning på Golland.

Sammanfattning av skälen för min bedömning: Genom atl regionstyrel­serna föreslås upphöra och ansvaret för högskoleutbildningen inom re­spektive län föreslås överfört lill högskoleenheten i länet bör de två län som ännu saknar högskoleenhet fä en permanent organisation för högsko­leutbildningen inom lånet.

Skälen för min bedömning: 1 del föregående framlagda förslagel lill en starkare ledningsorganisation för varje högskola har aktualiserats frågan om hur högskoleutbildningen skall administreras i de två län som för närvarande saknar högskola, nämligen Blekinge och Gotlands län.

Beträffande Blekinge bör framhållas att insikten om högskoleutbild­ningens belydelse för länet ledde 1975 lill bildandet av en länskommilté för högskoleutbildning. Till kommitténs förfogande slår elt högskolekansli knutet till länsstyrelsen. Länskommiltén och högskolor utanför länet har framlagt förslag lill regionstyrelsen i[REDACTED_EFTERNAMN] som fördelat medel för högsko­leutbildning i Blekinge, till atl börja med i form av enstaka kurser. I dessa kurser deltar åriigen cirka 150 personer. Universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN] har till Blekinge föriagt två utbildningslinjer, nämligen yrkesleknisk verkstadsin­dustrilinje och lokal linje i elektronik med datainriktning. Dessa två linjer har sammanlagt 62 årssludieplaiser.

I del förslag till olika utbildningsåtgärder i Blekinge som UHÄ redovisat pä regeringens uppdrag föreslås från höstterminen 1987 verkstadsingen-jörslinje, driflleknikerlinje och en ADB-ulbildning om 60 poäng med sam­manlagt 107 årssludieplaiser och med börian höstterminen 1988 verkstads-industrilinje med inriklning mot elektronik med 30 årssludieplaiser. Enligl deUa förslag skulle högskoleutbildningen i Blekinge fr. o. m. 1988 omfatta sammanlagt ca 350 studerande. Regeringen har beviljat medel för att verksamhelen kan påbörias budgelårel 1987/88 enligt förslagel från UHÄ och uppdragit ål regionstyrelsen atl svara för samordningen. I årets bud­getproposition (prop. 1986/87:100 bil. 12 s. 35) har vidare aviserats elt utredningsarbete inom utbildningsdepartementet för atl särskilt studera förulsällningarna all på sikt föra all teknisk utbildning på mellannivå till högskolan vilket även kan förväntas beröra Blekinge.

Ansvariga för högskoleutbildningen i Blekinge län är för närvarande universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN], högskolorna i Kalmar, Kristianstad och Växjö. Här­till kommer alt fyra kommuner finansierar en del av nödvändiga lokaler och utrustning saml all bidrag har lämnals åven av näringslivel. Lånels högskolekommitié bedriver dessuiom planering och information. En sådan uppsplittring av ledningsansvaret för högskoleutbildningen kan leda till effektivitetsförluster. Därför finns nu skäl atl utreda hur en enhetlig led­ning av högskoleutbildningen i Blekinge skall åstadkommas. Utredningsar­betet bör bedrivas så atl beslut i ledningsfrägorna kan fattas våren 1988.

I Visby har 1986 i samarbete mellan bl.a. länsstyrelsen, Gotlands kom-

25

mun. statens industriverk, utvecklingsfonden, regionslyrelsen i Slockholm Prop. 1986/87:127 saml näringslivel etablerats Utvecklingscentrum Gotland (UCG). Rege­ringen har lämnat sammanlagi 6,5 milj. kr. i form av regionalpolitiska stöd till centret för investeringar i utrustning samt för verksamhel de tre första åren. Centret erbjuder utbildning i samarbete med bl.a. universilelel i Slockholm, möjligheter lill tekniskt utvecklingsarbete saml företagsser­vice inom bl.a, -\DB-områdel. Även tidigare har olika högskolekurser regelbundet givits på Golland liksom antagning lill även förskollärarulbild-ning läsåren 1980/81 - 1983/84. 1 årets budgetproposition föreslås Stock­holms högskoleregion få 800000 kr. för utbildning på Gotland.

För Gollands del avser jag att efler viss ytterligare utredning föreslå regeringen att i högskoleförordningen införa bestämmelser alt högskoleen­helerna i Slockholm skall la elt ansvar för högskoleutbildning i såväl Stockholms som Gotlands län. Universilelel i Stockholm bör vidare upp­rätta en permanent högskoleverksamhel i Visby i anslutning till nyss­nämnda Utvecklingscentrum Gotland. Den nya organisationen bör införas fr.o.m. budgetåret 1988/89.

3.5 Upprättat lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom utbildningsdepartementet upprättats förslag till lag om ändring i högskolelagen (1977:218).

Lagändringen är av så enkel beskaffenhet att yttrande från lagrådet enligt min mening inte behöver inhämtas.

Förslaget bör fogas lill protokollet i detta ärende.

4 Hemställan

Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag alt regeringen

dels föreslår riksdagen

atl anta etl inom utbildningsdepartementet upprättat förslag till lag om ändring i högskolelagen (1977:218),

atl godkänna vad jag anfört om riktlinjer för ansvaret för lokala och individuella linjer saml enstaka kurser,

dels bereder riksdagen lillfälle alt ta del av vad jag anfört om organisatio­nen av högskoleutbildning i Blekinge och på Gotland.

Norstedts Tryckeri, Stockholrr 1987                                                                                                                       26