Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1984/85:40 Regeringens proposition 1984/85:40 

om riktlinjer för den ekonomiska politiken på medellång sikt;

beslutad den 18 oklober 1984.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga del förslag som har upptagils i bifogade uldrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

KJELL-OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

1 proposilionen behandlas mol bakgrund av 1984 års långtidsutredning och dess remissbehandling - riktlinjerna för den ekonomiska politiken på medellång sikt.

Regeringens syn på de ekonomisk-politiska målen och utvecklingen i den internationella ekonomin och den svenska ekonomin redovisas. Vi­dare redogörs för den ekonomiska politik regeringen avser föra de när­maste åren för att uppnå balans i den svenska ekonomin mot slutet av 1980-talel.

I propositionen försläs att riksdagen godkänner de angivna riktlinjerna för den ekonomiska politiken på medellång sikt.

1    Riksdagen 1984/85. I saml. Nr 40

Prop. 1984/85:40

Uldrag

FINANSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1984-10-18

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden 

I. 

Carisson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], Anders­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R. Carisson, Holm­berg, Wickbom

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om riktlinjer för den ekonomiska politiken på medellång sikt

I mars 1984 presenterades 1984 års långtidsutredning. Den behandlade i första hand den ekonomiska utvecklingen under resten av 1980-lalel och hade utarbetats inom finansdepartementet. Uiredningens huvudrapport har remissbehandlats. En sammanfattning av remissinstansernas syn­punkter bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilaga.

Mol bakgrund av 1984 års långtidsutredning och remissinstansernas synpunkter behandlas i det följande frågan om utformningen av den ekono­miska politiken på medellång sikl.

I    Inledning

Sedan andra världskriget har s.k. långtidsutredningar genomförts med jämna mellanrum. Långtidsutredningarna har vanligen avsett den svenska ekonomins utveckling den närmasi framförliggande femårsperioden. En­ligl inlernalionell praxis avser ulredningarna den ekonomiska utvecklingen på medellång sikt. Utredningarna genomförs sedan mitten av 1960-lalel av tjänstemän inom finansdepartementet och är till sin karaktär expertutred­ningar. Regeringen är inle bunden av de bedömningar som utredningarna gör. Efter en remissbehandling och offentlig diskussion brukar regeringen emellertid i en proposition lill riksdagen, vanligen kompletteringsproposi­lionen, ge sin syn på den utveckling och de problem långtidsutredningarna behandlar.

Prop. 1984/85:40

3

I mars i år publicerades 1984 års långtidsutredning (LU 84).' Den be­handlar i första hand liden fram lill 1990. Utredningen analyserar såväl den strukturella utvecklingen under hela 1980-talel som utvecklingen de när­maste åren.

Långtidsutredningen konstaterar att de ekonomiska balansproblemen var mycket stora i böljan av 1980-talel och diskuterar möjligheten att uppnå målen för den ekonomiska politiken under återstoden av 1980-lalel. Utredningen framhåller att den år en kravanalys i betydelsen att den analyserar vilka krav som ställs på den ekonomiska politiken och pä ekonomins funktionssätt för att målen skall infrias. Utredningen drar slut­satsen att problemen de närmaste åren i första hand har alt göra med pris-och lönebildningen och underskotten i statsbudgeten. För att ekonomin skall komma in på en väg som leder mol samhällsekonomisk balans 1990 bör enligt utredningens mening tre faktorer samverka de närmaste åren: En stram finans- och penningpolitik, en aktiv arbetsmarknadspolitik och låga nominella pris- och löneökningar.

Långtidsutredningen har remissbehandlats under våren 1984. En sam­manställning av remissvaren redovisas i bilagan. Det har också förekom­mit en offentlig debatt om utredningen, bl.a. har två skrifter utgivits som tar sin utgångspunkt i utredningen för en analys av förhållanden i den ekonomiska utvecklingen som författarna har ansett vara väsentliga.

Enligl min mening har utvecklingen under del senaste decenniet klart visat behovet av en långsiktig strategi för den ekonomiska politiken. Pro­duktionen och produktionskapaciteten i den konkurrensutsatla sektorn utvecklades mycket svagt del senaste decenniet. Det kommer att ta flera år med stabil ekonomisk utveckling för att åter uppnå en tillräcklig styrka inom denna sektor. Statsbudgeten och bytesbalansen försämrades kraftigt under samma period. Balansproblemen var så stora i början av 1980-lalel att det kommer att ta lång tid att återställa den nödvändiga finansiella balansen i dessa avseenden. Vidare kommer sysselsättningsproblemen alt vara besvärande under en lång lid framöver även om den ekonomiska tillväxten blir god. Förväntningarnas betydelse för inflationen gör alt del kommer au krävas flera år av låga pris- och löneökningar för att inflations­benägenheten varaktigt skall ha reducerats till acceptabla nivåer. Pro­blemen förvärras av att den internationella miljö i vilken Sverige skall uppnå sina ekonomisk-politiska mål är relativt ogynnsam och sannolikt kommer alt vara det under resten av 1980-lalel.

' Långtidsutredningen, LU 84. Huvudrapport. SOU 1984:4 med bilagor publicera­de i SOU 1984:5-7.

-Den produktiva rättvisan, LO-ekonomerna gör en kritisk granskning av 1984 års långtidsutredning. Landsorganisationen 1984, Tillväxt till lågpris!. Industrin i LU 84, Sveriges Industriförbund 1984.

Prop. 1984/85:40

4

Mot denna bakgrund vill jag redovisa min syn på de ekonomiska pro­blemen och den ekonomiska utvecklingen på meddellång sikt. Jag vill också ange lösningar på problemen och ange de riktlinjer för den ekono­miska politiken på medellång sikl som jag anser att regeringen bör följa. Jag föreslår alt proposilionen om de frågor långtidsutredningen behandlar denna gäng framläggs under hösten och fristående från budget- och kom-pletteringsproposilioner för all ge större utrymme för en diskussion av de långsiktiga frågorna.

Propositionen är disponerad på följande sätt. I avsnitt 2 redovisas de ekonomisk-politiska målen. I avsnitt 3 behandlas utvecklingen i den inter­nationella ekonomin och i avsnitt 4 utvecklingen i den svenska ekonomin. I avsnitt 5 redovisas förslag till inriktning av den ekonomiska politiken på medellång sikt.

2    De ekonomisk-politiska målen

Regering och riksdag har angett att de viktigaste målen för den ekono­miska politiken är full sysselsättning, stabilt penningvärde, hög ekonomisk tillväxt, jämn fördelning av levnadsstandarden, regional balans och balans i ulrikesbelalningarna. För möjlighelerna all nå dessa mål har betydelsen av balans i statsbudgeten och god lönsamhet i näringslivet understrukils.

Långtidsutredningen har haft att utgå från dessa mäl för den ekonomiska politiken. Utredningen har vall all undersöka hur dessa mål skall kunna förverkligas till slutet av 1980-talet. Där del har varil nödvändigt för all genomföra analysen har långtidsutredningen preciserat målen siffermäs­sigt.

Jag vill i detla sammanhang kommentera uiredningens och remissinstan­sernas diskussion av målen för den ekonomiska politiken och redogöra för min syn på dessa frågor.

Långtidsutredningen har preciserat///// sysselsättning som ett läge med 2% arbetslöshet. Del år i avrundade tal del lägsta värde som har uppnåtts de senaste tio åren och anges i stort sett motsvara den friktionsarbetslöshet man har att räkna med vid fullt kapacitetsutnyttjande. En begränsning av arbetslösheten till 2% 1990 förutsätts innebära elt gott arbetsmarknadsläge och elt begränsat behov av beredskapsarbeten och liknande arbetsmark­nadspolitiska insatser.

Remissinstanserna har inga invändningar mot de uppställda målen och finner i regel också de gjorda preciseringarna rimliga och väl avvägda. När det gäller sysselsäliningsmålet anser emellerlid Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) och Arbets­marknadsstyrelsen (AMS) all man bör sträva efter att minska arbetslöshe­ten lill en lägre nivå än 2%. Kooperaliva förbundel påpekar att det skulle vara önskvärt om lägre tal än 2% kunde förverkligas men att de angivna

Prop. 1984/85:40

5

kvanlifieringarna bör präglas av realism och vara möjliga all uppnå varför utredningens precisering är rimlig. Några remissinstanser uttrycker där­emot stark skepsis inför möjlighelerna att uppnå full sysselsättning. Svens­ka Arbetsgivareföreningen (SAF) hävdar exempelvis att det krävs bety­dande förstärkningar av de privata incitamenten och förändringar i skatte­politiken och i lönebildningen för alt få lill stånd den nödvändiga syssel-sällningsexpansionen.

Föregen del villjag framhålla all den fulla sysselsättningen år och förblir den ekonomiska politikens viktigaste mål. Arbeislöshelen drabbar särskill de nytilltrådande på arbetsmarknaden, ungdomar som skall börja sitt ar­betsliv och kvinnor som återinträder i förvärvslivet. Den drabbar också arbetshandikappade, invandrare och andra grupper med svag förankring på arbetsmarknaden. Oftast är del människor med svag ekonomi och kort utbildning som blir arbeislösa. Kravel på full sysselsältning innebär att varje människa som vill arbeta skall ha rätt till ell meningsfullt arbete. Det är den ekonomiska politikens huvuduppgift att pressa tillbaka arbetslöshe­ten och att göra del på elt sådani sätt att sysselsättningen tryggas också på längre sikt.

Den hittillsvarande utvecklingen i Sverige och långtidsutredningens ana­lyser visar all det genom en hög prioritering av syssdsättningsmålel och en lämplig ekonomisk politik är möjligt att uppnå och vidmakthålla hög sys­selsättning och låg arbetslöshet. Det är därför riktigt all som långiidsulred-ningen ha en hög ambilion när del gäller all nedbringa arbetslösheten. Givetvis blir möjligheterna all uppnå detta mål beroende av såväl den internationella ekonomins utveckling som den uppslutning kring den fulla sysselsätlningen som olika parier i del svenska samhållet kommer alt visa.

För egen del anser jag emellerlid del knappasl vara möjligt att med en enda siffra ange ambitionerna på sysselsättningsområdet. Dessa rymmer säväl hög andel förvärvsarbetande som valfrihet på arbetsmarknaden och låg arbetslöshet. Jag har förståelse för att långtidsutredningen velat siffer­mässigt precisera mäl för den ekonomiska politiken. Detta är nödvändigt för att kunna utföra beräkningarna.

Jag vill också påpeka all de lägre nivåer för arbetslösheten som LO, TCO och SAF har förordat inte medför någon nämnvärd skillnad i långlids-ulredningens resultat när det gäller resurstillväxt och resursanvändning på längre sikl eller slutsatser när del gäller vilken ekonomisk politik som hör bedrivas de närmaste åren.

Stabilt penningvärde har av långtidsutredningen angetts som en infla­tionstakt kring 4% per år under resten av 1980-talel. Denna precisering är inle angiven på förhand utan eU resultat av uiredningens beräkningar. Under anlaganden om fast växelkurs och 5% åriig inlernalionell prissteg­ring uppnås med denna infiationstakt samhällsekonomisk balans 1990. Långtidsutredningens beräkningar tyder således på alt inflationen måste vara lägre i Sverige än för omvärlden i genomsnill.

Prop. 1984/85:40

6

Flera remissinstanser understryker vikten av att inflationen dämpas kraftigt. Både LO och TCO anser all en sänkning av inflationstakten lill 4% per år är ell viktigt mål för den ekonomiska politiken. Även SAF och Sveriges Industriförbund understryker viklen av alt bevara konkurrens­kraften och framhåller betydelsen härför av kraftigt dämpade löneökning­ar. Flera remissinstanser är tveksamma lill fortsatta relativprissänkningar. Enligt LO och TCO behövs inga relativprissänkningar de närmaste åren. Industriförbundet menar att kravet på relativprissänkning är omöjligt att leva upp lill och inte särskilt meningsfullt.

För egen del villjag understryka att det är av yttersta vikt all inflationen dämpas snabbt och kraftigt. Låga pris- och löneökningstakler år nödvän­diga för all en god konkurrenskraft skall kunna bevaras och sysselsättning­en garanteras på längre sikl. Erfarenheler från flera länder visar all en dämpning av inflationen är avgörande för att devalveringar skall bli fram­gångsrika. Låg inflation är också av största betydelse frän förddningssyn-punkl. Inflationen har det senaste decenniet omfördelat myckel omfat­tande förmögenhelsvärden från sparare lill låntagare.

Man kan om man så vill betrakta låg inflation tillsammans med god lönsamhet i näringslivel, förbättrad balans i statsbudgeten och överskott i bytesbalansen som förutsättningar för en hög ekonomisk tillväxt och för att på sikt trygga sysselsättningen. Jag vill emellertid påpeka att samlliga mål för den ekonomiska politiken är av liknande karaktär. De är ytterst fömtsättningar för alt uppnå en ökad välfärd för den svenska befolkningen. Någon klar skiljelinje kan därför inte dras mellan mål och väsentliga förutsättningar när det gäller den ekonomiska politiken.

Regeringen hade satt upp som mål att nedbringa inflationen under loppet av 1984 till 4%. Även om några månader återstår av året är det uppenbart att det målet inte uppnås. Prognoserna pekar mot en inflationstakt på ca 6% i år. En väsentlig orsak till alt målet inte kan uppnås är att löneökning­arna i år har överskridit vad som är förenligt med 4% inflation. Jag återkommer senare lill pris- och kostnadsutvecklingen i år.

För 1985 har regeringen fastlagt som mål att begränsa inflationen till 3 % under loppet av året. Flera faktorer pekar i riktning mot att della mål skall kunna nås: Den inlernaliondla inflalionen är låg, lönsamheten och produk­tivitetsutvecklingen i näringslivet är god (vilket dämpar kostnadstrycket) etc. Vidare har arbetsmarknadens parter vid överläggningar med regering­en förklarat sig acceptera ett tak för de totala löneökningarna på 5%. Om denna föresats infrias bör möjlighelerna att nå inflationsmålet vara goda.

När del gäller mål för inflafionen på något längre sikl anser jag att man bör sträva efter lägre tal än 4% per år - även om del är för tidigt alt binda sig vid någon precis siffra. En orsak är att den internationella inflationen kan bli lägre än de 5% per år som långtidsutredningen räknar med. Den senaste tidens utveckling visar alt inflationen inte har ökat nämnvärt ens i de länder som har haft en kraftig konjunkturuppgång. I vikliga länder som

Prop. 1984/85:40

7

Förenta staterna. Japan och Förbundsrepubliken Tyskland är prisöknings­lakten för närvarande 2-4% per år. Inflationsbekämpningen ges också myckel hög prioritet. I flera länder är siktet inställt på att så småningom etablera en stabil prisnivå. En annan orsak till all en låg infiationstakt bör eftersträvas är inflationens negativa verkningar pä inkomst- och förmögen­hetsfördelningen och på resursallokeringen. Förutsåtlningarna för alt reali­sera låga pris- och löneökningstakler på längre sikt skulle förbättras om den svenska ekonomin så småningom blev så stark all successiva revalve-ringar av den svenska kronan vore möjliga. Det skulle dämpa inflationsim-pulserna från ullandel om dessa tilliar på nytt. Jag återkommer lill denna fråga senare.

Hög ekonomisk tillväxt är som jag redan understrukit inle något som eftersträvas för sin egen skull utan för att den ger möjlighet att uppnå full sysselsättning och en högre materiell standard för det svenska folkel.

Långtidsutredningens analyser har visat hur väsentlig tillväxten är i en rad avseenden. En snabb ekonomisk tillväxt under resten av 1980-lalel skulle göra det möjligt att åter uppnå full sysselsältning. Den skulle också medge en ökning av reallönerna och investeringarna. Detta är enligl min mening särskilt viktigt i dagens läge. Reallönerna låg förra året ca 11 % under nivån 1976 och investeringarna ca 12% under. Industrins investe­ringar hade reducerats med över 40%. På längre sikl ger ocksä en snabb ekonomisk tillväxt möjligheler alt sänka den dagliga arbetstiden. En snabb ekonomisk tillväxt under resten av 1980-lalet skulle också spela en stor roll både för möjligheterna att upprätthålla den offentliga servicen och garante­ra pensioner och andra trygghetssystem saml för alt sanera den offenlliga sektorns finanser. Tillväxten mildrar också fördelningsproblemen.

Det är av dessa skäl väsentligt att prioritera den ekonomiska tillväxten. Regeringens strategi har sedan regeringsskiftet varit all stimulera en ex­pansion av produktionen, i första stegel genom devalveringen i oklober 1982 och del investeringsprogram som då beslutades.

Den snabba tillväxten måste emellertid under de närmaste åren främsl baseras på ökad export, ökade invesleringar och ökade reallöner, inte pä en expansiv finanspolitik. Grundproblemet är att en ökad fillväxt med dagens pris- och lönebildning tenderar att dra med sig ökad inflation. Långtidsutredningens slutsats är därför att pris- och lönebildningen måsle ändras och omställningsförmågan i den svenska ekonomin öka, om del skall vara möjligt att nå en stark och stabil tillväxt under resten av 1980-lalet. I della avseende är regeringen beroende av medverkan från arbets­marknadens parter för att kunna förverkliga ambitionerna.

Jämn fördelning av levnadsstandarden har av naturliga skäl inte preci­serats siffermässigt av långtidsutredningen. Fördelningsfrågorna är mång-fasellerade och inle lätta all uttrycka siffermässigt. 1 ställel har utredning­en valt att analysera fördelningsfrågorna i en särskild bilaga och ell särskill avsnitt i huvudrapporten.

Prop. 1984/85:40

8

Remissinstanserna har i flera fall kommenterat fördelningsfrågorna. Inte oväntat skiljer sig uppfattningarna starkt på denna punkt. LO argumen­terar för att en solidarisk lönepolitik på längre sikt ger en bättre struktur i näringslivel och en högre fillväxt. SAF och Sveriges Industriförbund häv­dar tvärtom all ökade löneskillnader är en nödvändig förutsättning för alt åstadkomma den för tillväxten nödvändiga ökade omställningsförmågan. Vidare hävdar LO all den fördelningspolitiska konflikt som ligger i de höga vinsterna kommer att behöva mötas med skatiepolitiska åtgärder. SAF och Industriförbundet hävdar å andra sidan att skattesystemet måste refor­meras så att de privatekonomiska incitamenten ökar.

För egen del vill jag framhåUa att en jämn fördelning av levnadsstandar­den är och förblir ett av de centrala målen för den ekonomiska politiken. Den viktigaste fördelningspolitiska insats som regeringen kan göra är att driva en ekonomisk polilik som leder lill full syssdsällning och stabila priser. Den ekonomiska polilik som regeringen för närvarande bedriver är därför i sig etl kraftfullt stöd för strävandena lill utjämning.

Samtidigt skapar krispolitiken otvivelaktigt vissa fördelningspolitiska spänningar. Strävandena all stimulera den konkurrensutsatla sektorn och alt sanera statsfinanserna medför att den offenlliga sektorns tillväxt blir lägre än tidigare samtidigt som både utgifisnedskärningar och inkomstför­stärkningar i statsbudgeten kommer alt bli nödvändiga. Vinsterna i den konkurrensutsatla delen av näringslivet ökar och måsle vara höga under flera år framåt - dock inle högre än den nivå som rådde under 1960-talet -för att den nödvändiga expansionen skall kunna realiseras. Etl centralt moment i krispolitiken har därför redan från början varit att de nödvändiga bördorna skall fördelas efter bärkraft. Del är också viktigt att löntagarna genom de löntagarfonder som införs i år får del av näringslivels förmögen-hetslillväxt.

Det är också regeringens fasta ambilion att bevara del sociala trygghets­system som har byggts upp under decennier. Redan under hösten 1982 upphävdes tidigare beslutade försämringar av det sociala trygghetssyste­met. Denna ambition betyder emellerlid inte all reglerna för all framtid skall vara oförändrade. Förändringar kan behöva göras som anpassar olika inslag i systemet till nya förutsättningar. Jag vill också underslryka att en stark och stabil tillväxt är en oundgänglig förutsättning för all på sikl kunna klara ambitionen alt bevara de trygghetssystem som byggts upp.

Når det gäller lönestrukturen är det regeringens uppfallning alt del är en uppgift för arbetsmarknadens parter all i fria förhandlingar besluta om frågor rörande lönernas fördelning. Löneförhandlingarna har av tradition skötts av arbelsmarknadens parter. Det ligger ell stort värde i alt så har kunnat ske och i all parterna har lagit ansvar för de uppgörelser som har träffals. De överläggningar som ägt rum under år 1984 innebär ingen förändring härvidlag. Att överläggningar av detla slag kommit till stånd är i sig uttryck för hur nödvändigt del är all förhandlingarna sker på ell sådani

Prop. 1984/85:40

9

sätt att ansvaret för uppgörelserna tas av parterna själva och innefattar ett ansvar för samhållsekonomin i stort;

Målet regional baluns har heller inte angivits i siffror av långtidsutred­ningen.-Även på delta område har man valt att analysera utvecklingen i en särskild bilaga och i ett avsnitt i huvudrapporten. Remissinstanserna har endast i begränsad omfattning kommenterat önskvärdheten och innebör­den av delta mål.

Regeringens mål pä del regionala området är att nå full sysselsättning i hela landet och att göra landets olika delar mer likvärdiga när del gäller tillgång till social, kommersiell och kulturell service.

Jag vill för egen del underslryka betydelsen av en stark och stabil tillväxt på nationell nivå för utvecklingen även i de landsdelar som i dag har betydande sysselsättningsproblem. Långtidsutredningens analyser tyder också på att en god ekonomisk utveckling i den svenska ekonomin under resten av 1980-lalel leder till en mer balanserad sysselsättningsutveckling än om de senaste årens tendenser sträcks ul framåt i tiden. Exempelvis kan både skogslänen och storstadslänen öka sin sysselsättning om långlids-utredningens framskrivningar blir verklighet, medan lånsplaneringen -som i praktiken till stor del bygger på framskrivningar av trender från lågkonjunkturen - förutser en minskning i skogslänen.

Jag vill också understryka vikten av en tillräcklig rörlighet på arbets­marknaden för alt nå regional balans. Regeringen önskar ingen återgång lill omfattande befolkningsomflyttningar av det slag som under 1950- och 1960-ialen drabbade delar av landel. Samtidigt är en ökad rörlighet nöd­vändig om regional balans skall kunna etableras. Exempelvis gäller det inom byggnadsverksamheten. I vissa landsdelar, l.ex. i skogslänen, lorde det vara omöjligt att upprätthålla en produktionsnivå som svarar mot den nuvarande storleken pä byggnadsarbetarkären.

Vidare vill jag framhålla de myckel slora insatser som för närvarande görs för att utjämna de regionala spänningarna. Skatteutjämningsbidrag och arbelsmarknadspolitiska ålgärder spelar därvid en dominerande roll. Den egentliga regionalpolitiken och de särskilda åtgärderna för att förbätt­ra produktion och sysselsättning i Norrbotten är också myckel väsentliga. När det gäller regionalpolitikens framlida inriktning pågår beredning inom regeringskansliet av den regionalpolitiska utredningens (I 1982:05) förslag.

Balans i ulrikesbelalningarna har långtidsutredningen angell som ell överskott i bytesbalansen på 10 miljarder kr. 1990, vilket motsvarar ca I % av bruttonalionalproduklen. Det skulle innebära alt del omkring år 1990 kan ske en ganska betydande real amortering av utlandsskulden. Över­skottet i bytesbalansen motiveras bl.a. av att utredningen anser att det vore felaktigt alt via underskoll i bytesbalansen lasta över dagens anpass­ningsbörda på kommande generationer. Sverige bör pä längre sikt också vara etl kapitalexporlerande land, eftersom avkastningen på invesleringar i utvecklingsländer lorde vara större än motsvarande avkastning i industri-

Prop. 1984/85:40

10

länder i etl framlida balansläge. Del finns också enligl utredningen mera näraliggande skäl för att elt överskott bör eftersträvas, nämligen alt den ekonomisk-politiska handlingsfriheten ökar, att ett överskott positivt på­verkar förväntningarna om den ekonomiska utvecklingen och att elt över­skott gör det möjligt att finansiera en uppbyggnad av valutareserven och ökade handelskrediter - båda nödvändiga komplement till en växande utrikeshandel - utan att vare sig staten eller den privata sektorn behöver uppträda som nellolåntagare på de internationella kapitalmarknaderna. Underskott i bytesbalansen och stigande utlandsskuld innebär å andra sidan en svår belastning i form av höga realräntekostnader. Den fortfaran­de snabbt växande statsskulden innebär en risk för ell betydande privat kapitalutflöde, vilkel också stärker kraven på ell överskott i bytesbalan­sen.

Några av remissinstanserna har behandlat balansmålet för ulrikesbelal­ningarna. Enligt LO kan slora fördelar vinnas om bytesbalansen uppvisar ell överskott fram lill 1990. TCO menar däremol att målet bör vara att relativt snabbi nå bylesbalansjämvikt och därefter söka bibehålla denna balans. I enlighet härmed förordar man en i förhållande till långtidsutred­ningen ökad inhemsk efterfrågan. Fullmäktige i riksgäldskonlorel anser mot bakgrund av de realränlenivåer som kan komma all råda framöver all siktet bör vara inställt på ett bytesbalansöverskott i storleksordningen 20 miljarder kr. under högkonjunkiurår.

För egen del vill jag kraftigt understryka vikten av att långsiktigt uppnå överskott i bytesbalansen. Sverige har under senare delen av 1970-talel och början av 1980-lalel dragit på sig en betydande utlandsskuld. Räntebe­talningarna på denna utlandsskuld uppgår i år lill ca 20 miljarder kr. netto. Inte minst har den höjda internationella räntenivån bidragit lill alt göra räntebetalningarna så betungande.

Bytesbalansen, som uppvisade etl underskoll på 22 miljarder kr. 1982, har i år i stort sell återförts lill jämvikt. Jag bedömer del vara av yttersta vikt att denna förbättring fortsätter och alt överskott i bytesbalansen uppnås de närmaste åren. Bylesbalansöverskott skulle skapa tillförsikt om den framtida ekonomiska utvecklingen i Sverige och bidra till en ökad tillväxt och tiU att hålla nere inflationen av de skäl som långtidsutredningen framför. Del skulle också successivt reducera räntebördan. Jag vill i della sammanhang åter erinra om de slora räntebetalningarna i år. De ulgör en myckel tung posl i bytesbalansen. Utan dessa räntebetalningar hade bytes­balansen i år visat ett överskoll på ca 20 miljarder kr. Del skulle ha givit etl större manöverutrymme för den ekonomiska politiken.

Balans i statsbudgeten har av långtidsutredningen tagits upp bland de ekonomisk-politiska målen, eftersom en sådan balans har bedömts som cenlral för alt uppnå en stark och stabil tillväxt. Med utgångspunkt från den målsatta bytesbalansen och beräkningar av sparande och investeringar i resten av ekonomin har långtidsutredningen angell att budgetunderskol-

Prop. 1984/85:40

11

let behöver minska till 40-50 miljarder kr. i löpande priser 1990, vilkel således skulle vara förenligt med samhällsekonomisk halans. Ett statligt budgetunderskott av denna storlek skulle också innebära all den offenlliga sektorns finansiella sparande skulle vara i stort selt balanserat 1990. För all uppnå den eftersträvade utvecklingen har utredningen angivit alt bud-getförslärkande åtgärder pä i storleksordningen 6 miljarder kr. per år bör vidtas de närmaste åren.

Remissinstanserna har inga invändningar mol långtidsutredningens krav att minska statens budgetunderskott till 40-50 miljarder kr. 1990. Exem­pelvis anser LO att della mäl visserligen är mycket ambitiöst men rimligl utifrån de förutsättningar som utredningen anger.

När det däremot gäller önskvärdheten av budgetförstärkningar de när­maste åren är meningarna delade. Några remissinstanser ställer sig i all­männa ordalag bakom långtidsutredningens rekommendation om en stram finans- och penningpolitik de närmaste åren. Fullmäktige i riksbanken menar exempelvis all en fast finans- och penningpolitik är nödvändig för all dämpa inflationstrycket och för att skapa tilltro till regeringens avsikter och på så säll reducera inflalionsförväntningarna. Landstingsförbundet framhåller all den väg utredningen skisserar framstår som i huvudsak väl avvägd och att en snabbare minskning av statens budgetunderskott med all sannolikhet kommer att leda till ökad arbetslöshet. TCO avvisar inte men är myckel tveksam till behovet av budgetförstärkningar av den omfattning långtidsutredningen anger och menar alt ylleriigare budgetförstärkningar måste avvägas med slor försiktighet. LO motsätter sig budgetförstärkning­ar de närmaste åren med motivet att den nödvändiga anpassningen av pris-och lönebildningen är svår även ulan budgetförstärkningar. Sveriges Indu­striförbund anser å andra sidan att ålgärder bör vidtas för alt snabbare dra ner budgetunderskottet bl.a. med motivet alt förelagen annars kraftigt måste öka sitt innehav av statspapper, vilkel skulle ha negativa konse­kvenser för investeringarna.

Jag anser all långtidsutredningens slutsats att den offenlliga sektorns finansiella sparande bör nå jämvikt 1990 är etl rimligl mål på längre sikl. Det kan översättas till ett statligt budgetunderskott på 40-50 miljarder kr. Det är förenligt såväl med elt önskvärt överskott i bytesbalansen, en tillräcklig lönsamhet i företagssektorn och en väsentligt ökad investerings­verksamhet.

Jag vill i della sammanhang erinra om att budgetunderskottet ökade från 3,7 miljarder kr. budgetåret 1975/76 till 86,6 miljarder kr. budgetåret 1982/83. Budgetunderskottet i år beräknas av riksrevisionsverkel ha kom­mil ner lill ca 70 miljarder kr. Slatsskuldsränlorna beräknas därvid uppgå lill ca 68 miljarder kr. Det betyder alt så gott som hela underskottet nu beslår av stalsskuldräntor.

Del är en av den ekonomiska politikens viktigaste uppgifter all på nytt uppnå en mera balanserad statsfinansiell situation bl.a. eftersom detta är en nödvändig fömtsättning för att uppnå full sysselsättning. Budgetpoliii-

Prop. 1984/85:40

12

ken har därför givits en mycket stram inriktning i syfte att långsiktigt nå detta mäl. Denna inriktning av budgetpolitiken har i kombination med den goda ekonomiska utvecklingen börjat ge påtagliga resultat. Budgelunder-skoltet beräknas innevarande hudgetår, som jag nyligen redovisade, ha reducerats betydligt.

Jag vill också erinra om den princip, som formulerades av Ernst Wig-forss och Gunnar Myrdal redan på 1930-talet, att budgetpolitiken bör utformas så att statens förmögenhet på längre sikt ökar. På kort sikt och i stabiliseringspolitiskt syfte kunde driftbudgetens saIdo varieras, men på längre sikt borde ell överskott eftersträvas. Det finns skäl att återknyta lill denna princip. De inslilulionella förhållandena har emellerlid ändrats se­dan 1930-talel, bl.a. genom tillkomsten av Allmänna Pensionsfonden och genom en relativt omfattande utlåning via statsbudgeten. Det är därför inte nödvändigt att statsbudgeten är i jämvikt. Den precisering långtidsutred­ningen gör av det lämpliga underskottet 1990 är även i dessa avseenden rimlig. Den skulle innebära att den offentliga sektorns finansiella sparande är ungefär i jämvikt och all räntebördan för den offenlliga sektorn upphör att öka, vilket skulle ge väsentligt ökade möjligheter all föra en aktiv stabiliseringspolitik.

När del gäller budgetförstärkningar de närmaste åren vill jag understry­ka viklen av all budgetunderskottet fortsätter att reduceras. Detla bör ske såväl genom en hög ekonomisk tillväxt som genom utgifisnedskärningar och inkomstförstärkningar. Inte minst är en fortsatt dämpning väsentlig för möjligheterna att reducera inflationen och hålla nere råntenivån. Samtidigt är del naturligtvis viktigt alt budgetförstärkningarna avvägs så att de är lämpliga med hänsyn till såväl sysselsättningsläget som den internationella efterfrågeutvecklingen. All i dagsläget binda sig för den exakta storleken av de kommande budgetförstärkningarna skulle innebära en alltför stark inskränkning av den ekonomisk-politiska handlingsfriheten.

God lönsamhet i näringslivet har lagits upp av långtidsutredningen som ett mål likställt med övriga mål på grund av dess betydelse för att åstad­komma balanserad tillväxt. Det har preciserats som att avkastningen på maleriellt kapilal före skall i industrin bör översliga avkastningen på finansiella placeringar med 2 procentenheter. Bakom denna precisering ligger den enkla men väsentliga tanken all del, om den erforderliga inves-leringsexpansionen skall komma lill stånd, måsle vara mer lönsamt att investera i maleriellt kapilal än att placera tillgängliga medel i finansiella tillgångar.

Ett flertal remissinstanser - bland andra fullmäktige i riksgäldskontoret, SAF, Sveriges Aktiesparares Riksförbund, Svenska Försäkringsbolags Riksförbund och SHIO-Familjeföretagen - betonar lönsamhetskravets betydelse och ställer sig positiva till all delta lyfts fram i utredningen. Långtidsutredningens precisering av avkastningskravet på materiellt kapi­lal anses också av dessa remissinstanser såsom rimlig. Vidare menar LO

Prop. 1984/85:40

13

att vinstnivån i industrin måste vara hög de närmaste åren, t.o.m. högre ån vad som är motiverat på längre sikt, för att investeringsaktiviteten skall komma upp till acceptabla nivåer. Däremot vill LO inte betrakta en god lönsamhet som ett mål utan som en restriktion för att uppnå en i andra avseenden gynnsam utveckling. Vidare anser både LO och TCO alt det inte är möjligt att precisera målet rörande lönsamheten pä det sätt som utredningen har gjort, bl.a. eftersom det i första hand är lönsamheten på utökning av kapitalslocken och inle på den redan befintliga kapitalstocken som styr investeringarna. SAF framhåller att den skillnad i avkastning på 2% som utredningen har angivit är framräknad som ett jämvikisvillkor i en balanserad utveckling och all efter ett decennium där räntabiliteten legat långt under detta normalkrav vinsterna under nägra år borde ligga över normalkravel. Sveriges Industriförbund framhåller all man egenlligen inle känner till vilka relationer mellan räntenivåer och lönsamhet i industriell verksamhet som är förenliga med god tillväxt och att det inte heller är nödvändigt, eftersom sådana faktorer inte är instrument som regeringen skall använda. Sveriges Aktiesparares Riksförbund, SAF och Sveriges Industriförbund pekar också på all del är aktieägarnas avkastning efter skatt som styr näringslivets möjligheter alt attrahera riskvilligt kapital och på skattereglernas betydelse i della sammanhang.

Jag delar långtidsutredningens bedömning att en god lönsamhet i nä­ringslivet är en viktig förutsättning för en fortsatt expansion av produktion och investeringar. Uiredningens analyser visar att företagens expansion både pä hemmamarknaden och exportmarknaden påverkas positivt av en ökad lönsamhet. Även den för expansionen nödvändiga invesleringsök-ningen är beroende av förväntningar om framtida god lönsamhet. För all uppnå den invesleringsvolym som är nödvändig måsle avkaslningen på maleridll kapital översliga avkaslningen på finansiella placeringar. Den höga realräntan och den ökade osäkerheten under senare är har skärpt kravet på lönsamheten vid reala investeringar.

Det är, som vissa remissinstanser påpekar, naturligtvis lönsamheten på en marginell utökning av kapitalslocken som vid invesleringstillfället ställs mot placeringar i finansiella objekt. Detla problem diskuteras också av långtidsutredningen. Att utredningen ändå stannat för alt ange en skillnad på 2 procentenheter motiveras bland annat med alt många studier har visat att lönsamheten har en positiv effekl på invesleringsutvecklingen och på företagens framtidssatsningar i form av forskning och produktutveckling. Vidare anförs alt ungefär denna differens rådde under början av 1970-lalel då invesleringsutvecklingen var god. En särskild studie som har utförts i anslulning lill utredningen tyder också på att en positiv differens på några procentenheter krävs för att uppnå den investeringsnivå som utredningen räknar med.

Regeringens ekonomiska polilik har inriktats på att återskapa en god lönsamhet i den konkurrensutsatta delen av näringslivet. 1 viss mening är

Prop. 1984/85:40

14

god lönsamhet likställd med andra väsentliga förutsättningar för att krispo­litiken skall bli framgångsrik, t.ex. förutsättningarna au inflafionen måste dämpas kraftigt, att etl överskoll i bytesbalansen bör uppnås och all budgetunderskottet måste reduceras. Vad regeringen eftersträvar är emel­lertid inle högsla möjliga vinst utan den lönsamhet som är nödvändig för att uppnå full sysselsättning och god tillväxt.

Jag vill också underslryka all löntagarna på flera sätt blir delaktiga i den resurstillväxt som skapas av den goda lönsamheten. Den allra största delen av förädlingsvärdets tillväxt kommer att tillfalla löntagarna. Expansion leder till ökade reallöner och ökad sysselsättning. Den gör det också möjligt att bibehålla den offentliga servicen och bevara del sociala trygg­hetssystemet.

Vidare vill jag erinra om de initiativ, som regeringen har lagit för att ytterligare sprida fördelarna av den ökade lönsamheten. Jag har redan nämnt införandet av löntagarfonder. Dessulom har arvs-, gåvo- och förmö­genhetsskatterna höjts. En särskild ulddningsskau på 1983 års företags­vinster och obligatoriska avsättningar av en del av vinsterna 1983 och 1984 till investeringsfonder har införts. Vinstavsällningar för 1985 övervägs f. n. Skaltdälinader för aktieutdelningen har slopats. En särskild omsäunings-skatt på aktier har införts och reavinstbeskattningen på aktier höjts.

Långtidsutredningen har försökt beskriva hur del skulle vara möjligt att samtidigt uppnå samtliga mål för den ekonomiska politiken. Denna inrikt­ning av utredningens analys på vägar som leder till samhällsekonomisk balans innebär samtidigt all utredningen inte behöver göra avvägningar mellan de ekonomisk-politiska målen.

Enligt LO är det emellertid också mycket viktigt hur de ekonomisk­politiska avvägningarna mellan målen görs om utvecklingen blir bättre eller sämre än vad långtidsutredningen anger. Exempelvis bör enligt LO bytesbalansmålel få slå tillbaka för behovet att främja sysselsättningen om den internationella utvecklingen blir svagare än långtidsutredningen förut­såtter. Likaså måste målet för statsbudgetens underskott göras avhängigt möjligheterna all upprätthålla sysselsätlningen.

Jag instämmer naturiiglvis med LO i att avvägningen mellan de ekono­misk-politiska målen är en cenlral fråga. Samtidigt har det dock varit långtidsutredningens uppgift all försöka finna en väg som uppnår samtliga mål för den ekonomiska politiken. Det ankommer dessutom inle på lång­tidsutredningen all göra prioriteringar mellan de olika ekonomisk-politiska målen. Sådana bedömningar får fortlöpande göras av regering och riksdag med hänsyn lill del aktuella läget. Försök aU mer systematiskt belysa utvecklingen vid ändrade förutsättningar skulle lätt ge upphov till ett mycket stort antal alternativa utvecklingsvägar med olika grad av målupp­fyllelse i olika avseenden. Jag tror inte att en sådan inriktning av långtids­utredningen skulle ge ell bällre underiag för den ekonomiska politiken.

Som jag redan har framhållit är den fulla sysselsätlningen regeringens

Prop. 1984/85:40

15

viktigaste mål. Den ekonomiska politiken har sedan regeringsskiftet inrik­tats pä att snabbi öka produktion och kapacitetsutnyttjande för att därige­nom höja investeringsnivån och öka sysselsättningen. För att denna politik skall bli framgångsrik även på någol längre sikl krävs nu en kraftig dämp­ning av pris- och löneökningarna. En sådan utveckling är beroende av medverkan från arbelsmarknadens parter.

3    Den internationella ekonomin

Den svenska ekonomin är starkt beroende av utvecklingen i omväriden. Ungefär 30% av bmttonationalproduklen exporteras. För våra största exportbranscher - verkstadsindustri, trä-, massa- och pappersindustri samtjärn-, stål- och metallverk - motsvarar exporten ungefär hälften av produktionen. Den handelspolitiska liberaliseringen under efterkrigstiden och utvecklingen inom transportområdet har bidragit till att öka graden av öppenhet gentemot utlandet. Också den svenska kreditmarknaden har blivit alll mer avhängig förhållandena i andra länder, exempelvis när det gäller ränteutvecklingen.

Denna internationalisering har varil en avgörande förutsättning för den svenska ekonomins industrialisering och tillväxt och för den betydande slandardökning som ägt rum de senaste decennierna. Den höga graden av öppenhet har emellertid också gjort den svenska ekonomin mer beroende av produktions-, inflations- och ränteutvecklingen i andra länder. Del har blivit svårare att uppnå en annan och bättre utveckling än i omväriden. De svenska företagens konkurrenskraft har kommit att bli alll mer avgörande för framgångar i sådana avseenden.

Långtidsutredningen konstaterar att den internationella utvecklingen är svär all fömtse. Inte minst är del osäkert vilka konsekvenser den höga arbetslösheten, de stora budgetunderskotten och de höga realräntorna får på den långsiktiga tUlväxien. Den internationella utvecklingen påverkas också starkt av chocker av olika slag, som de kraftiga oljeprishöjningarna i mitten och slutet av 1970-talet, och av poUlikens inriktning i de domineran­de industriländerna.

Mol denna bakgrund redovisar utredningen tvä scenarier: Elt gynnsamt, där återhämtningen i industriländerna fortsätter och konsolideras under resten av 1980-lalel och eU slagnationsscenario, som innebär en fortsäu-ning på de senaste årens låga tillväxt, avbruten av kortare uppgångsfaser. Som grund för beräkningarna läggs en internationell utveckling mellan dessa båda scenarier. Den innebären BNP-tillväxt pä i genomsniu 2% per år 1983-1990 i OECD-områdel och konsumentpriser som sfiger med 5% per år. En sådan utveckling torde leda till en fortsatt stigande arbetslöshet i industriländerna som grupp under resten av 1980-talet. Vidare har utred­ningen uttryckligen tagit hänsyn till alt väridshanddns tillväxt troligen

Prop. 1984/85:40

16

kommer att dämpas under 1980-talet på grund av att den tidigare handelsli­beraliseringen ersätts av protektionistiska tendenser. Förutom en utveck­ling med dessa inslag redovisar långtidsutredningen en översiktlig kalkyl som under antagande om en snabbare BNP-tillväxt i OECD-områdel anger konsekvenserna för den svenska ekonomin.

Remissinslanserna belönar osäkerheten i bedömningarna av den inter­nationella utvecklingen. Flera remissinstanser ger sitt stöd till långtids­utredningens val av en relativt försiktig inlernalionell utveckling som grund för analysen av den svenska ekonomin. Sålunda anser Landsorgani­sationen i Sverige (LO) alt långtidsutredningen i fråga om flertalet av de mest centrala förutsättningarna är relativt försiktig och all detta är en klok uppläggning. Enligt fullmäktige i riksbanken finns det goda skäl, bl.a. den nuvarande prioriteringen av inflationsbekämpningen i de slora industrilän­derna, för all räkna med en förhållandevis låg fillväxt i OECD-områdel. Denna priorilering har snarast förstärkts under senare tid, varför långtidsutredningens antagande om 5% årlig internalionell prisstegring enligt fullmäktiges mening knappast framstår som orealistiskt lågt. Kom­merskollegium påpekar att verket har kritiserat tidigare långtidsutredning­ars tendens all överskatta den internationella utvecklingen och att över-skattningsrisken nu har minskat.

För egen del håller jag med långtidsutredningen om all del år lämpligt att lägga en försiktig inlernalionell bedömning som grund för analysen. De problem som eventuellt uppstår om det visar sig att en för pessimistisk bedömning har gjorts är betydligt lättare all hantera än problemen vid en för optimistisk bedömning. Erfarenheterna av att de senaste tio årens långtidsutredningar genomgående har överskattat den internationella till­växten inbjuder också till en sådan försiktighet.

Det senaste årets utveckling har visserligen varit bättre än väntat. Pro­duktionsuppgången i Förenta staterna har varit myckel stark. Även i Västeuropa har tillväxten varil något bättre än enligl tidigare prognoser. Flera länder har, lill följd av de ökande underskotten i Förenta staternas utrikeshandel, förbättrat sina bytesbalanser mer än de tidigare räknat med, vilket har dämpat behovet av restriktiv finans- och penningpolitik. Trots den starka uppgången har inte inflalionen ökat nämnvärt. Råvarupriserna har t. o. m. fallit under senare tid.

Samtidigt lyder emellerlid flera faktorer på att ulvecklingen snart kan vända. De myckel slora underskotten i Förenta staternas statsbudget och bytesbalans är inte långsikligl hållbara. De höga realräntorna begränsar inle minst invesleringsefterfrågan såväl inom som utanför den industriali­serade världen. Arbetslösheten fortsätter att stiga i Västeuropa och oro på arbetsmarknaden har stört konjunkturåterhämtningen i fiera länder. Enligt fiertalet konjunkturbedömare har konjunkturloppen nu passerats och till­växten väntas bli lägre 1985 än 1984. Den starka uppgången i år kan därför inte las till intäkt för all återhämtningen under resten av 1980-talet skulle bli väsentligt bättre ån vad långtidsutredningen räknar med.

Prop. 1984/85:40

17

Det vore naturligtvis önskvärt med en stark och stabil tillväxt i industri­länderna. Det skulle mildra de finansiella obalanserna och kunna leda till stigande reallöner och investeringar. Den höga arbetslösheten skulle redu­ceras och det slöseri med mänskliga och materiella resurser som arbetslös­heten innebär skulle minskas. Många råvamproducerande och skuld­tyngda u-länders betalningsförmåga skulle stärkas, vilket skulle minska risken för akuta kriser i det internationella kreditsystemet. Tendenserna till protektionism skulle dämpas.

Den svenska regeringen har i internationella sammanhang, bl.a. inom OECD, Världsbanken och Internationella valulafonden, förespråkat en ekonomisk polilik som befrämjar tillväxt och sysselsättning. Regeringen har hävdal alt en mer expansiv politik bör föras av flera länder i Västeuro­pa, att Förenta staterna bör vidta åtgärder för att nedbringa budgetunder­skott och räntenivåer, att de protektionistiska strömningarna bör motarbe­tas och all Världsbankens resurser för alt hjälpa u-länderna bör ökas. Även i ell nordiskt sammanhang görs ansträngningar som syftar lill alt utveckla del ekonomiska samarbetet på ett sätt som skulle främja tillväxt och sysselsältning.

Trots delta får elt litet land som Sverige i huvudsak ta den ekonomiska politiken i de dominerande industriländerna och den internationella ut­vecklingen som given. Sammanfattningsvis anser jag således alt del är svårt att tro alt världsekonomins återhämtning blir så stark och stabil som vore önskvärt och all man därför som utgångspunkt för analysen av den svenska ekonomin bör välja en försiktig bedömning av den internationella tillväxten under resten av 1980-talel.

4    Den svenska ekonomin

Långtidsutredningen

Huvudproblemet i långtidsutredningen är hur det skall vara möjligt att i Sverige uppnå full sysselsättning i en omvärld med hög och kanske sti­gande arbetslöshet. Devalveringarna 1981 och 1982 har gett de svenska företagen en god konkurrenskraft. Avgörande för framtiden blir om denna konkurrenskraft kan bibehållas eller t.o.m. stärkas ytteriigare.

Långtidsutredningens beräkningar visar all del finns ett relalivi slort reall resursulrymme. Bruttonationalprodukten skulle kunna öka med 2-2,5% per år 1983-1990. Delvis beror del pä alt ekonomin i utgångsläget för långtidsutredningens kalkyler befann sig i en konjunktursvacka med outnyttjad kapacitet. Kalkylerna visar alt en snabb tillväxt i sig lättar på många av utgångslägets ekonomiska problem. Den förbättrar sysselsätt­ningsläget, ger utrymme för reallöneökningar, förbättrar den offentliga sektorns finanser och drar med sig ökade invesleringar.

Uiredningens analyser visar emellertid också alt om 1970-talets pris- och 

2    Riksdagen 1984/85. I saml. Nr 40

Prop. 1984/85:40

18

lönebildning blir rådande de närmaste åren kommer en sådan tillväxt inte att realiseras. Väsentligt lägre ökningslal än de som varit förhärskande del senaste decenniet måsle uppnås både för timlöner och priser. Pris- och lönebildningen måsle således förändras för all balans i den svenska ekono­min skall uppnås på medellång sikl.

Utredningens analyser lyder vidare på alt statsbudgeten bör förstärkas väsenlligl de närmasle åren både för alt på kort sikl styra resurser mot den konkurrensutsatla sektorn, dämpa inflalionen och minska risken för valu­tautflöde eller räntehöjning och för att på medellång sikt uppnå det mål-satta budgetsaldot.

Skulle dessa förutsättningar uppfyllas torde del vara möjligt all se fram emot en väsenlligl bättre ekonomisk utveckling under resten av 1980-talel än under de senaste tio åren.

Produktionskapacitetens ökning bestäms i långtidsutredningen av ar-betskraflsutbudets och produktivitetens utveckling. Befolkningen väntas under 1980-talel vara i stort selt oförändrad totalt sett. Inom denna oför­ändrade total väntas emellertid antalet i arbetskraftsåldrarna (16-64 år) öka med drygt 100000 personer. De relativa AK-talen (andel av befolk­ningen i en åldersgmpp som tillhör arbetskraften) väntas vara i slort selt oförändrade för män och fortsätta att öka för kvinnor, dock betydligt långsammare än under 1970-talet. Denna utveckling innebär att arbetskraf­ten under 1980-talet ökar med 280000 personer. Sysselsättningen behöver öka ungefär lika mycket för alt full sysselsättning skall uppnås i slutårel. Med hänsyn lill aU 1980-1983 har inneburit en något minskande syssel­sältning behöver antalet sysselsatta öka med närmare 300000 personer 1983-1990.

Den genomsnittliga arbetstiden per sysselsatt väntas fortsätta att minska under 1980-talet genom bl.a. ökad frånvaro och fortsatt ökad dellid. Den tendens till ökad meddarbelstid som har kunnal märkas de senaste två åren förutsätts vända igen när sysselsättningen och reallönerna ökar. Sam­manlagt innebär delta alt antalet arbetstimmar ökar med ca I % under 1980-talel.

Produktivitetsutvecklingen i näringslivet som helhet förvänlas bli lång­sammare under 1980-talet än under 1970-talet. Del gäller emellertid inle för industrin där en snabb produktionsökning och kraftigt ökade investeringar väntas leda lill en något snabbare produktiviletsslegring än tidigare. I andra seklorer är den långsammare produktivitetslillväxten betingad av ändrad produktionsinriktning och minskad potential för produktivitets-höjning, exempelvis i skogsbruket och byggnadssektorn. I den privata tjänstesektorn har produktivitetsutvecklingen varil betydligt långsammare under andra delen av 1970-lalel än tidigare och t.o.m. negaliv under början av 1980-lalel. Della medför även vid en relativt snabb produktivitetsök­ning under resten av 1980-talel alt produktivitetstillväxten i genomsnill under 1980-lalet lorde bli lägre än under 1970-talel.

Prop. 1984/85:40

19

För ekonomin som helhet leder dessa tendenser till att produktiviteten beräknas kunna öka med knappt 2% per år 1980- 1990 och med 2-2,5% per år 1983-1990.

Långtidsutredningen har utarbetat två reala alternativ avseende resur­sernas användning 19801990. Utredningen har valt att i första hand belysa avvägningen mellan privat och offentlig konsumtion. Följande två alternativ redovisas:

-

Alternativ I med inriktning på privat konsumtion och näringslivel

-

Alternativ 2 med inriktning på offenllig konsumtion och offenllig sektor. Båda alternativen är balanserade i den meningen all de ekonomisk­politiska målen förutsätts vara uppnådda 1990. Båda alternativen är vidare konstruerade sä att nödvändiga resurser avsätts för kapitalbildning, dvs. för bruttoinvesteringar, lagerinvesteringar och netloexport, se tabell 

I.

Tabell 1    Försörjningsbalans 1970-1990

Årlig procentuell volymförändring

1970-

1980-

1990

1980-

1983-

1990

1980

1983

Alt 1

Alt 2

Alt 1

Alt 2

BNP

2,0

1,9

1,6

0,6

2,4

2,0

Import av varor och tjänster

2,4

1,1

0,9

- 0,7

1,9

1.7

Privat konsumtion

1.6

0,9

0,3

- 0.5

1,5

0,6

Offentlig konsumtion

3,2

0,7

1,4

1,3

0.5

1,5

Stat

1,8

-1,2

-0,5

-  1,7

-1,0

0,0

Kommun

3,9

1,5

2,2

2.6

1,1

2,1

Bruttoinvesteringar

0.6

0,8

o!3

- 3,4

2,7

1,9

Industri

0.5

3,4

2,6

-11,0

10,3

9.1

Övrigt näringsliv

2,9

l.l

0,8

- 0,8

1.9

1.4

Bostäder

-1,5

-1,1

-2,8

- 4,2

0,2

-2.2

Stat

0,3

-1,2

-0,4

-  1,9

-0,9

03

Kommun

-1,7

-0.4

0,2

-  1,9

0,2

l.l

Lagerinvestering"

1,1

1,1

1,1

-  1,2

1.1

1,1

Export av varor och tjänster

3,8

4,2

3,8

5,4

3,7

3,2

Lagerförändring slutåret i procent av BNP.

Det konsumtionsutrymme som återstår motsvarar 1/3 av resursökningen 1983-1990. Fördelningen av detta utrymme på privat och offentlig kon­sumtion har varierats mellan långtidsutredningens två alternativ. I alterna­tiv I fömtsätts den kommunala konsumtionen öka med I % per år 1983-1990. För statens del har framskrivningen baserats på s.k. långtidsbudget-teknik (vilken visar konsekvenserna av redan fattade beslut och gjorda åtaganden). Den innebär en minskning av den statliga konsumtionen med I % per år. Med denna offentliga utveckling blir utrymmet för ökning av den privata konsumtionen 1,5% per år 1983-1990.

I ahernativ 2 fömtsätts den offentliga konsumtionen - både den kom­munala och den slatliga - öka I % per år snabbare 1983-1990 än i allerna-liv 1. Även detla mer offentligexpansiva alternativ, innebär emellertid elt

Prop. 1984/85:40

20

kraftigt trendbrott jämfört med 1960- och 1970-talens snabba offentliga expansion. Del ger ell uirymme för ökning av den privata konsumtionen med 0,6% per år 1983-1990.

Produktionen i industrin behöver i alternativ 1 öka med drygt 4% per år 1983-1990, se tabell 2. En sädan expansion förutsätter all de flesla delar av industrin ökar sin produktion, både verkstadsindustrin, basindustrierna och andra delar av industrin. Till största delen måste tillväxten ske i redan slora och utlandselablerade företag. Den industriella omvandlingen torde trots det behöva bli myckel snabb. Strukturellt innebär 1980-lalet en fort­sall nedgång av induslrisyssdsåttningen (-40000 personer 1980-1990). Sysselsättningen i industrin beräknas emellertid i alternativ I behöva öka med ca 50000 personer 1983- 1990 beroende på den låga sysselsättningsni­vån i utgångsläget.

Tabell 2

Produktion och sysselsättning 1970-1990

1970-     1980-1990 1980

1980-1983

1983-1990

Alt 1    Alt 2

Alt 1    Alt 2

Produktion, årlig procen­tuell förändring Industri

Byggnadsverksamhet Övrig varuproduktion Privata tjänster Summa näringslivet Offentliga tjänster Hela ekonomin

Sysselsättning, förändring i tusental personer Industri

Byggnadsverksamhet Övrig varuproduktion Privata tjänster Summa näringslivet Offentliga tjänster Hela ekonomin

1,0

2,8

2,1

-0,7

4.3

3,3

0,8

1,1

0,6

-0,6

1,9

1,2

1,9

3.2

2,9

5,3

2,3

1,9

2,6

2,1

1.6

0,6

2,7

2,0

1.8

2.3

1.8

0.5

3.1

2.3

3,6

0,9

1.6

1,8

0,5

1,6

2.2

2.0

1.7

0.8

2.5

2.1

- 70

-40

-70

-90

50

20

- 70

0

-10

-20

20

10

- 90

-30

-40

-20

-10

-20

60

150

90

40

110

50

-170

80

-30

-90

170

60

500

190

300

70

120

230

330

270

270

-20

290

290

Byggnadsverksamheten beräknas öka med 1-2% per år 1983-1990. Investeringarna inom industri och övrigt näringsliv bidrar lill denna ökning trots all byggnadsandelen av investeringarna blir alll mindre. En fortsatt förskjutning inom byggnadssektorn mot reparationer och underhåll för­utses. Sysselsättningen i byggnadssektorn beräknas vara i stort sett oför­ändrad sett över hela 1980-talet.

\nom jordbruket väntas en fortsatt ökning av produktionen under 1980-talel. Antalet brukningsenheter och antalet sysselsatta beräknas emellertid fortsätta all minska. Inom skogsbruket minskade produktionen under 1970-talet med ca 2% per år. För 1980-lalel förutses en ökning med ca 2% per år och en mindre ökning av antalet sysselsatta. Den slutliga använd-

Prop. 1984/85:40

21

ningen av energi väntas vara ungefär oförändrad under 1980-lalel trots ökande bmtlonaiionalprodukl.

Produktionen i den privata tjänstesektorn beräknas öka med 23% per år 1983- 1990. Under senare år har sysselsättningen i denna sektor expan­derat kraftigt. Mellan 1980 och 1983 ökade den med närmare 40000 perso­ner. Under resten av 1980-talet förutses en fortsatt syssdsätlningslillväxt med sammanlagt 50000 110000 personer.

Den offentliga sektorns expansionslakl har dämpats väsentligt de senas-le åren. Under de tre första åren på 1980-talet ökade den offentliga produk­tionen med knappt 2% per år jämfört med nästan 4% per år under 1970-lalet. Planerna för de närmasle åren lyder på ännu lägre ökningstal. För resten av 1980-lalel räknar långtidsutredningen ändå med en fortsatt till­växt i den offentliga sektorn, 0,5% per är 1983-1990 i alternativ I och 1,6% per år i alternativ 2. Både statens och kommunernas ekonomi kom­mer nämligen alt förbättras avsevärt om expansionen blir beslående under resten av 1980-lalel. Antalet sysselsatta i den offentliga sektorn beräknas öka med 120000 personer 1983-1990 i alternativ I och 230000 personer i alternativ 2.

I långtidsutredningen har, som redan nämnts, bytesbalansen 1990 mål­salts lill ell överskott på 10 miljarder kr molsvarande ca I % av BNP. För all nå bytesbalansmålel måste exporten öka med ca 4% per år 1983-1990 och imporlökningen begränsas till ca 2 % per år. Verkstadsindustri, skogs­industri och kemisk industri kommer all svara för ca 70% av hela export­tillväxten under 1980-lalel. En sådan utveckling i utrikeshandeln kräver enligl långtidsutredningens beräkningar fortsatta relativprissänkningar med ca I % per år och att lönsamheten är god under resten av 1980-talel.

Den internationella inflalionen har förutsatts uppgå lill i genomsnitt 5% per år under resten av decenniet. Kraven på rdalivprissänkning gör att den inhemska inflalionen i termer av konsumentpriser därför måste begränsas till i genomsnill drygt 4% per år 1983-1990. Del bör understrykas att denna inflalionsdämpning måste uppnås samtidigt som en mer förmånlig sysselsättningsutveckling än i omvärlden realiseras.

För alt uppnå den reala ulvecklingen enligl långtidsutredningens båda alternativ ställs krav på pris- och lönebildningen även når del gäller lön­samhet och reallöner. Vinstandelen (driftöverskott brutto/förådlingsvärde till faktorpris) måste vara tillräcklig under resten av 1980-talet, särskilt i industrin, för all den expansion och de invesleringar som behövs skall komma till stånd. Vinstandelen i industrin beräknas till närmare 30% både 1983 och 1990 att jämföra med 20-25% i slutelav 1970-lalet och början av 1980-talel.

Långtidsutredningen menar vidare alt det finns etl utrymme för reallö­neökningar under resten av 1980-lalet och att reallönerna bör öka för att skapa en tillräcklig efterfrågan. Utrymmet för reallöneökningar har beräk­nats till i genomsnitt ca 2% per är före skatt för perioden 1983-1990. I

Prop. 1984/85:40

22

detta avseende skiljer sig resten av 1980-talet väsentligt från de senaste åtta åren vilka inneburit sänkta reallöner.

Den gynnsammare reallöneuivecklingen under resten av 1980-lalel beror på att tillväxten blir hög och alt vinstandelen i utgångsläget har kommit upp på en nivå som på längre sikt torde vara tillräcklig för att uppnå den eftersträvade expansionen. Tillväxten kan därför även ge uirymme för reala löneökningar under förutsättning all de nominella pris- och löneök­ningarna blir låga. Vidare medför den betydligt långsammare ökningstak-len i de offentliga utgifterna i allernaliv I - den kommunala konsumtionen anlas öka med I % per år och den slalliga konsumtionen minska med I % per år 1983-1990 - all någon slörre del av reallöneulrymmet inte heller behöver tas i anspråk för ökade skaller och avgifter. I alternativ 2 där den offentliga utgiftsexpansionen är snabbare - kommunal konsumtion ökar med 2% per år och statlig konsumtion år oförändrad i volym 1983-1990 -minskar emellerlid utrymmet för reala löneökningar efter skall.

Långtidsutredningen konstaterar vidare att den svenska ekonomin i början av 1980-talel befann sig i finansiell obalans. Mellan första hälften av 1970-lalet och 1983 försämrades den offentliga sektorns finansiella sparan­de med ca 10% av BNP. Till alll väsentligt beror denna försämring på slatens ökande budgetunderskott. Försämringen av den offenlliga sektorns sparande har åtföljts av en försämrad bytesbalans, en uppbyggnad av finansiella tillgångar i förelagen och minskade investeringar.

Statens budgetunderskott behöver, med utgångspunkt i den analys av sparande och investeringsbehov som långtidsutredningen har genomfört, reduceras till 40-50 miljarder kr 1990 (löpande priser). Alt budgetförstärk­ningen inte behöver gå längre beror på den av utredningen som sannolik bedömda sparandeutvecklingen i resten av ekonomin:

-

De finansiella förelagen (banker, försäkringsbolag m.m.) beräknas svara för elt större sparande 1990 än i början av 1970-talet, vilket delvis kan ersätta sparande i den offenlliga sektorn när del gäller alt finansiera invesleringar.

-

De icke-finansiella företagens finansiella sparande väntas också bli någol båttre 1990 än i böljan av 1970-talel på grund av den ökade lönsam­heten.

-

Hushållens finansiella sparande kan förväntas öka i och med att avkaslningen på finansieUa tillgångar ökar och att den reala kostnaden för att låna stiger.

För att bedöma möjligheterna att åstadkomma denna budgetförstärkning har långtidsutredningen gjort detaljerade beräkningar av hur den offentliga sektorns inkomster och utgifter kan komma att förändras under resten av 1980-lalet.

Av beräkningarna framgår att utgiflsexpansionen i den offentliga sektorn inte längre är så stark. Den offentliga konsumtionen förutsätts förändras enligt de reala alternativ som berörts ovan vilka innehåller en väsentligt

Prop. 1984/85:40

23

lägre tillväxttakt än tidigare. Transfereringsuigifterna ökar inte heller lika snabbt som tidigare eftersom ATP-syslemet är nästan utbyggt, pensions­tillskotten inte ökar längre etc. 1 takt med att ekonomin expanderar bort­faller dessutom behoven av nuvarande stora utgifter för arbetslöshetser­sättning, beredskapsarbeten, industristöd etc. Den ökande statsskulden medför visserligen ökade rånteutgifter men de motverkas dels av succes­sivt sjunkande budgetunderskott, dels av fallande räntesatser.

Av beräkningarna framgår vidare au tillväxten i ekonomin kommer att betyda mycket för de offenlliga inkomsternas utveckling. Det framstår därför som en central uppgift för den ekonomiska politiken att se till alt den nu inledda uppgångsfasen blir stark och varaktig. För alt ha en gynn­sam effekt på statsfinanserna måste en sådan expansion baseras på låg inflation och stigande reallöner, netloexport och invesleringar, inte på ökande offentliga transfereringar eller sänkta skatter.

Långtidsutredningen har gjort beräkningar för flera olika finansiella alternativ vilka skiljer sig ät med hänsyn till inkomsternas och utgifternas utveckling 1983-1990. Alternativen IA och IB baseras på del reala alter­nativet 1 (långsam ökning av offenllig konsumtion) och innebår långsam­mare tillväxt av de offenlliga utgifterna. Alternativen 2A, 2B och 2C baseras på allernaliv 2 och innebär snabbare tillväxt av de offentliga utgifterna. 1 alternativ IA förutsålts att budgetförstärkningen genomförs via en höjning av inkomstskatten. I alternativ IB förutsätts i stället en neddragning av transfereringarna till hushållen. Neddragningen har gjorts så slor alt åven vissa avgiftshöjningar som ligger i grundkalkylen kan undvikas. 1 alternativ 2A sker budgetförstärkningen genom en höjning av inkomstskatten och i alternativ 2B genom en neddragning av transferering­arna till hushållen. Slutligen studeras i alternativ 2C vilka skallehöjningar som krävs om iransfereringsutgiflerna till hushållen ökar ännu snabbare än vad som förutsätts i alternativ 2A.

De olika alternativen resulterar i vitt skilda krav på skalleförändringar från en skattesänkning på 7 miljarder kr i alternativ IB till en skattehöjning pä 44 miljarder kr i alternativ 2C. Det har inle inom uiredningens ram varil möjligt att uppskatta och inkorporera eventuella inflalionseffekterav dessa skatteförändringar.

1 diagram 1 illustreras utvecklingen av inkomster och utgifter som ande­lar av bruttonationalprodukten i de finansiella alternativen.

Den offenlliga sektorns finansiella utveckling präglas i samtliga alterna­tiv av en kraftig inbromsning av den offentliga utgiflsexpansionen. Som framgår av diagrammet är utgifterna oförändrade eller minskar som andel av BNP i de olika alternativen. Trots delta måste skatter och avgifter som andel av BNP öka i samtliga alternativ utom elt för alt skapa den målsatia balansen i de offenlliga finanserna.

Trots alt budgetunderskottet förbättras mellan 1983 och 1990 kommer den utestående statsskulden att fortsätta växa i snabb takt. Statsskuldens

Prop. 1984/85:40

24

Procent

70-

65-60-55

Utgiftei

50-

45-

40

I

1-- T-

70

75

I----- 1---- f

80

85

90   År

Diagram I    De lolala offenlliga utgifterna och skatterna (inkl avgifter) som andel

av BNP 1970-1990.

Källa: Finansdepartementet.

andel av BNP, som ökat kraftigt sedan millen av 1970-talel, när en topp­nivå omkring 1987 för att därefter börja sjunka något. Detla förutsätler alt de privata sektorerna är beredda alt öka andelen statspapper i sina port­följer.

Kreditmarknaden kommer åtminstone de närmaste åren all präglas av de stora slalliga budgetunderskotten. För att inte orsaka en kreditexpan­sion som är oförenlig med den eftersträvade låga inflationstakten måste en stor del av underskotten finansieras på marknaden utanför bankerna och riksbanken. Utrymmet för all finansiera underskotten i AP-fonden och försäkringsbolagen är begränsat. Därför måste en slor del finansieras i hushållsseklorn och i de icke-finansiella företagen.

Statsupplåningen i hushållssektorn beräknas öka så all den molsvarar 15% av hushållens finansiella lillgångar 1990 all jämföra med 9% 1983.

Prop. 1984/85:40

25

Denna ökning beräknas lill slor del komma lill stånd genom det nyintrodu-cerade allemanssparandet som kanaliserar hushållssparandet lill staten. Andelen statspapper av förelagens finansiella tillgångar beräknas öka från 10% 1983 lUI 19% 1990. En vikiig fömtsättning för au detta skall kunna ske har skapats genom introduktionen av marknadsanpassade upplånings-instrument som stalsskuldväxlaroch riksobligationer.

Behoven av att kraftigt öka placeringen av statspapper hos hushåll och företag medför särskilt de närmasle åren en risk för alt räntan drivs upp och investeringsverksamheten dämpas.

Den analys av den regionala utvecklingen som har gjorts i långtidsutred­ningen ger en mer positiv bild av sysselsättningsutvecklingen under 1980-talet än länsplaneringen, vilken anger en ökning av antalet sysselsatta med bara 30000 personer under 1980-talel. Skillnaderna beror på att lånsplane­ringen skriver fram tendenserna i utgångslägel medan långtidsutredningen analyserar vad som krävs för all full sysselsättning skall nås 1990.

Vidare visar den regionala nedbrytningen av långtidsutredningens kal­kyler alt den geografiska rörligheten väntas öka. Befolkningsförskjutning­arna mellan länen beräknas emellertid bli små under 1980-talet. I enskilda kommuner och orter kan slora problem uppkomma lill följd av den snabba stmklurom vandlingen.

Den regionala nedbrytningen av långtidsutredningens kalkyler visar vi­dare en mer balanserad sysselsättningsutveckling än länsplaneringen. Ex­empelvis beräknas både skogslänen och storstadslänen öka sin sysselsätt­ning under 1980-talet enligl långtidsutredningen medan länsplaneringen förutser en minskning i skogslänen. Sysselsättningsökningen väntas dock bli starkast i Stockholmsområdet även i den regionala nedbrytningen av långtidsutredningens beräkningar.

I samband med långtidsutredningen har även en studie av inkomst- och förmögenhetsfördelningen utförts. Den tyder bl.a. på att del har skett en viss inkomstutjämning under perioden 1975-1981 i den meningen all grup­per med lägre inkomster per konsumlionsenhel har erhållit en mer förmån­lig utveckling av sina reala disponibla inkomster. Studien visar också all pensionärerna i genomsnill har erhållil en relativt snabb realinkomstök-ning och alt ensamstående med barn och samboende med många barn har haft en negaliv realinkomsiulveckling.

Långtidsutredningen har även analyserat effekterna av en förkortning av den lagstadgade arbetsveckan från 40 timmar till 37,5 timmar före 1990, dvs en förkortning av arbetstiden för en heltidsarbetande med 6,25%. Arbetstidsförkortningen studeras som ell långsiktigt allokeringsproblem. På längre sikt innebär kortare arbetstid minskad produktionskapacitet och minskal konsumtionsulrymme. Frågan om arbetstidsförkortning eller ej blir då en fråga om att la ul en potentiell standardhöjning i form av ökad fritid eller ökad konsumtion. I analysen behandlas däremol inte arbetstids­förkortningen som ell medel för alt eventuellt dämpa arbetslösheten i en situalion med ouinyujad kapacitet och arbetslöshet.

Prop. 1984/85:40

26

Resultaten av analysen visar all arbetstidsförkortningen leder till ett produktionsbortfall på 4-7% 1990. Det begränsar konsumtionsutrymmel. Begränsningen mildras dock av att mindre resurser behöver användas för invesleringar och netloexport. Vid en arbetstidsförkortning är det troligt att både den privata och den offentliga konsumtionen måsle dämpas. Skulle arbetslidsförkortningen helt tas ut på bekostnad av privat konsum­tion skulle den senare behöva bli 6% lägre 1990 än utan arbetstidsförkort­ning. Den offenlliga konsumtionen skulle bli 7% lägre 1990 om arbetslids­förkortningen helt motsvarades av minskad offentlig konsumtion.

Långtidsutredningen har denna gång kompletterat de traditionella me­delfristiga beräkningarna, som berörts ovan, med en analys av konjunktur-förloppet de närmaste åren. Avsikten med förloppsanalysen år dels att ange hur ekonomin de närmasle åren behöver utvecklas för all på längre sikt nå balans, dels all belysa kraven på den ekonomiska politiken och på ekonomins funktionssätt för all ulvecklingen skall gå mol balans 1990.

Den ekonomiska politiken har sedan början av 1980-lalet inriktats på all förstärka konkurrenskraften och den offenlliga sektorns finanser. Den svenska kronan devalverades 1981 och 1982 med 10% resp 16%. En konjunkturuppgång har nu inletts. En läng erfarenhel av devalveringar i olika länder visar alt en devalvering, för all ha avsedd verkan, måste följas av kraftigt dämpade pris- och lönestegringar. Mot denna bakgrund har två allernaliv för perioden 1983- 1987 utarbetats:

-

Referensalternativet vilket förutsätter dels all 1970-talels pris- och lönebildning blir rådande även 1985 och framåt, dels all finanspolitiken är passiv i betydelsen att statens inkomster och utgifter i huvudsak utvecklas i enlighet med redan fattade heslut och gjorda åtaganden (s.k. långlidsbud-gelteknik).

-

Balansalternativet vilkel förutsätter dels en väsentligt lägre pris- och löneökningstakt än referensalternalivet, dels budgetförstärkningar på i genomsnill ca 6 miljarder kr per år 1985-1987.

Båda alternativen bygger på en försiktig inlernalionell bedömning där konjunklurloppen nås 1985 varefter tillväxten blir mycket dämpad.

Långtidsutredningens beräkningar lyder på att timlönerna i referensal­ternalivet skulle öka med ca 10% 1985 varefter ökningslakten successivt skulle dämpas lill ca 8% 1987, se tabell 3. Prisernas ökningstakt skulle avla sakta från 10% I983lill7% 1987. Denna långsamma dämpning av pris-och löneökningstaklerna skulle emellerlid få mycket negativa konsekvenser för den reala ekonomin. Bruttonationalprodukten skulle stagnera 1985 och bölja falla därefter. Även sysselsättningen skulle minska. Till följd av tröghelerna i ekonomin blir dämpningen 1985 begränsad men slark däref-ler. Arbeislöshelen skulle närma sig 300000 personer 1987. Budgeiunder-skotlet blir initialt lägre vid en snabbare pris- och löneökningstakt men kommer mol slutet av perioden upp mol 100 miljarder kr. Bytesbalansen håller sig ungefär oförändrad. Förlusten av marknadsandelar motverkas av ökande relativpriser och den låga inhemska eflerfrågenivån.

Prop. 1984/85:40

27

Tabell 3    Svensk ekonomi 1983-1987

Årlig procentuell förändring (om inte annat anges)

BNP

Import av varor

Privat konsumtion Offentlig konsumtion Bruttoinvesteringar Export av varor

Timlön Konsumentpris

Sysselsättning i timmar Arbetslöshet (tusental)

Bytesbalans (miljarder kr) Budgetunderskott (miljarder kr)

Referensalternaliv

Balansalternaliv

1984

1985

1986

1987

1984

1985

1986

1987

1,8

0,2

-1,5

- 0.7

2,6

2,9

3.0

1,8

3.5

0.8

-l.l

0,1

4,3

1,0

1.9

-0,8

-0.3

0.8

1,1

0.5

0,2

1,6

1,6

1.3

0,9

-0.1

-0,1

- 0.1

0.9

0.4

0,5

0,5

1.1

-1.1

- 2.3

- 3.2

l.l

1,5

3.9

4,0

3.1

1,6

0.1

0,4

4,3

4.8

3.1

3.5

9,3

10,5

9,6

8.2

6.0

5.1

7.2

7,2

9,3

8.3

7,5

7,1

6,6

3,0

4,3

4.0

0,9

-0.5

-1.1

-  1,6

1,0

0,1

0.2

0,2

134

164

218

294

135

125

110

95

-   -)

1

2

5

- 5

0

-  4

8

- 70

- 62

- 78

-100

-78

-67

-65

- 45

Trots de negativa konsekvenserna är referensalternalivet inte osanno­likt. 1 slora delar liknar del utvecklingen under andra hälften av 1970-talel även om obalanserna då syntes främst i underskott i statsbudget och bytesbalans.

I bolansalternaiivei beskrivs en utveckling 1983-1987 som leder mot balans 1990. Både når del gäller rdalivprissänkningar och budgetförstärk­ningar bygger balansalternalivel på att en slörre del av den nödvändiga anpassningen genomförs 1985-1987 ån vad som i genomsnitt krävs fram till 1990. Därigenom uppnås inom ramen för en total tillväxt på ca 2,5 % per år en förskjutning från inhemsk till extern efterfrågan. En sådan utveckling skulle öka möjlighelerna all den genomförda devalveringen får beslående positiva effekter på såväl bytesbalans som sysselsättning.

Långtidsutredningen har i balansalternativet förutsatt att timlöneökning­en 1985 stannar vid 5% och att inflationen dämpas lill 3%. Därefter har något högre ökningstal anlagils.

Med dessa förutsättningar kan en betydligt bättre ekonomisk utveckling de närmaste åren förutses. Bruttonalionalproduklen ökar med 2 ä 3% per år de närmaste åren. Sysselsättningen ökar med ca 40000 personer per år, vilket successivt dämpar arbetslösheten ned mot 2%. 1 diagram 2 jämförs BNP-uivecklingen enligl referens- och balansaliernaiiven med de tidigare behandlade reala alternativen I och 2 för perioden 1980-1990. Referensal-ternativel innebär all uppgången 1982-1984 kommer av sig och förbyls i en produktionsdämpning. Balansalternativet däremot leder mot en BNP-nivå 1990 som kan ge full sysselsättning.

Även på den finansiella sidan leder balansalternativet mot de uppsatta målen 1990. Bytesbalansen kommer ungefär i jämvikt 1985 varefter etl visst underskott uppstår 1986 lill följd av den stigande aktivitetsnivån. Underskottet är emellertid inte av någon större omfaUning och förbyts

Prop. 1984/85:40

28

Miljarder kr. 1980 

å

rs priser

il

AU. 1

600 

550

Referensalternativ

1980

"T"

81

82       83

84

85

86       87

88

89

90

Diagram 2   Bruttona­tionalprodukt 1970-1990 i balans- och referensal-lernativen

redan 1987 i eU överskott. Statsbudgetens underskoU reduceras kraftigt som andel av BNP. Detta kontrasterar mot utvecklingen enligt referensal­ternativet där underskottet börjar öka igen mot slutet av perioden.

Remissinstanserna

Remissinstanserna ställer sig i stort sett bakom långtidsutredningens beskrivning av de ekonomiska balansproblemen i början av 1980-lalel, uiredningens bild av resten av 1980-lalet och den väg utredningen anvisar för alt nå samhällsekonomisk balans i den svenska ekonomin. Trots denna huvudsakliga enighet har kritik framförts av enskilda remissinstanser rö­rande vissa av långtidsutredningens framskrivningar och bedömningar.

Prop. 1984/85:40

29

Når del gäller uiredningens uppläggning och metod har ell ston antal remissinstanser understrukit att införandel av en förloppsanalys innebär ett värdefullt tillskott i 1984 års långtidsutredning. Enligt några remissin­stanser borde ell större uirymme ha ägnats ål denna del av analysen. Landsorganisationen i Sverige (LO) och fullmäktige i riksbanken anser att långtidsutredningarna är svåröverskådliga och innehåller för mycket detal­jerade beräkningar. Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) och Sveriges Industriförbund hävdar all del är en brist all långtidsutredningen inte har studerat frågor som skattesystem, finansieringsformer för offenllig verk­samhet och lönestruktur och de konsekvenser för tillväxten sädana fakto­rer har. Även i övrigt lämnas många värdefulla synpunkler, vilka redovisas i bilagan, på melodfrågor. De får i tillämpliga delar beaklas av kommande långlidsulredningar. Sveriges Industriförbund och Svenska Bankförening­en anser att långtidsutredningarna bör utarbetas av från finansdepartemen­tet fristående organ.

Produktionskapacitetens utveckling har kommenterats av nägra remiss­instanser. Svenska kommunförbundet och Tjänstemännens Centralorgani­sation (TCO) ifrågasätter uiredningens bedömning alt den genomsnittliga arbetstiden kommer att fortsätta all minska under resten av 1980-lalet. Socialstyrelsen menar å andra sidan att det är svårt alt på denna punkt dra några bestämda slutsatser. LO menar all utredningens bedömning av ar-betskraftsulbudets utveckling med nödvändighet har betydande felmargi­naler, att kalkylen bygger på rimliga antaganden och att LO därför inte har någon grund för att förorda en annan bedömning. TCO hävdar ocksä all långtidsutredningen har underskattat produktivitetsökningen i den privata tjänstesektorn.

Remissinstanserna har i fiera fall kommenterat branschutvecklingen i långtidsutredningen - dock i stort sell inle utvecklingen i den sysselsält-ningsmässigl betydelsefulla privata tjänstesektorn vilket torde bero på att ingen remissinstans känner ett särskilt ansvar för denna sektor. Nedan redovisas nägra huvudpunkter i kommentarerna.

När det gäller industrins utveckling har få remissinstanser riklat invänd­ningar mot långtidsutredningens kalkyler. SAF godtar exempelvis utred­ningens beräkningar av produktionsutvecklingen under resten av 1980-lalet. Sveriges Industriförbund menar däremot att både långtidsutredning­ens anlaganden och framskrivningar måste ifrågasättas bl.a. på grund av att förulsällningar rörande relativpriser, marknadstillväxter och tekniska utvecklingstakter är mer likartade för de olika industrisektorerna under 1980-talet än de var under 1970-lalel.

Däremol har flera remissinstanser haft synpunkter på vilka förhållanden som skulle kunna bidra lill en industriell expansion. Flera remissinstanser har - vilkel refereras senare - ifrågasatt det krav på sänkta relativpriser som långtidsutredningens kalkyler anger. Både LO och TCO anser all man i stället borde satsa på industripolitik, utbildning, marknadsinvesteringar

Prop. 1984/85:40

30

saml forskning och utveckling (FoU). SAF och Sveriges Industriförbund förordar i ställel ändringar av skattesystemet, ökade löneskillnader m. m. för att öka omställningsförmågan i näringslivel och tillväxten.

TCO föreslår all statsmakterna lar initiativ till irepartsöverläggningar mellan industri, fackföreningsrörelse och industripolitiska myndigheter i syfte att välja ul utvecklingsbara teknikområden där svensk industri har förulsällningar alt nå en internationell tätposition. De resultat sådana överläggningar ger bör styra FoU-satsningen från samhällels sida.

Beträffande utvecklingen i jordbruket framhåller statens jordbruks­nämnd alt den har medverkat vid utarbetandet av underlaget till långtidsut­redningen och alt den inte har någol att erinra mol utredningens bedöm­ningar av utvecklingen i jordbrukssektorn. Lanlbmksstyrelsen konstaterar beträffande behovet att begränsa nuvarande överskollsprodukiion inom jordbruket att långtidsutredningens kalkyler innebär en minskning av sys­selsättningen i sektorn med drygt 40000 personer och att detta lorde medföra behov av sysselsättningsskapande ålgärder. Lantbrukarnas Riks­förbund (LRF) hävdar mol bakgrund av alt del sedan mitten av 1983 i princip råder investeringsslopp för byggnader för djurproduktion i jordbru­ket att en betydande investeringsaktivitet måste upprätthållas om en fort­salt effektiv animalieproduktion skall kunna vidmakthållas. Vidare fram­håller LRF att utvecklingsmöjUgheterna när det gäller bioteknik är mycket slora och att användningen av biologiskt material kan medföra uppbygg­nad av en helt ny typ av avancerad industri.

Belräffande skogsbruket konstaterar skogsstyrelsen att de ökade av­verkningarna under senare år år ett tecken på att rundvirkesmarknaden är ganska känslig för prisförändringar eller förväntningar om sådana. En fortsatt gynnsam skogskonjunktur skulle kunna bibehålla eller till och med höja nuvarande ulbudsnivå. LRF finner ingen anledning att ifrågasätta långtidsutredningens kalkyler även om osäkerheten betonas. LRF instäm­mer i skogsstyrelsens och statens industriverks (SIND) förslag att förenkla nuvarande prövningsregler för att stimulera skogsenergimarknaden, vilkel skulle ha slor betydelse för skogsbmkels lönsamhet och utbudet av indu-slrivirke. Enligt LRF:s mening finns i skogsbruket och i en utvecklad sågverksindustri en betydande potential för ökad sysselsättning. Länssty­relsen i Norrbottens län konstaterar att långtidsutredningens beräkningar utgår från all skogsindustrins virkesbehov skall kunna lillgodoses vilket leder lill alt antalet sysselsatta inom skogsbruket ökar. Förutsåtlningarna för en sådan utveckling kan ifrågasättas.

Statens energiverk har yttrat sig rörande energisektorn. Långtidsutred­ningen anger att energiförbrukningen i samhället förblir i stort sett oföränd­rad under perioden 1983-1990 vilkel energiverket bedömer som rimligt. Verket efterlyser också en djupare analys av kopplingen mellan ekonomisk tillväxt och oljeprisutveckling. Enligt verkets bedömning är denna relation så osäker alt det hade varit lämpligt att pä denna punkt göra vissa känslig­hetsanalyser.

Prop. 1984/85:40

31

När det gäller byggnadsverksamheten anför Svenska byggnadsenlre-prenörföreningen (SBEF) att byggnadsproduktionens storlek 1990 - med de förutsättningar som långtidsutredningen använder - verkar rimlig som helhet men att seklorförddningen kan komma att avvika från den beräkna­de och all produktivitetsutvecklingen skulle kunna bli högre om vissa förändringar i byggandets organisation kan genomföras. Industrins Bygg­materialgrupp anser att långtidsutredningens beräkningar av byggnadsin­vesteringarnas utveckling under 1980-talel är alltför optimistiska och före­slär att regeringen medverkar till åtgärder som leder till ökade investering­ar i infrastruktur och inom reparations-, underhälls- och ombyggnadssek­torn samt skapar förbättrade exportmöjligheter. SBEF menar att finansie­ringsformerna för byggandet behöver förändras, all slörre utrymme bör ges för privata initiativ i förvaltning och byggande och att sådana föränd­ringar kan ha en positiv effekt på byggandet. Vidare finns det starka skäl för all förbättra landets transportsystem och att bygga ut vattenkraften. SBEF menar också alt den nuvarande tendensen till nedskärningar av byggorganisationen kan försvåra en framtida utökad byggproduktion och att del därför finns god anledning all nu stimulera byggandet. Arbetsmark­nadsstyrelsen (AMS) delar långtidsutredningens bedömning att en regional strukturanpassning av sysselsättningen inom byggnadsverksamheten är nödvändig och avser att i samarbete med parterna på byggarbelsmarkna-den kartlägga ulvecklingen och lägga fram en plan i syfte att söka få till stånd en långsiktig balans på byggarbelsmarknaden.

Samtliga remissinstanser som yttrat sig över pris- och lönebildningen instämmer i långtidsutredningens bedömning att det är av yttersta vikt att den höga inflations- och löneökningslakten i landel snabbt dämpas. Där­emol invänder några remissinstanser mot kravel i långtidsutredningen pä fortsalt relativprissänkning med 1 % per år för alt nå den målsatta balansen i ulrikesbelalningarna. Jag återkommer lill dessa frågor (avsnitt 5) och till långtidsutredningens slutsatser att en stram finans- och penningpolitik och en allmän uppslutning kring en ny lönemodell bör samverka de närmaste åren för all ekonomin skall följa en väg som leder mot samhällsekonomisk balans 1990.

De remissinstanser som har uttalat sig om de båda reala alternativ långtidsutredningen redovisar i perspektivet till 1990 har alla med ett undanlag förordat alternativ I med förhållandevis starkare inriktning på privat konsumtion. Enligt LO måste den i sig angelägna utbyggnaden av den offenlliga servicen under ell antal år stå tillbaka någol för en restaure­ring av hushållens ekonomi. LO menar också alt detta alternativ ger etl större uirymme för att med offentliga insatser motverka arbetslöshet om industritillväxten uteblir. SAF och Sveriges Industriförbund ifrågasätter om alternativ 2 med de skattehöjningar som där förutsätts över huvud taget kan vara förenligt med en återgång till ekonomisk balans. Även Kooperati­va förbundet (KF), fullmäktige i riksgäldskontoret och Sveriges Aktiespa-

Prop. 1984/85:40

32

rares Riksförbund förordar alternativ I med liknande argument. TCO anser däremot all den låga volymökningen för den offenlliga konsumtionen i alternativ 1 inte är förenlig med uttalade politiska mål för den offentliga verksamheten. TCO påpekar också all under de senaste åren har nedskär­ningarna inom fiämst den slatliga sektorn varil betydande och att en fortsatt minskning av detla slag skulle riskera att både sänka effektiviteten och försämra servicen i den offenlliga sektorn och all kraftigt öka kostna­derna för näringslivel och allmänheten som idag ulnyujar de offenlliga tjänsterna.

De av långtidsutredningen redovisade finansiella alternativen i perspek­tivet fram till 1990 har kommenterats av många remissinstanser. SAF och Sveriges Industriförbund anser att del är svårt att se hur de krav på skattehöjningar som finns i de finansiella alternativen 2A, 2B och 2C skall vara förenliga med en återgång till ekonomisk balans. Sveriges Aktiespara­res Riksförbund, Sveriges hantverks- och induslriorganisation (SHIO)-Familjeföretagen, Sveriges Grossislförbund och Sveriges Köpmannaför­bund anser att en sanering av statsbudgeten via ökade skatter inle är en framkomlig väg. Styrelserna för allmänna pensionsfonden, riksförsäk­ringsverket (RFV) med flera framhåller att långtidsutredningens kalkyler klart illustrerar den ekonomiska tillväxtens betydelse för AP-fondens ut­veckling och för avgiftsuttaget.

När det gäller utvecklingen på kredilmarknaden framhåller fullmäktige i riksbanken att stora krav kommer att ställas på kreditpolitiken de närmasle åren mot bakgrund av i första hand den betydande ökningen av förelagens innehav av statspapper. För all undvika inflalionistiska störningar bör stalsupplåningen lill betydande del ske genom försäljning av statspapper med längre löptider, även om detla medför en press uppåt på den långa räntan. Riksgäldskonlorel (RGK) och Sveriges Industriförbund pekar på svårigheterna att realisera en betydande ökning av företagens inveslering­ar samtidigt som statspapperens andel i förelagens portföljer ökar myckel kraftigt. Behovet av en marknadskonform kreditpolilik med marknads­mässiga villkor för stalsupplåningen framhålls av RGK, Svenska Bankför­eningen och Svenska Försäkringsbolags Riksförbund. De båda senare förordar avskaffande av reslerande regleringar på kredilmarknaden.

Långtidsutredningens regionala analys har kommenterats av flera re­missinstanser. AMS framhåller behovet av ökad geografisk rörlighet och anser alt den minskade rörlighelen på arbelsmarknaden del senasle decen-niet sannolikl sammanhänger med flera förhällanden än den låga aklivilels-nivån. Med hänsyn lill de belydande lönsamhelsskillnaderna pä individ-och samhällsnivå av flyitning år det motiverat med en höjning av flyti-ningsbidragen. Pendling kan många gånger vara ell alternativ som föredras framför byte av bostadsort. AMS framhåller all en förbättrad kollektivtra­fik och ändrade skatteregler avseende arbetsresor skulle underlätta en ökad pendling. AMS understryker också - liksom skolöverslyrelsen (SÖ) och LRF - viklen av regionalpoliliska och andra åtgärder i delar av landel

Prop. 1984/85:40

33

med vikande befolknings- och sysselsättningsunderiag. Länsstyrelsen i Norrbottens län och Landsiingsförhundel förordar ökade regionalpolitiska insatser. LO anser alt även om den regionala analysen i 1984 års långiids-uiredning år mer ambitiös än i tidigare långtidsutredningar så ger den ändå inle ell tillräckligt underlag för regionalpolitiska ställningstaganden.

Fördelningsfrågor ur olika perspektiv tas upp av ett antal remissinstan­ser. RFV och RGK anser att konsumtionsulrymmets fördelning mellan generationer är elt problem som förtjänar en djupare analys. LO menar att den studie av inkomst- och förmögenhetsulvecklingen 1975-1981 som statistiska centralbyrån (SCB) har ulfört åt långtidsutredningen ger en bra bild av utvecklingen och att denna undersökning hör följas upp. LO menar vidare att utvecklingen från mitten av 1970-talet fram till 1983 har lett till att såvål inkomstskillnaderna som förmögenhetskonceniralionen har ökat. LO framhåller också all höga vinster och realräntor under resten av 1980-talet kommer att leda till en fortsatt kraftig förmögenhetsökning hos olika ägargrupper och att detta kan behöva mötas med skattepolitiska ålgärder.

Iina bedömningar

Min bedömning är att långtidsutredningen i sina huvuddrag ger en rimlig beskrivning av de förutsättningar som gäller för den svenska ekonomins utveckling under resten av 1980-talet. Naturligtvis är framskrivningar av detta slag behäftade med stora osäkerheter. Del år ändå väsenlligl att sådana görs och att de finns tillgängliga när den ekonomiska politiken diskuteras och utformas.

Jag vill särskilt fästa uppmärksamheten på tre slutsatser som följer av långtidsutredningen. Den första är att långtidsutredningen visar alt den fulla sysselsättningen kan uppnäs. Det kommer emellerlid att ställas slora krav pä både den ekonomiska politiken och på arbetsmarknadens parter för att detta mål skall kunna realiseras.

Den andra är att tillväxten även under gynnsamma förhållanden torde bli måttlig under resten av 1980-talet. Eftersom en stor del av resurstillväxten måsle avsättas för att öka kapitalbildningen inom landet och förstärka utrikesbalansen, så kommer utrymmet för konsumlionsökning all vara begränsat. Del gäller både privat och offentlig konsumtion.

Det Iredje är att även denna måttliga produktionstillväxt i sig förbättrar landets möjligheter att uppnå samhällsekonomisk balans. Expansionen skulle ge utrymme för både stigande reallöner och en tillräckligt god lönsamhet i industriföretagen. Den skulle också ge uirymme för både ökad investeringsverksamhet, ökad netloexport och stigande konsumtion. Vi­dare skulle saneringen av den offentliga sektorns finanser underiåtias avsevärt.

När det gäller produktionskapacitetens utveckling vill jag understryka att det finns faktorer som skulle kunna verka i riktning mot både en ökning och en minskning av den framlida kapaciteten i förhållande lill långlidsut-

3    Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 40

Prop. 1984/85:40

34

redningens bedömning. Arbetskraftsutbudet skulle kunna bli större än vad långtidsutredningen räknar med om de genomsnittliga arbetstiderna inte minskar på längre sikl. Ä andra sidan tyder de senaste årens svaga ökning av arbetsutbudet i antal personer på all arbelskraftsulbudel skulle kunna bli mindre än beräknat. På molsvarande säll skulle produktivitetsutveck­lingen i den privata tjänstesektorn, särskilt vid en mycket snabb och stabil tillväxt i hela ekonomin, kunna bli snabbare än vad utredningen räknar med. Å andra sidan är redan den expansion som förutsätts i utredningen myckel god varför både sämre tillväxt och produktivitetsökning skulle kunna realiseras. Trots dessa osäkerheter anser jag att långtidsutredningen gjort en rimlig avvägning mellan olika tänkbara utvecklingsalternativ.

Beträffande branschernas utveckling konstaterar jag att få remissinstan­ser har haft nägra invändningar mol långtidsutredningens kalkyler. I den mån sådana invändningar har förekommit har de i allmänhet haft karaktä­ren att utredningen sannolikt redovisar en för ljus bild av utvecklingen i branschen eller alt förutsättningarna för att uppnå en expansion inte be­döms vara tillräckligt goda. Detta understryker vikten av alt konkurrens­kraften förstärks åren framöver så ätt en stark och stabil tillväxt kommer till stånd. Del är enbarl därigenom som långtidsutredningens positiva utveckling för olika branscher kan realiseras.

Jag erinrar också om tre utredningar som behandlar frågor av särskild betydelse när del gäller den långsiktiga ulvecklingen, nämligen 1983 års livsmedelskommiilé (Jo 1983:01), bosladskommilién (Bo 1982:02) och regionalpolitiska utredningen (I 1982:05). I samband med beredningen av förslagen från dessa utredningar kommer den långsiktiga politiken i berör­da avseenden att behandlas. Vidare erinrar jag om att regeringen har inrättat en särskild statsrådsgrupp för att följa ulvecklingen på byggområ­det.

Jag vill också i della sammanhang kommentera de reala alternativ som långtidsutredningen redovisar i perspektivet fram till 1990. En i slort sett enig remissopinion förordar långtidsutredningens alternativ I med förhål­landevis starkare inriktning på privat konsumtion. I detta alternativ ökar den privata konsumtionen med 1,5 % per år 1983-1990 och den offentliga konsumtionen med 0,5% per år. Inom ramen för den offentliga konsum­tionen ökar den kommunala med I % per år och minskar den slatliga med I % per år. Del senare är i stort selt förenligt med det nuvarande kravet på rationaliseringar inom de offenlliga myndighelerna.

Jag instämmer med remissinstanserna i denna priorilering. Efter den kraftiga urholkningen av hushållens ekonomi de senasle åren måste en förstärkning av reallönerna och den privata konsumtionen ha en något slörre tyngd ån den i och för sig vårdefulla utbyggnaden av den offenlliga sektorn. Den fortsatta utbyggnaden av den offenlliga sektorn bör ske inom det utrymme som bestäms av elt i stort sett oförändrat skallelryck. Samti­digt måste hänsyn las till nödvändigheten av att minska budgetunderskot-

Prop. 1984/85:40

35

tel. De ökade skatteinkomster som blir följden av ökad tillväxt i ekonomin måste i första hand användas för att minska budgetunderskottet.

Utrymmet för en utökad offenllig konsumtion kommer således att vara begränsat under resten av 1980-lalel. Omfördelning av resurser inom den offentliga verksamheten och effektivisering av den offenlliga sektorn kom­mer all bli viktiga uppgifter de närmaste åren.

Långtidsutredningen har också analyserat effekterna av en arbetstids­förkortning före 1990. Utredningen har förutsatt att den lagstadgade ar­betsveckan förkortas från 40 timmar lill 37,5 limmar och konstaterar att detla leder till etl produktionsbortfall pä 4-7% 1990. Endast socialstyrel­sen har kommenterat dessa beräkningar och menar att utredningen har intagit en mycket försiktig attityd till en generell arbetstidsförkortning och att en veckoarbetstid på 37,5 timmar år 2000 bör ses som ett maximum.

Jag vill för egen del framhålla att på längre sikl kommer en ökad tillväxt och ökade reallöner all möjliggöra en ytteriigare förkortning av arbetsti­den. Del långsiktiga målet om sex timmars arbetsdag ligger därför fast.

Däremot ser jag inga möjligheter att redan under 1980-talel genomföra en allmän arbetstidsförkortning av del slag som långtidsutredningen har räknat med - såvida inle produktivitetsökningen blir väsentligt större än man nu kan bedöma. Däremol bör del finnas utrymme för ett första steg pä väg mot en kortare arbetsdag under förutsättning att den ekonomiska tillväxten blir sådan, att även reallönerna kan växa. Därvid bör grupper med särskilda behov prioriteras, t.ex. småbarnsföräldrar, äldre som vill och behöver trappa ner sin arbetstid och skiftarbetande och andra med obekväma arbetstider.

Jag återkommer i det följande till inriktningen av den ekonomiska politi­ken och de frågor som rör inflation, rdalivprissänkningar och finanspoli­tik.

När det gäller långtidsutredningens uppläggning och metod vill jag un­derslryka att det är utredningens uppgift alt analysera hur de ekonomisk­politiska målen skall kunna nås. Tiden fram lill 1990 är dessulom så lång att det borde vara möjligt att till dess uppnå samhällsekonomisk balans. I flera fall måste målen nås före 1990. Jag vill också understryka värdet av den förloppsanalys som utredningen har genomfört. Det är ofrånkomligt att en utredning som spänner över ett så slort område som svensk ekonomi under resten av 1980-lalel blir omfångsrik. Remissinstanserna har dessulom före­slagit fördjupade analyser pä flera områden. Trots delta är del naturligtvis viktigt att de möjligheler som finns att göra ulredningarna lättare att överblicka tas tillvara i kommande utredningar.

Det är också enligt min mening riktigt att för närvarande prioritera en analys av de makroekonomiska balansprohlemen. Efter devalveringarna 1981 och 1982 är en dämpning av inflationen och en förbättring av de finansiella obalanserna avgörande för möjlighelerna alt uppnå en slark och

Prop. 1984/85:40

36

stabil tillväxt. 1 kommande långtidsutredningar och under förutsättning att en mer balanserad utveckling uppnås de närmaste åren kan mer mikrobe-lonade frågor om olika marknaders funktionssätt komma alt spela en större roll.

5    Ekonomisk politik för samhällsekonomisk balans

Den svaga produktions- och investeringsutvecklingen under senare de­len av 1970-talet och början av 1980-talet, den stigande arbetslösheten och de finansiella obalanserna gjorde det nödvändigt med en kraftig omlägg­ning av den ekonomiska politiken i Sverige. Regeringen avvisade både en ensidig åtstramning och en ensidig expansion av den inhemska efterfrågan och valde att gå en tredje väg, nämligen med en kombination av en kraftig konkurrenskraftförstärkning, stram ekonomisk politik gentemot den in­hemska konsumtionen och selektiva åtgärder för all stimulera ekonomins utbudssida. Därigenom kan både en förbättring av bytesbalansen och en ökning av den totala produktionsnivån uppnås och därmed på sikt ökade investeringar och en förbättring av lägel på arbelsmarknaden.

Devalveringen av den svenska kronan med 16% i oktober 1982 - i kombination med etl omfattande investeringsprogram, utökade arbels­marknadspolitiska insatser, omläggning av industripolitiken med åtgärder för förnyelse och tillväxt och fördelningspolitiska åtgärder för all bevara det sociala trygghetssystemet och fördela bördorna efter bärkraft - utgjor­de krispolitikens första steg.

Genom devalveringen uppnåddes en kraftig förbättring av de svenska förelagens konkurrenskraft. Mellan 1981 och 1983 sänktes relativpriserna på svenska varor' med 9%. Den relativa timlönen i industrin sänktes med 11 % mellan årsgenomsnitten 1982 och 1983 och den relativa arbetskrafts­kostnaden per producerad enhet i industrin med 14% under samma period. Lönsamheten i industrin har ökat avsevärt och uppgår nu lill nivåer som motsvarar 1960-talets.

Denna förbättring av konkurrenskraften har haft myckel gynnsamma effekter i en rad avseenden. Industriproduktionen och industriinvestering­arna ökar nu snabbi. Nedgången i reallönerna och uppgången i arbetslös­heten har hejdats. Den offentliga sektorns finanser har förbätlrals. Under-skollel i bylesbalansen har i stort sett eliminerats. Inflalionen har dämpats, om än inte så mycket som hade varit önskvärt.

För all devalveringen skall få bestående positiva effekter på tillväxt, sysselsättning, investeringar och extern balans måste pris- och löneökning-

' Sveriges export av bearbetade varor i förhållande lill 14 OECD-länders import av bearbetade varor vägd med vikter som avspeglar konkurrensförmågan och uttryckt i gemensam valuta.

Prop. 1984/85:40

37

arna dämpas kraftigt och varaktigt. Krispolitikens andra steg är därför inriktat på en sådan nedpressning av inflationen.

Långtidsutredningen har ingående belyst konsekvenserna av om 1970-talels pris- och lönebildning blir rådande åven de närmaste åren framöver. Det skulle pä mycket kort tid neutralisera de positiva effeklerna av deval­veringen. De svenska företagen skulle förlora marknadsandelar, produk­tionen skulle stagnera, arbetslösheten stiga mycket kraftigt och budgetun­derskottet öka. Samtliga remissinstanser som yttrat sig över pris- och lönebildningen instämmer i att det är ytterst väsentligt att den höga pris-och löneökningstaklen dämpas snabbt.

Jag vill i detta sammanhang framhålla alt långtidsutredningens analyser understryker och skärper kraven på en dämpning. Pris- och kostnadsut­vecklingen måste varaktigt begränsas myckel kraftigt den närmasle tiden. Trots att utredningen förutsätter 3% inflation och 5% timlöneökning 1985 tar del enligt utredningen flera år innan full sysselsältning och samhälls­ekonomisk balans nås.

En radikal förändring av pris- och lönebildningen kan emellertid inte åstadkommas ulan medverkan från alla parter i samhällel. De försök som har gjorts i andra länder att pressa ner inflationen genom en kraftig åt­stramning av finans- och penningpolitiken har lett lill starkt negativa kon­sekvenser i form av massarbetslöshet och utslagning av produktionskapa­citet. Den svenska regeringen har därför sökt utforma en alternativ våg som innebär att inflalionen dämpas samtidigt som produktionen och sys­selsättningen ökar.

Del är i delta sammanhang långtidsutredningens diskussion om en ny lönemodell skall ses. En lämpligt utformad sådan modell skulle enligt utredningen kunna ha en stabiliserande inverkan på pris- och löneförvänt­ningarna och medverka lill en positiv utveckling med reallöneökningar och låga nominella pris- och löneökningar. Utredningen framhåller att utform­ningen av en ny lönemodell är en fråga för arbetsmarknadens parter och hänvisar lill all ell vissl arbete av delta slag nu pågår hos dessa.

Flera remissinstanser ställer sig positiva till tanken på en ny lönemodell - fullmäktige i riksbanken, fullmäktige i riksgäldskontoret. Landstingsför­bundet, Kooperaliva förbundet (KF) och Sveriges Grossistförbund. Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) anser däremot att en analys av hur skattesystemet inverkar på lönebildningen hade varil mer fruktbar ån långtidsutredningens diskussion av en ny lönebildningsmodell.

Landsorganisationen i Sverige (LO) instämmer i huvudsak i långtidsut­redningens slutsatser rörande pris- och lönebildningen och framhåller att om inle pris- och lönesambanden ändras så fastnar svensk ekonomi i en destruktiv devalveringscykel med stagnation, svag standardutveckling och växande obalanser som följd. Vidare anför LO att en polilik enligl en ekonomisk-teoretisk modell för lönebildningen inte ensam kan vrida pris-och lönebildningen i den önskade riktningen. Ansvaret för all ålerslälla

Prop. 1984/85:40

38

den samhällsekonomiska balansen kan inte arbelsmarknadens parier en­samma påtaga sig. Den ekonomiska politiken måsle skapa marknadsmäs­siga och fördelningspoliliskl gynnsamma förutsättningar för lönebildning­en. Dessutom måsle arbetsmarknadens parter med utgångspunkt från vunna erfarenheler finna bättre former för samordning av löneförhandling­arna. LO vill i sill remissvar inle föregripa den diskussion som sedemera har förts i dessa frågor.

Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) avvisar i sill remissvar in­komstpolitik. Enligl TCO har fria avtalsförhandlingar ulan statlig inkomst­politik ell slort egenvärde som dessulom stöder de ekonomisk-politiska målen. Frågan om en ny lönemodell kommenteras inte uttryckligen.

Regeringen inledde redan i våras diskussioner med arbelsmarknadens parter om hur löneökningarna skall kunna begränsas lill högsl 5% 1985. Regeringen har också antagit som mål att nedbringa inflationen till nivån 3% under loppet av 1985. Det angivna löneiakei bedöms vara förenligt med inflationsmålet.

Under diskussionerna med arbelsmarknadens parier har parterna enats om att samordna förhandlingarna inför 1985 och alt de totala löneökningar­na 1985 skall begränsas till högst 5% mätt som förändringen mellan årsge­nomsnitten 1984 och 1985 och inkluderande löneglidning. Del är nu av yttersta vikt all de avtal som kommer att träffas för 1985 är förenliga med dessa utfästelser.

Den senaste tidens pris- och löneutveckling har inle motsvarat regering­ens ambitioner. I kompletteringsproposilionen våren 1983 (prop. 1982/83:150) antog regeringen målet att nedbringa prisökningstakten lill nivån 4% under loppet av 1984 och följde upp delta beslut med elt ambi­tiöst anti-inflalionsprogram. Riksdagen anslöt sig till både inflationsmålet och inflationsbekämpningsprogrammet. Denna polilik baserades på en analys i 1983 års reviderade finansplan av hur en fortsalt hög inflation skulle få förödande konsekvenser för tillväxt och sysselsättning. En vikiig förutsättning var att lönekostnadsstegringarna kunde begränsas lill 6% 1984.

Såvitt man nu kan bedöma har pris- och löneökningarna 1984 inle begränsats till dessa nivåer. De svenska företagen har tappat konkurrens­kraft mol omvärlden. Timlönerna i år beräknas öka med i genomsnitt ca 8% och inflationen under loppet av året förväntas bli ca 6%. Del innebär all både pris- och löneökningarna har blivit ungefär 2% högre än vad som vore önskvärt.

I den ekonomisk-politiska diskussionen har framförts möjligheterna alt använda valutapolitiken i kampen mot inflalionen. Genom successiva re-valveringar är det i princip möjligt att avskärma sig frän inflalionen i omvärlden. Samtidigt är det uppenbart all en aktiv växelkurspolitik inle på egen hand kan åstadkomma en nedpressning av inflationstakten utan att den i första hand ulgör en nödvändig uppföljning av en i övrigt framgångs­rik antiinfiatorisk ekonomisk politik.

Prop. 1984/85:40

39

Långtidsutredningen har förutsatt att den svenska kronans kurs gent­emot riksbankens korg av andra valutor är oförändrad under framskriv-ningsperioden. Den styrka som uppnås i den svenska ekonomin i balansal­ternativet är emellerlid så god. att möjligheterna torde finnas att så små­ningom genom revalveringar avskärma Sverige från inflationsimpulser från utlandet och därigenom uppnå till och med lägre nominella pris- och löne-ökningslal än vad utredningen själv räknar med.

Två av instanserna. LO och TCO, har föreslagit revalveringar som eU lämpligt inslag i politiken för den mest näraliggande tiden. De motiv som framförs är att en revalvering dels dämpar inflationen via lägre prisökning­ar på importen, dels minskar riskerna för allt för stora löneökningar, eftersom den begränsar vinsterna i främst exportföretagen.

Jag vill för egen del understryka alt några möjligheter lill uppskrivningar av den svenska kronan f. n. inle föreligger. Under 1984 har vi en inflation och löneökningstakt som ligger över omvärldens. Det finns därför inte något skäl alt revalvera på grund av en hög inflation i omväriden. Bytesba­lansen har inte heller nått den stabilitet som är nödvändig för att kunna slå in på en väg med successiva revalveringar.

Den andra frågan jag vill la upp gäller relativpriserna. Långtidsutred­ningens beräkningar tyder på all de svenska priserna skulle behöva öka ca I % långsammare per år 1983-J990 än den genomsnittliga prisutvecklingen i omväriden och att relativpriserna således skulle behöva sänkas med I % per år för att det uppsatta bytesbalansmålel skall nås. Utredningen påmin­ner också om att del genomsnitt för konsumentprisernas stegringstaki i omväriden på 5% per år som fömlsäus inkluderar länder med betydligt lägre inflation t ex Förbundsrepubliken Tyskland där prissiegringstaklen förutsätts vara 3,5% per år. Den svenska inflationen skulle därmed någol överstiga den tyska. Vidare framhålls att kravet på relativprissänkning är beroende av att målet är au reducera arbetslösheten i Sverige lill 2% i en omvårid med stigande arbetslöshet.

LO, TCO och Sveriges Industriförbund ifrågasätter rdalivprissänkning­ar. LO anser alt utredningen underskaUar väridsmarknadens tillväxt och de positiva effekterna på svensk export av den kostnadsanpassning som redan har skett. Därför anser LO all behovet av all sänka relativpriserna troligen har överskattats. LO förordar istället en strategi som underiällar en snabbare strukturomvandling i svenskt näringsliv: Induslripoliliska in­satser, utbildningsinsatser, marknadsinvesteringar och FoU-salsningar inom företagen. Även TCO avvisar med liknande resonemang ytterligare relativprissänkningar.

Jag vill för egen del framhålla följande. För det första har ulvecklingen det senaste decenniet visat au relativpriserna är röriiga. De har både höjts och sänkts mellan åren för relalivi homogena varugrupper. Till stor del har dessa variationer sammanhängt med ändringar i valutakurserna. Även kostnadsutvecklingen har emellertid haft sin betydelse.

Prop. 1984/85:40

40

För det andra år sambandet mellan relativpriser och export- och import­volymer väl dokumenterat genom undersökningar i etl myckel stort antal länder under en mycket lång period. Inte minst ulvecklingen efter devalve­ringen hösten 1982 bekräftar alt prisförändringar påverkar volymerna i utrikeshandeln starkt. 1 själva verket finns det tecken på att effekterna av en given prisförändring på volymerna kan ha varit starkare än väntat.

Däremot kan jag hälla med kritikerna om att det inte är i enlighet med erfarenheterna från 1970-talet att företagen skulle fortsätta alt sänka rela­tivpriserna de närmaste åren. Utvecklingen i år när relativpriserna höjs något gör inte heller en sådan utveckling trolig. Det är emellertid just en utveckling av del slag vi bevittnat under 1984, som långtidsutredningen varnar för. I analysen av perioden 1983-1987 visar utredningen att om 1970-ialets pris- och lönebildning forlsålier de närmaste åren kommer både relativa lönekostnader och relativa priser alt höjas med betydande nega­tiva konsekvenser för tillväxt och sysselsättning. Utredningen drar därför slutsatsen att pris- och lönebildningen måste ändras. Del gäller dels löneut­vecklingen, där betydligt lägre ökningstal måste nås, dels företagens pris­sättning som måste ändras så att priset i större utsträckning används för alt aktivt konkurrera om ökade marknadsandelar. Jag håller med utredningen på denna punkt. Pris- och lönebildningen måsle ändras. Fortsatt snabba löneökningar och mer eller mindre slentrianmässiga prisuppskrivningar kommer all fa mycket negativa konsekvenser för den svenska ekonomin.

Det är visserligen sant att en slor del av vår produktionsökning består av tekniskt mer utvecklade produkter, där priset har en mer undanskymd plats som konkurrensmedel. Vi måsle emellerlid kunna konkurrera bällre även med relalivi standardiserade varor där priset har slörre betydelse för försäljningen. Vår industriseklor är i dag för liten för all klara både balans i ulrikesbelalningarna och full sysselsältning. Den måsle vidgas betydligt och därtill måste även sådan produktion bidra för vilken priset är väsenl­ligl.

Naturiiglvis är induslrins förmåga alt siärka sin konkurrenskraft även på andra säll av avgörande betydelse för möjligheterna all uppnå samhälls­ekonomisk balans. En ulvidgning av sådan produktion där prestanda, kvalitet och marknadsföring spelar stor roll är nödvändig. Långtidsutred­ningen betonar att den industriella omvandlingen behöver bli mycket snabb. Det är därför viktigt att den ekonomiska politiken underiällar strukturomvandlingen för alt göra svensk industri bättre rustad inför fram­liden. Särskilt väsentligt är delta i ett läge då tillväxten i den internationella handeln mattas och en förhållandevis låg tillväxt i OECD-områdel kan förutses.

Det har framförts all relalivprissånkningar är en kostbar väg för att lösa våra balansproblem. 1 detta sammanhang vill jag underslryka alt även andra faktorer som kan bidra till att förbättra Sveriges konkurrenskraft släller betydande resurskrav.

Prop. 1984/85:40

41

Långtidsutredningen konstaterar alt den svenska ekonomin i början av 1980-talet befann sig i allvarlig finansiell obalans. Mellan början av 1970-talet och 1982 försämrades den offentliga sektorns finansiella sparande med drygt 10% av BNP (ca 80 miljarder kr i årets prisnivå). Till allt väsentligt avspeglade denna försämring statens ökade budgetunderskolt. Denna uiveckling har medföri en allt mer besvärande räntebörda främst för statsbudgeten.

Långtidsutredningen konstaterar emellertid också att den offentliga ut­giflsexpansionen nu är väsentligt lägre än tidigare. Slatens konsumtion minskar. Kommunernas långsiktiga planer tyder på en långsam ökning av den kommunala konsumtionen. Ökningstakten i pensionsbetalningarna har mattals. Myckel få ulgiflshöjande reformer har beslutats.

Därtill kommer alt tillväxten i den svenska ekonomin förbättrar den offentliga sektorns inkomster trots att några mer betydande skattehöjning­ar inte längre genomförs. Skatleandelen av BNP har varil i stort sett oförändrad mellan 1977 och 1984. 1 kombination med en stram budgetpoli­tik har denna utveckling lett lill alt budgetunderskottet som andel av BNP har kunnal reduceras med 3 1/2 procentenheter mellan 1982 och 1984. Kommunernas och landstingens finanser har också kunnat förbättras.

Långtidsutredningen hävdar alt budgetunderskottet bör reduceras till 40-50 miljarder kr 1990 för alt samhällsekonomisk balans skall uppnås. Utredningen drar också slutsatsen av sina analyser alt finanspolitiken bör vara stram de närmaste åren och att särskilda budgetförslärkande åtgärder bör vidtas pä i storleksordningen 6 miljarder kr per år.

Jag har redan tidigare redovisat remissinstansernas inställning till del långsiktiga mäl långtidsutredningen har angett och till förslaget rörande budgetförstärkningar de närmaste åren. Jag har också betonat vikten av att budgetunderskottet reduceras, att budgetförstärkningar är nödvändiga och att de måste anpassas till den aktuella konjunktursituationen. I det följande skall jag något ytterligare beröra de riktlinjer för slatens utgiftspolitik, som måste gälla under kommande år.

Jag ansluter mig lill del i långtidsutredningen angivna målet alt den offentliga sektorns finanser bör vara i balans 1990. Däremot kan de olika stegen i en långsiktig budgetpolitik inle preciseras på förhand. En utgångs­punkt är dock att utgiftspolitiken bör föras utifrån förutsättningen av ett i slort selt oförändrat skattetryck de närmaste åren. Jag anser dock inle alt del är lämpligt att nu precisera hur omfattande de åriiga budgetförslär­kande åtgärderna bör vara under de närmaste åren. Sådana ställningsta­ganden bör bl. a. göras utifrån slabiliseringspolitiska överväganden.

En långsiktig politik för all sanera statsfinanserna måste innehålla både nedskärningar av vissa utgifter och ålgärder för att effektivisera den offent­liga verksamheten.

När det gäller nedskärningar vill jag betona betydelsen av en restriktiv utgiflsprövning i del ordinarie budgetarbetet. Som princip för budgetarbe-

Prop. 1984/85:40

42

let gäller numera att varje förslag till utökning av utgifterna inom elt område måste kombineras med ett förslag om nedskärningar av andra utgifter. Samma princip gäller för de förslag som läggs fram av de slalliga kommittéerna. Därigenom har en betydligt lägre ökningstakt i utgifterna än tidigare uppnåtts. Vidare vill jag underslryka betydelsen för den reala utgiftsutvecklingen av att indexkopplingar och andra automatiskt verkan­de regler i sä stor utsträckning som möjligt begränsas och ersätts av regler som innebär att regering och riksdag får fatta beslut om eventuella utgifts­ökningar i särskild ordning.

När det gäller effektivisering av den offentliga verksamhelen och föränd­ringar i dess organisationsformer vill jag i första hand framhålla tre typer av ätgärder.

Den första är det arbete som pågår inom regeringskansliet med all utveckla och förnya den offentliga sektorn. 1 detta sammanhang behandlas bl.a. frågan om medborgarnas och folkrörelsernas möjligheter till aktiv medverkan, delaktighet och ansvar i den kommunala verksamheten. Vi­dare behandlas frågor som decentralisering, förenkling av det statliga regelsystemet, begränsning av normgivning etc. Genom detta arbete möj­liggörs en prövning av existerande offentliga verksamheter, så att de i så slor utsträckning som möjligt svarar mol medborgarnas behov och önske­mål.

Den andra lypen av ålgärder år översyner av verksamheter och transfe­reringssystem. Översynsarbeten syftar till att ge ell genomarbetat underlag för beslut om omprövning och ompriorilering i del årliga budgetarbetet. Sådana översyner har genomförts de senasle åren och i flera fall resulterat i regeringsförslag och riksdagsbeslut. Det är väsentligt att sådani översyns­arbete drivs vidare, även på nya områden. I delta sammanhang har stats­kontoret och riksrevisionsverket cenlrala uppgifter. Även utredningsvä­sendets roll är belydande.

Den Iredje lypen av åtgärder är medverkan från de statliga myndigheler­na till att höja effektiviteten i verksamhelen och till kritisk granskning av denna i syfte all ge utgångspunkter för omprövning och ompriorilering. För all siärka en sådan medverkan från myndigheterna har i anvisningarna för myndigheternas anslagsframställningar för budgetåret 1985/86 angivits att det s. k. huvudförslaget skall gälla som planeringsunderlag för myndig­heterna. Detta innebär ett krav på en produktivitetsförbättring om i ge­nomsnitt 2% per år. För att medge ökad framförhållning i myndigheternas verksamhei har del getts möjlighel alt istället fördela 5 % produktivitetsök­ning under den närmasle treårsperioden. Samtidigt skall konsekvenserna för verksamheten av att huvudförslaget genomförs beskrivas. Ett sådant underlag skall ge regering och riksdag bättre möjligheter all bedöma effek­lerna av minskade anslag och på vilket säll rationaliseringskraven bör ställas upp.

Jag återkommer till dessa frågor i samband med budgetpropositionen för nästa budgetär.

Prop. 1984/85:40

43

6   Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag all regeringen föreslår riksdagen

att godkänna de riktlinjer för den ekonomiska politiken på medel­lång sikt som jag har förordat i del föregående.

7   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar alt genom proposition föreslå riksdagen all antaga det förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1984/85:40

44

Bilaga

Långtidsutredningen 1984 och remissyttrandena

1984 års långtidsutredning (LU 84) publicerades i mars 1984. Utredning­ens huvudrapport (SOU 1984:4) har sedan remissbehandlats. En förteck­ning över de myndigheter och organisalioner m m som inkommit med yttranden återfinns i ett appendix till denna bilaga. I del följande presente­ras ett sammandrag av huvudrapporten tillsammans med en sammanfatt­ning av remissyttrandena. 1 sammandraget redovisas huvuddragen i LU 84 med tyngdpunkt på de kalkyler och överväganden i utredningen som tagits upp av olika remissinstanser. Med hänsyn lill alt utredningen täcker ell så vidsträckt område och att remissinstanserna lämnat en mångfald syn­punkler har det inte varit möjligt att ge en fullständig översikt över remiss­instansernas åsikter. Avsikten har i stället varit alt lämna en redogörelse för de centrala tankarna i remissvaren. Dessa kommenteras inte i denna bilaga.

1    Utredningens uppläggning och metod

Långtidsutredningen

Långtidsutredningen 1984 behandlar i första hand liden fram lill 1990. Utredningen skall inte betraktas som en prognos över den mest sannolika utvecklingen under resten av 1980-talet. Utredningen försöker i stället beskriva en utveckling sådan alt de av statsmakterna uttalade målen för den ekonomiska politiken (full sysselsättning, balans i ulrikesbelalning­arna etc) uppnås under resten av 1980-lalet eller senast 1990 och klargöra vilka krav som kommer att ställas på den ekonomiska politiken och på ekonomins funktionssätt för att dessa mål skall nås. Långtidsutredningen är således en kravanalys och inte en prognos.

LU 84 bygger på en kombination av tvä ulredningsformer. Dels har etl antal sektorstudier ulförts vid olika myndigheter och institutioner på upp­drag av långtidsutredningen. De avser både enskilda branscher som jord­bruk, skogsbruk, industri, energiproduktion elc och andra frågor som väridshanddns uiveckling, inkomst- och förmögenhelsfördelning elc. Dels har på basis av dessa sektorstudier sammanhållna beräkningar genomförts vid finansdepartemenlel med ulnylljande av långiidsulredningens ekono-melriska modeller. De senare garanlerar en viss grad av konsislens mellan resullalen för olika sektorer i ekonomin.

LU 84 arbetar med tre tidsperspektiv. Huvudperspektivet avser 1980 1990. Genom att kapacitelsutnytljandel 1980 var relativt högl och aU 1990

Prop. 1984/85:40

45

fömlsäUs vara ett motsvarande år så slörs inte de tal som beskriver ulvecklingen 1980-1990 av skillnaden i konjunkturläge mellan start- och slutar. Uppgifter om förändringstakler m m 1980- 1990 avser således den stmkturdla ulvecklingen mellan ivå högkonjunkiurår. 1 förhållande lill tidigare långtidsutredningar, vilka vanligen har behandlat femårsperioder, arbetar LU 84 således med en väsentligt längre analysperiod. Å andra sidan är framskrivningsperioden (1983- 1990) bara något år längre än den brukar vara.

I perspektivet 1980-1990 förutsätts all de angivna ekonomisk-politiska målen år uppfyllda 1990. Det släller vissa krav på den ekonomiska politi­ken och på ekonomins funktionssätt. För all illustrera vissa prioriterings­möjligheter har LU 84 presenterat detaljerade beräkningar för två reala alternativ. 1 alternativ I ligger inriktningen på privat konsumtion och på näringslivet, medan den i alternativ 2 ligger på offentlig konsumtion och den offenlliga sektorn. Båda alternativen är balanserade, dvs de uppställda balansmålen förutsätts vara uppfyllda 1990.

Förutom dessa två huvudalternativ redovisas beräkningar för ett alter­nativ med en arbetstidsförkortning. I della allernaliv förutsätts den lag­stadgade veckoarbetstiden förkortas från 40 lill 37,5 timmar. Dessutom presenteras vissa känslighetsanalyser rörande den reala utvecklingen.

I perspektivet 1980-1990 har också etl antal finansiella alternativ utar­betats med anknytning lill de två reala alternativen. Syftet med de finan­siella alternativen har varit all beskriva vilken utveckling av den slalliga budgeten som är förenlig med en balanserad ekonomi 1990.

Del andra tidsperspektivet i LU 84 avser åren 1983-1987. De kalkyler som redovisas för denna period skall ses mot bakgrund av kalkylerna 1980-1990. Som tidigare nämnts analyseras i della längre perspektiv den strukturella utvecklingen av svensk ekonomi. I perspektivet 1983-1987 las däremot hänsyn till den förväntade konjunkturutvecklingen under de närmaste åren. 1 ett alternativ beskrivs utvecklingen under förutsättning att pris- och lönebildningen följer tidigare mönster och att budgetpolitiken är passiv i den meningen alt hänsyn enbart tas till redan fattade beslut och gjorda åtaganden. Della görs med hjälp av en ekonometrisk modell där export, import, priser, löner, konsumtion, produktion, sysselsättning etc bestäms med historiskt skattade samband. Det visar sig därvid att ekono­min inte går mot balans 1990. Mot denna utveckling ställs ett annal förlopp som gradvis närmar sig balansläget 1990. Genom att jämföra de båda förloppen framkommer vissa krav på förändringar i ekonomins funktions­sätt som måste uppfyllas för att de ekonomisk-politiska målen skall nås. Dessa förändringar avser i första hand pris- och lönebildningen. Vidare måste finanspolitiken ges en inriktning som underlättar återgången till samhällsekonomisk balans.

Denna uppläggning av analysen med en uppdelning i strukturell utveck­ling och konjunkturförlopp är en nyhet i LU 84. Därmed har också stråte-

Prop. 1984/85:40

46

gin för all nå balans och förloppet de närmaste åren fält en mer framträdan­de plats i utredningen.

Det tredje tidsperspektivet avser 1990-2000. Analysen i delta långa perspektiv har inriktats på andra frågor än i det medelfristiga perspektivet lill 1990. 1 den långsikliga analysen har frågor om sparkvot, investerings-kvot och teknisk utveckling spelat en slörre roll.

LU 84 har vidare försökt all systematiskt föra in utbudssidan i kalky­lerna. Del har gjorts på tre olika områden. För del första har kostnader och vinster införts i export- och importfunktionerna. Näringslivets produktion för leveranser både till export och hemmamarknaderna blir därmed bero­ende inte bara av efterfrågeförhållanden utan också av utbudsförhållan­den. För det andra har i de investeringsfunklioner som använts i föriopps-analysen 1983-1987 införts den relativa avkastningen mellan reala investe­ringar och finansiella placeringar. Därmed har man kunnal analysera vil­ken lönsamhet det krävs på reala invesleringar de närmaste åren för all uppnå den på längre sikl nödvändiga kraftiga höjningen av investeringsni­vån. För det iredje diskuteras i de finansiella avsnitten effekter av skatter­nas omfattning och andel av BNP. De samband som råder på detla område är emellertid inle särskill väl belagda. När del gäller lönebildningen har man i kalkylerna beaktat utbudsfaklorer som olika skatlevariabler och brist på yrkesarbetare. Däremot har del inte varit möjligt all explicit ta hänsyn till hur förhållanden som realinkomster och marginalskatter påver­kar arbetskraftsutbudet. I stället har prognoserna för arbetskraftsutbudet baserats på demografiska förhållanden och en analys och framskrivning av den historiska ulvecklingen.

Remissinstanserna

De remissinstanser som yttrat sig däröver anser att införandel av för­loppsanalysen innebär ett värdefullt tillskott i LU 84. Enhgt fullmäktige i riksbanken framstår förloppsanalysen renlav som mer central för bedöm­ningen av förulsällningarna för alt nå en balanserad tillväxt än de konven­tionella konsislensavvägningarna i del medelfristiga perspektivet. Enligt fullmäktige bör en sådan analys vidareutvecklas och i kommande utred­ningar ges en mer framträdande roll. Likaså anser Kooperativa förbundel (KF) all LU:s ansats att inte enbart beskriva en strukturell trend utan också att analysera det konjunkturdla förloppet innebär etl slort framsleg. Enligl KF:s uppfaltning är analysen av referens-och balansaliernaiiven och jämförelsen mellan dessa den mest intressanta delen av LU 84.1 dessa allernaliv fokuseras intresset till de grundläggande mekanismerna i den svenska ekonomins sätt att fungera. Härigenom förbättras underlaget för den ekonomiska politiken.

LU:s uppdelning av analysen i ett mera kortsiktigt infasningsförlopp och en långsiktig statisk analys anses ocksä av Svenska kommunförbundet och Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) vara en värdefull och intressant

Prop. 1984/85:40

47

metodmässig nyhet. Enligl SAF skulle dock utredningen ha vunnit pä om större uirymme ägnats ål problemen att nå balans. Lyckas inte infasnings-förioppet, föriorar ju mycket av den övriga analysen sitt intresse.

Sveriges Industriförbund framför alt genom införandel av insvångnings-förioppel skulle LU 84 lätt kunna anknytas till den aktuella ekonomisk­politiska debatten. Enligl Industriförbundets mening har dock LU 84 stan­nat vid halva vägen. Man presenterar nödvändiga villkor för uppfyllelse av ett antal specificerade mäl men diskuterar inle krav på sådana djupgående förändringar i del svenska ekonomiska systemet som endast kan uppnås genom politiska beslut (som ändringar i skatteregler och i finansierings­former för skilda delar av den offentliga konsumtionen). Denna brist får enligt Industriförbundet två vikliga följder. För det första blir inte trycket på politikerna så stort som det eljest skulle kunna vara. För det andra riskerar även budskapet i LU 84 att missförstås. I och med den svaga anknytningen till den ekonomiska politiken kommer utredningen i likhet med sina föregångare att uppfattas som prognoser; utredarnas försäkran om att utredningen är en kravanalys hjälper inle härvidlag. Utredarna har ju själva specificerat målen för den svenska ekonomin. Rimligtvis förvän­tar man sig att dessa är valda med realistiska utgångspunkter. Kopplar man sedan målen till prognoser för den internationella ekonomin och beteende-funktioner för konsumenter och företag är det naturligt för de flesla alt betrakta resultaten som prognoser för den svenska ekonomin.

Liknande tankegångar framförs av Svenska Bankföreningen som anser alt det inte är lämpligt att huvuddelen av utredningen ägnas åt utföriiga kalkyler som bygger på förutsättningen att den ekonomiska politiken kom­mer alt föras på del sätt som krävs för alt långtidsutredningens mål skall bli uppfyllda. Enligl Bankföreningens mening borde utredningens arbete -väsentligen och mer än nu - inriktas på all analysera och motivera vilka konkreta åtgärder som behövs i den ekonomiska politiken för att den önskvärda utvecklingen skall uppnås.

Landsorganisationen i Sverige (LO) påpekar att värdet av långtidsutred­ningarnas kalkyler beror på om de ekonomisk-politiska mål man ställer upp är relevanta, om de förulsällningar man lägger till grund för beräkning­arna är rimliga och om den kalkylmodell man använder riktigt beskriver ekonomins struktur och funktionssätt. Enligt LO är dock erfarenheterna från de senasle långtidsutredningarna härvidlag mycket negativa. De förul­sällningar om t ex den internationella utvecklingen som man utgått ifrån har snabbt visat sig grovt felaktiga. Delta har medfört att utredningarna snart blivit inaktuella. Därför borde långtidsutredningarna göras mer flexibla och lägga slörre vikt vid analysen av resultatens känslighet. Enligt LO:s mening torde en del av detaljrikedomen och komplexiteten ulan slörre förlust kunna offras för all ge plats åt en fördjupad analys av centrala problem och förutsättningar. Med en mindre tungrodd metod skulle det bli möjligt att mer löpande revidera för förändrade förutsättning-

Prop. 1984/85:40

48

ar. Om långtidsutredningarna blev mer överblickbara skulle partier, orga­nisationer och andra som dellar i den ekonomisk-politiska debatten både ges en mer reell chans att ta ställning och en möjlighet att utifrån egna målformuleringar utforma allernaliv för den långsikliga ekonomiska politi­ken.

LO vill poänglera all dessa synpunkler inte skall ses som en kritik riktad just mot LU 84. Som utredningsprodukl är den enligt LO:s mening mer gedigen än sina närmaste föregångare. Eftersom LU 84 använt, bortsett från korisiklsanalysen, i stort sett samma metoder som tidigare långlids-utredningar måste emellertid kritiken mot långtidsutredningarna som in-flexibla, svårgenomträngliga och tungrodda med minst samma styrka rik­tas mol LU 84 som mol dess föregångare.

Även fullmäktige i riksbanken finner LU 84 vara överbelastad med siffror. Enligt fullmäktiges mening borde man överväga om inte långtids­utredningarna i framtiden mindre bör inriktas på en omfattande exercis med detaljberäkningar, som lätt ger ett förledande intryck av exakthet, och i slällel mera koncentreras lill all belysa vikliga tendenser, siralegiska samband och avvägningar mellan olika ekonomisk-politiska önskemål och krav.

Enligt Kooperativa förbundet (KF) borde priorileringen av ulrednings-arbeiel ha varit annorlunda. För mycket tid och kraft har i LU 84 ägnats ål det ekonomelriskl inriklade arbelet med slmklurmoddler. Därigenom har arbetet med del s k insvängningsförloppet blivit lidande. Framför alll har slulsatserna av jämförelsen mellan balans-och referensallernaiiven fått en alltför knapphändig behandling. KF anser att LU 84 borde ha fört en mer utförlig diskussion om problemen i den svenska ekonomin och om för- och nackdelar med olika sätt att lösa dem. Olika trögheier i ekonomin som hänger samman med skattesystemet, övrig lagstiftning, institutionella för­hållanden elc skulle ha behövt behandlas utförligare. Även om man vid en sädan ansats delvis kommer in på politiska värderingar, skulle ändå ett sådani avsnill ha haft ett stort värde för debatten om möjligheterna att få lill stånd en balanserad utveckling av den svenska ekonomin.

Orsakerna lill långlidsutredarnas ovillighel all analysera polilikföränd-ringar anses av Sveriges Industriförbund bero på att långlidsutredarna arbetar på del departement som svarar för den ekonomiska politiken. Del är enligl Industriförbundet möjligt all perspekliven i den ekonomisk-poli­tiska debatten skulle breddas och förlängas om långtidsutredningarna an­förtroddes åt ett fristående utredningsinstitut; eventuellt kan konjunktur­institutet ta hand om uppgiften samtidigt som del frikopplas från finansde­partementet. Ell sådant institut skulle inte bara ägna sig åt analys av trender och prognoslisering utan skulle ocksä ha frihet att föra fram syn­punkter på den ekonomiska politiken. Härigenom skulle också längsikls-enheten inom finansdepartementet kunna ägna sig ål elt fortlöpande arbete med ekonomisk-politiska strategier. Enhetens samarbete med de politiska

Prop. 1984/85:40

49

beslutsfattarna skulle på så vis kunna intensifieras. Etl fristående utred­ningsinstitut skulle också bli till nytta för både opposition och de organisa­lioner som normall ägnar de samhällsekonomiska frågorna ett stort intres­se.

Också Svenska Bankföreningen anser att långtidsutredningarnas roll i den ekonomiska debatten skulle förstärkas avsevärt om utredningarna gjordes av ell fristående organ.

Remissinstansernas synpunkter på de melodfrågor som sammanhänger med långtidsutredningens modellsystem behandlas i avsnill 7.

2    Internationell bakgrund

Långtidsutredningen

Den svenska ekonomins beroende av den internationella ulvecklingen härrör försl och främst från vår omfattande utrikeshandel med varor och tjänster. Förutom att påverka utrikeshandeln spelar förhållandena i vår omvärld en betydelsefull roll också på en rad andra områden. Elt sådani exempel är det inlernaliondla räntelägets betydelse för svensk ekonomisk utveckling.

Den internationella utvecklingen är dock svår att fömtse. Inle minst är det osäkert vilka effekter den höga arbetslösheten, de höga realräntorna, budgetunderskotten och andra obalanser har på den långsikliga tillväxten. Den internationella ulvecklingen är också starkt beroende av chocker av olika slag (som de kraftiga oljeprishöjningarna i mitten och slutet av 1970-lalet) och av förändringar i den ekonomiska politikens inriktning i de dominerande industriländerna.

Långtidsutredningens internationella bakgrundsbeskrivning för 1980-ta-let baseras av denna anledning på två skilda scenarier. 1 ett gynnsamt scenario fortsätter konjunkturuppgången i industriländerna ulan kraftiga åtstramningar och utan att inflationen stiger nämnvärt. Delta skulle kunna mildra de stmkturdla obalanserna på den finansiella sidan och leda lill stigande reallöner och invesleringar och fortsatt expansion. För råvarupro-ducerande och skuldlyngda länder skulle belalningsrestriklionerna lätta. Risker för akuta kriser i det internationella kreditsystemet skulle minska och tendenserna lill protektionism dämpas.

I ett slagnationsscenario förulsätis alt inflalionen tenderar att öka igen, vilket möts med en förnyad ålslramningspolilik i industriländerna. Expan­sionen kommer av sig. Den reala efterfrågeutvecklingen blir svag i och med att varken reallöner eller invesleringar ökar. En utveckling av detta slag skulle innebära en fortsättning på de senasle årens slagnation, möjli­gen avbruten av kortare uppgångsfaser. I en sådan situation förvärras troligen de akuta betalningsproblemen i vissa länder, nya kriser uppstår i del internationella banksystemet och vi får en ökande protektionism. 

4    Riksdagen 1984185. I saml. Nr 40

Prop. 1984/85:40

50

Långtidsutredningen har denna gång valt all lägga en försiktig inlernalio­nell bedömning mellan dessa båda scenarier lill grund för analyserna. (De senaste tio årens långtidsutredningar har överskattat den internationella tillväxten.) Den innebär en BNP-tillväxt på i genomsnitt 2% per år 1983-1990 i OECD-området och konsumentpriser som stiger med 5 % per år. En sådan utveckling torde leda lill en fortsall stigande arbetslöshet i industri­länderna under resten av 1980-talet.

Ytterligare en faktor, som under resten av decenniet verkar återhållande på exportmöjligheierna, är handelspolitiken. Under 1970-talel gynnades världshandelns tillväxt av handelsliberaliseringen medan de protektionis­tiska tendenserna under 1980-talet snarast lorde dämpa tillväxten någol. LU 84 räknar med att världshandeln med bearbetade varor ökar med ca 3% per är 1983-1990.

Remissinstanserna

Enligt fullmäktige i riksbanken finns det goda skäl för att, liksom i LU 84, räkna med en förhållandevis låg BNP-tillväxt (2% per år) i OECD-områdel. Det verkar troligt att den nuvarande priorileringen av inflations­bekämpningen vid utformningen av olika länders politik kommer att bestå. Vissa uttalanden i internationella sammanhang om önskemålet att hålla prisnivån stabil talar närmasi för all denna priorilering har förstärkts under senare lid. Antagandet om en årlig internalionell prisstegring på 5% fram­står därför enligl fullmäktiges mening knappast som orealistiskt lågt. Na­turligtvis kan utvecklingen la en bana som bättre förenar tillväxt och prisstabilitet. Men risken är också stor att arbetslöshetssituationen utlöser en händelsekedja med långtgående ekonomiska, politiska och sociala kon­sekvenser. Mol denna bakgrund finner fullmäktige de i LU 84 valda förutsättningarna beträffande den internationella utvecklingen som väl avvägda.

Kommerskollegium påpekar att verket har kritiserat tidigare långtids­utredningars tendens att överskatta den internationella utvecklingen. En­ligl kollegiets mening har överskattningsrisken minskat i LU 84 genom all man angett olika lillväxlaliernativ. Kollegiet anser att denna mer realis­tiska återspegling av osäkerheten om den inlernaliondla ulvecklingen väl motiverar alt prognosarbelet därigenom blir mera komplicerat.

Också Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) beloYiar osäkerheten i bedömningarna av den internationella ulvecklingen. Enligl TCO:s mening illustrerar effekterna av den långsamma exportutvecklingen ändock vilken betydelse den ekonomiska utvecklingen utomlands har för våra möjlighe­ler alt nå våra interna ekonomiska mål. En slutsats borde därför vara att den svenska regeringen ytterligare ökar ansträngningarna att tillsammans med de övriga nordiska regeringarna och EFTA-länderna söka förmå de slora industriländerna att lätta på åtstramningspoliliken. I Europa finns

Prop. 1984/85:40

51

mycket stora outnyttjade resurser i form av arbetskraft och realkapital som skulle kunna möjliggöra en myckel lång konjunkturuppgång.

Statens energiverk påpekar att LU 84 inte har fokuserat intresset på osäkerheten beträffande den internationella utvecklingen utan snarare på hur den svenska regeringen vid given internalionell utveckling skall kunna lösa de interna balansproblemen. Enligt energiverket skulle utredningen ha vunnit pä att frångå "sin modelltekniska determinism" och i stället disku­tera osäkerheter beträffande den internationella utvecklingen. Argumen­ten för nya, mer flexibla mekanismer vad avser pris- och lönebildningen skulle därmed sannolikt ha förstärkts. Även stabiliseringspoliiiken skulle delvis ha ställts i annan dager. Förebyggande åtgärder - internationella överenskommelser, interna investeringar i flexibilitet etc - och en lämplig slrategi för åtgärder att vidta i en krissituation skulle enligt energiverkets mening ha blivit väl så inlressahta alt analysera som uppläggningen av politiken vid givna internationella förulsällningar.

3    Produktionskapacitet 3.1 Arbetskraft

Långtidsutredningen

Produktionskapacitetens ökning under 1980-1990 bestäms i långtids­utredningen av arbetskraftsulbudels och produktivitetens utveckling. Sta­tistiska centralbyrån har gjort prognoser för arbetskraftsulbudet. Dessa prognoser baseras på en förväntad befolkningsutveckling, relativa AK-tal (andel av befolkningen i en åldersgrupp som tillhör arbetskraften) och arbetstider för olika delgrupper av befolkningen.

Befolkningen väntas under 1980-lalel vara i stort sett oförändrad totalt sett. Inom denna oförändrade total väntas emellertid antalet barn (0-15 år) minska med ca 200 000, antalet personer i arbetskraftsåldrarna (16-64 år) öka med drygt 100 000 och antalet äldre (65 år-) öka med nästan 150 000. Befolkningsutvecklingen kommer därmed all lämna ett något större bidrag lill arbetskraftsulbudet under 1980-talet än under föregående decennium.

De relativa AK-talen väntas vara i slort sett oförändrade för män och fortsätta alt öka för kvinnor, dock betydligt långsammare än under 1970-lalet. 1 t ex åldersgmppen 25-55 år är AK-talel för män oförändrat och uppgår till drygt 95% medan del för kvinnor ökar från 83% 1980 tiU 91 % 1990 vilkel kan jämföras med en ökning med 19 procenlenheler under 1970-lalel.

Denna utveckling innebär all arbetskraften beräknas öka med 270 000 personer under 1980-lalel all jämföra med ca 400 000 personer under perioden 1970-1980. Sysselsättningen behöver öka med motsvarande an­tal för all full sysselsättning skall uppnäs i slutårel. Med hånsyn lill alt

Prop. 1984/85:40

52

1980-1983 har inneburit en något minskande sysselsättning behöver denna öka med 290 000 personer under perioden 1983-1990.

Den genomsnittliga arbetstiden per sysselsatt väntas fortsätta all minska till följd av befolkningsutvecklingen, en fortsalt irendmässig ökning av frånvaron och en fortsatt ökning av antalet deltidssysselsatta. Den tendens lill ökad meddarbelstid som kunnat noteras under de senaste två åren förutsätts vånda igen när sysselsättningen och reallönerna ökar.

Sammanlagt innebär della att antalet arbetstimmar beräknas öka med totalt ca I % under perioden 1980- 1990. Del kan jämföras med en minsk­ning med 6% under 1970-talel. Förkortningen av arbetsveckan från 42,5 fim lill 40 tim 1970-1972, sänkningen av pensionsåldern från 67 till 65 år den I juli 1976 och införandet av den femte semesterveckan 1978 bidrog till att timvolymen minskade under 1970-talet medan inga molsvarande re­former är inlagda för 1980-lalet.

Bestämningsfaktorerna bakom det samlade arbetskraftsulbudet är emel­lertid mångfaselterade och svårigheterna all bedöma dessa faklorer över liden år därför belydande. Utredningen har därför vall att lill arbetskrafts-prognosen också foga känslighetsanalyser. I alternativen antas arbels­kraftsulbudel 1990 öka resp minska med I % i jämförelse med prognosen. Del lägre antagandel ger således etl, jämfört med 1980, ungefär oförändrat arbetskraftsutbud.

De alternativa arbetskraftsprognoserna har kombinerats med alternativa antaganden om produktivitetsutvecklingen. Det bör emellertid betonas, att samlliga effekter av de alternativa antagandena inle kunnat beaklas fullt ut.

För alt klargöra den största möjliga effekten på kalkylerna av de ändrade förutsättningarna har antagandet om etl högre arbetskrafisutbud kombi­nerats med antagandet om en snabbare produktivitetsökning medan anta­gandet om etl lägre arbetskrafisutbud kombinerats med antagandet om en långsammare ökning av produktiviteten. I kånslighetsanalysen med en förändrad fördelning av produktivitetsökningen mellan branscher har ar­betskraftsulbudet behållits oförändrat jämfört med allernaliv 

I. 

I samtliga fall förutsätts att full sysselsältning och samma bylesbalansmål uppnås 1990.

Sammanfattningsvis är antagandena om arbetskraftsulbudet och arbets­produktiviteten av vital betydelse för kalkylresultalen. I de tvä första fallen visar känslighetsanalysen alt effeklen på BNP, privat konsumtion och utrikeshandel av ändrade förutsättningar är av samma storieksordning som skillnaden mellan alternativ I och 2. Fallet med ändrad fördelning av produktiviteten mellan seklorer visar all sysselsättningens fördelning på­verkas i relalivi hög grad.

Prop. 1984/85:40

53

Remissinstanserna

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) delar uiredningens syn på all del under de närmaste åren finns ell belydande arbelsmässigt uirymme för en expan­sion inom såväl näringslivel som den offenlliga seklorn. Styrelsen betonar emellertid alt tidigare erfarenheter visar på ell klart samband mellan benä­genheten att träda ul på arbetsmarknaden och efterfrågan på arbetskraft. Detla gäller såväl efterfrågan i stort som efterfrågan inom olika närings­grenar och regioner. AMS understryker ocksä vikten av alt undanröja olika typer av förvärvshinder så all del potentiella arbelskraflsulbudel kan tas till vara.

Elt flertal remissinstanser ifrågasätter dock den prognosieknik som lig­ger till gmnd för bedömningen av arbetskraftsulbudet. Liksom riksrevi­sionsverkel (RRV) menar Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) att del år angeläget alt närmare beakta samspelet mellan skattesystemet och ar-betskraflsutbudet. Riksförsäkringsverket (RFV) menar vidare att även om det är mycket svårt alt skatta hållbara empiriska relationer mellan arbels­kraflsulbudel och skatte- och iransfereringssystemels marginaleffekter är del, med hänsyn till problemets vikt för den svenska ekonomin, beklagligt all utredningen inte ens gjort några försök med alternativa kalkyler.

Svenska kommunförbundet ifrågasätter utredningens bedömning att den genomsnittliga meddarbelstiden kommer att fortsätta all minska enligl tidigare observerade trender om inga reformer pä arbelstidsområdet ge­nomförs. Della gäller särskill inom den primärkommunala sektorn. Kom­munförbundet ser del som sannolikt att de två senasle årens tendens till ökade medelarbetstider kommer att bestå ännu några år. Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) anser att ulvecklingen av den framtida medel­arbetstiden är förknippad med betydande osäkerhet. Socialstyrelsen me­nar å andra sidan att det är svårt att dra några bestämda slutsatser an­gående eventuella trendbrott i medelarbetstider utifrån de tecken som finns på alt vissa dellidstjänstgörande inom hälso- och sjukvården ökar sina sysselsättningsgrader samtidigt som sjukfrånvaron minskar. Landsor­ganisationen i Sverige (LO) menar all utredningens bedömning av arbets­kraftsulbudels utveckling med nödvändighet har belydande felmarginaler. Kalkylen bygger emellertid enligl LO på rimliga anlaganden, varför LO inte har någon grund för att förorda en annan bedömning.

3.2 Produktivitet och total produktionskapacitet

Långtidsutredningen

Efter oljekrisen 1974 sänktes arbelsproduktivilelens ökningslakt mar­kant i svenskt näringsliv. Under perioden 1974-1980 steg produktiviteten i näringslivet i genomsnitt med ca 2.5% per år, vilket var betydligt lägre än under 1960-lalet och 1970-talels början. Den åriiga ökningstakten var då ca

Prop. 1984/85:40

54

5,5% bl a beroende på att produktivitetsökningen gynnades av slora nyin­vesteringar och en snabb stmkluromvandling. Den låga tillväxten i ekono­min efter 1974 kom all verka hämmande pä produkliviietslillvåxten på grund av all nybildningen av kapital och ulnyujandegraden av befintlig produktionskapacitet minskade.

I industrin bedöms produktivitetsutvecklingen bli något högre under 1980-talet än under 1970-lalet. Inom andra seklorer tyder bedömningarna däremot på svagare produktivitetsökningar. Särskilt markant är nedgången i de privata tjänsteproducerande sektorerna. Detta förklaras delvis av alt den sammantagna produklivitelstillväxten i dessa sektorer var negativ under perioden 1980-1983.

Vid bedömningen av produktivitetsutvecklingen i näringslivets olika sektorer har sambanden med produktionens tillväxt och investeringarnas storlek beaktats. En hög tillväxt av produktionen släller krav på slora nyinvesteringar vilkel leder till att ny och effektivare leknik införs i ökad takt. Del finns dessutom indikationer på all en hög tillväxt även på andra säll ökar produktiviteten. Delta kan t ex ske genom att mer vardagsratio­naliseringar och organisatoriska förbättringar genomförs under perioder med hög aktivitet. Den högre produktionsfillväxten i näringslivels samtliga seklorer under 1980-lalet i allernaliv 1 bedöms därför även medföra en snabbare produktivitetsökning jämfört med alternativ 2.

Sammantagna ger LU:s kalkyler avseende arbetsvolymens och produk­tivitetens utveckling en ökning av den totala produktionskapaciteten 1980-1990 på 1,6 ä l,9%perår. För perioden 1983-1990 blir ökningen 2,0 ä 2,4% per är. Att kapacitetsökningen anges med etl intervall beror på att produklivitelstillväxten bedömts variera någol mellan de båda alternati­ven. En sammanvägning till total produktivitetsökning år dessulom bero­ende pä seklorsammansättningen, vilken i sin lur varierar mellan alternati­ven.

Remissinslanserna

Endasl ett fätal remissinstanser kommenterar produktiviletshedömning-arna i LU 84. Enligt Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) under­skattar LU den sannolika produktivitetsökningen i den lolala privata tjänsteproduktionen. Den negativa tillväxten av produktiviteten 1980-1983 kan förklaras av att tjänsteproduktionen till stor del följer hushållens konsumtion av privata tjänster. Denna konsumtionsgrupp uppvisar Iradi-lionelll en hög inkomstdaslicitel varför reallönesänkningarna under 1980-talets början kom alt drabba tjänsteproduktionen extra hårt. TCO anser att den positiva tillväxten av privat konsumtion under perioden 1983-1990 bör medföra en återgång lill 1970-lalels produktivitetsutveckling för den privata tjänstesektorn.

Landsorganisationen i Sverige (LO) anser sig inte ha någon grund för alt ifrågasätta långtidsutredningens relalivi låga produktivitetsanlagande.

Prop. 1984/85:40

55

Enligl Svenska byggnadsentreprenörföreningen är del möjligt all kost­nadsutvecklingen i byggsektorn tvingar fram en ökad upprepning och standardisering i nyproduktionen under 1980-talet. Om en sådan ökning kan ske bedömer remissinstansen alt produktiviteten ökar i nyproduk­tionen mer än vad LU förutsätter trots att storleken på varje byggnadspro­jekt lorde minska under 1980-lalet.

Skogsstyrelsen påpekar i silt remissvar att maskininvesteringar för skogsbruket till största delen består av investeringar i skogsvård. Skogs­styrelsen befarar att hänsyn inte lagils i LU:s kalkyler lill alt sådana insatser fär effekl på produktion och produktivitet försl efter en lång tid.

4    Alternativa utvecklingsvägar för Sveriges ekonomi 4.1 Ekonomisk-politiska mål

Långtidsutredningen

Kalkylerna i LU 84 ulgår från de av statsmakterna uttalade målen för den ekonomiska politiken. Utredningen har vall alt undersöka hur dessa mål skall kunna förverkligas lill 1990. Valet av 1990 som slutar hindrar emellertid inte alt vissa av målen kan uppnås redan dessförinnan.

De viktigaste målen för den ekonomiska politiken har av regeringen i en rad finansplaner angetts vara full sysselsältning, stabilt penningvärde, hög ekonomisk tillväxt, jämn fördelning av levnadsstandarden, regional balans och halans i ulrikesbelalningarna. Den fulla sysselsätlningen har vidare framhållits som den ekonomiska politikens viktigaste mål. Riksdagen har också anslutit sig till dessa mål. Målen är naturligt nog relativt allmänt formulerade. I långtidsutredningen måsle emellertid vissa av målen preci­seras. Dessa preciseringar har dock inle kunnal baseras på några utlalan­den från regering eller riksdag.

I LU 84 har full sysselsättning preciserats som 2% arbetslöshet. Delta låga värde har bedömts vara förenligt med fullt kapacitetsutnyttjande i ekonomin. Denna kvantifiering innebär alt arbetsmarknadslägel förutsätts vara gott 1990 och all behovet av arbelsmarknadspolitiska insatser skall vara begränsat.

Stabilt penningvärde har preciserats som en årlig inflationstakt på 4%. Det innebär en kraftig dämpning av inflationstakten frän de senasle åren. Denna låga ökningslakt har bestämts med hänsyn lill all den internationel­la inflalionen förulsätts bli ca 5% per år och med hänsyn till alt en fortsatt sänkning av de svenska relativpriserna beräknats vara nödvändig för all uppnå balans i ekonomin. I della sammanhang bör påpekas att den svens­ka kronans kurs gentemot ell genomsnill av utländska valutor förutsatts oförändrad under resten av 1980-talel. Del innebär att det inle är själva nivån på den inhemska inflalionen som är väsentlig för utredningens kal­kyler utan relationen mellan den internationella inflationen och den in­hemska mätt i gemensam valuta.

Prop. 1984/85:40

56

Någon precisering av målet hög ekonomisk tillväxt görs inte i LU 84. Den möjliga tillväxten fram lill 1990 bestäms av den tillgängliga arbetskraf­ten och produktivitetstillväxten. Strukturomvandling, invesleringar, tek­nisk utveckling etc kan bara i mindre grad påverka tillväxten i delta tidsperspektiv.

Jämn fördelning av levnadsstandarden och regional balans preciseras inle heller. I stället har LU 84 analyserat fördelningsfrågorna och de regionala balansproblemen i två särskilda avsnitt.

Balans i ulrikesbelalningarna har preciserats som all bylesbalansen skall ha etl överskott i storieksordningen I % av BNP 1990. Del innebär au ullandsskulden både nominellt och realt sett minskar 1990.

Utöver dessa mål har utredningen infört två fömtsättningar som har bedömts som cenlrala för alt uppnå en ekonomi i balanserad tillväxt. Della gäller en rimlig grad av balans i statsbudgeten och en god lönsamhet i näringslivet. Balansmälel för statsbudgeten har preciserats mot bakgrund av bedömningarna av privat sparande och nödvändiga invesleringar. En­ligl utredningens beräkningar behöver budgetunderskottet minska lill 40-50 miljarder kr 1990. Lönsamheten i näringslivel anges med utgångspunkt från att avkastningen på materiellt kapilal före skatt bör överstiga avkasl­ningen på finansiella placeringar (statsobligationer) med 2%.

I formell mening är del egentligen bara tre av de siffermässigt precisera­de målen som utgör restriktioner i långtidsutredningens modeller i den meningen att de har kvantifierals före beräkningarna. Det gäller full syssel­sättning, balans i utrikesbetalningarna och god lönsamhet i näringslivet. Graden av balans i statsbudgeten och inflationstakten är däremol ell resul­tat av beräkningarna. Del budgetunderskott och den prisökningslakt som räknats fram kan närmasi betraktas som krav som måsle uppfyllas för alt de övriga målen skall uppnås.

Retnissinstanserna

Remissinstanserna har inga invändningar mot de uppställda ekonomisk-politiska målen och finner i regel också de gjorda preciseringarna som rimliga och väl avvägda. Som ett exempel på della framför Landstingsför­bundet att en snabbare minskning av statens budgetunderskott än vad som angetts i LU 84 kommer all med all sannolikhet leda lill ökad arbetslöshet. Endast beträffande sysselsäliningsmålet anser elt par remissinstanser (se nedan) att målet borde sättas ännu lägre än 2% arbetslöshet 1990.

Landsorganisationen i Sverige (LO) anför att prioriteringen mellan må­len endast kommer till uttryck i hur de siffermässigt preciserats. De alter­nativa utvecklingsvägar som presenteras är konstruerade så all alla målen skall uppnås. Eftersom sannolikheten för att utvecklingen skall följa någon av dessa vägar enligt LO:s uppfatining är utomordentligt liten är del emellertid minst lika viktigt hur de ekonomisk-politiska avvägningarna mellan målen görs om ulvecklingen blir båltre eller sämre än fömlsail.

Prop. 1984/85:40

57

Belräffande sysselsättningsmålet påpekar LO att en snabb strukturom­vandling ställer stora krav på arbetsmarknadsutbildning och rörlighels-främjande åtgärder. LO förutsåtter därför att det begränsade behov av arbelsmarknadspolitiska åtgärder som anges i LU främst gäller åtgärder som beredskapsarbeten och ungdomslag. Enligt LO:s uppfattning är också en arbetslöshet på 2% alltför hög och man bör sträva efter all minska arbetslösheten ytteriigare.

LO har inget att invända mot all inflationsmålet i LU 84 satts lill 4% per år. Däremol kritiseras LU:s ekonomisk-politiska strategi för alt uppnå delta mål. Denna kritik redovisas i avsnitt 4.3: Ulvecklingen de närmasle åren och utredningens slutsatser. Beträffande bytesbalansen och statsbud­getens underskoll framför LO alt realiserandet av dessa mål måsle göras avhängigt möjligheterna all upprälthålla sysselsäliningen. Belräffande må­let god lönsamhet i näringslivel anser LO att den strävan som målformule­ringen uttrycker är mycket angelägen. Produktiva investeringar bör ge en högre avkastning ån finansiella för att ekonomin skall kunna vridas i en riktning som främjar full sysselsättning. Samtidigt kan emellertid hög lön­samhet knappast vara ett mäl i sig. Vi skall bara ha sä höga vinster som är nödvändiga för att nå den önskade investerings- och tillväxttakten. Lön­samheten utgör alltså en restriktion på den ekonomisk-politiska handlings­friheten. I LU 84 har målet preciserats bl a utifrån bedömningar om realräntan 1990. LO menar att långtidsutredningen också borde ha diskute­rat möjlighelerna att lätta på denna restriktion. Vilka möjligheter finns att hålla nere realräntan? Vilka åtgärder kan vidtas för att diskriminera mellan produktiva och finansiella investeringar?

Vad avser den möjliga ekonomiska tillväxten delar LO inte långtids­utredningens syn all strukturomvandling, investeringar, leknisk utveckling etc kan bara i mindre grad påverka tillväxten i detta tidsperspektiv. Under en sjuårsperiod då enligt LU:s båda alternativ industriinvesteringarna i stort sett fördubblas måste det enligl LO:s uppfattning rimligen finnas ett betydande utrymme att påverka den totala produktionstillväxten genom en framgångsrik strukturell anpassning.

LO påpekar vidare att LU inte fömtsätter några förändringar inom skatte- och iransfereringssystemen. LO anser dock att statsmakterna inte kan frånhända sig ansvaret för att med skatternas och bidragens hjälp påverka välfärdens fördelning. Den fördelningspolitiska konflikt som lig­ger i de höga vinsterna kommer att behöva mötas med skallepolitiska åtgärder.

Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) anser all den av LU mål­satta nivån om 2 procents arbetslöshet 1990 är alltför defensiv. Den nor­mala rörligheten på arbetsmarknaden medför visserligen alltid korta ar­betslöshetsperioder, men i elt land med en ambitiös arbelsmarknadspolitik som underiällar arbelsplatsbylen borde enligl TCO:s uppfatining denna friklionsarbelslöshei klart undersliga 2%.

Prop. 1984/85:40

58

TCO är också lveksam lill all Sverige för 1990 skulle målsåtta ett överskott i bylesbalansen motsvarande ca I % av BNP. Enligl TCO:s uppfatining borde i ställel målet för utrikesbalansen vara att relativt snabbt nå bylesbalansjämvikt och därefter söka bibehålla denna balans utan att ackumulera större överskott. Utrikesskulden sjunker i relativ betydelse i takt med den ekonomiska tillväxten och den internationella inflationen.

Beträffande LU:s lönsamhetskrav påpekar TCO all del vikliga bör vara att upprällhålla lönsamhelen på nya materiella invesleringar. LU 84 an­vänder emellertid den genomsnittliga rånlabililelen på den befintliga kapi­talstocken som målvariabel medan del relevanta frän företagssynpunkl är lönsamheten på marginella tillskolt till realkapitalet.

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) anser all i ell längre tidsperspektiv år det angelägel all den öppna arbetslösheten kan nedbringas till en nivå som ligger klart lägre än 2%.

Kooperativa förbundel (KF) påpekar all en arbetslöshet på 2% och en inflationstakt på 4 % innebär en väsentlig förbättring jämfört med de senas­te årens utveckling. Samtidigt skulle det vara önskvärt om ännu lägre tal kunde förverkligas. De angivna kvanlifieringarna bör dock präglas av realism och vara möjliga att uppnå. Därför verkar - enligt KF:s mening -LU:s preciseringar vara rimliga. Beträffande de två nytillkommande förut­sättningarna (budgeiunderskoll och lönsamhet) delar KF långtidsutred­ningens uppfatining alt de är av sådan betydelse att del har varil motiverat all låla dem ligga till grund för utredning.

Fidlmäktige i riksgäldskontoret diskuterar bytesbalansmålel mol bak­grund av slatens upplåning utomlands. Fullmäktiges slutsats är all målet med ett överskoll i bylesbalansen måste ges hög prioritet. Vid de realrän­tenivåer som kan komma att råda är utlandsskulden en betydande belast­ning på folkhushållel. Under högkonjunkiurår bör siktet vara inställt pä bylesbalansöverskott i storieksordningen 20 miljarder kr.

4.2 AUernafiv för real utveckling 1980-1990

Långtidsutredningen

Som nämnts presenteras i LU 84 tvä alternativa scenarier över den reala utvecklingen av Sveriges ekonomi 1980-1990. De illustrerar tvä möjliga inriktningar av den ekonomiska politiken avseende resursernas allokering på medellång sikl. Utredningen förordar inle något av dem som en båltre fördelning av resurserna.

De båda alternativen ulgår från gemensamma förutsåttningar om den internationella ekonomiska utvecklingen fram till 1990 (avsnitt 2 i denna bilaga). En annan för alternativen gemensam förutsättning avser arbets­kraftsresursernas framlida utveckling (avsnitt 3.1 i denna bilaga). Däremol har produktivileisbedömningarna varierats mellan alternativen.

Belräffande resursernas fördelning presenteras två allernaliv som be-

Prop. 1984/85:40

59

lyser avvägningen mellan privat och offentlig konsumtion. Alternativ I har inriktning pä privat konsumtion och näringslivet. Alternativ 2 har inrikt­ning på offentlig konsumtion och offentlig sektor. Båda alternativen är balanserade i den meningen att de ekonomisk-politiska målen fömtsätts vara uppnådda 1990. Båda alternativen är vidare konstruerade så att nöd­vändiga resurser avsätts för kapitalbildning, dvs för bruttoinvesteringar, lagerinvesleringar och netloexport. Även om beräkningarna avser peri­oden 1980-1990 anges i del följande, utredningens kalkylresultat för åter­stoden av 1980-talet, dvs för åren 1983-1990.

Utredningens beräkningar visar att kapitalbildningen kommer alt ta i anspråk en stor del av del reala resursulrymme! under resten av 1980-lalet. Exporten behöver öka väsentligt snabbare ån importen för att bytesbalans­målet skall nås 1990. Detla förutsätter i sin tur enligt uiredningens beräk­ningar en sänkning av relativpriserna med ca I % per år 1983-1990. Den ökade nettoexporten beräknas ta i anspråk ca 1/3 av den lolala resursök­ningen.

Bruttoinvesteringarna beräknas behöva öka i ungefär samma takt som totalproduktionen 1983-1990. För industriinvesteringarna behövs en vä­sentligt snabbare ökningstakt medan bosladsinvesleringarna och den of­fentliga sektorns investeringar förutses öka endasl långsamt eller tom minska. Lagerinvesteringarna förutsätts 1990 vara av samma storlek i förhållande lill totalproduktionen som 1980. Enligl dessa beräkningar skul­le ca 1/3 av resursökningen behöva avsättas för bruttoinvesteringar och lagerinvesteringar sammantagna.

Del konsumtionsulrymme som återstår molsvarar således bara 1/3 av resursökningen 1983-1990. Detta utrymme har sedan fördelats pä privat och offentlig konsumtion enligt följande. I alternativ I förutsatts den kom­munala konsumtionen öka med 1% per år 1983-1990. Denna utveckling ligger ungefär i linje med den nuvarande underliggande konsumtionsök­ningen (dvs exkl beredskapsarbeten och huvudmannaskapsförändringar) och motsvarar dessutom i grova drag en s k baskalkyl för kommunerna (dvs den konsumlionsökning som följer av befolkningsutvecklingen och ett antagande om oförändrad standard på den kommunala servicen). För statens del har prognosen baserats pä s k långiidsbudgeiieknik (vilken visar konsekvenserna av redan fattade beslul och gjorda åtaganden). Den innebär en minskning av den statliga konsumtionen med I % per år. Med denna offentliga utveckling blir utrymmet för ökning av den privata kon­sumtionen 1,5 % per år 1983-1990.

1 aliemativ 2 förutsätts den olTentliga konsumtionen - både den kom­munala och den statliga - öka I % per år snabbare än i allernaliv 1 1983-1990. Del ger utrymme för ökning av den privata konsumtionen med 0,6% per år 1983-1990.

När del gäller möjlighelerna all uppnå de uppställda målen är det enligt LU 84 troligt att fömtsältningarna all åstadkomma den kraftiga dämpning-

Prop. 1984/85:40

60

en av inflationen är bättre om det reala konsumtionsutrymmel är slörre som i allernaliv I. Å andra sidan ökar ansträngningarna på bylesbalansen i detla alternativ. Kravet på rdalivprissånkning blir därigenom slörre.

Remissinstanserna

De remissinstanser som uttalat sig om alternalivvalel har alla med ell undantag förordat alternativ I som en bällre lösning av Sveriges balans­problem på medellång sikl. Del enda undantaget är Tjänstemännens Cen­tralorganisation (TCO) som påpekar att under de senasle åren har ned­skärningarna inom främst statlig sektor varit betydande och att en fortsatt minskning av delta slag skulle riskera all både sänka elTeklivitelen och servicen i offenllig sektor och att kraftigt öka kostnaderna för näringslivet och allmänheten som i dag ulnyltjar de offenlliga tjänsterna. Enligt TCO:s bedömning finns del i stället motiv för ökade statliga investeringar inom många områden. TCO anser liksom LU att tillväxten i den kommunala sektorn blir sannolikt långsammare under 1980-talet än vad som har varil fallet under de tidigare decennierna, men att den av LU 84 antagna låga volymökningen i alternativ I enligt TCO:s uppfatining inte är förenlig med uttalade politiska mål för den offentliga verksamheten.

Landsorganisationen i Sverige (LO) anser däremol alt starka argument talar för att utvecklingen bör ligga närmare det privatexpansiva alternati­vet. Det betonas dock alt detla inte betyder att LO har ändrat sin uppfall­ning att en slor del av de behov som på längre sikl är mest angelägna bäst tillgodoses genom en utbyggnad av offentlig service. Men denna utbygg­nad måsle enligt LO:s uppfaltning under ett antal år stå tillbaka något för en restaurering av hushållens ekonomi. Om reallönerna efter skatt skulle öka i den takt som fömtsätts i alternativ I kommer de 1990 alt i slort sett ha nått upp lill nivån från mitten av 1970-lalet. Enligl alternativ 2 skulle inte ens hälften av försämringen ha ålerlagils. Ett annal argument för LO är att om industritillväxten intecknas i förväg genom ökad offentlig konsumtion är den ekonomisk-politiska handlingsfriheten lill stor del förbrukad om tillväxten inle skulle förverkligas. Uirymme måsle finnas för alt med offentliga insatser motverka arbetslöshet om den induslrilillväxl som LU 84 fömlsäller skulle utebli.

Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) ifrågasätter om alternativ 2 med de krav på skattehöjningar som den offenlliga sektorns expansion i detla alternativ otvivelaktigt kommer att ställa över huvud taget kan vara fören­ligt med en återgång till ekonomisk balans.

Också Kooperativa förbundet (KF) förordar en ekonomisk polilik som medför en utveckling i linje med alternativ 1. Enligt KF är sannolikheten för alt ekonomin skall kunna uppnå balans 1990 högre i allernaliv 1 efter­som skatlelrycket i detla fall blir lägre och möjlighelerna alt få ner infla­tionstakten större. KF anför vidare att den dåliga ekonomiska utveckling som varit i Sverige under ell flertal år har specielll gått ut över den privata

Prop. 1984/85:40

61

konsumtionen. Når den totala volymen stagnerar eller l o m faller, försvå­ras möjlighelerna all driva en aktiv fördelningspolitik till förmån för de sämst ställda. För detaljhandelns del har denna utveckling inneburit mins­kad sysselsättning, försämrad lönsamhet och ett ökat antal konkurser. Om den negativa trenden fortsätter kommer problemen att ytterligare förvär­ras, vilkel bl a innebär risker för försämrad service. Det år därför enligl KF;s mening angelägel all skapa utrymme för en viss ökning av den privata konsumtionen framöver.

Fullmäktiga i riksgäldskontoret framför all en utveckling i samma banor under 1980-talet som under 1970-talel, dvs en fortsatt industriell tillbaka­gång kompenserad med offenllig expansion, förhindras främsl av två fak­torer. Dels behövs industrin för att generera export. Dels förefaller det ha blivit alll svårare alt åsladkomma de överföringar av medel till den offenl­liga sektorn som en fortsalt utveckling i linje med 1970-talet förutsätter. Trots en ökning av skattekvoten har slatens budgetunderskott ökat dras­tiskt sedan mitten av 1970-lalet. Bara rånteutgifterna på denna skuld upp­går lill ca 60 miljarder kr. Mot denna bakgrund ställer sig fullmäktige tveksam lill allernaliv 2 i LU 84, även om också delta alternativ innebär en ökningstakt i offenllig konsumtion som är lägre än 1970-lalels.

Sveriges Aktiesparares Riksförbund anför att i valel mellan alt la ul ell ökat konsumtionsulrymme hos hushållen eller inom den offentliga seklorn förordar förbundet del förstnämnda. 1 första hand därför att det enligl förbundels mening lorde motsvara folkflertalets önskemål. 1 andra hand därför att den ökade offentliga konsumtionen kommer att betyda ökade skaller, i etl läge där skattenivån redan har nått myckel höga nivåer.

4.3 Utvecklingen de närmaste åren och utredningens slutsatser

Långtidsutredningen

En nyhet i LU 84 är, som redan nämnts, att de traditionella medelfristiga beräkningarna har kompletlerals med en analys av konjunklurförloppet de närmasle åren. Avsikten med förloppsanalysen har varit dels att ange hur ekonomin behöver utvecklas de närmasle åren för att på längre sikl nå balans, dels att belysa kraven på den ekonomiska politiken och på ekono­mins funktionssätt för alt utvecklingen skall gå mot balans 1990. 1 delta syfte har två alternativ utarbetats.

I referensalternalivet förutsatts dels all 1970-lalels pris- och lönebild­ning blir rådande även 1985 och framåt, dels all finanspolitiken är passiv i den mening all statens inkomster och utgifter utvecklas i enlighet med redan fattade heslut och gjorda åtaganden (s k långiidsbudgeiieknik).

1 balanslaternativei förulsätis dels en väsentligt lägre pris- och löneök-ningstakl än i referensalternalivet, dels förstärkningar av den statliga bud­geten.

Båda alternativen bygger på en försiktig internalionell bedömning där

Prop. 1984/85:40

62

konjunkturloppen näs 1985 varefter tillväxten blir mycket dämpad. Vidare utgår de båda alternativen från gemensamma förutsättningar rörande de ekonomiska sambanden vid sidan av pris- och lönebildningen. Genom att jämföra alternativen erhålls en kvantifiering av de förändringar i den eko­nomiska politiken och i ekonomins funktionssätt som behövs för att en väg mol balans skall kunna påbörjas.

Resultaten i referensalternalivet lyder på att timlönerna skulle öka med ca 10% 1985 varefter ökningstakten successivt skulle dämpas till ca 8% 1987. Mol bakgrund av den relalivi goda lönsamheten i näringslivel 1983 och 1984 är en sådan utveckling inle helt osannolik. Prisernas ökningslakt skulle också avta till 7% 1987. Denna långsamma dämpning av pris- och löneökningstakterna skulle emellertid få myckel negativa konsekvenser för den reala ekonomin. Bruttonationalprodukten skulle stagnera 1985 och bölja falla därefter. Även sysselsättningen skulle minska och arbetslöshe­ten skulle närma sig 300 000 personer 1987. Budgetunderskottet skulle dämpas 1984 och 1985 men därefter stiga igen upp till ca 100 miljarder kr 1987. Bylesbalansen skulle däremol hålla sig ungefär oförändrad. Förlus­ten av marknadsandelar motverkas nämligen av stigande relativpriser och den låga inhemska eflerfrågenivån.

Mol denna problemfyllda utveckling släller LU 84 etl balansalternativ. I detla fömtsätts dels väsenlligl lägre pris- och löneökningstakter än i refe­rensalternalivet, dels budgetförstärkningar på i genomsnitt ca 6 miljarder kr per år 1985-1987. Både när del gäller rdalivprissänkningar och budget­förstärkningar bygger balansalternativet på all en slörre del av den nöd­vändiga anpassningen genomförs 19851987 än vad som i genomsnill krävs fram fill 1990.

Uiredningens strategi för all uppnå en tillväxt som leder mot full syssel­sättning och övriga balansmål 1990 går ut på att efterfrågan måste utveck­las starkare än enligl referensalternalivet utan att den yttre balansen går förlorad. Neltoexporten måsle öka kraftigt vilket enligt uiredningens be­räkningar kräver både sänkta relativpriser och god lönsamhet de närmaste åren. Också näringslivels investeringar, särskilt industrins, måsle öka kraftigt. Vidare måste både den privata och offentliga konsumtionen bidra till den reala eflerfrågeexpansionen. Grunden för en ökning av den privata konsumtionen måste komma från stigande reallöner. Samtidigt som reallö­nerna bör öka måsle både pris- och löneökningarna hållas på en låg nominell nivå. Den offenlliga konsumtionens ökning förutsätler också all den offenlliga sektorns finanser förbättras via låga pris- och löneökningar och realt ökande skatteunderlag.

Inflalionen måsle därför dämpas avsevärt. I balansalternativet har förut­satts all limlöneökningen 1985 stannar på 5% och att inflationen dämpas till 3%. Därefter har något högre ökningslal anlagils. Med dessa förutsätt­ningar kan en betydligt bättre ekonomisk utveckling förutses de närmasle åren. Bruttonationalprodukten skulle öka med 2-3% per år och sysselsätt-

Prop. 1984/85:40

63

ningen med ca 40 OtX) personer per år, vilkel successivt dämpar arbetslös­heten ned mol 2%.

Långtidsutredningens slutsatser är att tre faktorer bör samverka de närmaste åren för att ekonomin skall följa en väg som leder mot samhålls-ekonomisk balans 1990:

(1)

En stram finans- och penningpolitik med särskilda budgetförslär­kande åtgärder på i genomsnitt 6 miljarder kr per år de närmasle åren.

(2)

En aktiv arbetsmarknadspolitik inriktad på att tillgodose behovet av yrkesulbildad arbetskraft vilkel skulle kunna bidra lill den nödvändiga dämpningen av inflalionen.

(3)

En bred uppslutning kring en modell för lönebildningen skulle kunna ha en stabiliserande inverkan på inflalinsförvänlningarna och bidra till dämpningen av pris- och löneslegringslaklerna.

Remissinstanserna

Som framgått av avsnill 

I. 

Utredningens uppläggning och metod, utta­lade sig etl flertal remissinstanser myckel positivt över införandet av förloppsanalysen i LU-kalkylerna. Härigenom kunde kraven på föränd­ringar i den ekonomiska politiken och i ekonomins funktionssätt kartläggas och analyseras på ett bättre sätt än vad som var möjligt i etl traditionellt meddfristigl perspektiv.

Remissinslanserna är också eniga om all man inle kan acceptera en utveckling i enlighet med LU:s referensalternativ och understryker starkt betydelsen av all åstadkomma balans i vår ekonomi. Belräffande strategin för denna väg mol balans framförs dock en rad från varandra avvikande synpunkler.

LU:s slutsatser avsåg i första hand finans- och penningpolitiken, arbets­marknadspolitiken och pris- och lönebildningen. Dessa områden behand­las mera utförligt i de nästföljande avsnitten 5.15.3. Där ges också en mera heltäckande sammanfattning av remissvaren i dessa frågor. Redogö­relsen här nedan begränsas därför till en summarisk översikt över remiss­instansernas synpunkter rörande den ekonomiska politiken.

hade fullmäktige i riksbanken och fullmäktige i riksgäldskonlorel finner LU:s strategi riktig. Båda framför dock alt del i elt par fundamentala avseenden finns starka skäl alt hysa oro inför strategins möjligheter till framgång. Det första, och mest cenlrala området, gäller enhgt fullmäktige i riksgäldskontoret lönebildningen. Löneökningar över den nivå LU 84 ut­gått ifrån riskerar att driva upp inflationslakten och försämra induslrins konkurrenskraft. Därmed omöjliggörs strategin för all nå balans i ekono­min. Fullmäktige varnar också för att investeringsuppgången kan komma att bromsas av räntehöjningar. Potentiella investerare måsle nämligen konkurrera om kapilal med en omfattande statlig upplåning.

Fullmäktige I riksbanken anser att pris- och lönestegringstrenden måste brytas snabbt för alt förhindra alltför slora obalanser när konjunkturen på

Prop. 1984/85:40

64

nytt vänder nedåt. Fullmäktige varnar också för att möta den ökade arbetslösheten med en mer expansiv politik. Det föreligger enligl fullmäk­tiges mening en uppenbar risk att de negativa konsekvenserna av en för hög pris- och lönestegring underskattas därför all de inle framträder ome­delbart. För all inflationsbekämpningen skall lyckas krävs förutom en fast finans- och penningpolitik också elt ökat samförstånd i första hand mellan arbetsmarknadens parier. Fullmäktige finner det mot denna bakgrund nödvändigt att pröva tanken om alt nå uppslutning kring en ny lönemodell.

Också Landstingsförbundet. Kooperativa förbundel. Sveriges Köpman­naförbund och Sveriges Grossistförbund delar LU:s åsikt att en allmän uppslutning omkring en ny lönemodell kan vara elt viktigt instrument för all åsladkomma samhällsekonomiskl accepterbara löneökningar. Svenska Arbetsgivareföreningen anser däremol alt en analys av framför allt in­komstbeskattningens och arbetsgivaravgifternas betydelse för pris- och lönebildningen hade varit att föredra i slällel för de resonemang som förs kring en ny lönebildningsmodell. Svenska Byggnadsenireprenörförening-en avvisar helt förslaget all använda en lönemodell för att bestämma ett acceptabelt löneutrymme. Enligl föreningen innebär en sådan ordning en avsevärd risk för uppkomsten av en statlig löne- och prisslyrning.

Ett stort antal remissinstanser instämmer vidare i kraven på en aktiv arbetsmarknadspolitik, god lönsamhet i näringslivet och en stram finans-och penningpolitik. Landsorganisationen i Sverige (LO) och Tjänstemän­nens Centralorganisation (TCO) anmäler dock avvikande synpunkler rö­rande behovet av rdalivprissänkningar och budgetförstärkningar (se av­snitten 5.1 och 5.2).

5    Utvecklingen inom olika områden S.l Finansiell utveckling och kreditmarknad

Långtidsutredningen

Den finansiella ulvecklingen analyseras i LU bl a med hjälp av sparba-lanser för ekonomins olika sektorer. Sedan början av 1970-lalet har det totala brultosparandel i ekonomin minskal kraftigt. Sparandeminskningen motsvaras till en del av minskade bruttoinvesteringar. Även del lolala finansiella sparandel i ekonomin har emellertid minskat, vilket kommit till uttryck som etl belydande underskoll i bylesbalansen. Kapitalbildningen i ekonomin, dvs de totala nettoinvesteringarna, har också minskat betydligt sedan första hälften av 1970-talet.

Medan den privata sektorns finansiella situation förbättrats påtagligt jämfört med läget vid mitten av 1970-talel har den offentliga sektorns finanser försämrats alltmer och utvecklats lill del dominerande finansiella problemet. Mellan 1970 och 1983 ökade de lolala offentliga utgifterna med i genomsnitt drygt 5% per år i fasta priser (BNP-defiaiorn) samtidigt som BNP endast ökade med drygt 1,5 % per år.

Prop. 1984/85:40

65

Det växande offentliga sparandeunderskottet har resulterat i en mycket kraftig ökning av den utestående statsskulden i förhållande till BNP. Statsskulden har ökat från 21% av BNP 1970 till 65% av BNP 1983.

Enligl utredningens mening är det troligt alt den expansiva ekonomiska politiken sedan mitten av 1970-talet medverkat till att hålla uppe pris- och lönestegringarna trots all konkurrenskraften i utgångslägel varit otillräck­lig. Så länge växelkursen upprällhållils har inflalionen inneburil en undan-Irängning av såväl näringslivels produklion som dess invesleringar. Endast etl är sedan 1975 har inflalionen varit lägre än i omvärlden. Den svenska kronan har devalverats vid ett flertal tillfällen. Därigenom har näringslivel åierfåll sin konkurrenskraft och vinsilägel återställts till en rimlig nivå. Devalveringarna har emellertid samtidigt inneburil reallönesänkningar som trängt undan den privata sektorns konsumtion.

Den finansiella utvecklingen är i många avseenden likartad i utredning­ens olika alternativ. Del beror på att samtliga allernaliv i princip uiformas så all kraven på en balanserad finansiell utveckling skall vara uppfyllda. Alternaliven skiljer sig samtidigt markant från utvecklingen under 1970-talel. Inflationen minskar dramatiskt. Den yttre balansen återställs. Spa­randet och kapitalbildningen i ekonomin ökar. Statens budgetunderskolt minskar och näringslivets lönsamhet är god.

Om del fömlsalla överskottet i bytesbalansen pä I % av BNP skall uppnås 1990 krävs en sparandeökning i ekonomin. Del finansiella sparan­det i förhållande lill BNP behöver öka med ca 2 procenlenheler. Enligl utredningens kalkyler kommer det finansiella sparandel i den privata sek­lorn alt försvagas bl a lill följd av alt lageravvecklingen 1983 slår om till lageruppbyggnad. I förhällande lill BNP minskar sparandet med 3 å 4 procentenheter. Det innebär att den offentliga sektorns sparande måste öka med drygt 5 procenlenheler.

Sett i ett längre perspektiv innebär den sparandebalans som enligt utred­ningens kalkyler framkommer 1990 i viss utsträckning en återgång lill den situation som rådde under första hälften av 1970-talel.

Räntabiliteten på maleriellt kapital i industrin är ca 2 procentenheter högre än rånlabililelen på finansiellt kapital. Del innebär all räntabiliteten uppgår till 10% nominellt och 6% reall. Soliditeten stiger kraftigt och når i slort selt upp lill samma nivå som i början av 1970-lalet. Den finansiella utvecklingen i företagssektorn lorde mol denna bakgrund inte utgöra någol hinder för den investeringsulveckling som enligl de reala kalkylerna måsle komma lill stånd.

Hushållens sparande som pressats ned kraftigt genom den svaga dispo-nibelinkomslutvecklingen i början av 1980-lalel beräknas äter öka. Spar-kvolen stiger från 1 % 1983 lill 2,5-3 % 1990.

Den förutsatta ökningstakten för de offentliga utgifterna innebär elt mycket kraftigt trendbrott jämfört med den historiska ulvecklingen. De totala offentliga utgifterna, som ökat med i genomsnitt drygt 5% per år 

5    Riksdagen 1984/85. I saml. Nr 40

Prop. 1984/85:40

66

under perioden 1970-1983, förutsätts öka med endast I å 2% per år. Trendbrottet är kraftigast för transfereringsuigifterna. Efter en ökning på ca 8% per år under 1970-lalet är de totala transfereringarna exkl räntor ungefär oförändrade under perioden 1983-1990. Trots den myckel åter­hållsamma offentliga utgiftsutvecklingen och den goda ekonomiska tillväx­ten måsle skatterna höjas i fyra av de fem finansiella alternativen.

Socialförsäkringssektorns finansiella sparande minskar som en andel av BNP mellan 1983 och 1990. Del beror på all del nominella ränldäget faller. Del inflalionsrensade sparandel ligger kring noll såväl 1983 som 1990. Trots all ATP-avgifien inle höjs efter 1984 är avgifts- och ränteinkomst­erna således enligt LU:s kalkyler tillräckliga för att dels finansiera pen-sionsulbelalningarna, dels bibehåUa AP-fondens realvärde.

Även om slatens budgetunderskott förbättras mellan 1983 och 1990 kommer den uteslående statsskulden att fortsätta all växa i snabb takt. Statsskuldens andel av BNP, som ökat kraftigt sedan mitten av 1970-talet, når en loppnivå omkring 1987 och böljar därefter all sjunka någol. Spegel­bilden av denna utveckling är aU den privata sektorns finansiella portföljer 1990 måste innehålla etl väsentligt slörre inslag av statspapper än 1983. Om penningmängden, såsom vi traditionellt mäter den i termer av bankinlåning, skall begränsas till vad som är förenligt med en inflation i storleksordningen 4% kan en myckel liten del av dessa statspapper pla­ceras i banksektorn. Kraven på övriga privata sektorer att öka sina stats­pappersinnehav blir då belydande. För hushållssektorn gäller detta under hela perioden medan den statliga upplåningen i företagssektorn är relativt begränsad mol sluiei av perioden.

Om de privata sektorerna skall vara beredda att öka andelen statspapper i sina portföljer på del sätt som fömtsätts kan del tendera att driva upp realräntan. Pressen uppåt på realräntan begränsas dock av att del löpande finansieringsbehovet minskar väsentligt mol slutet av 1980-lalel samtidigt som statsskuldens andel av BNP minskar något. I balansläget 1990 är vidare den yttre balansen återställd, inflationen är lägre än i omvärlden och de offentliga finanserna har sanerats. I en sådan situation är del enligt utredningens mening rimligl att trots den slora statsskulden räkna med att det allmänna räntelägel ligger på ungefär samma nivå som i omvärlden.

Remissinstanserna

När del gäller ulvecklingen på kreditmarknaden framhåller/H//wä;/gÉ' /' riksbanken att risken för obalanser främsl kommer till uttryck genom den snabba ökningen av företagens finansiella tillgångar. Mot bakgmnd av i första hand de krav på en mycket betydande ökning av förelagens innehav av statspapper som utredningens kalkyler innebär synes del enligt riksban­kens mening ofrånkomligt all stora krav kommer alt ställas pä kreditpoliti­ken de närmaste åren. Man betonar att stramheten i kreditpolitiken inle bara beror på hur mycket som genom marknadsoperationer dras in av

Prop. 1984/85:40

67

likviditetsökningen från statsbudgeten utan också påverkas av genom vilka finansieringsinstrument detta sker. För att undvika inflalionistiska stör­ningar i den inhemska ekonomin bör statsupplåningen, menar riksbanken, lill betydande del ske genom försäljning av statspapper med längre löp­tider, även om delta medför en press uppåt på den långa räntan.

Fullmäktige i riksgäldskontoret pekar på svårigheterna alt realisera en betydande ökning av förelagens invesleringar samtidigt som sialspapprens andel i företagens portföljer ökar mycket kraftigt. Även om den förutsatta lönsamhelsnivån uppnås ställer sig riksgäldskontoret tveksam lill den finansiella ulvecklingen som LU skisserar. Den ränleslegring som krävs för finansieringen av budgetunderskottet innebär i sig etl hot mot investeringsuppgången och därmed mol hela den strategi utredningen före­språkar. Fullmäktige framhåller också att upplåning hos allmänheten av den omfattning utredningen förutsätter kräver alt marknadsmässiga villkor erbjuds och att de senaste årens utveckling mot en mer marknadskonform statsskulds- och penningpolitik fullföljs.

Behovet av en marknadskonform kreditpolilik där också reslerande regleringar avskaffas framhålls också av Svenska Bankföreningen och Svenska Försäkringsbolags Riksförbund. Bankföreningen betonar att en kreditpolitik med generella medel innebår att riksbanken måste använda bättre lämpade definitioner på de storheter som man avser att styra. Man påpekar i detta sammanhang att det inte längre är självklart att penning­mängden definieras - såsom görs i utredningen - som enbart bankernas inlåning.

Riksgäldskontoret ställer sig helt bakom utredningens mål alt uppnå etl överskott i bytesbalansen 1990. Vid de realränlenivåer som kan komma att råda är utlandsskulden en betydande belastning på folkhushållet. Riks­gäldskonlorel förordar mot denna bakgrund alt siktet under högkonjunk­iurår bör vara inställt pä ett bytesbalansöverskott i storleksordningen 20 miljarder kronor.

Ett flertal remissinstanser - bl a Riksgäldskonlorel, Svenska Arbetsgi­vareföreningen. Sveriges Aktiesparares Riksförbund. Svenska Försäk­ringsbolags Riksförbund och SHIO-Familjeföretagen - betonar starkt lönsamhetskravets betydelse och släller sig positiva till all della lyfts fram i utredningen. Långtidsutredningens precisering av avkastningskravet pä materiellt kapital anses också av dessa remissinstanser såsom rimligt.

Svenska Arbetsgivareföreningen menar att då delta avkastningskrav är ell jämnviklsvillkor borde, med tanke på den svaga räntabiliteten under del senaste decenniet, vinsterna under några år ligga över normalkravel.

Sveriges Aktiesparares Riksförbund menar alt utredningen diskuterar lönsamhet och avkastning oberoende av skaller och enbart ur förelagets perspektiv, utan hänsyn till förelagets ägare. Man pekar på all del är aktieägarnas avkastning efter skatt som styr näringslivets möjligheler att attrahera riskvilligt kapital. En alltför hård beskallning av aktieägarna

Prop. 1984/85:40

68

kommer därför all försvåra företagets långsiktiga finansiering och är därför etl hot mot den fastlagda industrialiseringsstrategin. Sveriges Aktiespa­rares Riksförbund varnar också för de problem med "inlåsningseffekter", som dagens skattesystem ger upphov till. För att underlätta kapitalets rörlighet och därmed minska riskerna för en icke-marknadsanpassad in­dustristruktur anser man det därför angelägel att i möjligaste mån ta bort de skatter som orsakar dessa imperfektioner på kapitalmarknaden. Sveri­ges Försäkringsbolags Riksförbund anser det förvånansvärt i vilken ringa utsträckning utredningen uppmärksammat hur olika lagstiftningsåtgärder påverkar lönsamheten i negativ riktning.

Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) anser inte att lönsamhels-målet kan operationaliseras och preciseras som utredningen gjort. Det vikliga, anser man, bör istället vara att upprätthålla lönsamhelen på nya investeringar. Landsorganisationen (LO) anser den strävan som målfor­muleringen uttrycker myckel angelägen. Såväl LO som TCO menar också att materiella invesleringar bör vara mer lönsamma ån finansiella place­ringar. LO betonar alt hög lönsamhet dock inle bör ses som ell mål i sig ulan snarasl som en reslriklion på den ekonomisk-poliliska handlingsfrihe-len för att uppnå andra mål.

När del gäller antagandena om skalteulvecklingen i de olika alternaliven anser Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) all det är svårt all se hur de krav på skallehöjningar som finns i alternativ 2 skall kunna vara förenliga med en återgång till ekonomisk balans. Direkl utmanande anser SAF allernaliv 2 C, där skaltekvoten höjs till 58,5%, utan all utredningen klart anger att detla skulle utgöra ell hinder for ekonomisk balans.

SAF anser att beskattningen, såväl av företagen framför allt de mindre företagen - som av hushållen, försvårar en expansion inom den privata seklorn.

Sveriges Aktiesparares Riksförbund. SHlO-FamUieföretagen och Sveri­ges Grossistförbund och Sveriges Köpmannaförbund anser att en sanering av statsbudgeten via ökade skatter inte är en framkomlig väg. Samma synpunkt framförs i en reservation lill remissyttrandet frän Sveriges riks­bank.

Landstingsförbundet framhåller att skillnaderna mellan den ekonomiska ställningen i olika landsting gör alt utdebiteringsbehovet underskattas när sektorn behandlas som en sammanhållen enhet på det sätt som sker i utredningen. Svenska Kommunförbundet påpekar att utredningens kal­kyler faktiskt innebär ökade slalliga överföringar lill den kommunala sek­torn, jämfört med de regler för beräkning av statsbidrag och skatteintäkter som gäller fr o m 1985.

Utredningens krav på budgetförstärkningar på ca 18 miljarder under de närmaste åren får slöd av bl a Svenska Bankföreningen och SHIO-Familie-företagen. TCO ställer sig däremot mycket tveksam till detta och menar att risken för all arbetslösheten då skulle öka är stor. LO menar att den

Prop. 1984/85:40

69

absoluta prioritering av budgetmålet som besparingarna gmndas på är orimlig. Såväl TCO som LO pekar på att statsfinanserna dessutom under den senaste liden har förbättrats snabbare än vad utredningen räknat med.

Styrelserna för Allmänna pensionsfonden framhåller liksom bl a Riksför­säkringsverket att LU:s kalkyler mycket klart illustrerar den ekonomiska tillväxtens betydelse för AP-fondens utveckling och för avgiftsuttaget. De visar också avkastningens betydelse för finansieringen av pensionsulbelal-ningarna och för avgiftsuttagets höjd. Fondstyrelserna betonar dock LU:s karaktär av kravanalys och all kalkylen inle skall uppfällas som en pro­gnos. Man pekar på all utvecklingen på flera punkter, bl a vad avser reallöneutveckling, prisulveckling och realräntenivåer riskerar att, sell från AP-fondens synpunkt, bli mer ogynnsam än vad som antas i utred­ningen.

När det gäller socialförsäkringens finansiering menar riksförsäkringsver­ket att uiredningens anlaganden om att en höjning av arbetsgivaravgiften vältras bakåt knappasl överensstämmer med de resultat som ekonomisk forskning givit. Hur övervältringen går till har stor betydelse för socialför­säkringen och riksförsäkringsverket menar all dessa samband endasl del­vis fångas upp i LU:s modellsystem.

Riksgäldskontoret ifrågasätter all del skall gå att öka hushållens sparan­de i den utsträckning som utredningen räknar med. Riksgäldskonlorel menar att en sådan sparandeökning skulle kräva omfattande sparslimu-lanser. En viktig fråga, som utredningen inle berör, är hur eventuella sparstimulanser ska utformas. Riksgäldskonlorel menar alt en översyn av skattesyslemet, främsl kapitalbeskattningen, är den bäsla lösningen.

Riksförsäkringsverket menar alt det skulle vara av intresse all försöka uppskatta marginella sparbenägenheler för olika hushållstyper (eller in­komstslag) även om det tillgängliga datamaterialet för detta ändamål är dåligt.

5.2 Pris- och löneutveckling

Långtidsutredningen

I långtidsutredningens kalkyler för den ekonomiska utvecklingen under 1980-lalel har den internationella inflationen anlagils vara 5% per år 1983-1990. Kraven på relalivprissänkning gör alt den inhemska inflationen ut­tryckt som konsumentprisindex blir drygt 4% per är 1983-1990.

Den investerings- och konsumlionstillvåxl som förutsätts i långtidsut­redningens allernaliv I och 2 släller ytterligare krav på pris- och lönebild­ningen vad avser lönsamhet och reallöner. För att uppnå den nödvändiga tillväxten i materiellt kapital måste vinstdelen (driflsöverskotl brutto/för­ädlingsvärde till faklorpris) vara tillräckligt hög under resten av 1980-talel, speciellt inom industrin. Vinstandelen i industrin beräknas till närmare 30% både 1983 och 1990 all jämföra med 20-25% i slutet av 1970-lalel och början av 1980-talel.

Prop. 1984/85:40

70

Reallönerna behöver öka för alt den privata konsumtionen skall bidra lill den reala efterfrågeökningen de närmaste åren. Med den produktivitetslill-växt som fömtsätts i långtidsutredningens beräkningar finns det också etl utrymme för reallöneökningar. Det har beräknats lill ca 2% per år före skatt i genomsnitt för perioden 19831990. I detta avseende skiljer sig beräkningarna för resten av 1980-talel väsenlligl från de senasle åtta årens utveckling vilken inneburit sänkta reallöner.

Den svenska kronan devalverades med 10% 1981 och med 16% 1982. Erfarenheler av devalvering i olika länder visar att de efterföljande pris-och lönestegringarna måste dämpas kraftigt för att devalveringen skall få avsedd effekt. Mot denna bakgmnd har två alternativ för perioden 1983-1987 utarbetats med olika anlaganden om pris- och löneutvecklingen.

I referensalternalivet förulsätts att 1970-talets pris- och lönebildning blir rådande även 1985 och framåt. Vidare anlas att en passiv finanspolitik förs med innebörden all inga nya beslut fattas som berör slatens inkomster och utgifter (s k långiidsbudgeiieknik). Pris- och löneutvecklingen baseras i detta allernaliv på estimerade samband.

Timlönen beräknas öka i genomsnitt med ca 9% per år 1983-1987. För samma period ökar konsumentpriserna med ca 8% per år i genomsnitt, vilkel ska jämföras med att omvärldens priser endasl antas öka med 5% per år. Den inhemska kostnadsutvecklingen i referensfallet medför all de svenska relativpriserna åter höjs betydligt. Trots att relativpriserna höjs pressas induslrins vinstmarginaler nedåt till följd av kostnadsutvecklingen och den låga tillväxten av produktiviteten.

I balansalternativet redovisar långtidsutredningen en utveckling för de närmasle åren som leder mol balans 1990. För att uppnå balans i utrikes­handeln 1990 beräknas del att relativpriserna behöver sänkas med ca 1 % per år 19831990. För att snabbi höja kapacitelsulnylljandel och investe­ringarna behöver en större del av rdalivprissänkningarna ske under den första delen av perioden. Därför bedöms det vara önskvärt all relativpri­serna sänks med 2 å 3 % 1985, I å 2 % 1986 och ca 1 % 1987. De internatio­nella prisprognoser som förioppsanalysen baseras på medför därmed alt den inhemska inflationstakten måste dämpas till ca 3% 1985 och till 4% 1986 och 1987.

Den efterfrågeutveckling som erhålls i balansalternativet motsvarar vad som i genomsnitt krävs 1983-1990 för att uppnå full sysselsättning 1990. Efterfrågeökningen de närmaste åren är emellerlid förhållandevis mer inriktad på netloexport än på inhemsk efterfrågan.

Långtidsutredningen diskuterar olika möjligheter att dämpa pris- och löneökningarna. En aktiv arbetsmarknadspolitik och en allmän uppslut­ning kring en ny lönemodell är två sådana möjligheter som utredningen förordar.

Flera studier tyder på all brist på yrkesarbetare driver upp lönekost­nader och inflation även i lägen med belydande arbetslöshet. Om en snabb

Prop. 1984/85:40

,    .

71

produktionstillväxt skall kunna realiseras under de närmaste åren utan all inflalionen samtidigt stiger behöver såväl den geografiska som yrkesmäs­siga rörligheten öka. För att förbättra förutsättningarna för detla behöver därför arbetsmarknadsutbildningen inriktas på all tillgodose kravet på yrkesulbildad personal. Vidare framstår en effektiv arbetsförmedling som etl väsentligt inslag i en sådan politik. Statligt fiyttningsstöd är en annan samhällsinsats som underlättar den geografiska rörligheten.

En annan faktor som skulle kunna medverka lill en gynnsam utveckling är om en bred uppslutning skulle kunna skapas kring en metod all bestäm­ma löneökningarna i stil med EFO-modeUen. Ell vissl arbete med att utveckla en sådan ny lönemodell pågår hos arbetsmarknadens parter. Vad som lalar för att en allmän tillämpning av en modifierad EFO-moddl eller en annan allmänt accepterad metod för alt bestämma löneökningarna skulle kunna ha en gynnsam effekl på pris- och lönebildningen är att förväntningar av skilda slag sannolikt har en stor betydelse för prisernas och lönernas utveckling. En uppslutning kring en lönemodell skulle kunna förändra förväntningarna och därmed påverka inflalionen. Dessulom visar långtidsutredningens analyser någol förenklat uttryckt att alla slår som vinnare om inflationen dämpas. Företagen blir lönsamma och kan expan­dera. Lönlagarnas reallöner kan öka och sysselsättningen förbättras.

Remissinstanserna

Samlliga remissinstanser som yttrat sig över pris- och lönebildningen instämmer i långtidsutredningens bedömning att det är av yilersla vikl att den höga inflations- och löneökningstaklen i landet snabbi dämpas.

Landsorganisationen i Sverige (LO). Tjänstemännens Centralorganisa­tion (TCO) och Sveriges Industriförbund ansluter sig däremot inle lill långtidsutredningens uppfallning att fortsatia relalivprissånkningar är nöd­vändiga för att uppnå balans i den svenska ekonomin.

LO anser att långtidsutredningen underskattar världsmarknadens till­växt vid den antagna BNP-lillväxlen i omvärlden och även effeklerna på vår nettoexport av den koslnadsanpassning som redan har skett. Därför menar LO att de relativprissänkningar som långtidsutredningen anser nöd­vändiga troligen överskattats. Vidare tvivlar LO på att förelagen, specielll vid etl högl kapacitelsutnylfiande, kommer all sänka sina relativpriser som följd av att löntagarna sänker sina lönekrav.

LO förordar i slällel en strategi som underlättar en snabbare strukturom­vandling i svenskt näringsliv från sektorer med låg mol seklorer med hög tillväxt. Vid den försämring i bytesförhållandet som anges i långtidsutred­ningen uppslår en samhällsekonomisk "kostnad" på ca 18 miljarder kr i 1980 års priser jämfört med ell fall där samma netloexport kan uppnås vid oförändrade relativpriser. LO anser att dessa resurser båttre kan "använ­das lill industripolitiska insatser, utbildningsinsatser som bl a syftar lill att öka omställningsförmågan i produktionen och motverka all arbetskrafts-

Prop. 1984/85:40

72

brist blir en flaskhals som hindrar utbyggnaden inom expansiva näringar, marknadsinvesteringar och FOU-satsningar inom företagen mm".

TCO och Sveriges Industriförbund avvisar också ytterligare relativpris­sänkningar som medel alt föra vår ekonomi mot balans. Flera remissin­stanser delar långtidsutredningens åsikt all en allmän uppslutning omkring en ny lönemodell kan vara ell viktigt instmment för att åsladkomma samhällsekonomiskl accepterbara löneökningar: Sveriges Grossistför­bund. Kooperativa förbundet, fidlmäktige i riksbanken och riksgäldskon­lorel saml Landstingsförbundet. Sveriges Grossislförbund anger dock tvi­vel på alt en gemensam lönemodell hinner ta form i tid för all påverka 1985 års avtalsrörelse.

Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) påpekar i sill remissvar alt vikli­ga faklorer som ligger utanför avtalsprocessen kan förklara lönekostnads-höjningar. Som exempel anges, höjda arbetsgivaravgifter, höjd inkomst­skatt och fiaskhalsproblem i form av brist på yrkesarbetare. Dessa faktorer ingår i den löne- och prismodell som använts av långtidsutredningens analys av den ekonomiska utvecklingen i referensalternalivet, vilkel påpe­kas av remissinstansen. SAF anser därför att en analys av framför alll inkomstbeskattningens och arbetsgivaravgifternas betydelse för pris- och lönebildningen hade varil alt föredra i ställel för de resonemang som förs kring en ny lönebildningsmodell.

Negaliv lill långtidsutredningens förslag all använda gemensam modell för all centralt beslämma elt acceptabelt löneutrymme är även Svenska byggnadsentreprenörföreningen. Sådana beslut bör så långt som möjligt fattas inom förelagen. Förutsättningar för låga pris- och löneökningar bör i slällel skapas genom att staten för en lämplig finans-, penning- och arbets­marknadspolitik.

Aktiespararnas Riksförbund och Svenska Försäkringsbolagens Riksför­bund förordar att regeringen för en politik i mer ickeackomoderande rikt­ning, dvs all staten inle bör föra en politik som i efterhand korrigerar de negativa konsekvenserna på sysselsättningen av för höga nominella löne­avtal.

5.3 Arbetsmarknad

Långtidsutredningen

LU:s modellberäkningar genererar en fördelning av den totala limsyssel-sältningen i ekonomin på olika sektorer. Timantalet omräknas lill antal sysselsatta på basis av anlaganden om medelarbelslider och andelar män resp kvinnor i dessa sektorer. Enligt dessa beräkningar förutses i alternativ I det totala antalet sysselsatta öka med 296 000 personer 1983-1990. I industrin anges ökningen till 55 000 personer och i byggnadsverksamheten till 17 000 personer, medan antalet sysselsatta inom övrig varuproduktion beräknas minska med 13 000. De största ökningarna förutses på fiänsleom-

Prop. 1984/85:40

73

rådet där den offenlliga sysselsättningen anges öka med 120000 personer och sysselsättningen i privat tjänsteproduktion med 109 000 personer 1983-1990.

I alternativ 2 blir fördelningen inom ramen för samma toialsysselsättning (en ökning med 296 000 personer 1983- 1990) i hög grad annorlunda. 1 detta alternativ beräknas den offenlliga sysselsättningen öka med 234 000 perso­ner, dvs svara för närmare 80% av den totala sysselsättningens ökning. Antalet sysselsatta inom industrin beräknas i detla alternativ öka med 18000 och inom byggnadsverksamhet med 8 000. För övrig tjänsteproduk­tion förutses en minskning med 18 000 och för privat tjänsteproduktion en ökning med 54 000 personer 1983-1990.

Långtidsutredningens kalkyler tyder på all strukturomvandlingen måsle bli snabb under resten av 1980-lalet om balans skall kunna nås i ekonomin 1990. Den yrkesmässiga och geografiska rörligheten bör vara hög under resten av decenniet. Till viss del lorde denna ökade rörlighet uppslå som en konsekvens av den ökade lillväxten i ekonomin men även matchnings­processen mellan arbetssökande och lediga platser måsle förbättras. Un­der de närmaste åren torde arbetsmarknadspolitiken i högre grad behöva inriktas på all reducera problem med överhettning på delar av arbetsmark­naden och således spela en mer expansiv roll för att kunna stärka flexibili­teten på arbetsmarknaden.

Arbetstidsförkortning: LU 84 har åven analyserat effekterna av en ar­betstidsförkortning. Det är emellertid inle långtidsutredningens uppgift att ta slållning lill om, när eller hur en arbetstidsförkortning skall genomföras. En analys av LO-ekonomen Anders[REDACTED_EFTERNAMN] samt det material som publicerats i andra sammanhang visar att tidigare generella arbetstidsför­kortningar har genomförts efter en längre period av snabb reallöneiillväxl samt att det också funnits ett vissl löneutrymme under själva förkortnings­perioden. Så har t ex för LO-kolleklivet under perioden 1950-1983 ca en femtedel av del samlade utrymmet för löneökningar avsett arbetstidsför­kortningar. Om dessa samband även skulle råda i framliden skulle del innebära all någon generell arbetstidsförkortning knappast år aktuell före 1990. Vid kraftigt stigande reallöner under resten av 1980-lalel skulle frågan däremot kunna komma all aktualiseras i början av 1990-talet. Ut­redningen har emellertid av beräkningstekniska skäl vall all belysa de långsiktiga makroekonomiska konsekvenserna av en arbetstidsförkortning genom beräkningar för perioden 1980-1990.

På längre sikt innebär kortare arbetstid minskad produktionskapacitet och minskat konsumtionsulrymme. I beräkningarna innebär en sänkt ar­betstid att en potentiell standardförbättring tas ut i form av ökad frilid. Detta år en typ av frågeställningar som med fördel kan studeras med långtidsutredningens metoder. I analysen behandlas däremot inle arbets­tidsförkortningar som elt medel för all eventuellt dämpa arbetslöshet i en situalion med outnyttjad kapacitet och arbetslöshet.

Prop. 1984/85:40

74

I kalkylen har för liden fram lill 1990 den lagstadgade arbetsveckan förkortals från 40 limmar till 37,5 limmar. Resultaten av analysen visar att arbetstidsförkortningen leder till ett produktionsbortfall på 4-7% 1990. Det begränsar konsumtionsutrymmel. Begränsningen mildras dock av att mindre resurser behöver användas för invesleringar och netloexport. Vid en arbetstidsförkortning är del troligt all både den privata och den offent­liga konsumtionen måste dämpas. Skulle arbetstidsförkortningen helt las ut på bekostnad av privat konsumtion skulle den senare behöva bli 6% lägre 1990 än ulan arbetstidsförkortning. Den offentliga konsumtionen skulle bli 7% lägre 1990 om arbetstidsförkortningen helt motsvarades av minskad offenllig konsumtion.

Remissinstanserna

Som tidigare nämnts genererar arbetskraftsulbudet i långtidsutredning­ens modellsystem den sektorvisa efterfrågan på arbetskraft. Beträffande sysselsättningens fördelning på olika sektorer diskuterar några av remiss­instanserna utredningens resultat avseende sysselsätlningen inom den pri­vata resp den kommunala seklorn. Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) bedömer det nödvändigt med en betydande förstärkning av de privata incitamenten för att den, av utredningen visade, nödvändiga sysselsätt­ningsexpansionen i den privata sektorn skall komma fill stånd. Tjänste­männens Centralorganisation (TCO) ställer sig tveksam till om den relativt snabba industriexpansionen som diskuteras i utredningen också kommer att leda till ett ökat arbetskraftsbehov. Sysselsättningen i den kommunala seklorn bedömes annorlunda av några remissinstanser.

Kommunförbundet menar att myckel tyder på att kommunerna under åren fram till sekelskiftet inte kommer all ha den expansiva roll i ekonomin och som efterfrägare på arbetskraft som de haft under de två senaste decennierna. I samma riktning verkar den omständigheten att kommunför­bundet bedömer att arbetstiden kommer att öka under de närmast kom­mande åren. Landstingsförbundet, TCO och kommunförbundet anser att LU överskattat möjligheterna att öka sysselsättningen i den kommunala seklorn med hänsyn tagen till den kommunala konsumtionsökningen som fömtses i långtidsutredningens alternativ. Kommunförbundet menar all utredningen borde analyserat alternativa medelarbetstider och hänvisar till egna känslighelsanalyser. Enligt dessa beräkningar blir den sammantagna arbetslösheten betydligt högre än de krav som uppställs i LU. Den beräk­ningsteknik som kommunförbundet använder är emellertid oförenlig med den som används i långtidsutredningens modellsystem.

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) delar uiredningens syn pä matchnings­problematikens avgörande betydelse för att olika ekonomisk-poliliska mål­sättningar skall kunna uppnäs. Såväl arbelsgivare som arbetssökande mås­te deltaga i denna anpassningsprocess. Arbetsmarknadspolitiken har en viktig konjunktur- och aUokeringspolitisk roll. Del är emellertid viktigt alt

Prop. 1984/85:40

75

den inte ges för stort ansvar i dessa frågor utan kan inriktas på att underiät­ta arbetsmarknadens funktionssätt. Rörlighelen har en cenlral roll för alt medverka till att olika ekonomisk-politiska målsättningar kan uppnås. Enligl AMS kan utbildnings- och flyttningsinsatser medverka till att förena en dämpning av inflation och arbetslöshet med en ökning av den ekonomis­ka tillväxten. Även från inkomstfördelningspolitisk synpunkt harröriighe-ten sannolikl positiva effekter. Detta gäller enligl AMS särskill för de arbetslösa. Av betydelse i detta sammanhang är också möjligheterna att fördelningspoliliskl utnyttja den ökade ekonomiska tillväxt som en väl balanserad rörlighet skapar. AMS delar vidare utredningens syn all den minskade rörlighelen pä arbetsmarknaden sannolikt sammanhänger med flera förhållanden även om aktivitetsnivån i ekonomin är en betydelsefull förklaring.

Arbetskraftens förmåga att anpassa sig lill den ekonomiska utveckling­ens krav är emellertid enligl AMS avhängig inle enbart av att röriigheien ökar för den som redan befinner sig pä arbetsmarknaden utan ocksä av att de nylillträdandes fördelning på branscher och yrken förändras. För all industrins rekrytering skall underlättas framhåller AMS det som väsentligt alt rekryteringen hålls på en rimlig nivå, även under lågkonjunkturer. Då arbelskraftseflerfrågan inom traditionella kvinnoyrken inle förväntas öka i samma takt som utbudet av kvinnlig arbetskraft, kommer behovet av insatser för att bredda såvål kvinnornas yrkesval som arbetsgivarnas re­krytering att öka. För alt underlätta denna utveckling bedömer slyrelsen det som angeläget, alt industrin i ökad utsträckning söker erbjuda flexib­lare anstäUningsvillkor, t ex vad gäller arbetstidens längd och förläggning.

För att förbättra servicen till arbetssökande och arbetsgivare menar AMS all den omläggning som för närvarande sker inom arbetsmarknads­politiken stämmer väl överens med de krav som ställs i utredningen. Arbetsförmedlingarna har effektiviserats och arbetsmarknadsutbildningen har inriktats mot en tillväxifrämjande yrkesutbildning som ett led i all undvika flaskhalsproblem. Arbetsmarknadspolitikens insatser för att un­derlätta rörlighelen på arbelsmarknaden domineras kostnadsmässigt av arbetsmarknadsutbildningen, som svarar för ca en fjärdedel av AMS Bud­get de senaste åren, medan ålgärder för all underlätta den geografiska rörligheten endasl svarar för någon procent.

Även skolöverstyrelsen (SÖ) betonar att uiredningens krav på en snabb strukturomvandling under resten av 1980-talel släller slora krav på utbild­ningsväsendet vad beträffar utbildningsinnehåll, utbildningens organisa­tion, avvägning mellan ungdoms- och vuxenutbildning, dimensionering etc. De snabba förändringarna inom arbetslivet kommer bl a att ställa krav pä etl system med återkommande utbildning. Den skolförlagda ungdoms­utbildningen måsle då i första hand utbilda för bredare områden medan den tekniska och industriella utbildningen, som redan i dag är under förnyelse, kommer alt ställa krav på fort- och vidareutbildning i olika vuxenuibild-

Prop. 1984/85:40

76

ningsformer. Men även den pågående satsningen på vuxenutbildning inom andra områden kommer all vara av slor betydelse. AMS instämmer i att en ökad genomströmning inom högskolan bör eflerslrävas. Detta gäller sär­skilt teknikerutbildningen.

Socialstyrelsen menar all LU 84 intagit en mycket försiktig attityd till en generell arbetstidsförkortning och delta gäller särskilt i förhållande lill den debatt om arbetstidsfrågor som förts under senare år. Dessutom bör enligt socialstyrelsen en veckoarbetstid om 37,5 limmar är 2000 ses som elt maximum.

5.4 Regional utveckling

Långtidsutredningen

Den regionala analys som har gjorts i anslulning till långtidsutredningen innehåller bl a en jämförelse med länsplaneringen. I den senare görs årligen bedömningar av befolknings- och sysselsättningsutvecklingen i länen base­rad på prognoser för varje kommun. Jämförelsen visar alt långtidsutred­ningens bild av sysselsättningsutvecklingen under 1980-lalel är myckel mer positiv. Länsplaneringen anger en ökning av antalet sysselsatta med bara 30 000 personer under 1980-lalet. Långtidsutredningen visar på en ökning av antalet sysselsatta med 270 000 personer under 1980-talet. Skill­naderna beror på att länsplaneringen bedömer tendenserna i utgångslägel medan långtidsutredningen analyserar vad som krävs för att full sysselsält­ning skall nås 1990. Långtidsutredningens utveckling leder således närma­re målet regional balans om del uttolkas som all full sysselsättning skall nås i hela landet.

Den regionala analysen tyder också på att den geografiska rörlighelen kommer att behöva öka. Antalet flyttningar över kommungräns har mins­kal stadigt under perioden 1974-1982 från ca 390 000 personer tUl ca 290000 personer per år. Genomsnittet för perioden är 330 000 personer. Antalet flyttande beräknas behöva öka lill ca 350 000 personer per år under resten av 1980-talel. Befolkningsförskjutningarna mellan länen beräknas emellertid bli små under 1980-lalet. I enskilda kommuner och orter kan stora problem uppkomma lill följd av den snabba strukturomvandlingen.

Den regionala nedbrytningen av långtidsutredningens kalkyler visar en mer balanserad sysselsättningsutveckling än länsplaneringen. Exempelvis beräknas enligt långtidsutredningen både skogslänen och storstadslänen öka sin sysssdsätlning under 1980-talel medan länsplaneringen förutser en minskning i skogslänen. Sysselsättningsökningen väntas dock blir starkast i Stockholmsområdet även i den regionala nedbrytningen av långtidsutred­ningens beräkningar. Tillverkningsindustrins tillbakagång väntas där fort­sätta samtidigt som den privata tjänstesektorn expanderar i snabbare takt än för riket som helhet.

Prop. 1984/85:40

77

Remissinstanserna

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) menar all med hänsyn lill behovet av ökad geografisk rörlighet och de betydande lönsamhetsskillnaderna på individ- och samhällsnivå av flyttning är del motiverat med en höjning av flyttningsbidragen. Vidare menar AMS att en ökad inomregional rörlighet, i motsats till flyttningar mellan landsdelar, många gånger kan vara lättare alt förverkliga. Den regionala koncentration av arbetslillfällen lill slörre släder under 1980-lalel, som antyds i utredningen, behöver inte alllid innebära byte av bostadsort. Om önskemålen alt bo kvar i hemorten är starka kan pendling vara ett alternativ som föredras. En förbättrad kollek­tivtrafik och ändrade skatteregler avseende arbetsresor skulle underlätta en ökad pendling. AMS understryker vikten av att regionalpolitiska och andra ålgärder vidtas för att åstadkomma en balanserad utveckling även inom regioner och orter med en svag efterfrågan pä arbetskraft.

Dessa idéer framförs också av socialstyrelsen och Lantbrukarnas Riks­förbund (LRF). LRF framhåller betydelsen av en politik som leder till ell ulnylljande av lokala resurser för att bibehålla infrastrukturen i de delar av landet som idag är hotade till följd av vikande befolknings- och sysselsätt­ningsunderiag.

Länsstyrelsen i Stockholms län menar all LU 84:s kalkyl över befolk­ningsutvecklingen i länet inte torde kunna förverkligas. Enligl länsstyrel­sen bygger långtidsutredningens kalkyl på en alltför optimistisk syssel­sättnings- och födelseutveckling i länet. Länsstyrelsen anser därför ati om den kalkylerade sysselsättnings- och befolkningsutvecklingen i Stock­holms län verkligen skall kunna komma lill stånd krävs att statsmakterna släller sig uttalat positiva lill en utveckling som innebår en starkt ökad inflyttning från övriga Sverige under kommande år.

Länsstyrelsen i Norrbottens län framhåller att en utveckling enligt lång­tidsutredningens kalkyler måsle skapa betydligt bättre förulsällningar att under 1980-talet hedriva en aktiv regionalpolitik. I ell särskilt yttrande hävdas all en aktiv regionalpolitik inle är möjlig med tanke på den hittills­varande ulvecklingen under 1980-lalel. Landstingsförbundet menar alt de kalkyler som presenteras i LU 84 visar en påtaglig risk för alt de kom­mande årens utveckling leder till ökade regionala obalanser varpå styrel­sen anser all delta bör motverkas och att regionalpolitiken i delta syfte förstärks. I en reservation hävdas att sysselsättningens utveckling i olika delar av landet inte får tas till inläkt för ökade regionalpoliliska insatser av traditionellt slag.

Svenska Byggnadsentreprenörföreningen delar liksom AMS utredning­ens syn att en regional strukturanpassning av sysselsättningen inom bygg­verksamheten är nödvändig om regionala överhettningssiiuaiioner resp hög regional arbetslöshet skall kunna undvikas. De utvecklingstendenser som skisseras i utredningen innebär en påtaglig ökning av arbetskraftsef-

Prop. 1984/85:40

78

lerfrågan under senare delen av 1980-talet. Denna utveckling ställer enligl AMS slora krav på planering av verksamheten inom branschen med avse­ende på utbildning och rekrytering. Styrelsen avser därför att i samarbete med parterna på byggarbelsmarknaden kartlägga utvecklingen och lägga fram en plan i syfte alt söka få lill stånd en långsiktig balans på byggarbels­marknaden.

Svenska Grossistförbundet och Sveriges Köpmannaförbund menar all om den minskade flytlningsbenägenheten håller i sig äventyras den snabba slmkturomvandlingen inom industrin som är etl villkor för alt utredning­ens balansalternaliv skall uppnås. Förbunden anser att en konstruktiv plan bör upprättas för att komma lill rätta med de regionala obalanserna på arbetsmarknaden. Landsorganisationen i Sverige (LO) anser å andra sidan att även om den regionala analysen i LU 84 är mer ambitiös än i tidigare långtidsutredningar, så ger den ändå inte ett tillräckligt underlag för regi­onalpoliliska ställningstaganden.

5.5 Offentlig sektor

Långtidsutredningen

När del gäller all bedöma den offenlliga konsumtionens utveckling un­der återstoden av 1980-talet måste en rad faktorer beaktas. För statens del kan man ulgå från att den efterslrävade reduceringen av underskottet i statsbudgeten inle medger några större utgiftsökningar för konsumtionsän­damål. Det föreligger inle heller några fastställda eller aviserade utbygg­nadsprogram av större omfaltning. I den senaste slatliga långtidsbudgeten - där statsutgifterna skrivs fram endast under beaktande av redan fattade beslul och gjorda åtaganden beräknades den statliga konsumtionsvoly­men minska med i genomsnitt 0,4% per år från budgetåret 1983/84 lill 1987/88. Denna beräkning inkluderar dock inte den under senare år tilläm­pade reduceringen av myndighetsanslagen med 2% årligen. Dessa anslag svarar för ca hälften av de statliga konsumtionsutgtflerna. Om dessa redu­ceringar förutsätts fortsätta fram till 1990 och om den ovan angivna årliga volymminskningen samtidigt utsträcks att gälla under hela prognosperio­den skulle den statliga konsumtionen under dessa s k baskalkylanlaganden minska med 1,4%) per år 1983-1990.

I en baskalkyl för den kommunala konsumtionen måsle också befolk­ningsutvecklingen beaktas då denna i slor utsträckning styr behoven i skolan och på olika vårdområden. Enligl Svenska kommunförbundet skul­le den primärkommunala konsumtionen till följd av befolkningsförändring­ar och redan fattade politiska beslut behöva öka med 0,8% per år 1983-1990. För landslingen blir molsvarande ökningstal 1,2% per år. För hela kommunala sektorn blir den årliga ökningen 1983-1990 enligl denna bas­kalkyl 0,9%. Det kan nämnas att de primärkommunala flerårsplanerna tyder på en ännu lägre konsumlionsökning, endast O, I % per år 1983-1987. För landslingen överensslämmer baskalkylen med flerårsplanerna.

Prop. 1984/85:40

79

Som tidigare nämnts förulsätis i del privatexpansiva altemativel 1 all den offentliga konsumtionen inte får öka mer än vad som krävs för att bibehålla den nuvarande konsumtionsslandarden för olika befolknings­grupper och infria gjorda åtaganden. I detla alternativ har därför den offentliga konsumtionens ökningstakter satts i stort sell i linje med baskal­kylerna. Detta innebär en minskning av den slatliga konsumtionen med 1 % per år och en ökning av den kommunala konsumtionen med I % per är 1983-1990.

1 del offentligexpansiva alternativet 2 ges del däremol vissl utrymme för utbyggnad utöver baskalkylerna. Den kommunala konsumtionen förut­sätts i detla alternativ öka med 2% per år och den slalliga konsumtionen vara oförändrad 1983-1990.

Den förutsatta konsumlionsutvecklingen 1983-1990 har i alternativ I beräknats innebära en minskning av den slatliga sysselsättningen med 23000 personer och en ökning av den kommunala sysselsätlningen med 150000 personer. I alternativ 2 beräknas den kommunala sysselsätlningen öka med 235 000 personer, medan den statliga sysselsätlningen minskar med I 000.

Återhållsamheten med de offenlliga utgifterna har också bedömts prägla den offentliga investeringsverksamheten för vilken utvecklingen förutses bli svag.

Remissinstanserna

Statskontoret påpekar att den generellt verkande reduceringen av myn­dighetsanslagen i statsförvaltningen med 2% årligen har varit elt betydel­sefullt inslag i den förda budgetpolitiken. I LU fömtsätts att denna politik fortsätter under resten av 1980-lalet. De härvid nödvändiga verksamhets­avvägningarna sker dock inom ramen för en given myndighetsstruktur. De generellt verkande kraven på resursminskningar bör enligt statskontorets mening i ökad omfattning kompletteras med riktade styrmetoder och be-sparingsinriklade verksamheisöversyner. Behovet av riktade styrmetoder hänger samman med all den generella styrmetodens bundenhet till en given myndighetsstruktur gör del svårare alt från år lill år uppnå en real resursminskning. Genom verksamhelsöversynen som kan spänna över flera myndigheter kan ytterligare uirymme skapas genom att omfördela resurserna. Vidare behöver myndigheterna enligl statskontorets mening starkare incitament för alt vidta rationaliseringar.

Skolöverstyrelsen framför att adekvata utbildningsinsatser måste vara en förutsättning för full sysselsättning vid snabb stmkluromvandling. Nå­gon analys av konsekvenserna för utbildningsområdet har dock inte gjorts i LU 84. Enligt skolöverstyrelsen ställer den av utredningen förutsedda utvecklingen slora krav på utbildningens innehåll och organisation, avväg­ningen mellan ungdoms- och vuxenutbildning, dimensionering etc. Fram­förallt kommer en snabb strukturomvandling med stor yrkesmässig rörlig-

Prop. 1984/85:40

80

hel under resten av 1980-lalet att ställa krav på vuxenutbildningen. Även om strukturomvandlingen med ökad geografisk rörlighet sker inom ramen för relalivi små förändringar på lånsnivå i befolkningens storlek kan enskil­da kommuner drabbas hårt. 1 detta sammanhang varnar skolöverstyrelsen för risken att också grundutbildningen regionaliseras. Enligt styrelsens mening måste grundutbildningen anpassas lill arbetsmarknaden i rikel som helhet, medan vidareutbildningen kan anpassas till den lokala eller regio­nala arbetsmarknadens behov.

Enligl skolöverstyrelsen erfordrar utbildningssektorn ökade resurser. Alternativet all i slällel möta den omfattande strukturomvandlingen med arbelsmarknadspolitiska åtgärder släller sig förmodligen dyrare.

Socialstyrelsen presenterar en rad räkneexempel för hälso- och sjukvår­den och för barnomsorgen där långtidsutredningens kalkyler för dessa områden under vissa anlaganden föriängts till år 2000. I detla sammanhang påpekar slyrelsen all LU:s kalkyler bygger på en i princip oförändrad vårdstruktur. Hälso- och sjukvården är emellerlid inne i en belydande förändringsprocess där syftet hl a inom den psykiatriska vården och äld­reomsorgen är alt så långt möjligt reducera inslitulionshoendet till förmån för eget boende och vård i mindre behandlingsenheter. Konsekvenserna av denna förändringsprocess har emellertid inte vägts in i LU:s kalkyler.

Socialstyrelsen pekar vidare på behovet att studera växelverkan mellan den sociala sektorn och samhället i slort. LU:s ekonomiska konsekvens­beskrivningar bör kompletteras med en djupare analys av den sociala seklorn.

Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) anser alt en så belydande minskning i den slatliga verksamheten som förutsatts i LU:s alternativ I inle kan ske ulan all belydande effeklivilelsförlusier uppkommer. Detta alternativ är därför enligt TCO inte önskvärt. Också den av LU antagna låga volymökningen för kommunal konsumtion är enligl TCO:s uppfall­ning inte förenlig med uttalade politiska mål för den offentliga verksamhe­ten.

Svenska kommunförbundet påpekar alt ökningen av behovet av kommu­nala tjänster mätt från dagens verksamhetsslruktur och dagens standard kommer all bli myckel begränsad under åren fram till 1990. Denna baskal­kyl utgör emellertid ingen prognos över den kommunala verksamhetens kommande utveckling. En snabbare kommunal tillväxt fömtsätter emeller­tid enligl kommunförbundet förändrade finansiella förutsättningar för kommunerna.

Om kommunerna i ökande ulsträckning skall kunna möla behovet av barnomsorg måsle utbyggnaden bli snabbare ån vad som ryms i LU:s kalkyler. Full behovstäckning fram till 1990 innebär enligt kommunförbun­dels beräkningar ulbyggnadskrav motsvarande en total konsumtions­ökning pä drygt 1,5 procentenheter per år under resten av 1980-talel.

Landstingsförbundet anför all landslingens nya planer ligger något lägre

Prop. 1984/85:40

81

än de som låg till gmnd för LU:s baskalkyl och vad som teoretiskt krävs för att bibehålla oförändrad servicenivå med hänsyn lill befolkningsut­vecklingen. Det föreligger således risk för att den planerade uppbroms-ningen - om den genomförs åtminstone på några års sikt leder till en sjunkande standard inom landstingens verksamhetsområden. Trots den utbyggnad som skett av hälso- och sjukvården finns det kvar områden med låg standard i jämförelse med den som råder i samhället i övrigt. Denna klyfta mellan sjuka och friska kommer att framstå som allt mer orimlig och oförenlig med ett i övrigt solidariskt samhälle. Det är därför enligt Lands­tingsförbundet nödvändigt att landstingen ges ekonomiska förutsättningar alt successivt höja standarden vid äldre institutioner samt bygga ut insat­serna för vård i eget boende.

Remissinstansernas synpunkter beträffande den offentliga sektorns fi­nansiella utveckling har redovisals i avnsilt 5.1 och beträffande sysselsätt­ningen i avsnitt 5.3.

5.6 Investeringar

Långtidsutredningen

Mol bakgrund av investeringarnas avgörande betydelse för att komma till råtta med Sveriges nuvarande strukturella problem behandlades inve­sleringsutvecklingen under 1970- och 1980-lalen i ell särskilt avsnitt i långtidsutredningens huvudrapport.

För långtidsutredningen gjordes fyra studier som särskill behandlade invesleringar. Näringslivels lönsamhet, invesleringar och finansiering siu-derades av statens industriverk, med tonvikten särskilt lagd vid industrins utveckling. För utlandsinvesteringarna gjordes en särskild studie av Indu­striens utredningsinstitut. För områdena energiinvesteringar och investe­ringar i miljövård gjordes vidare särskilda studier av industridepartemeniet och statens naturvårdsverk. Allmänt gäller all de investeringsbedömningar som görs i långtidsutredningen lar sin utgångspunkt i de olika studier som utarbetas för långtidsutredningen avseende olika branscher.

Remissinslanserna

Flera remissinstanser behandlar långtidsutredningens beräkningar av vilken investeringsutveckling som krävs inom olika områden under resten av 1980-talel, för att de av långtidsutredningen uppställda målen skall kunna uppnås. Dessa synpunkler redovisas under resp näringsgrenar i remissammanställningen. Fidlmäktige i riksgäldskonlorel lar dock i sitt remissvar upp långtidsutredningens behandling av invesleringsutveckling­en mer allmänt ulan direkt koppling till ell enskilt område, varför delta remissvar redovisas här.

Fullmäktige i riksgäldskonlorel konstaterar att långtidsutredningen räk­nar med att åriiga investeringsökningar i industrin uppgående lill 9-10% 

6    Riksdagen 1984/85. 1 saml. Nr 40

Prop. 1984/85:40

82

per år krävs för all generera en produklion är 1990 som i sin tur ger full sysselsättning. En invesleringsökning i denna storleksordning bedöms vara möjlig vid en avkastning på materiellt kapital uppgående till 10% och en lång marknadshestämd ränta på 8%. Den investeringsnivå som lång­tidsutredningen eftersträvar är, enligt fullmäktige, historiskt selt inte märkvärdig. Elt trendbrott har också skett. Under innevarande år beräk­nas investeringarna öka kraftigt. Det är fullmäktiges förhoppning att inves­teringsökningen ska bli så uthållig som långtidsutredningen förutsätler.

Fullmäktige i riksgäldskonlorel konstaterar vidare att för att uppnå de mål långtidsutredningen satt upp för den svenska ekonomin år 1990 (t ex yttre balans och full sysselsättning) krävs i det privatexpansiva alternativet en total investeringskvot på 18%. Det är samma nivå som år 1983, men avsevärt lägre än under 1970-talet. Utrymme för en expansion i induslrins invesleringar, som är en nyckel lill framgång för uiredningens strategi, skapas genom att bosladsinvesleringarna och de offenlliga investeringarna minskar som andel av BNP.

Huruvida en invesieringskvol på denna nivå är tillräcklig för långsiktig balanserad tillväxt undandrar sig fullmäktiges bedömning. Detla problem förefaller emellerlid, enligl fullmäktige, värt en mer grundlig diskussion än den långtidsutredningen genomför. Fullmäktige konstaterar all vad som förespråkas, trots alll, är en invesieringskvol som är väsentligt lägre än 1960- och 1970-lalels, och detta efter en längre period med fallande inves­leringar.

5.7 Utrikeshandel och bytesbalans

Långtidsutredningen

1 långtidsutredningens kalkyler har bytesbalansen 1990 målsatts lill etl överskott på 10 miljarder kr, molsvarande ca I % av BNP. Del innebär att del år 1990 sker en ganska belydande real amortering av ullandsskulden. Motiven för att bytesbalansmålet preciserats lill delta överskoll är både långsikliga och kortsiktiga. På längre sikl motiveras målet av att en över-vältring via underskott i bytesbalansen och stigande ränteutgifter av da­gens anpassningsbörda på kommande generationer bör undvikas. Avkast­ningsrelationerna mellan investeringar i Sverige och utvecklingsländer ta­lar också för att Sverige bör vara etl kapitalexporterande land. På kortare sikt är skälen främst att elt överskott minskar riskerna för all ell privat kapitalutflöde driver upp räntan (vilkel skulle dämpa investeringarna), positivt påverkar förväntningarna om den framtida ekonomiska ulveck­lingen inle minst vad gäller inflationen och ökar den ekonomisk-politiska handlingsfriheten.

För att nå bytesbalansmålet måsle exporten öka med ca 4% per år 1983-1990 och importökningen begränsas lill ca 2% per år. Verkstadsin­dustri, skogsindustri och kemisk industri kommer att svara för ca 70% av

Prop. 1984/85:40

83

hela exporttillvåxten under 1980-talet. En sådan utveckling i utrikeshan­deln kräver enligt långtidsutredningens beräkningar fortsatia relativpris­sänkningar med ca 1 % per år och att lönsamheten är god under resten av 1980-talet.

Den åriiga exportökning som krävs ar något slörre i alternativ I (4,2%) än i alternativ 2, (3.8%). Det beror på att den snabbare ökningen av privat konsumtion i alternativ 1 drar med sig ökad import vilken måste läckas med ökade exportintäkter.

Exportökningen under 1980-talet är i stort sett densamma som den som uppnåddes under 1970-talet. Härvid kan noteras att världshandeln utveck­lades betydligt snabbare under 1970-talet än vad som förutses för 1980-lalet. ca 5% resp 2 ä 3% per år. Å andra sidan steg relativpriserna på svensk export med ca I % per år under 1970-talel vilkel dämpade export­tillväxten medan de förutsätts falla under 1980-talet med 1 å 2% per år.

Importökningen förväntas bli betydligt långsammare under 1980-talet än under 1970-talet, ca 1 % per år resp 2,4 % per är. Den långsammare impor-tulvecklingen beror huvudsakligen dels på att efterfrågeutvecklingen för­utses bli svagare under 1980-talet, dels på alt importen stiger i pris i förhållande till svenska produkter.

Det förhållande att importen ökar långsammare än produktionen medför att importens andel av BNP beräknas sjunka från 31,7% 1980 lill knappt 30% 1990. Importandelen 1990 blir ungefär densamma i båda alternaliven trots en snabbare privat konsumtionsökning i alternativ 1. Det beror främst på att den högre efterfrågan i detta fall motverkas av en någol större relalivprissänkning på svenska produkter.

Remissinslanserna

Sveriges Grossistförbund och Sveriges Köpmannaförbund anför i sitt gemensamma yttrande att det inte kan förefalla allt för svårt att komma upp till LU:s exportmål på 4%, men att siffran måste ses mot bakgrund av all hela världshandeln endasl bedöms öka med 3%. En Qärdedd av ex­portökningen måste alltså åstadkommas genom ökade marknadsandelar. Även om svensk export för närvarande seglar i medvind kan det enligl förbunden ifrågasättas om företagen skall kunna bibehålla sitt konkurrens­övertag decenniet ut. De lönehöjningar som blivit en följd av årets avtal bidrar inte enligl förbunden till all förstärka konkurrensförmågan gentemot utlandet. Vad som enligt de båda förbundens mening borde ha kraftigare markerats i LU;s betänkande är vikten av att Sverige eliminerar eller begränsar de protektionistiska inslagen i handelspolitiken. Möjlighelerna för svenska förelag all vinna exportframgångar är i hög grad beroende av att landet får rykte om sig att föra en liberal handelspolitik.

KommerkoUegium påpekar alt LU 84 mer än sina föregångare tagit hänsyn lill effeklen för svensk export av skillnader i tillväxttakter mellan olika länderomräden. Vidare disaggregeras exporten i ett tjugotal sektorer

Prop. 1984/85:40

84

vilket ger goda möjligheler alt beakta sekloriella olikheter i prisbildnings-mönster och efterfrågeutveckling. Pågående tyngdpunktsförskjuiningar i världsekonomin gör det enligt kollegiet angeläget att dessa ansatser full­följs i framtida långtidsutredningar. Den handelspolitiska utvecklingen i Sveriges omvärid har redovisats i kollegiets bilaga till LU 84. Bedömning­en återspeglas i huvudrapporten genom alt kvantitativa uppskattningar av den handelspolitiska ulvecklingen med avseende på såvål länderomräden som varuscktorer har utgjort undc lag för dess beräkningar av förväntad exportutveckling. Kollegiet har tidigare varnat för växande protektionis­tiska tendenser i världsekonomin och för faran av alt irendmåssigt fram-skriva samband som rådde under en mer liberal epok. Även om styrkan i dessa tendenser är svår att kvantifiera år det angeläget att de rätt beaklas i långtidsutredningar.

5.8 Inkomst- och förmögenhetsfördelning

Långtidsutredningen

Ett av de grundläggande målen för den ekonomiska politiken är en jämn fördelning av levnadsstandarden. Fördelningskonflikter uppstår ständigt men problemen accentueras i en situalion där de totala ekonomiska resur­serna ökar långsammare än tidigare eller minskar.

Utredningen pekar på flera faktorer som under perioden fram lill 1990 tenderar att ha en positiv effekt pä inkomstfördelningen. Del gäller i första hand stigande reallöner, en sjunkande inflationstakt och en minskande arbetslöshet.

Utredningen redovisar vidare resultatet från en undersökning om in­komst- och förmögenhetsfördelningen 1975-1981 som genomförts av sta­tistiska centralbyrån.

Studerar man förändringen i disponibelinkomsl per konsumlionsenhel mellan 1975-1981 finner man där vare sig man väljer alt studera samlliga hushåll eller enbarl hushåll i yrkesaktiv ålder att inko istgrupperna med de lägsta inkomsterna haft en klart bättre utveckling ån genomsnittet. Detta torde bl a förklaras av höjda pensioner och förbättrat arbetsmarknadsstöd under perioden.

När det gäller ulvecklingen mellan 1975 och 1981 år del vidare vårt all notera pensionärernas gynnsamma köpkraflsutveckling. De uppvisar en årlig real köpkraftsökning på 2,5-3,5 procent. Barnfamiljerna har däremol genomgående haft en köpkraflsutveckling som ligger under genomsnittet. En förklaring lill detta är den svaga reallöneutvecklingen. En annan viktig förklaring är alt stora delar av stödet lill barnfamiljerna inle är automatiskt inflationsskyddat på samma säu som t ex pensionerna. Under perioden 1975-1981 minskade t ex del utbetalda stödet i bostadsbidrag till barnfa­miljerna kraftigt, mätt i fast penningvärde.

Prop. 1984/85:40

85

Utredningen har också genom ett räkneexempel illustrerat den ganska betydande omfördelning mellan generationer som blir resultatet av stora och långvariga budgetunderskott.

Remissinstanserna

Fördelningsfrågor ur olika perspektiv las upp av ell antal remissinstan­ser. Riksförsäkringsverket anser att fördelningen av konsumtionsutrym­met mellan generationer år ett problem som förtjänar en djupare analys. Man betonar även att fördelningspolitiken har en långsiktig betydelse för tillväxten. I långtidsutredningen behandlas inle delta men riksförsäkrings­verket påpekar del angelägna i alt framlida sludier här genomförs.

Riksgäldskontoret framhåller den belydande överföring av resurser från framtida generationer till dagen generation som stora offentliga under­skott medför. Detta illusleras i utredningen med hjälp av etl räkneexempel. Riksgäldskonlorel ullalar sig för att effekter av detla slag ges en mer omfattande belysning i en framtida utredning.

Landsorganisationen i Sverige (LO) menar att utvecklingen från mitten av 1970-lalel fram lill 1983 lett lill all såväl inkomstskillnaderna som förmögenhetskoncentrationen ökat. Den studie av inkomst- och förmögen­hetsutvecklingen 1975- 1981 som Statistiska centralbyrån utfört åt LU ger enligt LO en bra bild av vad som har hänt. Man anser del väsentligt att denna undersökning följs upp.

Utredningen pekar på flera faktorer - ökade reallöner, sänkt inflations­takt och återgång till full sysselsättning - som under perioden fram till 1990 lalar för all fördelningen av levnadsstandarden kommer att utvecklas relativt gynnsamt. LO framhåller att höga vinster och realräntor under resten av 1980-talet samtidigt kommer att leda till en fortsatt kraftig förmö­genhetsökning hos olika ägargrupper. LO betonar all den fördelningspoli­tiska konflikt som ligger i de höga vinsterna kommer att behöva mötas med skatiepolitiska åtgärder.

5.9 Miljövård

Långtidsutredningen

För långtidsutredningen utarbetades av statens naturvårdsverk en sär­skild studie avseende invesleringar i miljövård. Miljöskyddsinvesteringar definieras som bruttoinvesteringar i utrustning eller del av utrustning m m som är avsedda alt reducera utsläpp lill naturmiljön av föroreningar eller andra störningar frän produktionen. Del är dock svårt all dra en gräns mellan vad som är "normala" investeringar i processulmstning o d och vad som är tekniska miljöskyddsåtgärder. Med dessa reservationer har statens naturvärdsverk uppskattat alt investeringarna i miljövård uppgår lill ca 1,7 miljarder kr i genomsnitt per är under 1980-talel. Detla motsvarar knappt 2% av de totala investeringarna.

Prop. 1984/85:40

86

Av de totala miljöskyddsinvesleringarna avser ungefär en tredjedel indu­strin. Därvid beräknas massa- och pappersindustrin och järn- och stålin­dustrin svara för nästan tre fiärdeddar av industrins samlade invesleringar i lekniska miljöskyddsälgårder. Inom massa- och pappersinduslrin kan man räkna med en viss ökning i invesleringarna under 1980-laleis senare del. Miljöskyddsinvesleringar avseende kommunal avloppsvattenrening, idrottsanläggningar och energiförsörjning svarar för ca 15% vardera.

Remissinstanserna

Statens naturvårdsverk är den remissinstans som särskill har yttrat sig över långtidsutredningens behandling av området miljövård.

Naturvårdsverket hänvisar i sill remissyttrande till den studie som ver­ket tagit fram för långtidsutredningen, "Invesleringar i miljövård 1980-1990", Ds Jo 1984:4. I denna studie redovisas verkets syn på hur miljövår­den kan komma alt påverka den svenska ekonomin under 1980-talels senare hälft.

1 sill remissyttrande pekar naturvårdsverket bl a på att miljövård kan betraktas som en form av investering. Med hjälp av säväl marknadsmeka­nism som ekonomisk polilik görs kontinuerligl en avvägning mellan inves­tering och konsumtion med etl perspektiv som sträcker sig ganska långt fram i tiden. Då borde del, enligl naturvårdsverket, vara följdriktigt att göra motsvarande avvägning mellan vamkonsumtion och naturmiljö/miljö­vård på lång sikl.

Naturvårdsverket anser sammanfattningsvis alt de direkta kostnaderna för miljöskyddsåtgärder inte har någon betydelse för frågan om tillväxt eller stagnation eller för möjligheterna alt nå övriga samhällsmål under de närmasle åren, även om kostnaderna för åtgärder mot t ex försurningen, övergödningen av haven och bilavgasutsläppen knappasl blir obetydliga.

6    Näringsgrenarna 6.1 Jordbruk och fiske

Långtidsutredningen

Underiag för långtidsutredningens bedömning av utvecklingen för sek­torn jordbruk och fiske har tagits fram av jordbruksdepartementet.' Be­dömningarna i sektorsludien har utgäli från att nuvarande jordbrukspoli-liska mål och medel saml gränsskyddel för trädgårdsprodukler kommer alt förbli i stort sett oförändrade. Belräffande fisket har förutsatts alt de svenska fiskefartygen kommer att i samma omfaltning som f n kunna verka inom nu för svenskt fiske tillgängliga fångslområden. Vidare fömtsätts all pristilläggen lill fisket blir realt oförändrade fram till 1990.

' Jordbruksdepartementet, Jordbruk, trädgårdsodling och fiske. Sektorsbeskriv­ningar och framtidsbedömningar till 1984 års långtidsutredning, Ds Jo 1983:13.

Prop. 1984/85:40

87

Inom sektorn jordbruk och fiske svarar del egentliga jordbruket för nästan 90% av produktions- och förädlingsvärdet. Inom jordbruket före­kommer för närvarande en belydande överproduktion. I sektorstudien har förutsatts alt balans mellan produktion och konsumtion skall vara uppnådd 1990 på animalieområdet. I långtidsutredningens beräkningar för 1990 har en högre produktionsnivå än i sektorsludien fömtsätts, eftersom tillräck­liga åtgärder för att få ner överskottsproduktionen ännu inte har beslutats. Även i långtidsutredningens beräkningar förulsätts dock en stark dämp­ning av den ökningstakt i produktionen som gällt under senare delen av 1970-lalet och de första åren på 1980-lalet. Långtidsutredningen har kal­kylerat med en ökningslakl på 0,4% per år för reslen av 1980-lalel. 1 allernaliv 2 med den allmänt selt lägre eflerfråge- och produktionsutveck­lingen har långtidsutredningen kalkylerat med elt i stort sett oförändrat förädlingsvärde under resten av 1980-talet.

Som en konsekvens av all långtidsutredningen räknar med en något starkare produktionsutveckling lill 1990 än i sektorsludien blir även inves­terings- och produktivitetsutvecklingen något högre i långtidsutredningens beräkningar än i sektorstudien. Invesleringarna beräknas ligga i stort selt oförändrade 1980-1990.

Sysselsätlningen uttryckt i antal timmar beräknas i alternativ 1 minska med 3,1 % per år 1980-1990, vilkel år samma utveckling som sektorslu­dien räknar med. I alternativ 2 beräknas motsvarande minskning till 3,3 %. Minskningen i antal sysselsatta blir någol mindre. 1980 uppgick antalet sysselsatta i seklorn till 177 000 enligt nationalräkenskapernas beräknings­principer. I allernaliv I beräknas antalet sysselsatta 1990 uppgå till 135 000 och i allernaliv 2 till 132 000.

Exporten från sektorn beräknas, som en konsekvens av den i långtids­utredningen antagna produktionsutvecklingen, bli högre än vad som angi­vits i sektorsludien, 2,9% per år 1980-1990jämfört med 1,4% i sektorstu­dien. Långtidsutredningens beräkningar innebär likväl en mycket stark dämpning under reslen av 1980-lalet. För 1983-1990 väntas således expor­ten öka med drygt I % per år. För importen förutsätts inga slörre föränd­ringar under 1980-talet.

Remissinstanserna

De remissinstanser som behandlat området jordbruk och fiske är statens jordbruksnämnd, lantbruksstyrelsen och Lantbrukarnas Riksförbund.

Statens jordbruksnämnd konstaterar i sitt remissyttrande att anställda vid jordbruksnämnden medverkat vid utarbetandet av underlaget lill lång­tidsutredningen vad avser jordbruk, trädgårdsnäring och fiske. Därvid har vissa anlaganden om den ekonomiska ulvecklingen fram lill 1990 erhållits som arbetshypoteser frän finansdepartemenlel. Gmndläggande för sektor­sludien har varil all balans mellan konsumtion och produklion av i första hand animalieprodukter uppnäs 1990. Nämnden har inget alt erinra mol

Prop. 1984/85:40

88

långtidsutredningens bedömningar av ulvecklingen inom jordbruks- och fiskeseklorn.

Lantbruksstyrelsen hänvisar i silt remissyttrande dels till det av stats­makterna hösten 1983 fattade beslutet om vissa livsmedelspolitiska frågor (prop 1983/84:76, JoU 20, rskr 141), dels lill livsmedelskommilténs på­gående arbete. Livsmedelskommiltén skall i sitt slutbetänkande i oktober 1984 lämna förslag i frågor om produktionsmålet för jordbruket.

Lanlbruksslyrelsen avvaktar livsmedelskommilténs slutbetänkande och begränsar sig därför i silt remissyttrande lill all konstalera alt långtids­utredningens kalkyler beträffande behovet att begränsa nuvarande över­skollsprodukiion inom jordbruket fram lill 1990 beräknats medföra en direkl minskning med 42 000 (alt 

I) 

resp 45 000 (alt 2) sysselsatta i sektorn jordbmk och fiske. Sysselsåttningsminskningen uttryckt i antal timmar blir något högre. Det egentliga jordbruket svarar för nästan 90% av produk­tions- och förädlingsvärdet inom seklorn. Effeklen av produkiionsföränd-ringar inom jordbruket och trädgårdsnäringen kan, enligt lanlbruksslyrel­sen, sammantaget få mer vittgående sysselsättningseffekter när minskande arbetslillfällen i glesbygd och inom förädlingsindustrin för jordbrukspro­dukter ocksä beaklas tillsammans med långtidsutredningens beräkningar för jordbruket.

Med antagandet all nuvarande stödområden ej får vidkännas sysselsåti-ningsminskning i jordbruket när jordbrukels överskollsprodukiion begrän­sas, lokaliseras enligl lanlbruksslyrelsen, sysselsättningsminskningen hu­vudsakligen lill meUansverige och lill jordruksbygderna i södra och ösira delarna av landet. Detla lorde, enligt lantbruksslyrelsens bedömning, med­föra behov av bl a sysselsättningsskapande stödåtgärder.

Lantbrukarnas Riksförbund (LRF) behandlar i silt remissyttrande bl a del avsnitt i långtidsutredningen som rör jordbruket.

LRF konstaterar att långtidsutredningens överväganden innefattar en viss ökning av den privata konsumtionen. Med tanke på att konsumtionen av livsmedel minskal under senare år till följd av sänkta eller helt borttagna livsmedelssubventioner och sjunkande realinkomster måsle, enligt LRF, en totalt ökad konsumtion även resultera i ökad konsumtion av livsmedel. Del överskott pä baslivsmedel som för närvarande finns kan därmed, enligl LRF, snabbi komma att minska. Beräkningsexemplen förutsätter dock en fortsatt produktivitetsökning inom jordbruket som främst slår ut i en minskad sysselsättning men även i form av ell ökat förädlingsvärde.

Sedan mitten av 1983 råder i princip investeringsslopp för byggnader för djurproduklion i jordbruket. Långtidsutredningens beräkningar utgår från att investeringarna i byggnader kommer att minska med knappt 3% per år under 1980-talel. LRF har i samband med prisförhandlingarna vintern 1983/84 pekat på all del föreligger belydande eftersläpningar i jordbrukets byggnadsinvesteringar trots de slora invesleringar som skedde under 1970-talet. Om en fortsatt effektiv animalieproduktion skall kunna upprällhållas

Prop. 1984/85:40

89

krävs, enligl LRF, all en belydande invesleringsaktivilel upprätlhålls. Del torde, enligt LRF:s bedömning, snarast vara så alt det krävs ökade inves­leringar för en oförändrad produktionsvolym vid den antagna produktivi­tetsökningen under reslen av 1980-lalel.

LRF konstaterar all långtidsutredningens beräkningar endasl rymmer nuvarande konventionella jordbruksprodukter och att långtidsutredningen inte har försökt göra bedömningar över vilka effekter satsningarna på bioteknik får för framtiden. En rad olika projekt har startats eller förbereds för närvarande för alt utnyttja biologiskt material i avancerad leknisk förädling. Utvecklingsmöjligheterna anses, enligt LRF, vara myckel stora på detta område, varvid hänvisning görs lill den nyligen startade etanolfab-riken. Även andra råvaror än spannmål kan komma all användas inom biotekniken. Detta kan medföra uppbyggnad av en helt ny typ av avance­rad industri. Eftersom råvarorna (spannmål, torv, grönmassa) kommer från de areella näringarna kan, enligt LRF, utvecklingen inom biotekniken även få betydande regionalekonomiska effekter.

6.2 Skogsbruk

Långtidsutredningen

Skogsstyrelsen har haft det övergripande ansvaret för långtidsutredning­ens seklorsludie rörande skogsbruket. Inom ramen för denna har tre särskilda studier ulförts. Forskningsstiftelsen Skogsarbeten har gjort en studie som lämnat underlag för bl a produktivitets- och sysselsättningsbe­räkningar i sektorstudien. Vidare har vid Sveriges lantbruksuniversitet (SLU) i Umeå gjorts en studie av virkesmarknaden, vilken ingått som elt underlag för diskussionen av de faklorer som påverkar virkesulbudet. Del tredje specialarbetet utgörs av en kapacilelsundersökning av skogsindu­strin, som de regionala virkesråden utfört.

Långtidsutredningens beräkningar av skogsbrukets utveckling under 1980-talel ulgår från all skogsindustrins behov av virke och övrigi virkes­behov skall kunna tillgodoses av skogsbruket. Beträffande utrikeshandeln fömtsätts en export och import av ungefär samma storleksordning.

Produktionsvärde och förädlingsvärde beräknas öka med i storleksord­ningen 2% per år 1980-1990 i allernaliv 

I. 

En sådan produktionsökning medför en svag sysselsättningsökning frän 54 000 personer 1980 lill 61 000 personer 1990. Investeringarna fömtsätts öka svagt med 0,9% per år i alternativ 

I. 

Därvid beräknas inveslerinjgarna i skogsvårdsålgärder öka något snabbare, maskininvesleringarna öka i samma takt som de totala investeringarna och investeringarna i skogsvägar minska någol. Produk­tions-, sysselsättnings- och invesleringsutvecklingen i allernaliv 2 förut­sätts bli något svagare än i alternativ 1.

7    Riksdagen I984/S5. I saml. Nr 40

Prop. 1984/85:40

90

Remissinsiansertia

De remissinstanser som har behandlat området skogsbruk är skogssty­relsen. Lantbrukarnas Riksförbund och Länsstyrelsen i Norrbottens län.

Skogsstyrelsen anser i sill remissyttrande all beskrivningen av skogs-brukssektorn i långtidsutredningens huvudrapport är alltför kortfattad. Exempelvis borde den mindre skillnaden mellan sysselsättningsutveck­lingen enligt skogsstyrelsens seklorsludie och långtidsutredningen ha kom­menterats.

Skogsstyrelsen tar i sitt remissyttrande även upp bl a skogsskador och avverkningarnas omfattning. Belräffande skogsskador konstaterar skogs­styrelsen att sedan sektorsrapporten skrevs har diskussionen kring skogs­skadorna på kontinenten och i Sverige intensifierats. De svenska skogs­skadorna torde, enligt skogsstyrelsens bedömning, inte komma att påverka virkesulbudet nämnvärt fram till 1990 såvida inle nya omfattande angrepp av skadeinsekter riskerar att ske till följd av en allmän nedsättning av trädens motståndskraft. De kontinentala skogsskadorna kan, enligl skogs­styrelsen, komma att leda till ett någol ökat virkesulbud. Det finns trots del, enligt skogsstyrelsen, inle något som talar för alt prisnivån för rund­virke kommer alt sjunka till följd av skogsskadorna på kontinenten.

BelrälTande avverkningarnas omfattning konstaterar skogsstyrelsen i sitt remissyttrande att de ökade avverkningarna under senare år är etl tecken på alt rundvirkesmarknaden är ganska känslig för prisförändringar eller förväntningar om sådana förändringar. En fortsatt gynnsam konjunk­tur för skogsindustrin med bibehållen betalningsförmåga skulle, enligt skogsstyrelsens bedömning, kunna upprätthålla den nuvarande ulbudsni-vån eller lill och med höja den till en någol högre nivå.

Lantbrukarnas Riksförbund (LRF) noterar i sitt remissyttrande att i jämförelse med föregående långtidsutredning, skogsnäringens utveckling och roll ägnas etl mer blygsamt inlresse i huvudrapporten. LRF finner ingen anledning all ifrågasätta de kalkyler för utvecklingen 19801990 som presenteras för skogsbruk och skogsindustri. Det måste emellertid betonas all del är fråga om räkneexempel, där ändringar av centrala fömtsättningar kan ge radikalt annoriunda utfall. Osäkerheten är, enligl LRF, särskilt uttalad för skogsnäringen som är extremt utsatt för den internationella konjunkturens växlingar.

Belräffande skogsproduktionens storlek och den möjliga avverkningsni­vån har, enligl LRF, senare års diskussion alltför ensidigt inriktats mol alt peka ul en viss lolalvolym virke. Alltför litet har sagts om vilkel slags virke som skall produceras och vilka investeringar i skogsvård som krävs för att nå målet. LRF anser all målel för svenskl skogsbruk bör vara produklion av grovt virke av god kvalitet. För delta krävs bl a en kraftigt ökad andel gallringsavverkning, särskilt i slorskogsbmkel. Detta poängteras i skogs­styrelsens underlagsrapport. I samma rapport understryks viklen av en

Prop. 1984/85:40

91

förbättrad avsättning av klenvirke - särskilt löv - från dessa gallringar. Skogsstyrelsen och statens industriverk har framhållit att en ökad marknad för skogsenergi är av stor betydelse för skogsbrukels lönsamhet och där­med också för utbudet av induslrivirke. Verken har därför föreslagit att samhällel förenklar nuvarande snåriga prövningsregler för all stimulera skogsenergimarknaden. LRF instämmer helt i dessa synpunkler.

Enligl LRF:s mening uppmärksammas alltför sällan skogsbmkels - i synnerhet privatskogsbrukels betydelsefulla roll för regional utveckling, sysselsältning och balans. Redan idag spelar skogsbruket i vissa delar av landet en avgörande roll för näringsliv och sysselsättning - och detta gäller inte minst i slora delar av Norrlands inland, som är särskilt sårbart från sysselsättningssynpunkt. Enligt LRF:s mening finns i skogsbruket -och i vidareförädling i en utvecklad sågverksindustri - en belydande potential för ökad sysselsättning. Privaiskogsbrukel har särskilt goda för­utsättningar att bedriva en intensiv och kvaliletsinriklad skogsproduktion, vilket i sig kan ge positiva effekter pä sysselsätlningen.

LRF understryker också i sitt remissyttrande skogsbmkels roll som en del i del kombinerade lanlbmksföretagel. I många bygder är skogsbruket ett absolut nödvändigt komplement till jordbmket och därmed en fömtsätl­ning för förelagens överlevnad.

Länsstyrelsen i Norrbottens län tar i sill remissyttrande långiidsulred­ningens beräkningar för skogsbrukels utveckling som ell exempel på lång­tidsutredningens metod att låla ulvecklingen inom en bransch styras av etl eller flera uppställda mål. Länsstyrelsen konstaterar all långtidsutredning­ens beräkningar utgår från att skogsindustrins behov av virke och övrigt virkesbehov skall kunna tillgodoses av skogsbmket. Della leder lill all antalet sysselsatta inom skogsbruket ökar. Enligt länsstyrelsens uppfalt­ning kan förutsättningarna för en sådan utveckling ifrågasättas.

6.3 industri och energiförsörjning

Långtidsutredningen

LU:s bedömningar av utvecklingen i enskilda industribranscher har gjorts i samarbete med statens industriverk (SIND). Industriens Utred­ningsinstitut har för LU:s räkning gjort en särskild studie av de utlands-etablerade förelagen och den svenska ekonomin.

I den svenska industrin skedde en kraftig strukturomvandling på 1970-talet. Industriproduktionens tillväxt var låg och uppgick endast till drygt en procent årligen. Från den traditionella inriktningen med basindustrier skedde en ändring mol kemisk industri och verkstadsindustri. Dessa sena­re branscher ökade sin andel av industrins förädlingsvärde frän 41 % 1970 lill 49% 1980. Motsvarande andelar för slutet av 1980-lalel har bedömts tUl 57% i allernaliv 1 och 56% i alternativ 2.

Vid bedömningen av invesleringsutvecklingen spelar kapaciletsutnytt-

Prop. 1984/85:40

92

jandet i utgångsläget stor roll. Under senare delen av 1970-lalet har ande­len outnyttjad kapacitet varil relativt hög; andelen var 1980 17% och för åren 1981-1982 20%. I branscher som järnmalmsgruvor och varv var denna andel betydligt högre. Efter 1982 års devalvering har produktionen liksom kapacitelsutnytljandel ökat. Kapacitetsutnyltjandet förär 1990 har bedömts motsvara en nivå som gäller för ett normalt högkonjunkiurår.

Viljan att investera vid en produklionsuppgång beror pä vilken avkast­ning som kan förväntas på invesleringarna. I modellkalkylerna har därför angetts etl krav på all avkaslningen på maleriellt kapital skall överstiga avkastningen på finansiella placeringar med två procentenheter.

Produktiviielsutvecklingen inom industrin har under 1970-lalet legat pä drygt 3% per är. Under 1980-talel anlas i alternativ 1 en något snabbare förbättring av produktiviteten pä knappt 4% årligen och i alternativ 2 med en slörre offentlig konsumtionslillväxt en lika slor produktivitetsökning som under 1970-talel.

Bruttoproduktionen i industrin bedöms öka lika mycket under 1980-talet i alternativ 2 resp någol snabbare i alternativ 1 än under 1970-lalel. Denna produktionsökning baseras i stor utsträckning på avsättningsmöjligheterna för den svenska exporten. Bedömningen fömlsäller en sänkning av de svenska exportpriserna relalivi världsmarknadspriserna 1983-1990 med ca 1 % per år i alternativ I och något mindre i alternativ 2.

Rdalivprissänkningarna och marknadstillväxten bedöms tillsammans ge en exportökning på 4,2% per år i alternativ 1 och 3,7% i alternativ 2. Importens ökningstakt bedöms avla drastiskt under 1980-talel. Orsaken lill detta är främst antagna rdalivprissänkningar för svenska varor och fiäns-ter.

Effeklerna på sysselsätlningen av dels en ökad produklion, dels en ökad produktivitet blir för hela 1980-talet i alternativ I en minskning med 40 000 personer och i alternativ 2 en minskning med 70 000 personer. Under 1980-1983 har emellertid induslrisysselsällningen redan minskal med 90000 personer. Detta innebär därför att sysselsättningen ökar med 50 000 personer i alternativ 1 och med 20 000 personer i alternativ 2.

Remissinstanserna

Samstämmigheten bland remissinstanserna över LU:s bakgrundsbe­skrivning av del ekonomiska läget tycks vara i det närmaste fullständig. Även LU:s argumentering för ökad industriell expansion för att avhjälpa bytesbalansproblemen genom återhållsamma löne- och prisökningskrav tycks för flertalet remissinstanser vara en framkomlig väg. Däremol anförs avvikande synpunkler beträffande vilka andra medel som skall tillgripas liksom beträffande ulvecklingen av industrins export och investeringar under 1980-lalet.

Landsorganisationen i Sverige (LO) menar att strategin i LU 84 med minskade relativpriser genom återhållsamma lönekrav grundas på en

Prop. 1984/85:40

93

felaktig föreställning om förelagens prisbildning. LO menar all företagen bara delvis skulle utnyttja det uirymme som uppslår på grund av låga löneökningar för relativprissänkningar. I stället skulle enligt LO utrymmet användas för att öka vinsterna. Dessulom befarar LO alt sänkta (relativa) kostnader jämfört med omväriden minskar incitamenten till strukturella omställningar till produklion som kan ge en långsiktigt god reallöneutveck­ling. Man borde enligl LO i slällel salsa på induslripoliliska insatser, utbildningsinsatser, marknadsinvesteringar och FOU-satsningar inom fö­relagen mm.

Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), påpekar alt valet av ut­vecklingsbara teknikområden där svensk industri har stora förutsättningar alt nå en tätposition mätt med internationella mätt är synneriigen viktigt. 1 syfte all underbygga och stödja ell sådani val bör statmakterna la initiativ lill irepartsöveriåggningar mellan industri, fackföreningsrörelse och indu­slripoliliska myndigheter. De resultat som sådana överiäggningar ger bör sedan användas för att prioritera olika FOU-satsningar frän samhällels sida.

TCO liksom LO är tveksamma lill alt förelagen använder långsamma kostnadsökningar för arbetskraften till att sänka sina relativpriser. En bättre väg enligt TCO är all satsa på marknadsföring, forskning, produkt­utveckling, kvalitet m m för att vinna marknadsandelar gentemot interna­tionella konkurrenter. Dessulom anser TCO att betydande byiesbalansef-fekler kan nås via energipolitiken och via etl ökat virkesuUag. Slalsmak-lerna har enligl TCO genom energipolitiken stora möjligheler att driva på en utveckling mol minskal oljeberoende, utnyttjande av inhemska energi­slag och nya energitekniska lösningar. Detla skulle ge effekter på handels­balansen genom dels minskad oljeimport, dels ökad export av avancerad energiteknik.

1 syfte att höja avverkningarna i skogsbruket föreslär TCO en rad åtgär­der: Vidta hårdare tillämpning av skogsvårdslagen, inrikta åtgärderna med hänsyn till nuvarande ägarfördelningen saml ompröva avtals- och prissätt­ningsformerna på virkesmarknaden.

Sveriges Industriförbund har genom skriften "Tillväxt lill lågpris" fram­fört en omfattande och ingående kritik av LU 84. En av huvudpunkterna i kritiken gäller om de i LU 84 beräknade rdalivprissänkningarna under resten av 1980-lalel är genomförbara. Enligl industriförbundet kan en sådan sänkning vara svår alt uppnå särskilt sell i ljuset av 1970-talels indu­striutveckling. Därför föreslår industriförbundet en rad andra åtgärder i syfte all förbättra industrins konkurrenskraft som ändring av skattesyste­met, ökade löneskillnader mm.

En annan huvudpunkt i kritiken gäller all förelagen inte både kan köpa mängder av statspapper och öka sina investeringar. Denna kritik återges i avsnittet om den finansiella ulvecklingen i LU 84.

Sveriges Industriförbund ifrågasätter vidare de samband som enligl lång-

Prop. 1984/85:40

94

tidsutredningen skall leda fram lill en försvagad takt i strukturomvandling och specialisering under 1980-talet. Man efleriyser bl a en koppling mellan leknik, produktivitets- och produktionsutveckling.

Andra vikfiga invändningar reses mot den minskade spridningen av ulvecklingslalen för bl a världsmarknadspriser, väridshandd och produkti­vitet mellan olika seklorer i långtidsutredningens scenarier.

Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF) godtar LU:s kalkyler över indu­strins produktionsutveckling under resten av 1980-lalel. Däremol släller SAF sig tveksam till den antagna utvecklingen av investeringskvolen i LU:s kalkyler. Den innebär enligl SAF alt produktionen blir mera arbets-intensiv. För alt detta skall var förenligt med fortsatt god ekonomisk lillväxl krävs all materiellt kapital ersätts med humankapital denna problematik diskuterades enligt SAF inte i LU. SAF menar också all tillväxten inom industrin måste bäras upp av mindre företag och nyföreta-gande på grund av den snabba ulvecklingen av ny och småskalig leknik.

Fullmäktige i riksgäldskontoret delar LU:s bedömning att en av orsa­kerna lill den svaga induslriulvecklingen är dålig lönsamhet. Vidare beto­nas att LU:s precisering av lönsamhetskrav - att avkastningen på materi­ellt kapilal i industrin skall översliga avkaslningen på finansiella placering­ar med tvä procentenheter - är av godo särskilt sett mol bakgrund av 1970-lalels industriutveckling.

Statens energiverk har yttrat sig beträffande särskill energiavsnitlet i LU 84. Inledningsvis behandlar energiverket de internationella förutsättningar avseende energianvändningen. Energiverket efterlyser en djupare analys av kopplingen mellan ekonomisk lillväxl och oljeprisutvecklingen. Enligl verkels bedömning är relationen mellan ekonomisk tillväxt och oljepriser så pass osäker all del även på denna punkt hade varil lämpligt alt göra vissa känslighelsanalyser.

Belräffande energiinvesteringarna i LU 84 konstaterar energiverket att dessa ingår dels i industri-, bostads- och samfärdsdinvesleringarna. Ver­ket anser att en historisk och fortlöpande utveckling av energiinvestering­arna inom dessa tre seklorer borde belysas i syfte all koppla invesleringar­na till resultat i termer av energieffekliviseringar.

Slutligen lägger statens energiverk några synpunkler på de prognoser för energisektorn som ges i LU 84. Där konstaleras aU den slutliga energiför­brukningen i samhället förblir i stort sett oförändrad under perioden 1983-1990. Energiverket bedömer detla resultat som rimligl.

6.4 Byggnadsverksamhet och bostäder

Långtidsutredningen

För långtidsutredningen utarbetades en sektorstudie avscnde bygg­nadsverksamhet och bostäder. Arbetel med sektorsludien skedde inom ramen för en referensgrupp med representanter för bostadsstyrelsen.

Prop. 1984/85:40

95

Svenska byggnadsentreprenörföreningen (SBEF), statens industriverk (SIND), bostadsdepartementet, bosladskommilién och långtidsutredning­en. Bosladsslyrdsen och SBEF hade ansvaret för den direkta utformning­en av sektorstudien.

Långtidsutredningens beräkningar för 1990 innebär all byggnadsproduk-lionen under reslen av 1980-lalet förväntas komma alt ligga relalivi stabil. Den hittillsvarande förskjutningen från nybyggnadsinvesteringar lill ROT-seklorn väntas därvid fortsätta. I alternativ 2 förulsätis byggnadsinveste­ringarna inom näringslivel saml reparationerna utvecklas långsammare ån i allernaliv 

I. 

De offenlliga byggnadsinvesteringarna utvecklas däremot mer positivt i allernaliv 2 än i alternativ I, vilket återspeglar den allmänna förskjutningen mot offenllig verksamhei i alternativ 2.

För byggnadsinvesteringarna inom anläggningsområdet innebär lång­tidsutredningens beräkningar för 1980-talel att dessa minskar med ca 2% per år. Eftersom invesleringsutvecklingen de första åren på 1980-lalet varit positiv innebär del en slörre minskningslakt per år under reslen av 1980-lalel. De offenlliga myndigheternas byggnadsinvesteringar väntas under 1980-lalet ligga på en totalt sett relalivi oförändrad nivå. Beträffande induslrins byggnadsinvesteringar innebär långtidsutredningens beräkning­ar för 1980-talet all dessa beräknas öka med 2,7% per år. Med hänsyn lill den kraftiga minskning som skell de första åren på 1980-talel innebär detta all det under resten av 1980-talel förulsätts en mycket slark ökning av industrins byggnadsinvesteringar (mer än 10% per år). Långtidsutredning­ens beräkningar belräffande del övriga näringslivets byggnadsinvestering­ar innebär att dessa ökar med 2% per år under 1980-lalel. Med hänsyn lill den negativa utveckling som varit de första åren på 1980-lalet innebär det all byggnadsinvesteringarna inom del övriga näringslivet behöver öka med nästan 10% per är under reslen av 1980-lalel. Byggnadsreparationerna utanför bostadssektorn beräknas enligt långtidsutredningen öka med drygt 3 % per är under 1980-lalet.

Beträffande byggnadsproduklionen av bostäder innebär långtidsutred­ningens beräkningar alt denna under 1980-lalel väntas ligga i stort sett oförändrad. Den strukturella förskjutningen från nybyggnadsinvesieringar till ROT-sektorn väntas dock fortsätta. Nybyggnadsinvesleringarna av permanenta bosläder väntas fortsätta att falla under 1980-lalet med 3,9% per år i alternativ 1 och 6,5% per år i alternativ 2. Därvid beräknas småhusinvesteringarna 1990 molsvara 4050% av volymen 1980 medan investeringarna avseende flerbosladshus beräknas vara i stort sett oför­ändrade. ROT-sektorn väntas forlsålta att öka under 1980-lalet dock i något mer dämpad omfattning än under 1970-lalet.

Den i långtidsutredningen förutsatta produktionsutvecklingen under 1980-talel tillsammans med den förväntade produktivitetsutvecklingen medför att sysselsättningen beräknas hälla sig i stort sett oförändrad under 1980-lalet. Det utesluter dock inle alt betydande arbetslöshet kan uppstå

Prop. 1984/85:40

96

inom vissa regioner och för vissa yrkeskategorier. En stmkturanpassning krävs således av sysselsättningen inom byggnadsverksamheten.

Den utveckling för byggnadssektorn under 1980-talel som långtidsutred­ningen har räknat med är starkt beroende av att balans kan uppnås 1990 i den svenska ekonomin. Skulle den allmänna ekonomiska ulvecklingen bli sämre så kommer även byggnadsverksamheten all försvagas.

Remissinstanserna

De remissinstanser som behandlat byggnadsområdet är Svenska bygg­nadsentreprenörföreningen (SBEF), Industrins Byggmaterialgmpp och ar­betsmarknadsstyrelsen (AMS).

SBEF anför i silt remissyttrande beträffande byggnadsproduklionens storiek 1990 att den, med de förutsättningar som långtidsutredningen an­vänder, verkar rimlig som helhet. Ulvecklingen inom olika sektorer av byggandet kan dock, enligt SBEF, komma att avvika från den av långtids­utredningen beräknade, vilket beror på förändringar i byggandets förut­sättningar som kan vara svåra att fånga upp i det modellsystem som används.

Prisutvecklingen inom byggandet har, sett i ett längre perspektiv, ökat väsentligt fortare än den allmänna prisnivån. Däremol har kostnadsutveck­lingen legat under infiationstakten. Orsaken till skillnader mellan pris- och kostnadsutvecklingen är, enligt SBEF, i första hand produktförändringar. Prisutvecklingen kommer att påverka byggandet mycket kraftigt under resten av 1980-lalet. En konsekvens av denna skulle kunna bli en väsenl­ligl högre produktivitetsutveckling inom nyproduktionen än vad som anta­gits i långtidsutredningens kalkyler. Om en sådan kan åstadkommas beror, enligt SBEF, i första hand på om förändringar av byggandels organisation kan genomföras. SBEF bedömer del dock inte som troligt att några stora förändringar i della avseende kommer alt inträffa.

Med den tilltagande kostnaden för att bygga och budgetresiriktioner har enligt SBEF, också finansieringen av byggandet kommit att bli elt intres­sant område i samband med en bedömning av marknadsutvecklingen. Enligt SBEF borde alternativa finansieringslösningar utöver den konven­tionella budgetfinansieringen kunna vara attraktiva för stat och kommuner i framtiden.

Beträffande långtidsutredningens beräkning av bostadsinvesteringarnas utveckling under 1980-talel anser SBEF i silt remissyttrande att dessa i alll väsentligt bygger på en skattning av hushållsulvecklingen och ett scha­blonmässigt anlagande om utrangeringen av bosläder. Det är, enligt SBEF, alldeles klart alt om efterfrågan på bosläder definieras på detta säll är det svårt att komma ifrån all den faktiska produktionen av bostäder kommer att ligga i närheten av den beräknade ulvecklingen på 30000 -35000 lägenheter per år. Om rörligheten som långtidsutredningen anser kommer alt öka berörs i första hand de regioner där tillgången på bostäder

Prop. 1984/85:40

97

redan nu är knapp, t ex Stockholmsregionen. Vidare är det inle helt självklart att efterfrägepreferenserna här överensstämmer med efterfråge-preferenserna bland nybildade hushåll.

Belräffande anläggningsområdet anser SBEF i silt remissyttrande alt det finns etl flertal investeringsområden där sysselsåltningspoliliska åtgärder kan kombineras med ekonomisk lönsamhet. Det finns enligl SBEF myckel goda skäl alt starkt förbättra landets transportsystem. Det är också enligt SBEF nödvändigt att bygga ul vattenkraften. En ökande industriproduk­tion och ökad substilution av olja kommer att absorbera väsenlligl mer elkraft mol slutet av 1980-lalet.

Beträffande ombyggnadernas utveckling delar inte SBEF långtidsutred­ningens positiva uppfallning om ulvecklingen av bosladsombyggnaderna under 1980-lalet. Antalet kvarstående omoderna lägenheter - vilka bildat basen för ombyggnadsinvesteringarna hittills - kommer vid mitten av 1980-lalel alt vara myckel lågt. Denna strukturförskjuining kommer enligt SBEF:s uppfattning att minska volymen av ombyggnadsinvesteringarna inom bostadsområdet. De delar av ombyggnadsverksamhelen där en ex­pansion, enligt SBEF;s bedömning, är både möjlig och önskvärd är hus och anläggningar inom den offentliga seklorn.

Beträffande sysselsättningen inom byggsektorn konstaterar SBEF i sitt remissyttrande att strukturförändringarna inom byggandet har karakterise­rats av en successivt minskad nyproduktion, ökad ombyggnad samt ökad underhällsproduktion. I korthet har detta inneburil kraftiga påfrestningar för sysselsättningen inom den egentliga byggnadsarbeiskåren medan bygg­nadsarbetarna inom olika typer av bygghantverksyrken snarare gynnats av utvecklingen.

Enligt långtidsutredningens kalkyler fortsätter den strukturella föränd­ringen. Den totala arbetsvolymen beräknas därvid behöva öka lill ungefär samma nivå som i början av 1980-talet. Detla förutsätter emellerlid en belydande rörlighet eftersom arbetskraflsulbudel inte överensslämmer med efterfrågans regionala fördelning. Del förutsätter också alt byggnads­arbetare är fullständigt utbytbara för olika arbetsuppgifter. Med den skis­serade utvecklingen finns det, enligt SBEF, belydande risker att regionala överhellningssiluationer i framtiden blir betydligt vanligare än de hittills varit.

Byggnadsföretagen dimensionerar, enligt SBEF, sina resurser efter den överblickbara silualionen. Den utveckling av byggsysselsättningen som långtidsutredningen kalkylerat med kan försväras av att den totala byggor­ganisationen med nuvarande utveckling kan vara kraftigt nedskuren. Del finns därför, enligl SBEF:s bedömning, god anledning alt nu stimulera byggandet av kapacitelsbevarande skäl. Den priorilering av stimulanser lill bygginvesteringar som, enligl SBEF, syns samhällsekonomiskt riktig är: a) Industri och näringsliv - för att skapa tillväxt i ekonomin, b) Energi och turism - för att förhällra bytesbalansen, c) Infrastmklur - för all överhu-

Prop. 1984/85:40

98

vudlaget skapa elt effeklivi Sverige samt d) ROT-marknad, såväl byggna­der som anläggningar - för att genom reinvesteringar åsladkomma totalt lägre energi- och driftkostnader. Det är, enligt SBEF, vikligt alt stimu­lanser inriktas på "nya" investeringsobjekt och inte lill sådana som under alla omständigheter skulle komma lill stånd. Belräffande stimulanserna av byggandet bör dessa, enligt SBEF:s bedömning, i första hand genomföras i de regioner där man kan påräkna en långsiktigt stabil byggefterfrågan.

Industrins Byggmaterialgrupp anser i sill remissyttrande att långtids­utredningens beräkningar av byggnadsinvesteringarnas utveckling under 1980-lalel är alltför optimistiska. Det är Byggmaterialgruppens uppfaltning all ny- och ombyggnadsinvesteringarna inte kommer all ha den positiva lillväxl under resten av 1980-talel som skisseras i långtidsutredningen. Tvärtom finns uppenbara risker att utvecklingen blir betydligt sämre. För reparations- och underhållsverksamhelen redovisar långtidsutredningen en ökningstakt på ca 3,5% under 1980-talel, en tillväxt som enligt en entydig uppfallning bland Byggmaterialgruppens medlemsföretag verkar orealistisk att nå utan eflerfrågestimulerande åtgärder. Enligt Byggmale-rialgruppen antyder följaktligen den spontana efterfrågeutvecklingen på byggmarknaden sammanlaget en betydligt mer negaliv utveckling än vad som anges i långtidsutredningens olika kalkyler.

Belräffande byggvaruindustrin anför Byggmalerialgruppen i sitt remiss­yttrande att de senasle årens svaga utveckling pä byggmarknaden har inneburit slora problem för många företag inom material- och komponent-industrin. En låg efterfrågan under kommande år innebär fortsatt otill­fredsställande kapacitelsutnylfiande och ytterligare svårigheter. Byggma­lerialgruppen föreslår därför i silt remissyttrande alt regeringen medverkar till åtgärder som leder till ökade invesleringar i infrastruktur och inom reparations-, underhålls- och ombyggnadssektorn samt skapar förbätlrade exporlmöjligheler. Beträffande investeringar i infrastruktur, dvs vägar, broar, energiulbyggnader, VA-sektorn m m, anser Byggmaterialgruppen att dessa bör aktualiseras i elt läge med outnyttjad kapacitet.

Belräffande invesleringar i reparation, underhåll och ombyggnad erinrar Byggrralerialgmppen i sitt remissyttrande om att riksdagen 1978 beslutade om en tioårig energisparplan. Del är därför, enligl Byggmalerialgruppen, viktigt att det även fortsättningsvis finns stimulansåtgärder för energispa­rande i småhus. För att generellt öka småhussektorns efterfrågan på repa­rations-, underhålls- och ombyggnadsåtgärder föreslår Byggmaterialgrup­pen vidare att avdragsrätt införs för investeringar av detta slag.

Beträffande exporlmöjligheler konstaterar Byggmalerialgruppen alt för att öka konkurrenskraften för svenska företag är det angelägel all dessa får ett bättre slöd från EKN. För alt underlätta för företagens satsningar utomlands är det vidare, enligt Byggmaterialgruppen, viktigt med en libe­ralisering av valutabestämmelserna.

Sammanfattningsvis konstaterar Byggmaterialgruppen i sitt remissytt-

Prop. 1984/85:40

99

rande all del är Byggmalerialgruppens uppfatining alt byggnadsverksam­heten under reslen av 1980-lalet inte kommer att ha den positiva tillväxt som redovisas i långtidsutredningens kalkyler. Tvärtom finns uppenbara risker att ulvecklingen blir betydligt svagare. För att ge bl a förelag inom material- och komponentindustrin större möjligheter att behålla kapacitet och kompelens föreslår därför Byggmalerialgruppen att regeringen tar initiativ till åtgärder som syftar till alt ge ökade invesleringar i infrastruk­tur, inom reparations-, underhålls- och ombyggnadssektorn samt skapar förbättrade möjligheter för svensk byggvaruexporl.

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) pekar i sitt remissyttrande beträffande byggnadssektorns utveckling på att långtidsutredningen räknar med alt den hittillsvarande förskjutningen från nybyggnadsproduktion lill ROT-sektorn inom byggnadsverksamheten skall fortsätta. Vidare konstaterar AMS att långtidsutredningens kalkyler pekar på en minskad byggsyssel-sättning i skogslänen och att en regional strukturanpassning av sysselsätl­ningen inom byggnadsverksamheten är nödvändig om en hög regional arbetslöshet skall kunna undvikas. AMS delar långtidsutredningens be­dömning av dessa utvecklingstendenser. Mol bakgrund av den svaga sys­selsättningsutveckling som kan förvänlas inom byggbranschen under de närmaste åren, skulle den utveckling som långtidsutredningens huvudal­ternativ pekar på, innebära en påtagligt ökad arbelskraftseflerfrågan under senare delen av 1980-lalel. En sådan utveckling ställer enligl styrelsens mening stora krav på planering av verksamhelen inom branschen med avseende på utbildning och rekrytering. Styrelsen avser alt i samarbete med parterna på byggarbelsmarknaden kartlägga ulvecklingen och lägga fram en plan i syfte att söka få till stånd en långsiktig balans på byggarbets-marknaden.

7    Långtidsutredningens modellsystem

Långtidsutredningen

I beräkningarna inför LU 84 har följande modeller använts: EMMA (ekonometrisk modell för medelfristig analys), AMMA (aggregerad och dynamisk version av EMMA) och LAMM (långfristig aggregerad makro-modell). Modellerna är uppbyggda kring samma databas som hestår av sektorvisa försörjningsbalanser. De beskriver leveranser av varor och tjänster inom produktionssystemet lill slutlig användning. Härigenom möj­liggörs bl a analyser av sambandet mellan å ena sidan efterfrågan - i form av privat och offentlig konsumtion, invesleringar, lagerförändringar och export - och å andra sidan produktionen och importen i olika produktions­sektorer.

Modellerna har använts för alt analysera utvecklingen under olika perio­der och inom skilda delar av ekonomin. EMMA har använts för all analy-

Prop. 1984/85:40

100

sera den reala tillväxten och den strukturella förändringen under perioden 1980-1990. Modellen omfattar 24 produktionssektorer och är statisk, dvs lösningen för ett vissl är beror ej av resultatet för tidigare år. EMMA löses normalt för prognosåret, sä alt full sysselsättning och en viss förutbestämd grad av balans i utrikeshandeln uppnås. Det sker genom all inhemsk konsumtion och netloexport, dvs export minus import, anpassas. Anting­en privat eller offenllig konsumtion kan användas för att styra mot ansatta mål.

LAMM används för att beskriva ekonomins förändring på lång sikl, dvs under en period på 10-20 år. Modellen arbetar på en mer aggregerad nivå än EMMA och kan karakteriseras som en dynamisk jämviktsmodell. Ba­lans i utrikeshandeln skapas i LAMM genom en anpassning av löneutveck­lingen och därmed den inhemska pris- och kostnadsutvecklingen. Den strukturella förändringen drivs i LAMM fram genom att varje sektor allokerar sina primära produktionsfaktorer, arbete och kapital, och sitt utbud av varor så att vinsterna maximeras. Produktionsslmklurerna på sektornivå beskrivs med hjälp av Cobb-Douglas funktioner.

De båda nämnda modellerna används främsl för att analysera strukturel­la problem. De används i första hand för alt analysera olika alternativ som präglas av balans i ekonomin. Med de slora obalanser som i dag råder finns det emellertid behov av alt studera hur dessa påverkar våra tillväxtmöj­ligheter både på kortare sikt och i ett något längre perspektiv. Därför har en modell AMMA utvecklats vilken kan beskriva konjunkturförlopp även vid obalans i ekonomin. De 24 LU-seklorerna har i AMMA aggregerats till fem seklorer; jord- och skogsbruk, industri, el-, gas-, värme- och vatten­verk, byggnadsverksamhet saml privata tjänster. På samma sätt som i EMMA ulgår modellen från input-oulput-beskrivning av produktionssam­banden i näringslivet. AMMA innehåller därutöver finansiella beräk­ningsblock för hushållen, staten, kommunerna, socialförsäkringssektorn, finansiella och icke-finansiella förelag saml utlandet. Flera av modellens delar innehåller dynamiska samband, dvs resullalen för elt år beror av föregående års lösningar.

Remissinstanserna

Statens energiverk lämnar i sitt yttrande synpunkter på med vilka meto­der framtida energianalyser bör bedrivas. Om de skall utföras med befint­liga modeller föreslås ell antal modifieringar för att bättre kunna följa ulvecklingen av tillförsel och användning av olika energislag.

På lillgångssidan redovisas energivaror i LU-seklorerna exlraktiv indu­stri, petroleum- och kolindustri, el-, gas-, värme- och vattenverk saml skogsbruk. I dessa seklorer produceras även andra varor varför tillväxten av energitillförseln blir svår all beskriva. Därför föreslår statens energi­verk att dessa sektorer dissaggregeras ytterligare så att energiproduk­tionen renodlas.

Prop. 1984/85:40

101

På användningssidan föreslår statens energiverk att framför allt model­len för fördelning av privat konsumtion på varor och tjänster ändras. I EMMA har hushållens totala energianvändning bmtits ut lill en homogen vara. Remissinstansen föreslår i stället att konsumtionen av varugrupperna transporter och bostadsljänster först prognostiseras eftersom hushållens energiförbrukning till största del beror av dessa poster. 1 ett andra steg bör bedömas hur energiinnehållet i hostadsljånsler och transporter förändras.

Slatens energiverk påpekar vidare att svensk energislalislik bör förbätt­ras för att underlätta analysen av energiålgångstalens förändring. I första hand föreslås att årsstatistiken av energianvändningen får en mer ända­målsenlig indelning.

Sveriges Industriförbund menar att seklorindelningen av industrin är olämplig för att belysa industrins strukturella utveckling. En enda sektor, verkstadsindustri exkl varv, svarade t ex för 46% av exporten 1980.

Prop. 1984/85:40

102

APPENDIX

Förteckning över avgivna remissyttranden över 1984 års långtids­utredning SOU 1984:4.

Efter remiss har följande instanser avgelt yttranden över långtidsutred­ningen:

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), kommerskollegium, lanlbruksslyrel­sen, riksförsäkringsverket (RFV), riksrevisionsverket (RRV), skogsstyrel­sen, skolöverslyrelsen (SÖ) - som bifogat yttrande frän länsskolnämnden i Östergötlands län - socialstyrelsen, statens energiverk, slatens jord­bruksnämnd, statens naturvärdsverk, statskontoret, styrelsen för all­männa pensionsfonden, styrelsen för leknisk utveckling (STU), fullmäk­tige i riksbanken, fullmäktige i riksgäldskonlorel, länsstyrelsen i Norrbot-lens län, länsstyrelsen i Stockholms län, Kooperaliva förbundel (KF), Landsorganisationen i Sverige (LO), Lantbrukarnas Riksförbund (LRF), Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF), Svenska Bankföreningen, Svens­ka byggnadsentreprenörföreningen (SBEF), Svenska Försäkringsbolags Riksförbund, Svenska kommunförbundet. Landstingsförbundet, Sveriges Aktiesparares Riksförbund, Sveriges Grossistförbund tillsammans med Sveriges Köpmannaförbund - Sveriges hantverks- och induslriorganisa­tion (SHIO) - Familjeföretagen, Sveriges Industriförbund, Tjänstemän­nens Centralorganisation (TCO). Ulan all vara remissinstans har dessulom Induslrins Byggmaterialgrupp inkommit med yttrande.

Prop. 1984/85:40

103

Innehåll

Regeringens proposition    ............................................... 

..... 

I

Propositionens huvudsakliga innehåll   ............................. 

..... 

I

1

Inledning  ...................................................................... 

.... 

2

2

De ekonomisk-politiska målen   ..................................... 

.... 

4

3

Den internationella ekonomin  ....................................... 

.. 

15

4

Den svenska ekonomin    ............................................... 

17

5

Ekonomisk politik för samhällsekonomisk halans    ........ 

36

6

Hemställan   ................................................................... 

.. 

43

7

Beslul    .......................................................................... 

.. 

43

Bilaga

Långtidsutredningen 1984 och remissyllrandena    .......... 

44

1

Utredningens uppläggning och metod   ......................... 

44

2

Internationell bakgrund   ............................................... 

.. 

49

3

Produktionskapacitet   ................................................... 

.. 

51

3.1

Arbetskraft   ............................................................. 

.. 

51

3.2

Produktivitet och total produktionskapacitet   .......... 

53

4 Alternativa utvecklingsvägar för Sveriges ekonomi   ...... 

55

4.1

Ekonomisk-politiska mäl   ......................................... 

55

4.2

Alternativ för real utveckling 1980-1990   ................ 

58

4.3

Utvecklingen de närmaste åren och uiredningens slutsatser  ..

61

5 Utvecklingen inom olika områden   ................................ 

.. 

64

5.1

Finansiell utveckling och kredilmarknad  ................... 

64

5.2

Pris- och löneutveckling   .......................................... 

69

5.3

Arbetsmarknad ......................................................... 

72

5.4

Regional utveckling   ................................................ 

76

5.5

Offentiig sektor    ..................................................... 

78

5.6

Invesleringar ............................................................ 

.. 

81

5.7

Utrikeshandel och bytesbalans   .............................. 

82

5.8

Inkomst- och förmögenhelsfördelning   .................... 

84

5.9

Miljövård  .................................................................. 

.. 

85

6 Näringsgrenarna   .......................................................... 

.. 

86

6.1

Jordbruk och fiske   ................................................... 

.. 

86

6.2

Skogsbruk   .............................................................. 

.. 

89

6.3

Industri och energiförsörjning   ................................ 

.. 

91

6.4

Byggnadsverksamhet och bostäder   ....................... 

94

7 Långtidsutredningens modellsystem   ........................... 

.. 

99

Appendix: Förteckning över avgivna remissyttranden    ... 

102

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1984