Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1975/76:50 Regeringens proposition

1975/76:50

om ändring i ärvdabalken, m.m.;

beslutad den 20 november 1975.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga de förslag som har upptagits i bi­fogade utdrag av regeringsprotokoll ovannämnda dag.

På regeringens vägnar

OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

LENNART[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en uppmjukning av den obligatoriska skyldigheten att förrätta bouppteckning efter avliden person. När den dödes tillgångar inte räcker till annat än begravningskostnader och andra utgifter som belastar dödsboet med anledning av dödsfallet, skall i stället en enkel s. k. död-boanmälan få göras hos tingsrätten. Dödsboanmälan skall göras av soci­alnämnden.

Förslaget förutsätter ändringar i ärvdabalken och lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt. De nya bestämmelserna avses träda i kraft den 1 juli  1976.

/ Riksdagen 1975f76. 1 saml. Nr 50

Prop. 1975/76:50

1 Förslag till

Lag om ändring i ärvdabalken

Härigenom föreskrives i fråga om ärvdabalken

dds att 18 kap. 2 §, 20 kap. 1 och 9 §§ samt rubriken till 20 kap. skall ha nedan angivna lydelse,

dels alt i 20 kap. skall införas en ny paragraf, 8 a §, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen Ivdelse

18 kap. 2§ Till dess att egendomen omhändertagits av samtliga dödsbodelägare eller av den som eljest har att förvalta boet, skall egendomen, där den ej slår under vård av förmyndare, syssloman eller annan, vårdas av delägare som sammanbodde med den avlidne eller eljest kan taga värd om egendomen; och har han att ofördröjligen underrätta övriga delägare om dödsfallet samt, där god man för delägare tarvas, hos rätten göra anmälan såsom i 18 kap. föräldrabalken sägs. Vad nu är sagt om delägare gäller ock efterievande make som ej är delägare i boet.

Ar ej någon som sålunda tager vård om den dödes egendom, skall husfolk, husvärd eller annan som är närmast därtill omhändertaga egen­domen saml tillkalla delägare eller hos rätten göra anmälan om dödsfal­let. Polismyndigheten är ock pliktig alt utföra vad nu sagts, om dess bi­träde äskas eller eljest finnes erfor­deriigt. Då anmälan skett, skall rät­ten, där så erfordras, .förordna god man att fullgöra vad enligl första stycket åligger delägare.

Ar ej någon som sålunda tager vård om den dödes egendom, skall husfolk, husvärd eller annan som är närmast därtill omhändertaga egen­domen samt tillkalla delägare eller anmäla dödsfallet till socialnämnden. Polismyndigheten är ock pliktig all utföra vad nu sagts, om dess biträde äskas eller eljest finnes erforderiigt. Då anmälan skett, skall socialnämn­den, där så erfordras, fullgöra vad en­ligt första stycket åligger delägare. För kostnaderna med anledning härav äger kommunen erhålla ersällning av boel.

Prop. 1975/76:50

3

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

20 kap.

Om bouppteckning

Om bouppteckning och dödsboan-

mälan

1§ Bouppteckning skall förrättas sist tre månader efter dödsfallet, såframt ej på ansökan inom samma lid rätten med hänsyn till boets beskaffenhet eller av annan särskild orsak föriänger liden.

Om dödsboanmälan och undanlag på grund av sådan anmälan från skyl­digheten an. förrätta bouppteckning fö­reskrives i 8 a §.

8a§

Förslå den dödes tillgångar eller, när han efterlämnar make, tillgångar­na jämte hans andel I makens gifio-rätisgods icke lill annal än begrav­ningskostnader och andra utgifter med anledning av dödsfallet och omfatta tillgångarna ei föst egendom eller tomträtt, behöver bouppteckning icke förrättas, om dödsboanmälan göres lill rätten av socialnämnden.

Dödsboanmälan skall vara skriftlig och upplaga den dödes fullständiga namn. personnummer, hemvist, bo­stadsadress och dödsdag samt intyg, utvisande all beträffande tillgångarna föreligger fäll som avses i första styck­et. I anmälan skola även angivas namn och bostadsadresser belräftande döds-boddägare. om uppgifier därom kun­na inhämtas utan avsevärd tidsul­dräkt. Dödsboanmälan borgaras inom ivå månader efter dödsfallet. Den skall föiyaras hos rätten.

Åven om dödsboanmälan gjorts. skall bouppteckning förrättas, om del begäres av dödsboddägare eller annan vars räll kan bero därav och denne ställer säkerhet fÖr boupptecknings-

Prop. 1975/76:50

Nuvarande lydelse

Föreslagen lyddse

kostnaden eller om ny lillgång yppas och del därför ej längre .föreligger så­dant fäll som avses i första stycket. Bo­uppteckning skall.förlänas sist tre må­nader efter det all begäran därom gjordes och säkerhet ställdes eller den nya tillgången yppades. Om för­längning av tiden Jör boupptecknings förräiiande äger 1 § första slyckel motsvarande tillämpning.

Det åligger rätten alt tillse, att bo­uppteckning inom laga tid förrättats och ingivits. Finnes det vara försum­mat, äger rätten vid vite förelägga viss tid eller, där bouppteckning ej skett, förordna någon att föranstalta därom. Sådant förordnande utgör ej hinder alt vara god man vid förrätt­ningen.

9

§

Det åligger rätten att tillse atl bo­uppteckning, när sådan erfordras. inom laga tid förrättats och ingivits. Finnes det vara försummat äger rät­ten vid vite förelägga viss tid eller, där bouppteckning ej skett, förordna någon att föranstalta därom. Sådant förordnande utgör ej hinder att vara god man vid förrättningen. Registrering av bouppteckning må ej äga rum, där vid bouppteckningen

finnes ej hava så förfarits som i detta kapitel sägs. Är bouppteckningen

bristfällig, äger rätten med föreläggande av vite utsätta lid inom vilken

bristen skall avhjälpas. Den som är pliktig alt lämna uppgift till bouppteckning må vid vite hållas

därtill.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1976. Äldre bestämmelser gäller dock fortfarande i fråga om dödsfall som har inträffat före ikraftträdandet.

Prop. 1975/76:50

5

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1941:416)

om arvsskatt och gåvoskatt

Härigenom föreskrives att 45 § lagen (1941:416) om arvsskatt och gå­voskatt' skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lyddse

Föreslagen lydelse

45 s Deklaration skall av den, som är skattskyldig, avgivas

A) angående förvärv av arvs- eller testamentslott, när lotten utgöres av

1)

egendom i dödsbo efter svensk medborgare i fall, då denne vid sin död ej hade hemvist i riket och skyldighet ej inträtt att efter honom här förrätta bouppteckning enligt svensk lag;

2)

egendom i dödsbo efter utlänning, som vid sin död ej hade hemvist i rikel;

3)

äganderätt eller rättighet, vilken jämlikt 6-9 SS beskattas senare än vid arvlåtarens (lestators) död, dock icke där fråga är om förvärv efter den som på livstid innehaft egendom med i 8 § första stycket avsedd rätt;

4)

egendom i dödsbo, som avträtts till konkurs, i fall där arvsskatt skall beräknas med tillämpning av 33 S  I  mom.;

B)    angående förvärv, som vid.för-

B) angående förvärv, som illlfällit

säkringsiagares död lilllällii förmån- förmånsiagare vid försäkringstagares

slagare, vilken icke tillika är arvinge död; är förmånstagaren tillika amnge

eller teslamentstagare;                            eller lestamentstagare. skall han dock

avgiva deklaraiion endast om dödsbo­anmälan enligl 20 kap. 8 a if ärvda­balken gjorts och bouppteckning därför cj .förrättats.

C)    angående sådan i 32 § a), b), c), e) och f) samt i 33 § 2 mom. angiven

omständighet, som föranleder efterbeskaltning, dock ej där i fall som avses

i 32 !j a) testamente, varom kännedom erhållits, blivit bevakat;

D)    angående förvärv genom gåva eller annat jämlikt 37 § därmed i be­

skattningshänseende likställt fång.

Skall enligt vad nu stadgas deklaration avgivas angående lott i dödsbo efter den som vid sin död ej hade hemvist i riket och är den för lotten skattskyldige ej bosall inom rikel, åligger det den som omhänderhar döds­boets egendom atl i den skaltskyldiges ställe avgiva deklaration.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1976. .Äldre bestämmelser gäller fort­farande när försäkringstagares död har inträffat före ikraftträdandet.

Senasie lydelse av lagens rubrik  1974:857.

Prop. 1975/76:50

Utdrag

JUSTITIEDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1975-08-21

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Holm­qvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Noriing,[REDACTED_EFTERNAMN], Carisson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Lagrådsremiss med förslag till lag om ändring i ärvdabalken, m. m.

1 Inledning

1 en inom justitiedepartementet utarbetad promemoria (Ds Ju 1975:6) har lagts fram förslag om vissa ändringar i ärvdabalken (ÄB) m. m. Förslaget innebär en uppmjukning av den undantagslösa skyldigheten atl förrätta bouppteckning efter avliden person. Promemorians lagförslag bör fogas till regeringsprotokollet i detta ärende som bilaga 1.

Yttranden över promemorian har efter remiss avgetts av hovrätten för Västra Sverige, Malmö tingsrätt, Halmstads tingsrätt, Göteborgs tingsrätt, rikspolisstyrelsen, domstolsväsendets organisationsnämnd (DON), social­styrelsen, kammarkollegiet, statistiska centralbyrån, riksrevisionsverket, riks­skatteverket, statens personalpensionsverk, bankinspektionen, försäkrings­inspektionen, riksarkivet, länsstyrelsen i Malmöhus län, socialutredningen, familjelagssakkunniga. Svenska kommunförbundet. Landstingsförbundet, Stockholms kommunstyrelse, Malmö sociala centralnämnd, Luleå kom­munstyrelse, Sveriges domareförbund, Sveriges advokatsamfund. Svenska bankföreningen. Svenska sparbanksföreningen. Svenska försäkringsbolags riksförbund och Folksam. Riksarkivet har bifogat yttranden av landsar­kiven i Vadstena och Göteborg. Post- och Kreditbanken har förklarat att den ansluter sig till innehållet i Svenska bankföreningens yttrande.

2 Nuvarande ordning

Bestämmelserom bouppteckning finns i 20 kap. ÄB. Med bouppteckning avses såväl bouppleckningshandlingen (ibland kallad bouppteckningsinstru­ment) som den förrättning vilken äger rum för handlingens upprättande. Bouppteckning skall upprättas efter varje person som dör. Bouppteckningen skall förrättas sist tre månader efter dödsfallet och bouppteckningshand­lingen skall inom en månad efter upprättandet ges in för registrering till den tingsrätt där den döde skulle ha svarat i tvistemål (1 och 8 SS). Bo-

Prop. 1975/76:50

7

uppteckningen skall förrättas av två kunniga och trovärdiga gode män. Del ankommer på dödsbodelägare, som har den dödes egendom i sin vård, eller också på boutredningsman eller testamentsexekutör att bestämma tid och ort för förrättningen samt att utse de gode männen. Tas egendom inte om hand av delägare, boutredningsman eller testamentsexekutör kommer del an på annan som enligt 18 kap. 2 S ÄB har egendomen i sin vård -t. ex. husfolk, husvärd, polismyndighet eller av domstol särskilt förordnad god man - atl föranstalta om bouppteckning (20 kap. 2 S). Efteriämnar den döde egendom på flera orter har delägarna möjlighet att låta förrätta särskild bouppteckning på varje ort. 1 en av bouppteckningarna skall då tas in en sammanfattning av boets tillgångar och skulder (7 S). Det åligger rätten att se till att bouppteckning inom laga tid har förrättats och getts in. För att framtvinga bouppteckningspliktens fullgörande kan rätten förelägga vite el­ler, där bouppteckning inte skett, förordna någon att föranstalta därom (9 S). Om det föranleds av boets beskaffenhet eller annan särskild orsak kan rätten på ansökan som inkommer före förrättningsfristens utgång föriänga denna

(1 S).

Till bouppteckningsförrätlningen skall i god tid kallas samtliga dödsbo­delägare. Efterlevande make skall kallas även om maken inle är delägare. Sekundosuccessor som i egenskap av arvinge eller universell lestaments­tagare skall tillträda sin lott försl sedan annan arvinge eller lestamentstagare har avlidit skall likaledes kallas till bouppteckningen (2 S).

1 bouppteckningen anges dagen för förrättningen, den dödes fullständiga namn, yrke och hemvist samt dödsdagen. 1 regel anges även födelsedatum eller personnummer. Vidare anges namn och hemvist för alla dem som skolat kallas till förrättningen. För den som inle är myndig eller av annan orsak är ur stånd att bevaka sin rätt lämnas uppgift om förmyndare eller god man. Det skall också av bouppteckningen framgå vilka som har närvarit vid förrättningen (3 S).

I bouppteckningen antecknas den dödes tillgångar och skulder (4 S). Till­gångarna tas upp med angivande av värdet enligt bestärnmelser i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt (AGL). Huvudregeln vid värdering av fast egendom ansluter till taxeringsvärdet året före dödsfallet och av lös egendom till det värde som egendomen kan antas ha vid en försäljning som föranleds av boets avveckling. Vid framräkningen av boets behållning medges avdrag för även begravnings-och bouppteckningskostnader eftersom dessa skuldposter är direkt hänföriiga till dödsfallet. Annars blir tidpunkten för dödsfallet avgörande för vad som skall antecknas. Var den döde gift, redovisas i normalfallet också den efterievande makens tillgångar och skul­der. Det anges om egendom utgör giftorättsgods eller enskild egendom. Egendomens art får betydelse för egendomens förvaltning, utredning av makarnas skuldförhållanden samt bodelningen mellan efterievande make och dödsboet.

Har den döde efterlämnat testamente eller, om han var gift, äktenskaps­förord angående förmögenhetsordningen, skall det tas in i bouppteckningen

Prop. 1975/76:50

8

eller i bestyrkt avskrift fogas till denna såsom bilaga. Finns efter den döde livförsäkring, till vilken förmånstagare inle är insatt, skall försäkringsbe­loppet las upp bland dödsboets tillgångar. Beiräffande livförsäkring till vilken förmånstagare ar insatt gäller att bouppteckningen skall innehålla uppgift om försäkringen trots att den inte ingår i kvarlåtenskapen. På begäran av dödsbodelägare skall vidare i bouppteckning las upp vissa arvsförskolt och gåvor som kan inverka på arvslotternas storiek (20 kap. 5 S ÄB). I boupp­teckningen lämnas också en särskild försäkran beträffande vissa gåvoförvärv som behandlas i 19 S AGL.

Uppgifterna till bouppteckningen lämnas av den som är bäst förtrogen med boet. Bouppgivaren försäkrar skriftligen under edlig förpliktelse att lämnade uppgifter är riktiga och att inte något har utelämnats. De gode männen tecknar bevis på bouppteckningshandlingen alt allt har blivit rät­teligen antecknat och tillgångarna efter bästa förstånd värderade (20 kap. 6 S ÄB).

Skyldigheten att förrätta bouppteckning omfattar även en plikt atl i fö­rekommande fall göra tillägg eller rättelse. Yppas efter boupptecknings för­rättande ny tillgång eller gäld eller annan felaktighet i bouppteckningen, skall nämligen inom en månad göras s. k. lilläggsbouppteckning som in­nefattar erforderiigt tillägg eller rättelse (10 S).

När bouppteckning getts in till tingsrätten, skall denna registrera boupp­teckningen. Före registreringen sker en granskning som i första hand går ul på alt kontrollera att bouppteckning har förrättats och boets tillgångar och skulder redovisats i enlighet med föreskrifterna i ÄB och AGL. Syftet med granskningen är att varje bouppteckning i angivna hänseenden skall vara komplett. Att bouppteckningen är fullständig utgör en väsentlig för­utsättning för att den skall kunna användas som underiag vid bodelning och arvskifte. Det offentligrättsiiga momentet gör registrerad bouppteckning till även en användbar legitimationshandling med vars hjälp dödsboföre­trädare under avvecklingsperioden på ett enkelt sätt kan styrka sin behörighet inför myndigheler, banker, m. fl. En särskild föreskrift om boupptecknings legitimerande verkan finns i 18 kap. 4 S ÄB. Avtal som tredje man i god tro har ingått med dem som enligt bouppteckningen är dödsbodelägare är giltigt, även om annan delägare finns. Registrerad bouppteckning har be­tydelse även vid handläggningen av vissa andra domstolsärenden, t. ex. inskrivningsärenden och förmynderskapsärenden. Vid transaktioner med dödsbos fasta egendom styrks sålunda i regel undertecknarnas behörighet med bouppteckning.

Om ingiven bouppteckning skulle befinnas bristfällig, lår rätlen med fö­reläggande av vite bestämma tid inom vilken bristen skall avhjälpas. Skulle komplettering av bouppteckning hindras av att någon som är skyldig att lämna uppgift till denna inte gör det, kan han få vitesföreläggande. Det åligger varje delägare och även efterievande make som inte är delägare att på anmaning lämna uppgifter till bouppteckningen (20 kap. 6 och 9 SS ÄB).

Prop. 1975/76:50

9

Vid inregistrering av bouppteckning eller tilläggsbouppteckning skall tingsrätten även fastställa den skatt som skall betalas till staten enligt AGL. Bouppteckningen blir därigenom vanligaste beskatlningshandling vid arvs­beskattningen. Erinras bör i det sammanhanget om beslämmelserna i 19 S AGL. Enligt huvudregeln i denna paragraf skall arvs- eller testamentslott vid skattens beräkning läggas samman med skattepliktig gåva som arvingen eller testamentslagaren lått av den avlidne inom en tidsperiod av tio år före dödsfallet.

1 vissa fall fastställs arvsskatt på grundval av deklaration. Bestämmelser om sådan deklaration finns i 45 S AGL. Av särskilt intresse i det sam­manhanget är alt arvinge eller lestamentstagare inte är deklarationsskyldig beträffande förvärv som vid försäkringstagares död tillfallit honom som för­månstagare. Detla sammanhänger med att bouppteckningen som nyss an­getts redovisar sådana förvärv.

Innan bouppteckning kan komma till stånd måste den dödes egendom omhändertas, om den inte redan står under vård av förmyndare, syssloman eller annan. Egendomen tas om hand av dödsbodelägare som sammanbodde med den döde eller som eljest kan ta vård om egendomen. Motsvarande skyldighet åvilar efterievande make som ej är dödsbodelägare. Den som lar hand om egendomen har vissa andra skyldigheter. Han skall sålunda underrätta övriga delägare om dödsfallet och, om del behövs god man för delägare, göra anmälan därom hos rätten. Tas den dödes egendom inte om hand av någon som nu angetts, åligger det husfolk, husvärd eller annan som är närmast därtill att göra det saml alt tillkalla delägare eller göra anmälan hos rätten om dödsfallet. När det behövs är även polismyndigheten skyldig att vidta dessa åtgärder. Har anmälan om dödsfallet gjorts hos rätten, skall denna vid behov förordna god man att fullgöra vad som åligger delägare (18 kap. 2S ÄB).

1 21 kap. ÄB finns regler om den dödes gäld. Grundläggande är regeln att dödsbodelägarna svarar för den dödes skulder i den mån dessa var kända för dem vid bouppteckningen. Genom att sist en månad efter bouppteck­ningen ansöka att dödsboets egendom avträds till förvaltning av boutred­ningsman eller till konkurs har delägarna möjlighet att undgå gäldsansvaret. Blir skuld känd först efter bouppteckningen, börjar en ny månadsfrist löpa under vilken delägarna kan ansöka om egendomens avträdande (1 S).

Delägare som har boet i sin vård skall svara för den dödes alla skulder, om han försitter tiden för boupptecknings förrättande (14 S).

Efterlämnar den döde bara egendom som enligt utsökningslagen inte hade kunnat tas i mät hos honom äger reglerna om personligt gäldsansvar inle tillämpning (19 S).

Prop. 1975/76:50

10

3 Tidigare reformförslag

Frågan huruvida bouppteckning är ofrånkomlig, när boets egendom är ringa, var på tal redan år 1932 i lagberedningens förslag till lag om bo-utredning och arvskifte. Beredningen konstaterade att det vid åtskilliga un­derrätter hade utbildat sig en praxis att efterge kravet på bouppteckning, när enligt tillgängliga uppgifter tillgångarna var så obetydliga att de inte förslog till annat än begravningskostnaderna och andra utgifter i anledning av dödsfallet. Lagberedningen ansåg inte att en sådan ordning kunde ac­cepteras. Enligt beredningens mening hörde det till god ordning att, också när varken gäld eller tillgångar fanns, genom bouppteckning slå fast vilka som var dödsbodelägare samt att lämna övriga uppgifter som skulle förekomma i bouppteckningen. Ny gäld liksom nya tillgångar kunde nämligen sedermera yppa sig och då var det till nytta all redan i samband med dödsfallet ha fått dessa uppgifter fastslagna. Beredningen ansåg också alt i mångadilhörande fall en bo­uppteckningsförrättning var nödvändig för vinnande av klarhet angående bo­ets verkliga ställning. Lagberedningens ställningstagande ledde lill att den ovillkoriiga bouppteckningspliklen slogs fasl.

Frågan om en uppmjukning av bouppteckningsskyldigheten har seder­mera aktualiserats vid åtskilliga tillfällen. Det skedde under arbetet på den nya ärvdabalken (SOU 1954:6 s. 122). Man tänkte därvid särskilt på det fallet att den avlidne var en medellös, på ålderdomshem avliden person eller att han varken efterlämnat nämnvärda tillgångar eller haft skulder utöver skuld till hemkommunen för åtnjuten socialvård. I sådana situationer ansågs bouppteckningen praktiskt taget sakna funktion. Härtill kom att släkt­utredningen efter den döde inte sällan erbjöd stora svårigheter. Årvdabalks-sakkunniga fann emellertid, liksom tidigare lagberedningen, att den obligato­riska bouppleckningspliktenborde behållas. Ide fall närdenavlidnes egendom inte togs om hand av dödsbodelägare ansågs del ofta vara naturligt att uppgif­terna att föranstalta om bouppteckning ankom på en socialvårdstjänsteman. Var det uppenbart att den avlidnes tillgångar var obetydliga och skulden för åt­njuten socialvård i varje fall uppgick till väsentligt högre belopp, kundedet inte vara rimligt alt allt för slor möda lades ned på att efterforska dödsbodelägarnas adresser. Var det omöjligt alt utan omgång få reda på vissa delägares adress, kunde antecknas att han vistades på okänd orl. Någon kallelse behövde då inte ske och inle heller någon arvskungörelse eftersom den bortovarande i realiteten inte hade något arv att få.

Stockholms rådhusrätt föreslog år 1959 en utredning om befrielse från bo­uppteckningsplikten, när tillgångarna var ringa (SvJT 1959 s. 627). En för­enkling borde i vart fall kunna tillåtas när tillgångarna var så ringa att de inte förslog till begravningskostnaderna och andra utgifter i anledning av dödsfallet.

Bouppteckningsplikten har behandlats av riksdagen år 1961, 1963, 1964, 1966, 1967, 1971, 1972 och 1974.

Prop. 1975/76:50

11

Vid 1961 års riksdag väcktes sålunda motioner (1:497 och 11:577) om upp­mjukning av bouppteckningsskyldigheten. Efter remissbehandling anförde första lagutskottet (ILU 1961:21) bl. a. att de svårigheter som angetts vara förenade med bouppteckningsplikten inte syntes påkalla en ändrad stånd­punkt. Beaktas måste att bouppteckningen var av grundläggande betydelse för alla som hade intressen att bevaka i dödsboet. Utskottet hemställde därför i sitt av riksdagen godkända utlåtande att motionen inte skulle för­anleda någon åtgärd.

Även vid 1963 års riksdag väcktes motioner i ämnet (1:31 och 11:37). Första lagutskottet hemställde i sitt av riksdagen godkända utlåtande (ILU 1963:6) att motionerna inte måtte föranleda någon riksdagens åtgärd. I utlåtandet erinrade utskottet om de överväganden som tidigare gjorts i frågan samt tillade att det av motionärerna ifrågasatta förfarandet i många fall ej torde komma atl medföra någon egentlig förenkling. Den utredning som i allt fall måsle göras för alt domstolen skulle kunna bedöma, huruvida boupp­teckning skulle upprättas eller ej, kunde nämligen enligt utskottet förutsättas få sådan omfattning, att den ej skulle väsentligen skilja sig från den utredning som verkställdes när det var fråga om att förrätta bouppteckning efter avliden som saknade tillgångar.

I sin till riksdagen år 1964 avgivna ämbeisberättelse anförde justitieom­budsmannen (JO) att det vid inspektioner hade iakttagits att på en del dom­stolar bouppteckning ej infordrades när barn hade avlidit och man kunde anta att barnet ej hade ägt några eller i varje fall helt obetydliga tillgångar. JO ansåg för sin del att undantag från bouppteckningsplikten inte kunde medges.

Med anledning av motioner vid 1966 års riksdag (1:140 och 11:187) samt vid 1967 års riksdag (11:30) uttalade första lagutskottet i sina av riksdagen godkända utlåtanden (ILU 1966:5 och ILU 1967:17) att utskottet ej funnit anledning att frångå sin tidigare uppfattning i frågan samt hemställde att motionerna ej måtte föranleda någon riksdagens åtgärd.

Frågan behandlades på nytt vid 1971 års riksdag (motion 1971:56). Lag­utskottets majoritet fann i betänkandet LU 1971:3 att det inte inträffat någon omständighet, som kunde ge anledning att frångå den av riksdagen tidigare intagna ståndpunkten, samt hemställde att motionen inte måtte föranleda någon riksdagens åtgärd. Utskottets minoritet (4 ledamöter) ansåg att riks­dagen borde i skrivelse till Kungl. Maj:t anhålla om utredning rörande viss uppmjukning av bouppteckningspliklen. Utskottsmajoritetens förslag god­kändes av riksdagen.

Ar 1972 övervägdes frågan av riksdagen i anledning av motionen 1972:16. Lagutskottet beslöt därvid inhämta utlåtanden över motionen. Meningarna hos remissinstanserna var delade med någon övervikt i antalet för dem som tillstyrkte utredning. Utskottet ansåg för sin del i betänkandet LU 1972:21 alt det inte var uteslutet att man i fråga om avlidna spädbarn i flertalet fall skulle kunna tillämpa ett enklare förfarande än bouppteckning.

Prop. 1975/76:50

12

Även i andra fall syntes en förenkling vara möjlig, t. ex. när den avlidne var helt medellös eller utlänning som efteriämnade bara obetydliga tillgångar och saknade släktingar i Sverige. En uppmjukning av bouppteckningsplik­ten skulle emellertid medföra bara begränsade lättnader för dem som var skyldiga att ta initiativ till bouppteckning. Inte heller de möjliga rationa­liseringsvinsterna för tingsrätterna skulle innebära någon nämnvärd fördel. Lagutskottets majoritet, vars förslag bifölls av riksdagen, fann det därför inle påkallat atl begära en särskild utredning. Utskottets minoritet (7 le­damöter) hemställde om en översyn av bouppteckningsplikten.

len motion (1974:973) till Z?/-/Ja//fcyag hemställdes på nytt att riksdagen skulle begära Översyn av bestämmelserna om bouppteckningsplikten. Bä­rande skäl för upprättande av bouppteckning ansågs inte föreligga i de fall då den avlidne var medellös eller i det närmaste medellös och utan kända arvingar eller då den avlidne varit barn utan efterlämnade tillgångar. Ett ytteriigare fall skulle kanske vara när den avlidne var utlänning, som efter­lämnade endast obetydliga tillgångar och helt saknade släktingar i Sverige. Bouppteckningen skulle enligt motionen kunna ersättas av en skriftlig an­mälan till rätten som i sin tur fick avgöra huruvida en fullständig boupp­teckning var nödvändig eller ej. Någon direkt uppteckning av boets tillgångar behövde ej företas. Om rätten skulle finna att boets tillgångar var så ringa att dessa inte täckte boets skulder, kunde rätten därmed anse den inlämnade anmälan tillräcklig. Skulle det visa sig alt dödsboet efter anmälans inläm­nande hade tillförts medel, skulle bouppteckning företas på sätt som sker genom tilläggsbouppteckning. Enligt motionen skulle en uppmjukning i angivna fall medföra dels besparingar för berörda enskilda, dels betydande arbetslättnad och minskade kostnader för åtminstone de större tingsrätterna. Att domstolarna efler vad som har blivit känt i vissa fall har funnit sig nödsakade att ge efter på kravet om upprättande av bouppteckning, innebar från allmän synpunkt en icke acceptabel olikhet i rättstillämpningen.

DON yttrade i remissvar till lagutskottet att det inom DON pågick ett arbete med att konstruera ett formulär för bouppteckningar som skulle an­vändas obligatoriskt. Formuläret torde kunna utformas så att det medförde förenklingar för såväl dödsboet som tingsrätten i de fall som åsyftades i motionen. 1 enkla fall borde man kunna komma den föreslagna skriftliga anmälan mycket nära.

Lagutskottet (LU 1974:24) uttalade bl. a. atl utskottet hyste full förståelse för syftet med motionen. I flera av de angivna fallen borde man sålunda enligt utskottets mening kunna lillämpa elt enklare förfarande än förrättande av fullständig bouppteckning. Med hänsyn till arbetet inom DON med bo­uppteckningsrutinerna borde dock t. v. inte påbörjas en översyn av ÄB:s bestämmelser om bouppteckningsplikt. Skulle arbetet med rutinerna inte leda till ett väsentligt förenklat bouppleckningsförfarande i åsyftade fall och lill en enhetlig rättstillämpning vid inregistreringen av bouppteckningar, borde bestämmelserna i ÄB snarast ses över. Utskottet framhöll att även

Prop. 1975/76:50

13

om en godtagbar lösning kunde uppnås genom administrativa förenklingar skulle en uppmjukning av själva bouppteckningsplikten kunna innebära vissa ytterligare fördelar. Utskottet förutsatte därför att denna fråga under alla förhållanden prövades i lämpligt sammanhang. Del skulle t. ex. kunna ske vid översyn av dödsbolagstiftningen eller av förfarandet i bouppteck­ningsärenden. Utskottets minoritet (7 ledamöter) reserverade sig för en över­syn.

4   Promemorian

4.1    Allmänna synpunkter

I promemorian konstateras att mer än 80 000 personer årligen dör i Sverige. Enligt bestämmelserna i ÄB skall bouppteckning förrättas efter var och en av dem. I samband med förrättningen redovisas vissa föreskrivna uppgifter i en bouppteckningshandling. Till hjälp vid handlingens upprättande har man ofta förtryckta blanketter som finns att köpa i allmänna handeln. Någon av det allmänna auktoriserad blankett för ändamålet finns ännu inte men förbereds f n. inom DON. Bouppleckningshandlingen granskas vid den tingsrätt där den döde hade sitt tvistemålsforum och registreras när den är i författningsenligt skick. Ofta föregås registreringen av mer eller mindre omfattande kompletteringsåtgärder. Förfarandet kompliceras enligt prome­morian av att hänsyn måste tas inte bara till ÄB:s bestämmelser utan också till de detaljerade föreskrifterna i AGL och en omfattande rättspraxis.

Enligt promemorian lorde i praktiken till förrättningsman vanligen anlitas någon som mer eller mindre yrkesmässigt åtar sig bouppteckningsuppdrag. Bland dem som kommer i fråga märks jurister vid advokatbyrå, tjänstemän i bankernas notariatavdelningar eller hos begravningsföreningarna, kom­munala förtroendemän eller tjänstemän saml enskilda som anvisas av t. ex. begravningsbyråerna. När någon har anlitats för uppdraget är det enligl pro­memorian regel att han själv anskaffar den föreskrivne andre förrättnings­mannen. Dennes medverkan i förrättningen inskränker sig i praktiken ofta till påskrift av bouppteckningshandlingen.

Enligt promemorian tar gällande regelsystem inte någon hänsyn till att de ekonomiska förhållandena är oerhört skiftande i olika dödsbon. Besläm­melserna om kallelse till bouppleckningsförrättning är i princip tillämpliga på även okomplicerade dödsbon med små tillgångar och skulder där varken arvs- eller skattefrågor utgör något problem. Vissa olikheter i sättet att göra bouppteckning finns emellertid. Detaljrikedomen vid redovisningen av lös­öre kan sålunda variera.

Även kostnaderna för en bouppteckning varierar enligl promemorian mycket. Därvidlag inverkar självfallet boets omfång och komplikation. När de sociala förhållandena är ömmande, förekommer det att kommunala för­troendemän eller andra utan särskild ersättning ombesörjer bouppteckning.

Prop. 1975/76:50

14

En normal bouppteckning brukar annars kosta några hundra kronor all få utförd. Bankerna debilerar enligt promemorian ersättning efter tidsåtgången, ofta med tillägg beräknat efter behållningens storiek. Arvoden på flera tusen kronor är inte ovanliga.

Enligt promemorian har kraven pä en bouppteckningsreform på senare tid tagit sikte på några särskilt typiska fall där man tycker att gällande ordning tvingar fram ett alltför otympligt och för både del allmänna och den enskilde kostnadskrävande förfarande. Gemensamt för dessa fall är enligt promemorian att den avlidne vid sin död var helt medellös eller efteriämnade bara obetydliga tillgångar. Till stor del rör del sig om barn och personer utan kända arvingar eller, när det gäller utlänningar, utan kända arvingar i Sverige.

Som skäl för all lätta på bouppteckningspliklen när det gäller avlidna barn har anförts att barnets föräldrar uppfattar bouppteckningen som en tom formalitet vilken är stötande och plågsam. Tvångsåtgärder för att fram­tvinga bouppteckning ter sig i sådana situationer onödiga och motbjudande. Oftast efterlämnar minderåriga inga tillgångar och något intresse av att bo­uppteckning upprättas finns därför inte av den anledningen. Också när bo­uppteckningen avser vuxna personer som är medellösa eller nästan medellösa framstår bouppteckningsskyldigheten många gånger som helt meningslös. Det är enligt promemorian inte ovanligt att den dödes anförvanter vägrar att befatta sig med saken. För den som slutligen måste föranstalta om bo­uppteckning blir åtgärden ofta förenad med arbetskrävande och kostsamma släktutredningar och andra efterforskningar.

Bouppteckningsinstitutet har enligt promemorian fiera olika syften. Det främsta anses vara det civilrätlsliga. Genom bouppteckningen klariäggs och dokumenteras vissa grundläggande fakta på ett otvetydigt och formbundet sätt. Förfarandet tillgodoser dödsbodelägares och borgenärers intressen, och även andra rättsägare efter den avlidne drar nytta av förrättningen. Genom bouppteckningen minskar man riskerna för manipulationer med dödsboets egendom och lägger en grund för efterföljande bodelning eller arvskifte. Bouppteckningen ger även underiag för bedömning av den dödes gäld och hur ansvaret för denna enligt bestämmelserna i 21 kap. ÄB kan komma att fördelas i framliden. Skulle ytteriigare tillgång eller gäld i boet bli känd, ger bouppteckningen en hållpunkt för den fortsatta boutredningen. Boupp­teckningsplikten kan också bidra till att undanröja tvist och onödig miss­tänksamhet i del ömtåliga läge som ofta råder efter ett dödsfall. Som be­hörighetshandling fyller bouppteckningen en väsentlig funktion gentemot iredje man samt bildar underlag vid förordnande av god man och inskrivning av förmynderskap. Ingår fast egendom bland den avlidnes tillgångar, kom­mer bouppteckningen till användning som grundhandling eller slödhandling vid inskrivning enligl bestämmelserna i jordabalken.

I promemorian anförs vidare atl en annan viktig funktion som boupp­teckningen har är att bilda underlag för arvsbskattningen. Den noggranna

Prop. 1975/76:50

15

redovisningen av boets tillgångar och skulder utgör en viktig förutsättning för att värdet av skattskyldigs lott rätt skall kunna fastställas.

Det tredje huvudintresset som tillgodoses genom bouppleckningsinsti-tutet är enligl promemorian av kulturell art. Från kulturhistorisk och eko­nomisk-vetenskaplig synpunkt ger redovisningen i bouppteckningen ett vär­defullt material som f n. omfattar hela befolkningen.

I promemorian konstateras alt om kravet på bouppteckning efterges i vissa fall, det är uppenbart att angivna intressen kommer att bli sämre till­godosedda än f. n. För att det skall vara befogat att reformera systemet bör nämligen förenklingen drivas så långt att en verklig rationaliseringseffekt blir märkbar både för del allmänna och för enskilda. Skulle man i avsedda fall alltjämt kräva t. ex. en fullständig delägarredovisning, kallelse till för­rättning eller komplett egendomsförleckning är det inte troligt att någon verklig lättnad skulle åstadkommas.

Enligt promemorian lorde intresset från civilrätlslig synpunkt av en bo­uppteckning vara klart mindre när boets tillgångar och skulder är små. Detla gäller för såväl delägare som allmänna arvsfonden. Anspråket på redovisning minskar naturiigen, om rätten till arv gäller bara obetydliga värden. Var den döde gift och förelåg giftorätlsgemenskap mellan makarna, torde enligt promemorian även bestämmelserna i 13 kap. 12 S giftermålsbalken bidra till atl bouppteckningen får minskad betydelse. Enligt dessa bestämmelser får efterlevande make i princip tillgodoräkna sig egendom lill ell värde som motsvarar fyra basbelopp, innan några arvslotter läggs ut. Även för bor­genärernas del torde enligt promemorian intresset av en fullständig redo­visning vara väsentligt mindre, när tillgångarna är obetydliga. I praktiken torde de skuldförhållanden som här kommer i fråga i de allra flesta fall kunna regleras utan en fullständig bouppteckning.

I promemorian framhålls dock att det även i myckel små dödsbon kan förekomma att delägare hyser misstänksamhet mot varandra och inte kan bli överens om vad som tillhör boet eller hur det bör avvecklas. Enligt promemorian ligger del nära till hands att alltid låta dödsbodelägare la ini­tiativ till bouppteckning även om sådan i det enskilda fallet inle är ob­ligatorisk.

När det gäller boupptecknings funktion som behörighetshandling gentemot tredje man framhålls i promemorian alt den tämligen lätt bör kunna ersättas av annan handling, t. ex. släklinlyg från folkbokföringsmyndighet. Det konstate­ras även att bouppteckningens betydelse som underlag vid inskrivning av för­mynderskap minskar genom deändringari'förmynderskapslagstiftningen som träder i kraft den 1 januari I976(SFS 1974:1038). Ändringarna medför att om inte särskilda skäl föreligger skall förmynderskap för underårig skrivas in bara när den underårige har förvärvat egendom till etl värde som överstiger två bas­belopp. Enligt promemorian lorde i de situationer där bouppteckningsplikten

Prop. 1975/76:50

16

kan tänkas bli eftergiven deekonomiska förhållandena sällan varaav den art att förmynderskap behöverskrivas in på grund av dödsfallet.

Enligl promemorian torde dödsbon av ringa omfattning endast i sällsynta undantagsfall innehålla fast egendom. Eftersom bouppteckning förefaller oundgänglig för att vissa inskrivningsåtgärder skall kunna vidtas beträffande den fasta egendomen, torde dock skyldigheten att upprätta sådan inte kunna efterges i dessa fåtaliga fall.

Från fiskalisk synpunkt torde enligt promemorian ett förenklat förfarande inte möta något hinder, om man på betryggande sätt tillser att arvskatt inte blir undandragen staten. Slutsatsen blir att någon form av offentlig kontroll av boets tillgångar alltid bör förekomma.

Vad slutligen angår bouppteckningen som källmaterial för forskning synes det enligt promemorian uppenbart att dess betydelse i detta hänseende nu­mera har minskat väsentligt. En ingående uppföljning av olika befolknings­gruppers ekonomiska och sociala förhållanden sker i skilda sammanhang. Det är enligt promemorian knappast troligt att bouppteckningarna efter mindre bemedlade i dag ger sådana uppgifter som inte kan hämtas på annat håll. Något hinder mot att begränsa bouppteckningsplikten synes därför inte heller föreligga från allmänkulturell utgångspunkt.

1 promemorian sammanfattas de allmänna övervägandena så, att det inte finns något absolut hinder mot att mjuka upp bouppteckningsplikten. I följande avsnitt av promemorian undersöks därför vilka kriterier som bör föreligga för all ett förenklat förfarande, kallat dödsboanmälan, skall kunna tillämpas och hur detta förfarande kan utformas.

4.2   Förutsättningar för dödsboanmälan

Bland de omständigheter som skulle kunna föranleda undantag från bo­uppteckningsskyldigheten har i reformyrkandena angetts att den avlidne är ett barn, att han är utan kända arvingar eller att han är utlänning som saknar släktingar i Sverige. Enligt promemorian är ingen av dessa omstän­digheter i sig ägnad atl läggas lill grund för en dödsboanmälan. Kravet på undantag för barn baserar sig naturiigtvis på vetskapen att flertalet un-deråriga inte har några större tillgångar. Yrkandet grundar sig också på att bouppteckningsformaliteterna, även i sin enklaste form, ofla är svåruthärd­liga för barnets föräldrar. Även om det vanliga alltså är alt ett avlidet barn inte har några större tillgångar, förekommer det emellertid enligt prome­morian inte sällan undanlag. Även nyfödda kan äga stora tillgångar och alla barn kan i princip förvärva egendom genom arv, testamente eller gåva. Att generellt införa lättnader för exempelvis vissa åldersgrupper av barn är enligl promemorian svårt att motivera.

För att bouppteckning skall få underiåtas beträffande barn kan man ställa upp tilläggskravet att det skall vara fråga om barn utan tillgångar. Med denna förutsättning kan man emellertid enligt promemorian fråga om det

Prop. 1975/76:50

17

inte är likgiltigt huruvida den döde är ett barn eller en vuxen person.

Beträffande den som inte har några kända arvingar eller som är utlänning utan släktingar i Sverige är det uppenbariigen tillfälligheter som avgör om bouppteckning kan underiåtas utan olägenhet. I promemorian framhålls att dödsboet även närdet gäller nu angivna kategorier kan innehålla beaktansvär­da tillgångar. Vidare har det betydelse hur energiskt dödsbodelägare eflerfor­skas i det enskilda fallet.

Enligt promemorian får det med hänsyn till det anförda anses mindre lämpligt att knyta lättnader i bouppteckningsplikten till sådana omstän­digheter som nu harangetts. Frågan i vilka fall bouppteckningskravet kan efterges bör enligt promemorian i stället avgöras med utgångspunkt i etl rent ekonomiskt kriterium. Boets behållning bör därvid inte vara avgörande. En i och för sig obetydlig behållning eller rent av brist kan redovisas t. ex. när avsevärda tillgångar balanseras av stora skuldposter. Enligt promemorian är det uppenbart att boet i sådana fall kan behöva granskas närmare och att det därför är nödvändigt med bouppteckning.

Utgångspunkten när det gäller att avgöra i vilka fall bouppteckningskravet kan efterges bör enligt promemorian i stället vara tillgångarnas storiek. Både successionsrättsliga och fiskaliska intressen talar för att bouppteckning för­rättas, när de tillgångar som enligt 20 kap. 4 S ÄB skall tas upp i boupp­teckningen är av någon större betydenhet. Hur stora tillgångar som bör tillåtas blir en avvägningsfråga. Enligt promemorian bör man från civilrättslig synpunkt förmodligen kunna gå ganska långt när det gäller alt efterge kravet på bouppteckning. Hänsynen till arvsskattereglerna talar emellertid för atl man stannar vid ett förhållandevis lågt belopp. I promemorian föreslås som lämplig utgångspunkt det skattefria avdragsbeloppet 3 000 kr. som avgår från varje lott vilken beskattas enligt klass 

II

eller klass III i 28 S AGL. Enligt promemorian torde det emellertid inte vara nödvändigt att stanna vid detta belopp. Från tillgångarna i ett dödsbo avgår i princip alltid begravnings-och bouppteckningskostnader. Som begravningskostnad räknas även kost­nad för traktering och för sorgkläder åt närmaste anförvanter. Mot bakgrund härav synes del enligl promemorian rimligt att ersätta bouppteckning med dödsboanmälan, om värdet av den dödes tillgångar inte överstiger 5 000 kr.

Vid bedömande av tillgångssidan bör uppmärksammas förekomsten av försäkringar. Belopp, som betalas ut på grund av t.ex. livförsäkring utan förordnande om förmånstagare, ingår i den dödes kvariåtenskap och skall alltså räknas in bland tillgångarna. Tvekan kan emellertid enligt prome­morian uppstå om man i detta sammanhang också skall räkna in försäk­ringsbelopp som tillfaller någon som förmånstagare. Sådana belopp ingår inle i den dödes kvarlåtenskap men skall anges i bouppteckning efter den döde. I 12S AGL föreskrivs att sådana belopp skall anses som arvfallen egendom vid beräkning av arvsskatt. Enligt samma lagrum skall emellertid vid skattens beräknande 45 000 kr. (numera 51 000 kr.) avräknas från värdet

2 Riksdagen 1975/76. 1 saml. Nr 50

Prop. 1975/76:50

18

av vad som har tillfallit någon i egenskap av förmånsiagare. I de fall då boets tillgångar är så små som 5 000 kr. torde det mera sällan inträffa att förmånstagare erhåller försäkringsbelopp som överstiger 45 000 kr. En sådan situation kan dock inte uteslutas. Med hänsyn härtill bör man enligt pro­memorian inräkna de nu angivna beloppen i boets tillgångar när det gäller att avgöra om bouppteckning behöver göras. Bouppteckning bör sålunda alltid ske, om summan överstiger 5 000 kr.

Enligt promemorian bör från den föreslagna 5 000-kronorsregeln göras undantag i några angivna situationer. Det gäller först fall då bland den dödes tillgångar finns fast egendom. Av inskrivningstekniska skäl bör då alltid förrättas bouppteckning. Motsvarande bör även gälla vid innehav av tomträtt.

Särskilda regler behövs vidare när den döde efterlämnar make. Enligt 20 kap. 4 S andra stycket ÄB gäller som huvudregel att man i bouppteckning skall anteckna även efterievande makes tillgångar och skulder varvid till­gångarnas värde anges. Bestämmelsen har betydelse för bl. a. den sche­matiska bodelning och bestämning av arvslotter som föregår beslut om arvs­skatt. Även om den dödes tillgångar inte är värda 5 000 kr., kan den på honom belöpande andelen i makens giftorättsgods leda till att hans arvtagare skall eriägga arvsskatt. För att staten inte skall gå föriustig arvsskatt bör därför enligt promemorian som förutsättning för dödsboanmälan föreskrivas att värdet av makarnas sammanlagda giftorättsgods inte får överstiga 10 000 kr.

I promemorian påpekas att det i 20 kap. 4 S ÄB finns vissa särskilda bestämmelser för det fall att den dödes make har enskild egendom. Be­stämmelserna innebär bl. a. att sådan egendom alltid skall las upp och vär­deras i bouppteckningen, när den döde har eflerarvinge. Anledning härtill är att det vid efterievande makes död behövs underlag för att beräkna lott som tillkommer eflerarvinge. I 3 kap. 2 S första stycket ÄB föreskrivs näm­ligen att om makarna eller en av dem ägde enskild egendom vid den först avlidnes död eller om kvariåtenskapen efter den försl avlidne eljest mot­svarade annan andel än hälften av makarnas egendom, så skall den först avlidnes arvingar erhålla motsvarande andel i boet efter den sist avlidne.

I promemorian konstateras att efterarv är uteslutet - förutom när den först avlidne har efteriämnal bröstarvinge och efterievande make inte alls ärver-också när efterievande make i annat fall har tagit hela kvariåtenskapen med tillämpning av 13 kap. 12 S giftermålsbalken. Enligt promemorian kun­de man allvariigt överväga att genom uttrycklig lagregel utesluta efterarv också i de undantagsfall då dödsboanmälan skett utan att någon av nyss angivna situationer föreligger. I promemorian konstateras emellertid att frå­gor som rör efterarv f n. övervägs av familjelagssakkunniga. I avvaktan på förslag från de sakkunniga bör inle nu göras någon ändring i reglerna om efterarv och hur efterarvinges lott skall beräknas. Det är då också nöd­vändigt att behålla nuvarande bestämmelser om anteckning och värdering

Prop. 1975/76:50

19

av enskild egendom vid den försl avlidne makens död. Delta leder i sin tur enligt promemorian till att bouppteckningsplikten inte kan efterges i hithörande fall, dvs. om den efterlevande maken har enskild egendom eller om den döde efteriämnar egendom av sådant slag.

Enligt promemorian kan efterarvinge grunda sin rätt till arv även på les-tamentariskl förordnande. Också i denna situation torde bouppteckning efter den först avlidne vara erforderlig för att efterarvingens lott sedermera skall kunna beräknas. Med hänsyn härtill anses i promemorian dödsboanmälan inte heller böra komma i fråga, när efter den döde finns testamente. Ett sådant förbehåll tillgodoseräven helt allmänt testators och testamentstagares intressen.

Vad beträffar skuldsidan påpekas i promemorian att borgenärer inte alls får betall, om boets tillgångar är så små att de inte överstiger begravnings­kostnaden. För sådan kostnad åtnjuts nämligen allmän förmånsrätt enligl förmånsrättslagen (1970:979), när gäldenär har avlidit före ell konkursbeslut. Även om tillgångarna är större än begravningskostnaderna synes enligt pro­memorian borgenärsintresset i regel inte kräva att bouppteckning upprättas. Åtminstone torde detta gälla, när det är fråga om ordinära småskulder för t. ex. mat, hyra, elektricitet eller vård. Den som handhar bouppteckningen får tillgodose kända fordringsägare med de medel som kan finnas i boet, sedan begravningskostnaden har betalats. Fordringarna ges i princip lika rätt inbördes.

I vissa fall kan dock förekomma att borgenär som inte får hela sin fordran betald vill ha bouppteckning förrättad. Anledning härtill kan vara misstanke om dolda tillgångar eller favorisering av annan fordringsägare. 1 sådana och liknande situationer kan enligl promemorian borgenärens intresse lämpligen tillgodoses så, alt han utan hinder av att dödsboanmälan har skett ges rätt alt få bouppteckning förrättad. Motsvarande rätt bör enligl promemorian tillkomma envar av dödsbodelägarna eller annan vars rätt kan vara beroende av att bouppteckning förrättas, t. ex. eflerarvinge. Bouppteckning bör för­rättas inom viss lid, förslagsvis tre månader, efter det alt begäran härom har gjorts hos någon som enligt allmänna regler är bouppleckningsskyldig. Finns ingen som är pliktig att föranstalta om bouppteckning bör enligt pro­memorian rätten förordna någon alt göra det.

I promemorian framhålls att med nu angivna principlösning hänsynen till borgenärer inte torde utgöra hinder mot att dödsboanmälan används i fall när den dödes tillgångar är små. Det kan givetvis inträffa att en borgenär inte får kännedom om dödsfallet förrän lång tid efter del atl dödsboanmälan har gjorts. Del kan också länkas att en borgenär eller en dödsbodelägare till en början inte anser sig ha anledning att påfordra bouppteckning men att han senare finner att bouppteckning bör ske. I sådana fall kan det se­dermera vara svårt att få boet uppgett i detalj. Denna omständighet bör dock enligt promemorian inte tillmätas avgörande betydelse, eftersom det, om inle ny tillgång yppas, rör sig om dödsbon med endast obetydliga till-

Prop. 1975/76:50

20

gångar och bouppteckning kan väntas bli påkallad bara undantagsvis.

Sammanfattningsvis bör enligt promemorian dödsboanmälan kunna ske om den dödes tillgångar med hänsyn tagen till förekommande försäkringar inte överstiger etl värde av 5 000 kr. och inte heller omfattar fast egendom eller tomträtt. Om den döde efteriämnar make, får makarnas giftorättsgods tillsammans vara värt högst 10 000 kr. Bouppteckning bör alltid ske, om den döde efterlämnar testamente eller enskild egendom eller om efterlevande make har sådan egendom. Utan hinder av att dödsboanmälan har skett bör bouppteckning alltid förrättas, om dödsbodelägare, borgenär eller annan vars rätt kan vara beroende därav begär del. Enligl promemorian bör de förordade bestämmelserna las in i en ny paragraf, 8 a S, i 20 kap. ÄB.

Enligt promemorian bör bouppteckning - förutom i det fall då det särskilt har begärts - också alltid förrättas, om det sedan dödsboanmälan har skett yppas ny tillgång och det därigenom inle längre föreligger förutsättningar för dödsboanmälan. I sådant fall åligger del enligt vanliga regler den som har egendomen i sin vård alt föranstalta om bouppteckning. I sista hand kan rätten även i denna situation förordna någon att se till att bouppteckning kommer till stånd. Även bestämmelsen om bouppteckning när ny tillgång har yppats kan enligt promemorian lämpligen tas in i 20 kap. 8 a S ÄB.

För atl utröna vilka effekter ell system med dödsboanmälan skulle kunna få har enligl promemorian genomgåtts 1 500 av de 9 761 bouppteckningar som år 1973 inregistrerades vid Stockholms tingsrätt. Hade ett institut med dödsboanmälan funnits och utformats på sätt promemorian anger skulle sannolikt mer än 20 % av bouppteckningarna kunna ha ersatts av döds­boanmälan. Enligt promemorian synes alltså inte obetydliga rationaliserings­vinster vara att hämta för myndigheter och enskilda.

4.3    Utformningen av dödsboanmälan

Enligt promemorian måste elt anmälningsförfarande uppenbariigen göras mycket enkelt, om det skall innebära bestämda fördelar jämfört med den okomplicerade bouppteckningen. Sättet blir i stor utsträckning beroende på vem som får göra anmälan och vem som svarar för att den är sakligt riklig.

I promemorian avvisas tanken på att tingsrätten skall avgöra huruvida en fullständig bouppteckning är nödvändig eller inle. En sådan ordning skulle kunna ge upphov till svårbedömbara gränsfall och medföra ett ökat arbete för tingsrätterna. Normalt saknar rätten underlag för att bedöma om bouppteckning måste upprättas. Att skaffa in utredning på denna punkt skulle bli betungande för rätlen och förorsaka de enskilda besvär. Enligt promemorian ligger det därför nära lill hands att i elt normalt anmälningsfall bara kräva att domstolen gör en formalprövning. En sådan förutsätter emel­lertid att garantier kan erhållas för alt anmälan är riklig i sak. Sådana garantier synes man enligt promemorian bäst kunna få, om anmälan görs av en fö­reträdare för del allmänna. Redan i dag ombesörjer på många håll kom-

Prop. 1975/76:50

21

munala förtroendemän eller tjänstemän bouppteckning och boutredning efter personer som vid sin bortgång var ensamstående, ulan tillgångar eller omhändertagna för vård. Eftersom dessa kategorier i stor utsträckning kom­mer att omfattas av ett system med dödsboanmälan är det naturligt alt anknyta till denna praxis. Ett annat skäl för att anmälan skall göras av socialvårdstjänstemän eller liknande är att de inte sällan torde ha känt den döde i livstiden eller i sin tjänst har haft med hans angelägenheter atl skaffa. I övriga fall där dödsboanmälan kan komma i fråga är del lätt för anförvanter och andra att vid inträffat dödsfall vända sig lill socialnämnden. I pro­memorian föreslås därför att dödsboanmälan skall göras av socialnämnden eller av person som nämnden har särskilt förordnal. Normall lorde enligt promemorian sådant förordnande böra ges åt tjänsteman inom socialvården. Även nämndeman eller annan förtroendeman med erfarenhet av boupp­teckningsförrättningar bör emellertid kunna komma i fråga. I kommuner som har inrättat social centralnämnd ersätter denna nämnd socialnämnden.

Beträffande formen för dödsboanmälan sägs i promemorian anden uppen­barligen måste vara skriftlig. I anmälan bör till en början tas in den dödes fullständiga namn, personnummer, bostadsadress och dödsdag. Även den dödes hemvist, dvs. den kommun och församling i vilken han var man­talsskriven, bör anges. Mantalskrivningsorten är avgörande för vilken dom­stol som skall ta emot anmälningen. F. n. åligger det varje tingsrätt alt se till att bouppteckning efter den som har avlidit inom domstolens ju­risdiktion ges in inom laga lid. Enligl promemorian bör denna skyldighet uppenbariigen ändras så, att tingsrätten kontrollerar att del sker antingen bouppteckning eller dödsboanmälan. Identifieringsuppgifterna i anmälan kommer lill användning, när rätten prickar av inkommande anmälningar mot de underrättelser om dödsfall som sänds in från pastorsämbetena enligt 40 S folkbokföringskungörelsen (1967:495).

En särskild fråga som behandlas i promemorian är om dödsbodelägarna bör antecknas i dödsboanmälan. Ett krav på atl anmälan alltid måste in­nehålla fullständiga uppgifter om dödsbodelägare skulle komplicera anmäl­ningsförfarandet, eftersom nödvändig släktutredning kan vara svår och ford­ra mycket arbete. Från ordningssynpunkt och för framlida bruk kan det å andra sidan vara värdefullt att uppgifter om dödsbodelägare dokumenteras i en anmälan. En kompromiss som enligt promemorian inle förefaller alltför betungande för anmälaren är att föreskriva alt anmälan skall uppta namn och bostadsadress på dödsbodelägare, i den mån uppgifterna är kända för anmälaren.

I promemorian framhålls att den centrala delen i en dödsboanmälan blir anmälarens intyg att tillgångarna inte överstiger föreskrivna gränsbelopp. Till ledning för dem som kan komma alt göra dödsboanmälan bör lämpligen utfärdas anvisningar för värderingen av tillgångarna. Uppenbarligen bör vär­deringen ske efter samma principer som gäller beträffande värdering av tillgångar som skall las in i bouppteckning. Uppstår någon tvekan huruvida

Prop. 1975/76:50

22

värdet av tillgångarna överstiger gränsbeloppen, bör enligt promemorian dödsanmälan inte få ske. I stället måste bouppteckning förrättas enligt van­liga regler.

I promemorian framhålls vidare att anmälaren uppenbariigen bör ha en viss plikt att själv besiktiga eller på annat sätt undersöka den dödes och i förekommande fall efterlevande makes tillgångar. Detta innebär emellertid inte att några mer omfattande efterforskningar skall behöva göras. Tillgång­arna kan emellertid ibland behöva utökas med lön eller semesterersättning som betalas ut först efter dödsfallet. I undantagsfall bör anmälaren få godta andras uppgifter att tillgångar saknas. Ett sådant förfarande kan enligt pro­memorian vara tillräckligt när ett barn har dött och föräldrarna kan tillfrågas. Har anmälaren vetskap om någon omständighet som talar för att tillgångar kan finnas, måste han enligt promemorian undersöka saken närmare. I nor­mala fall bör det räcka med att besöka den dödes bostad samt gå igenom lösöret och efterlämnade handlingar. Särskilt testamenten, bodelningsinstru-menl, äktenskapsförord och försäkringshandlingar är av intresse, eftersom de kan utgöra hinder för dödsboanmälan. Kompletterande upplysningar kan behöva inhämtas från anhöriga eller samboende.

Enligt promemorian ligger det i sakens natur alt den som avser atl göra dödsboanmälan avstår därifrån, om han får reda på atl dödsbodelägare, bor­genär eller annan behörig person motsätter sig sådan anmälan och i stället vill ha bouppteckning till stånd.

Till dödsboanmälan bör i regel kunna användas förtryckt blankett som tillhandahålls av det allmänna. Formulärets närmare avfattning bör enligt promemorian lämpligen bestämmas av DON. För alt underlätta bruket av dödsboanmälan, när den avlidne inte har fyllt 18 år, bör övervägas om pastorsämbetet, samtidigt som underrättelse om dödsfallet sänds till tings-rätlen, även skall direkt underrätta vederbörande socialnämnd. Det skulle därvid enligt promemorian kunna åligga nämnden att låta undersöka om förutsättningar för dödsboanmälan föreligger i det enskilda fallet. Den som i förekommande fall skall göra dödsboanmälan bör fullgöra uppdraget på sådant sätt att barnets föräldrar inte åsamkas mer besvär än uppgifternas inhämtande kräver. I spädbarnsfallen lorde ofta ett telefonsamtal vara till­räckligt för ändamålet.

4.4    Följdändringar m. m.

Enligl promemorian medför institutet dödsboanmälan att vissa jämkning­ar av formell eller redaktionell art bör vidtas i ÄB. Därutöver föreslås emel­lertid även några ändringar av saklig natur, bl. a. när det gäller reglerna om ansvar för den dödes gäld. Enligt promemorian bör betalningsskyldighet för den dödes skulder åvila delägarna bara intill värdet av den dödes egen­dom, när dödsboanmälan har gjorts. Bestämmelserna om ansvar för gäld i 21 kap. ÄB bör alltså inte vara lillämpliga. En föreskrift härom föreslås

Prop. 1975/76:50

23

i 21 kap. 19 S ÄB. Enligt denna paragraf gäller motsvarande redan för egen­dom som inte hade kunnat tas i mät hos den döde. Genom ansvarsbefrielsen avlägsnas ett hinder mot skifte av kvariåtenskapen.

Skulle skyldighet att föranstalta om bouppteckning uppslå efter det att dödsboanmälan har gjorts, bör gäldsansvar föreligga som om anmälan aldrig hade skett, på samma sätt som gäldsansvar enligt 21 kap. 13 S ÄB föreligger i fall då dödsbodelägare, sedan boet har blivit avträtt till förvaltning av boutredningsman, har utverkat rättens förordnande att boet inte längre skall förvaltas på det sättet. En bestämmelse härom föreslås bli intagen i 21 kap. 19 S.

Enligt promemorian är del givet att vissa olägenheter kan uppkomma, om del uppstår ett gäldsansvar i efterhand. Beaktas bör emellertid alt även om bouppteckning sedermera förrättas, så torde det ofta inte uppstå gälds­ansvar till toljd av regeln i 21 kap. 19 S om utmätningsfri egendom. Vidare bör uppmärksammas bestämmelsen i 21 kap. 18 S om ansvarsfrihet för döds­bodelägare som ej har njutit förmån av boet och inle heller har tagit annan befattning med del än atl han har fullgjort vad som åligger honom enligl 18 kap. 2 S och deltagit i förrättandet av bouppteckning. Vid tillämpning av bestämmelsen i 21 kap. 14 S om gäldsansvar på grund av försummelse att förrätta bouppteckning i rält tid gäller den tremånaderstid som har angetts i 20 kap. 8 a S tredje stycket.

En särskild fråga som behandlas i promemorian gäller omhändertagan­deplikten i 18 kap. 2 S ÄB. Enligt detta lagrum skall - som redan angetts i avsnitt 2 - den dödes egendom vårdas av den som är närmast därtill i avvaktan på att egendomen kommer under förvaltning av samtliga döds­bodelägare. Vårdnadsskyldig är bl. a. bodelägare som i praktiken kan se till egendomen. Sådan delägare är vidare skyldig att underrätta övriga delä­gare om dödsfallet och göra anmälan lill rätten när behov av god man för delägare föreligger (jfr 18 kap. 4S andra stycket föräldrabalken). När det inte finns någon som är vårdnadsskyldig enligt de nu återgivna reglerna inträder en tillfällig omhändertagandeplikt för den dödes husfolk eller hus­värd eller för annan som är närmast därtill. Skyldighet föreligger även att tillkalla dödsbodelägare, som tar egendomen i sin vård, eller att anmäla dödsfallet till rätten. Nu berörda åligganden tillkommer dessutom alllid po­lismyndigheten. Har anmälan om dödsfallet gjorts till rätlen, skall denna vid behov förordna god man att vårda egendomen, underrätta dödsbodelä­garna och undersöka behovet av god man enligt föräldrabalken.

Det blir alltså tingsrätten som får försöka skaffa en god man all ta hand om den dödes egendom i de fall när det är svårl att uppbringa någon annan som mer varaktigt åtar sig uppdraget. Del framhålls i promemorian alt det i smärre dödsbon är en föga lockande uppgift att tjänstgöra som god man, eftersom ringa eller ingen ersättning i förhållande till besväret kan väntas utgå. Stundom kan den gode mannen inte ens få ersättning för sina utlägg. En sådan ordning är uppenbariigen otillfredsställande. 1 promemorian fö­reslås därför att anmälan om dödsfall inte längre skall göras till rätten utan

Prop. 1975/76:50

24

i stället till socialnämnden. Det bör därefter åligga nämnden att fullgöra vad som ankommer på delägare. Bl. a. bör nämnden vara skyldig att för­anstalta om bouppteckning, när ingen annan gör det. När förulsällningar finns, bör nämnden enligt promemorian liksom annan bouppleckningspliktig vara oförhindrad att i stället la initiativ till dödsboanmälan.

I 7 S lagen (1928:281) om allmänna arvsfonden anges atl rätten skall för­ordna god man atl företräda fonden när denna är arvinge eller universell lestamentstagare. Undantag görs dock bl. a. för det fallet att boet utvisar brist och god man inte behövs för all la vård om boets tillgångar. Undantag torde enligt promemorian också alltid böra medges när boet har så ringa omfattning att dödsboanmälan sker. Med hänsyn härtill föreslås en ändring i berörda paragraf

I promemorian föreslås vidare en ändring i 26 S protokollskungörelsen (1971:1066) av innebörd atl dödsboanmälan skall tas in i rättens boupp­teckningsprotokoll.

4.5    Kostnader m. m.

I promemorian påpekas atl kommunala förtroendemän och tjänstemän redan i dag är engagerade i arbetet med upprättande av bouppteckningar. Detta gäller i inte obetydlig utsträckning smärre dödsbon. Stockholms kom­mun t.ex. har årligen löneutgifter på mer än 200 000 kr. för tjänstemän som upprättar bouppteckningar och utreder sådana dödsbon. En skyldighet för kommunerna att genom socialnämnden medverka vid dödsboanmälan m. m. kan naturiigtvis i vissa fall innebära ökade kostnader. I de kommuner där man redan nu sysslar med boutredningar o. d. torde dock de samman­lagda kostnaderna bli lägre, eftersom systemet med dödsboanmälan blir mindre kostnadskrävande än motsvarande arbete med bouppteckningar.

Samtliga i promemorian föreslagna författningsändringar föreslås träda i kraft den 1 januari 1976. De nya bestämmelserna anses böra vara tillämpliga i fråga om dödsfall som inträffar efter ikraftträdandet.

Prop. 1975/76:50

25

5    Remissyttrandena 5.1    Allmänna synpunkter

Det i promemorian framförda huvudförslaget om en uppmjukning av bouppteckningsplikten har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av flertalet remissinstanser. Till dessa hör Malmö tingsräii. Göteborgs llngsiäit, rikspo­lisstyrelsen, DON, socialstyrelsen, kammarkollegiet, statistiska centralbyrån, riksrevisionsverkel, statens personalpensionsverk, bankinspektionen, riksarkivet, landsarkivet i Göteborg, länsstyrelsen i Malmöhus län, socialutredningen, fa­miljelagssakkunniga. Svenska kommunförbundet. Landstingsförbundet, Stock­holms kommunsiyielse, Malmö sociala ceniralnäinnd, Luleå komnninslyrdse, Sveriges domareförbund, Sveriges advokalsamfund, Svenska bankföreningen och Svenska sparbanksföreningen.

Malmö tingsrätt konstaterar att bouppteckningsförfarandet många gånger är onödigt betungande för de efterlevande. Det gäller särskilt när barn dör vid späd ålder utan att efterlämna tillgångar. I andra fall - exempelvis då ensamstående avlidit utan att efterlämna anhöriga och andra närstående och utan några egentliga tillgångar- upplevs etl upprätthållande av den obligatoris­ka bouppteckningsplikten som meningslöst. Stundom kan det t. o. m. vara ogöriigt att faen bouppteckning till stånd därför att någon bouppleckningsplik­tig inte kan anträffas och möjligheteratl av allmänna medel ersätta särskilt för­ordnad bouppteckningsförrättare saknas. Det arbete som i sådana fall läggs ned på atl upprätthålla bouppteckningsplikten är utan motsvarande nytta för vare sigenskildellerdetallmänna.Tingsrätienhälsardärför med tillfredsställelse en ordning som förenklar förfarandet i avsedda fall och som till offentlig myndig­het knyter det praktiska ansvaret för att erforderlig utredning av avlidens bo kommer till stånd. /?;fe/-É'v/s/o/;svÉ'/-A'É'/understryker del angelägna i atl förenkla bouppteckningsförfarandet. Verket ifrågasätter om man inte på vissa punkter kan gå längre än promemorieförslagel och uppnå ytteriigare förenklingar. Bankinspektionen anser de föreslagna ändringarna vara i väsentliga delar väl motiverade och ägnade atl i betydande utsträckning underiätta såväl enskildas som myndigheters befattning med dödsbon som upptar endast obetydliga tillgångar.

Riksarkivet framhåller att bouppteckningarna för äldre lid utgör ett centralt och viktigt källmaterial både då det gäller redovisningen av dödsbodelägare och redovisningen av boet. Den detaljerade specifikationen av lösöret har stort värde för forskningen. Även senare tiders bouppteckningar utgör ett värdefullt material för t. ex. ekonomisk-historisk forskning. Så har exem­pelvis studium av förmögenhetsbildning gjorts med bl. a. bouppteckningar

Prop. 1975/76:50

26

från 1930- och 1940-talen som källmaterial. Bouppteckningar har också an­vänts för att studera utbredningen av vissa maskintyper inom jordbruket. Källvärdet av bouppteckningarna är emellertid beroende av hur fullständig och detaljerad redovisningen av boets lösöre är. Under de senare årtiondena redovisas lösöret alltmer summariskt och schablonmässigt. Särskilt gäller detta mindre dödsbon. Ur kulturhistorisk synvinkel har därför bouppteck­ningarnas källvärde minskal samtidigt som ersättningsmaterial från annat håll otvivelaktigt ökat. Det informationsbortfall som dödsboanmälan skulle medföra då det gäller mindre bemedlades egendomsförhållanden lorde därför inte innebära en alltför stor förlust. Även från släktforskningssynpunkt torde en ofullständig uppräkning av dödsbodelägarna få accepteras då det gäller dödsbon efter mindre bemedlade. Därigenom undviks tidsödande efterforsk­ningar. Även landsarkivet i Göieborg konstaterar att man utan överdrift kan säga alt redovisningen i bouppteckningarna har blivit mer och mer sum­marisk och atl detta förhållande minskat deras värde för kulturhistorisk forskning. Det finns numera annat material, t.ex. tidningar, som ger ett bättre material för sådana undersökningar.

Länsstyrelsen I Malmöhus län anser att det i nu avsedda dödsbon knappast föreligger något behov av ett formbundet bouppteckningsförfarande med kal­lelser till dödsbodelägarna och i många fall mycket omfattande utredning om vilka som är dödsbodelägare, åtgärder som vid anlitande av t. ex. advokat kan förorsaka kostnader som överstiger boets tillgångar. Genom dödsboanmälan kan man bespara dödsbodelägarna onyttig pappersexercis och troligen ge tings­rätterna en inte obetydlig lättnad i arbetet med inregistrering av bouppteck­ningar. Innan förs'aget genomförs, bördock ett mer allsidigt statistiskt material inhämtas för bedömande av de väntade rationaliseringsvinsterna. faw///c/ags-sa/c/cHrtwgoframhålleratt de upprepade framställningarna om boupptecknings­pliktens begränsning visaratt det nuvarande obligatoriet i många hänseenden upplevs såsom onödigt och besvärande. En uppmjukningärdärför påkallad och de sakkunniga ansluter sig helt till den principiella tanken bakom förslaget att göra undantag från skyldighet alt förrätta bouppteckning. Också kommunför­bundet ställer sig uttryckligen positivt till promemorieförslaget. Luleå kom­munstyrelse konstaterar all det har förekommit att socialhjälp har utgått till be­gravningskostnader eftersom befintliga tillgångar använts till bestridande av bouppleckningskostnader för alt efterforska anhöriga, boende såväl inom som utom landet. Handläggningen av sådana ärenden är tids- och kostnadskrävan­de. Det har förekommit att dödsbodelägare kallats men att förrättningen har ägt rum utan atl någon av delägarna har infunnit sig. Detta har främst gällt när äldre syskon eller avlägsna anhöriga är dödsbodelägare.

Oowa/-e/ö/*w«(/ef anser atl den väsentliga vinsten med promemorieförslagel ligger i att allmänheten befrias från skyldigheten alt förrätta bouppteckning i så­dana fall, där det framstår som onödigt och ibland t. o. m. som stötande att

Prop. 1975/76:50

27

framtvinga en bouppteckning. För tingsrätternas del torde förslaget knappast medföra någon påtaglig minskning i arbetsbelastningen. Arbetsinsatsen föratt granska och registrera en dödsboanmälan torde nämligen enligt förbundet vara nästan lika stor som närdet gäller en enkel bouppteckning. Advokatsamfundet vitsordaratt behov föreliggerav att i synneriigen enkla dödsbon ersätta den or­dinarie bouppteckningen med etl anmälningsförfarande. Den föreslagna döds­boanmälan förefallerenligl samfundet vara väl ägnad alt fylla elt sådant behov. Också Svenska bankföreningen delar uppfattningen att ett förenklat förfarande bör kunna anordnas när den avlidne efterlämnar endast smärre tillgångar. För­eningen finner den förordade lösningen ändamålsenlig.

Hovrätten för Västra Sverige, Halmstads tingsrätt, riksskatteverket. Svenska försäkringsbolags riksförbund, Folksam och landsarkivet i Vadstena ställer sig kritiska till förslaget om uppmjukning av bouppteckningsskyldigheten.

Hovrätten för Västra Sverige anser alt de fall som avses med förslaget är av relativt okomplicerad natur och att de för den enskilde med nu gällande ordning inte kan anses vara särskilt betungande ur arbets- och kostnads­synpunkt. De obetydliga lättnader som ett eftergivande av boupptecknings­plikten i dessa fall skulle innebära för den enskilde kommer däremot att medföra ökad arbetsbelastning för socialnämnden och dess tjänstemän som enligt förslaget har att föranstalta om dödsboanmälan. Enligt hovrätten kan även antas alt allmänheten kommer alt försöka utnyttja möjligheten till dödsboanmälan i oträngt mål med åtföljande onödigt arbete för den tjäns­teman inom socialvården som har att ombesörja dödsboanmälan. Hovrätten anser att de fördelar som förslaget kan innebära för den enskilde skulle resultera i så stora nackdelar för det allmänna att någon rationalisering inte skulle uppnås.

Halmstads tingsrätt ifrågasätter om förslaget bör genomföras utan att man något mera ingående belyser och diskuterar frågor om bouppteckningens funktioner i civilrättsligt hänseende. Förvaltnings- och redovisningsupp­gifter uppkommer så snart det finns några tillgångar. Även om tillgångarna bara förslår till att betala begravningskostnaderna och andra av dödsfallet föranledda utgifter är någon form av förvaltning nödvändig. 1 princip är det den avlidnes rättsinnehavare som disponerar tillgångarna för berörda utgifter. Blir det medel över skall dessa fördelas. Erfarenheten torde visa att delägarna ofta har intresse av en sådan delning även när behållningen är obetydlig. Enligt tingsrättens mening torde en dödsboanmälan, i vart fall då någon behållning kan väntas uppkomma, inte kunna föranleda be­frielse från vissa förvaltnings- och redovisningsbestyr. Även perifera och kanske svårnådda andelsägare har rättigheter som i gällande regelsystem inte kan negligeras. Det måste alltid utrönas vem som är delägare. De för­valtnings- och redovisningsbestyr som har berörts torde knappast i praktiken kunna fullgöras enklare än genom en kontrollerad bouppteckning och en slutuppgörelse i form av slutredovisning - arvskifte. Sannolikt skulle ett eftergivande av bouppteckningskravet föra med sig att redovisningsskyl-

Prop. 1975/76:50

28

digheten inle sällan helt åsidosattes. Tingsrätten ifrågasätter därför om del är lämpligt att i föreslagen omfattning låta dödsboanmälan ersätta boupp­teckning. Införs dödsboanmälan, bör användningen strängt begränsas lill de huvudgrupper av fall som berörs i promemorian. Det rör sig sålunda om fall av klar medellöshet och när minderårig avlidit. Medellöshetsfallen torde kunna avgränsas genom alt del exempelvis anges att tillgångarna uppenbarligen inte förslår till annat än begravningskostnader och andra med dödsfallet sammanhängande kostnader. Redovisnings- och skiftesfrågorna får i sådana fall ingen aktualitet. Ifall den döde är minderårig kan exempelvis begränsningar göras till de okomplicerade fall, när egendomen är av mindre värde och skall tillfalla samboende föräldrar som redan före dödsfallet för­valtat den. Enligt tingsrättens mening skulle önskvärda förenklingar kunna nås utan att man behöver överge en generell bouppteckningsskyldighet. De formulär som har utarbetats av DON och som nu prövas vid bl.a. tingsrätten har synts mycket ändamålsenliga. Ytterligare förenklingar kan vara möjliga med några lagändringar och en mera liberal praxis. Tingsrätten nämner också all den inte har erfarenhet av några svårigheter att få in bouppteckningar. Sådana svårigheter är troligen i huvudsak begränsade till de största orterna.

/?/te5/cfl//ei'c/A.

Prop. 1975/76:50

29

kan uppnås med en obligatorisk blankett för bouppteckning och att man därför bör avvakta resultatet av DON:s arbete i detta avseende.

Försäkringsinspeklionen framhåller att bouppteckningen såsom rättsligt in­stitut har en central betydelse i skilda hänseenden. Det förefaller inspek­tionen synnerligen tveksamt, om man bör införa ett enklare institut där mycket viktiga fakta ej blir klart utredda och redovisade. De allt mer spridda gruppförsäkringarna - liv, olycksfall, barnolycksfall - med ofta beaktan­svärda belopp begränsar ju f ö. i slor utsträckning användningen av det i promemorian föreslagna systemet. Med hänsyn härtill anser inspektionen att bouppteckning bör behållas som enda rättsinstitut vid utredning av döds­bo men att del bör övervägas huruvida inte ett enklare boupptecknings­förfarande kan åstadkommas för vissa fall.

Svenska försäkringsbolags riksförbund konstaterar att försäkringsbolagen, särskilt livförsäkringsbolagen, i vissa avseenden har stor erfarenhet av döds­boutredningar. Detta sammanhänger med att vid dödsfall utfallande för­säkringsbelopp enligt föreliggande förmånstagareförordnanden i regel skall utbetalas till efterievande make, barn eller andra arvingar. För atl bolagen skall kunna tillse att beloppen tillfaller rätta mottagare och med riktig för­delning dem emellan måste bolagen begära tillförlitlig utredning om de berättigade. Denna utredning har i regel formen av ett dödsfallsinlyg med släktutredning från pastorsämbetet jämte bekräftelse eller komplettering av nära anhörig eller annan som väl känner till den avlidnes förhållanden. Särskilt sedan arvsrätten mellan utomäktenskapliga barn samt deras fäder och fädernefränder ändrades år 1969 måste försäkringsbolagen emellanåt infordra bouppteckningshandling för att kunna göra en riktig utbetalning. Om bouppteckning ersätts av dödsboanmälan och denna inte är tillföriitlig med avseende på den däri intagna förteckningen över dödsbodelägare, upp­står för både försäkringsbolagen och andra en besvärande ovisshet. Enligt förbundets mening kan inle antas att dödsboanmälan företrädesvis kommer i fråga när barn, ungdomar eller åldringar har avlidit, eftersom många av dem kommer att efteriämna försäkringsbelopp som utesluter dödsboanmä­lan. Det finns en stor frekvens av olika grupplivförsäkringar för bl. a. stu­derande och skilda föreningsmedlemmar samt t. ex. förarplatsförsäkringar och andra olycksfallsförsäkringar. Även om förbundet kan i stort instämma i en del allmänna uttalanden i promemorian som talar fören dödsboanmälan, finner förbundet alt det för enskilda dödsbodelägare och borgenärer kan vara i hög grad otillfredsställande att inte dödsboanmälan innehåller en till­föriitlig förteckning av intressenterna och de tillgångar som skall delas. Er­farenhetsmässigt är risken för konflikter mellan dödsbodelägare inte mindre när tillgångarna är små. Även om lösöret som brukligt är uppskattas lill ett lågt värde kan det bland tillgångarna finnas gamla släklföremål och andra tillhörigheter med stort affektionsvärde för delägarna i boet. Under alla för­hållanden skulle bodelning och arvskifte försvåras om delägarna inte kunde finna någon redogörelse för boets beskaffenhet per dödsdagen. En sådan

Prop. 1975/76:50

30

redogörelse är av betydelse som utgångspunkt även för den redovisning av boets förvaltning som delägarna har rätt att kräva, om längre tid förflyter mellan dödsfallet och skiftet. Dödsbodelägarna har visserligen givits en rätt att påkalla förrättande av bouppteckning trots att dödsboanmälan skett. Upp­kommer misshälligheterna vid arvskifte en längre tid efter dödsfallet, kan det emellertid vara svårt eller omöjligt att rekonstruera förhållandena vid tiden för dödsfallet, och en begäran om bouppteckning blir då ändamålslös. Förbundet är för sin del inte övertygat om att de fördelar som det framlagda förslaget kan medföra uppväger de nackdelar som skulle kunna väntas. På grund härav avstyrker förbundet förslaget. Först sedan praktiska erfa­renheter vunnits av resultatet av det arbete inom DON som pågår i syfte att förenkla bouppteckningsförfarandet torde man på nytt böra överväga huruvida behov finns av ett särskilt avvecklingsförfarande för små dödsbon. Folksam anför liknande synpunkter.

Landsarkivet i Vadstena konstaterar att dödsboanmälan skulle vara en från forskningssynpunkt mycket dålig ersättning för bouppteckningen. Om förslaget genomförs, skulle man komma fram till ett system ungefär mot­svarande det som tillämpades i Stockholm åren 1756-1924 under vilken tid s. k. fattigbevis upprättades i stället för bouppteckning när föga eller intet fanns att tillgå i dödsboet. Fattigbevisen utgör- liksom den föreslagna dödsboanmälan -en källa av högst begränsat forskningsvärde. Det har även visat sig att det i samband med de numera intensivt bedrivna undersök­ningarna beträffande arbetarklassens förhållanden har varit förenat med svå­righeter att erhålla kunskap om dennas rent konkreta miljö. Motsvarande skulle sannolikt komma att gälla även i fråga om den föreslagna döds­boanmälan. Det är ju inte i och för sig boets ekonomiska värde som är avgörande då det gäller materialets värde från forskningssynpunkt. Det synes inte heller troligt att man genom någon annan källa kan erhålla kunskap om olika befolkningslagers levnadsmiljö. Härtill kommer atl man vid jäm­förande undersökningar inte skulle kunna få korresponderande uppgifter om vissa befolkningsgruppers förhållanden. Enligt landsarkivets åsikt skulle det vara olyckligt om man som nu har föreslagits i viss mån skulle återgå till etl åtminstone i Stockholm tidigare tillämpat system med olikartad be­handling i fråga om redovisningen av dödsbon. Landsarkivet anser sålunda för sin del att det inle föreligger tillräckligt starka skäl för ett genomförande av den i promemorian föreslagna reformen.

5.2 Förutsättningar för dödsboanmälan

Hovräilen för Västia Sverige, som har avstyrkt införande av dödsboan­mälan, förklarar sig i och för sig inte ha något att erinra mot att tillgångarnas storiek las till utgångspunkt vid avgörande av frågan om boupptecknings-kravet kan efterges saml all den övre gränsen dras vid de i förslaget angivna beloppen. Bankinspektionen anser det vara av särskild vikt att avsteg från

Prop. 1975/76:50

-

31

bouppteckningsplikten inte görs, när den avlidne efteriämnar fast egendom eller tomträtt. Såväl inskrivningstekniska skäl som kravet på rättssäkerhet när det gäller uppgifter om fast egendom utgör motiv härför.

Länsstyrelsen i Malmöhus län framhåller all bouppteckningens viktigaste uppgift från fiskal synpunkt är att bilda underlag vid fastställande av arvs­skatt. De föreslagna villkoren för atl bouppteckningspliklen skall kunna efterges synes ur denna aspekt godtagbara. Även med beaktande av ku-mulationsreglerna i 19 och 41 SS AGL kan förslaget accepteras, eftersom boets behållning vid de föreslagna beloppsgränserna knappast kan beräknas nämnvärt översliga 3 000 kr. som utgör lägsta skattefria lott. Familjelags­sakkunniga anser att de föreslagna fasta värdegränserna om högsl 5 000 resp. 10 000 kr. får anses uppfylla kravet på ett lätt angivbart rekvisit för undantagsregelns tillämpning.

Domareförbundet har i huvudsak ingen erinran mot de föreslagna undan­tagen från skyldigheten alt förrätta bouppteckning. I de fall då dödsboets egendom avträds till förvallning av boutredningsman anser förbundet emel­lertid - i likhet med Malmö lingsräii - all bouppteckning av praktiska skäl alltid bör upprättas. De föreslagna värdegränserna synes förbundet väl av­vägda. Förbundet ifrågasätter emellertid om inte värdegränserna till und­vikande av ständiga lagändringar bör anknytas till basbeloppet. Att det skat­tefria avdragsbeloppet inte är indexreglerat torde knappast utgöra något hin­der häremot. Förbundet vill därför förorda att dödsboanmälan skall kunna ske om den dödes tillgångar inte överstiger ett halvt basbelopp eller, om den döde efteriämnar make, värdet av makarnas sammanlagda giftorättsgods inte överstiger ett basbelopp. Liknande synpunkter på en indexreglering anförs av Malmö tingsräii, socialstyrelsen, kammarkollegiet, bankinspektionen, riksarkivet, Stockholms kommunstyrelse och Svenska bankföreningen.

I fråga om beloppsgränsen 5 000 kr. för ensamstående avliden påpekar Malmö tingsrätt atl gränsen inte är någon garanti för att dödsboanmälan bara kommer att omfatta fall där arvsskatt inte utgår. 1 vissa fall är kost­naderna för begravning små och några bouppleckningskostnader förekom­mer inte. Kostnader för sorgkläder till anhörig och för traktering vid be­gravning är sparsamt förekommande. Den föreslagna ordningen medger därför skattepliktig arvslott inom ramen för en dödsboanmälan och blir sålunda inte förenlig med kravet på atl beskattningen skall vara likformig och rättvis. En erforderiig garanti uppnås först om beloppsgränsen sätts till 3 000 kr. Även rikspolisstyrelsen ifrågasätter del lämpliga i att avvika från det skattefria avdragsbeloppet 3 000 kr. Enbart den omständigheten att begravningskostnaderna antas regelmässigt uppgå till minsl 2 000 kr. torde inte utgöra ett tillräckligt vägande skäl att medge en sådan avvikelse. Någon skyldighet förrätten att beakta arvsskattefrågan vid kontroll av dödsbo­anmälan är inte praktiskt möjlig att ålägga, om dödsboanmälan utformas enligt förslaget. Inte heller torde det gå att ålägga särskild deklarationsskyldighet för de fall skattskyldighet föreligger. Styrelsen anser därför att beloppsgränsen bör knytas till det skattefria avdragsbeloppet.

Prop. 1975/76:50

32

Kammarkollegiet anser att bouppteckning bör vara obligatorisk, om den döde efteriämnar någon som skall laga arv eller testamente först sedan ar­vinge eller universell teslamentstagare har avlidit.

Riksskaiteveikei anser-som redan nämnts i avsnitt 5.1 -att bouppteckning alltid bör upprättas så snart det finns skulder i ett dödsbo.

Enligl promemorieförslaget skall försäkringsbelopp som tillfaller någon som förmånsiagare inräknas i boets tillgångar när det gäller all bedöma om bouppteckning behöver göras. Svenska försäkringsbolags riksförbund konstaterar att förslagels verkningar härigenom begränsas lill de fall då för­månstagare vid den avlidnes död erhåller utbetalning från försäkringen eller förfoganderätten över försäkring varifrån belopp helt eller delvis förfaller till betalning först efter dödsfallet. Däremot skulle värdet av försäkring med sådan lyp av förmånstagarförordnande som avses i 37 S 2 mom. första stycket AGL inte behöva medräknas bland tillgångarna. Förekomsten av sådan för­säkring måste emellertid beaktas bl. a. vid beräkning av efterievande makes och bröstarvinges rätt enligt 104 S andra stycket lagen (1927:77) om för-, säkringsavtal. Förordnanden av denna innebörd är mycket vanliga vid för­säkring med periodiska utbetalningar. Även om terminsbeloppen är låga representerar ändå sådan försäkring ofta ett ganska stort kapitalvärde. Enligt förbundets mening gör dessa omständigheter samt likheten mellan testa-menlariska förordnanden och förmånstagarförordnanden att det kan sättas i fråga om inle bouppteckning bör upprättas när den avlidne har efteriämnal försäkring till vilken förmånstagare insatts. Enligt 20 kap. 5 S andra stycket ÄB skall vid bouppteckning anteckning om här berörda förhållanden göras. Även Folksam fäster uppmärksamheten på att försäkringsbelopp som utgår på grund av förmånstagareförordnande som avses i 37 S 2 mom. första styck­et AGL enligt förslaget inte skulle behöva medräknas bland tillgångarna. Enligl Folksams mening bör lagtexten ändras så att bland tillgångarna skall medräknas försäkring vartill förmånstagare är insatt.

Malmö tingsrätt finner alt området för dödsboanmälan begränsas onö­digtvis genom förslaget att man i värdet av efteriämnade tillgångar skall räkna in förekommande förmänstagarförvärv från den avlidne. Sådana för­värv påverkar endast sällan fördelningen av kvariåtenskapen och medför bara i undantagsfall atl arvsskatt tas ut. Enligl tingsrättens mening bör därför övervägas om inte dödsboanmälan kan användas, även om försäkring med förmånstagarförordnande föreligger. En tillfredsställande garanti mot skattebortfall erhålls om skyldighet föreskrivs att i dödsboanmälan förteckna eventuellt förekommande förmånstagarförvärv och överiämna åt domstolen alt i det enskilda fallet avgöra om förvärvet skall medföra skyldighet all upprätta bouppteckning. Halmstads lingsräii anser att förekomsten av för­säkringar komplicerar förhållandena vid dödsboanmälan. Formulärets en­kelhet reduceras i hög grad. Enligt tingsrätten är det möjligt alt man i praktiken skulle kunna tillåta användning av anmälan även där försäkringar finns men boets övriga tillgångar är av ringa värde. Anmälan skulle då

Prop. 1975/76:50

33

behöva innehålla anteckning om förekommande försäkringar och komplet­teras av uppgifter från försäkringsgivaren.

Kaniinarkollegiei framhåller att bestämmelserna i 12 S första stycket AGL innebär att varje där avsett försäkringsbelopp eller kapitaliserat försäkrings­värde är att betrakta som arvfallen egendom. Enligt efterföljande bestäm­melser i paragrafen är dessa belopp i viss utsträckning skattefria. Kollegiet anser för sin del all dödsboanmälan bör kunna användas i de fall där till­gångarna jämte efter förmånslagaravdrag skattepliktig del av försäkring inte överstiger värdet av etl halvt basbelopp.

Flera remissinstanser uppehåller sig vid förslagels konsekvenser för bor­tovarande arvinges rätt. Luleå kommunstyrelse konstaterar att den enda ne­gativa effekten av den föreslagna förenklingen av bouppteckningsförfarandet synes vara alt dödsbodelägare och andra anhöriga i vissa fall inle eflerforskas och därigenom inle får kännedom om den anhöriges bortgång. Kommun­styrelsen anser att det kan ifrågasättas hur långt samhällets skyldigheter sträcker sig. Om det befinns erforderligt att anhöriga underrättas om ell dödsfall synes pastorsexpeditionen vara det offentliga organ som har största möjligheterna att efterforska och underrätta de anhöriga.

Malmö tingsrätt anför att den föreslagna beloppsgränsen inrymmer möj­ligheter till arvslott eller arvslotter av inte helt obetydliga värden, även om de inte uppgår till arvsskatteplikliga belopp. För det fall atl arvinge är bortovarande eller okänd tas hans rätt enligl nuvarande ordning lill vara genom godmansförordnande, ulan vilket registrering av bouppteckning inte kan ske, och arvskungörelse när värdet av lotten täcker kungörelsekosl-naderna. Den i promemorian föreslagna ordningen inrymmer inle motsva­rande rättsskydd för bortovarande eller okänd arvinge. Tingsrätten anser att sådan arvinges rätt inte kan lämnas helt oskyddad och att frågan därom bör övervägas. Även Göteborgs lingsräii ifrågasätter om dödsboanmälan skall kunna ske när arvskungörelse skall utfärdas. Innan sådan kungörelse sker, skall också rätten enligt 18 kap. 4S föräldrabalken ha förordnat god man. Att god man enligl föräldrabalken även i fortsättningen kan behöva förordnas understryks av kammarkollegiet.

Riksskalieverkei anser atl dödsboanmälan skulle förändra innebörden av bl. a. bestämmelserna i 16 kap. ÄB om preskription av rätt alt ta arv eller testamente, eftersom kallelse av arvingar och lestamentstagare förutsätter att bouppteckning förrättas. Sedan föreskriften om dödsboanmälan har iakt­tagits finns inga ylterligare föreskrifter om vad de eller den som har hand om boet i fortsättningen skall iaktta mer än bestämmelserna i 18 kap. 2 S ÄB som endast talar om elt slags tillsvidareförvaltning. Några komplet­terande föreskrifter om ändrad arvsrätt m. m. har inte getts. Förslagels in­tentioner förefaller verket oklara på denna punkt. Efterforskningar måsle göras, såvida avsikten inle är alt ändra arvsreglerna. Följden av förslaget blir då endast att efterforskningarna kan få göras vid en senare tidpunkt än, som nu, i samband med bouppteckningen. Riksskatteverket anser det

3 Riksdagen 1975/76. 1 saml. Nr 50

Prop. 1975/76:50

34

för sin del stötande atl införa längre gående schablonregler för preskription av arv än de som finns f n. Inte heller domareförbundet finner det klart hur kontroll skall ske att arvinge på okänd eller främmande ort får sin andel av behållningen i de fall då dödsboanmälan har skett och behållning finns i boet ulan att detta har omhändertagits av socialnämnden. Förbundet påpekar i detta sammanhang atl det även när dödsboanmälan sker tycks finnas anledning alt förordna god man för allmänna arvsfonden så snart det finns behållning i boet.

5.3 Utformningen av dödsboanmälan

Enligt förslaget är socialnämnden eller någon som nämnden har förordnal behörig att göra dödsboanmälan. Göteborgs tingsrätt finner valet av soci­altjänstemän för uppgiften att göra dödsboanmälan i och för sig invänd­ningsfrill. Tingsrätten påpekar emellertid att en utökning av den mångfald av uppgifter av olika slag som numera ankommer på socialnämnderna nöd­vändiggör en förstärkning av myndigheten med kompetent personal för arbetsuppgifter av ifrågavarande slag. För Göteborgs del har socialförvalt­ningen f n. inle några anslag för bouppteckningsändamål. Erfarenhetsmäs­sigt förekommer ej heller mer än en och annan gång atl i tingsrätten för registrering inges bouppteckning upprättad av någon socialtjänsteman eller annan kommunalt anställd tjänsteman enligt privat åtagande. Tingsrätten har varit inne på tanken om inte tingsrätten skulle kunna ombesörja bestyret med dödsboanmälan. Erforderlig personalförstärkning behövde inle bli om­fattande och inle särskilt kostsam. Inte heller kontakten med allmänheten skulle bli något problem. Det synes likväl tingsrätten främmande att dom­stolarna åläggs en organiserad serviceverksamhet av detta slag.

Även hovräilen .for Västra Sverige anser atl ett eftergivande av boupp­teckningsplikten i avsedda fall skulle medföra ökad arbetsbelastning för socialnämnden och dess tjänstemän. Den som skall göra anmälan har så­lunda att - förutom att inhämta vissa uppgifier rörande den avlidnes person och dödsbodelägarna - själv besöka den avlidnes bostad. Han måste därvid gå igenom lösöret och efteriämnade handlingar, särskilt testamenten, bo­delningsinstrument, äktenskapsförord och försäkringar, samt i förekomman­de fall undersöka efterlevande makes tillgångar. Även om några mer om­fattande efterforskningar inte behöver göras måste en förutsättning för elt förenklat förfarande som det föreslagna vara atl del arbete som föregår döds­boanmälan görs på ett så noggrant sätt att garantier erhålls för att anmälan i sak blir riktig. Den föreslagna ordningen kan ge upphov till svårbedömbara gränsfall när det gäller atl bestämma värdet av boets och efterlevande makes tillgångar. Den som gör dödsboanmälan bör också söka utröna om någon dödsbodelägare, borgenär eller annan behörig person molsätter sig en sådan anmälan, i vilket fall arbetet måsle avbrytas och bouppteckning förrättas i vanlig ordning.

Prop. 1975/76:50

35

Familjelagssakkunniga konstaterar att förslaget innebär atl dödsboanmälan görs av en företrädare för det allmänna efter erforderiig utredning. Här­igenom kan någon form av offentlig konlroll behållas också för de fall då bouppteckningsplikten efterges utan att den enskilde betungas onödigt. Den föreslagna ordningen kan de sakkunniga i princip tillstyrka.

Flera remissinstanser diskuterar i vilken omfattning behörigheten atl göra dödsboanmälan bör delegeras. Malmö tingsrätt anser alt uppgiften i många fall bör kunna delegeras lill dem som yrkesmässigt tillhandagår med upp­rättande av bouppteckningar, exempelvis begravningsbyråer eller andra med erfarenhet och sakkunskap i värderingsfrågor. Tingsrätten ifrågasätter om inte även advokat generellt kan utrustas med behörighet att göra döds­boanmälan. Halmstads tingsrätt konstaterar alt det i en del fall synes mest ändamålsenligt att socialnämnden gör anmälan. För andra fall kan det emel­lertid ligga närmare till hands att exempelvis överförmyndaren ombesörjer anmälan. Sannolikt skulle en ej alltför snäv krets funktionärer kunna ges behörighet. Till kretsen bör då kunna hänföras också personer som lått särskilt förordnande av rätlen. För landsbygdsförhållanden kan det exem­pelvis vara ändamålsenligt att förordnande ges åt förtroendemän m. fi. som regelmässigt brukar stå till tjänst med atl upprätta bouppteckningar och andra handlingar.

Socialstyrelsen har invändningar mot förslaget om socialnämnds medver­kan i samband med inträffade dödsfall. Rent principiellt kan det enligt sty­relsen inte vara tillfredsställande alt kommunerna påläggs uppgifter som det får anses tillhöra staten att ta ansvar för. Registrering av dödsfall och indrivande av arvsskatt är traditionellt typiska statliga angelägenheter. So­cialstyrelsen motsätter sig därför att kommunerna åläggs den föreslagna skyldigheten att i förekommande fall göra dödsboanmälan. Visseriigen har i somliga fall socialnämnd (social centralnämnd eller social distriktsnämnd) sådan kännedom om den avlidne att dödsboanmälan utan större besvär skulle kunna göras. Detta är emellertid inte alltid fallet. Den myndighet som normalt har den bästa inblicken i den avlidnes ekonomi och som torde ha de största förutsättningarna att göra korrekt dödsboanmälan är enligt socialstyrelsens mening den lokala skattemyndigheten. Det förefaller därför styrelsen lämpligare att den lokala skattemyndigheten åläggs skyldighet att göra dödsboanmälan. Skall f ö. lokalkännedom åberopas som skäl för so­cialnämnd att göra anmälan förefaller det naturiigare all lägga skyldigheten på den sociala distriktsnämnden, när sådan finns utsedd, och inte på social centralnämnd.

Svenska kommunförbundet, som ställer sig positivt till att kommunerna lämnar service i fråga om dödsboanmälan, anser att kommunerna bör ha frihet att bedöma vilken organisation som är mest lämplig i den enskilda kommunen.

Luleå kommunstyrelse yttrar beiräffande förslaget att anmälan om dödsfall i vissa fall skall göras till sociala centralnämnden alt detta synes vara helt i linje med den allmänna utvecklingen. Under senare är har det ofta fö-

Prop. 1975/76:50

36

rekommit alt dödsbodelägare kontaktat tjänstemän i nämnden och hemställt om hjälp med bouppteckning och rådfrågat om hjälp med kostnaderna. De förtroendemän eller tjänstemän som erhåller ifrågavarande uppdrag bör vara väl skickade alt avgöra huruvida bouppteckning är erforderiig eller om det kan vara tillfyllest med dödsboanmälan.

Kammarkollegiet anser att lill undvikande av dubbelarbete dödsboanmälan bör kunna få göras även av annan än socialnämnd eller någon som nämnden har förordnal. En begravningsförening t. ex. som har hand om boet bör få rätt att göra sådan anmälan. Eflersom föreningen ju ändå har alla uppgifter som behövs för en anmälan synes del kollegiet onödigt att behöva gå om­vägen via socialnämnden. Kollegiet anser f ö. atl del skulle kunna räcka om dödsboanmälan skedde i form av en deklaration under edlig förpliktelse. Riksrevisionsverkel förordar att anmälningsförfarandel görs generellt tillämp­bart på alla mindre dödsbon, oavsett vem som utreder boet. Verket påpekar att det vid vanlig bouppteckning är två personer som värderar tillgångarna i boel. Redovisade värden lorde normall godtas av domstolarna utan närmare kontroll. Det synes därför verket rimligt all motsvarande kan gälla även vid dödsboanmälan, dvs. all man godtar intyg av två trovärdiga personer om atl tillgångar saknas.

Riksskatteverket anser del olämpligt att inte boet uppges under edlig för­pliktelse vid dödsboanmälan. Inte minsl de formföreskrifter som gäller själv­deklaration för inkomst- och förmögenhetstaxering torde enligt verkets upp­fattning ha medfört en utbredd respekt för skriftliga uppgifter avgivna på heder och samvete. Den omständigheten alt en person inte med en försäkran på.heder och samvete behöver uppge underiaget för en beskattning torde innebära en ökad risk för oriktiga uppgifter. Det måste vara mera frestande att undanhålla en bankbok eller underiåta atl omtala en gåva när uppgiften om förhållandena inte behöver bekräftas på angivet sätt.

Domareförbundet framhåller att även om socialnämnden i många fall får antas känna till förhållandena i berörda dödsbon lorde nämnden i kanske flertalet fall sakna sådan kännedom. Särskilt gäller detta när det är små barn som har avlidit. Det förefaller därför förbundet vara alltför stelt att bara socialnämnd eller någon som nämnden har förordnal skall vara behörig att göra dödsboanmälan. Det finns fiera yrkesgrupper som åtar sig boupp-teckningsförrättningar och som har stor erfarenhet på området. Även sådana grupper av personer torde enligl förbundet med fördel kunna anförtros att göra dödsboanmälan. Därmed skulle också vinnas att påbörjade bouppteck­ningsförrättningar, där det först under dödsboutredningen visar sig att för­utsättningar för anmälan föreligger, utan omgång kan avbrytas för alt ersättas av det enklare förfarandet. Enligt förbundet synes betänkligheter inle kunna anföras mot att uppskattning av tillgångarna görs genom trovärdiga män. Även om sålunda förbundet anser atl dödsboanmälan skall kunna göras av andra personer än som föreslagits, bör likväl socialnämnden alllid ha det yttersta ansvaret för att anmälan görs. Som alternativ till att dödsbo-

Prop. 1975/76:50

37

anmälan skall göras av socialnämnd bör enligl Svenska bankföreningens me­ning kunna föreskrivas alt dödsbodelägare får göra sådan anmälan.

Svenska.försäkringsbolags riksförbund anser del nödvändigt att någon person underskriver en lämpligt formulerad försäkran och tar på sig ansvaret för att tillgångarna har riktigt och fullständigt uppgivits för anmälaren. Detta är viktigt eftersom särskilda gode män inte skall bekräfta värdena och det inle heller fordras av anmälaren att han gör några mera omfattande egna undersökningar angående kvarlåtenskapen och dennas värde. Den allmänna förekomsten av personförsäkringar understryker vikten av alt anmälaren gör sig noga underrättad om sådana försäkringar. Även efterlevande makes försäk­ring i vilken avliden make har ägt giftorätt skall medräknas med sitt värde per dödsdagen. Besked om detta värde måste i regel inhämtas från vederbörande försäkringsbolag.

Promemorieförslaget atl anmälan behöver uppta namn och bostadsadress på dödsbodelägare bara i den mån uppgifterna är kända för anmälaren be­handlas särskilt av några remissinstanser. Kammarkollegiet påpekar att det redan nu förekommer alt inte alla dödsbodelägare upptas i bouppteckningar av enklare slag.

Malmö lingsräii ifrågasätter om inte större krav bör ställas på dödsbo-delägarredovisningen. Påtalade svårigheter alt få fram korrekta förteckningar över delägarna förefaller tingsrätten överdrivna. Rådande svårigheter torde mindre vara förknippade med omgången atl få fram uppgift om vilka som är dödsbodelägare än med besväret alt nå vederbörande med kallelser till förrättning. Ett medgivande alt endasi för anmälaren kända delägare skall antecknas kan enligt tingsrätten medföra att delägarredovisningarna i an­mälningarna normalt kommer att vara ofullständiga. Som regel bör krävas att dödsbodelägarnas namn anges. Även Göteborgs tingsrätt understryker att det måste anses väsentligt alt kretsen av dödsbodelägare redovisas så fullständigt som möjligt, eftersom bouppteckningens primära uppgift i prin­cip alltjämt ligger pä det civilrättsligaplanet.

Bankinspektionen påpekar att ofullständig angivelse av delägarna kan för­orsaka vissa problem, bl. a. när det gäller atl avgöra vem som skall anses berättigad att få ut banktillgodohavande bland den avlidnes tillgångar. Bank äger enligt 67 S lagen (1955:183) om bankrörelse inte åberopa betalning till annan än rätt innehavare av bankbok. Också domareförbundet anser med hänsyn till den betydelse som dödsboanmälan kommer att ha som legi­timationshandling att dödsbodelägares namn som regel skall antecknas. En­dast om kravet härpå skulle föranleda en alltför slor arbetsinsats bör detta kunna efterges. Enligt förbundets mening är det rimligt att fordra att vissa efterforskningar görs. Det bör sålunda kunna krävas att kontakt tas med pastorsämbetet.

Svenska försäkringsbolags riksförbund framhåller att det är ofta inte till­räckligt att dödsbodelägarna redovisas i enlighet med promemorie­förslaget. Finns tillgängaratt skifta, måste under alla förhållanden vid skiftet

Prop. 1975/76:50

38

göras en undersökning om vilka som är delägare. Om ny gäld yppas efter dödsboanmälan, är det också av betydelse att veta vilka som i egenskap av dödsbodelägare primärt blir ansvariga för denna och, om den blir infriad av någon delägare, vilka han skall kunna kräva på andelar av skulden. Förbundet har nämligen uppfattat den föreslagna bestämmelsen i 21 kap. 19 S ÄB så att dödsbodelägarnas friskrivning från personligt ansvar för boets och den dödes skulder bara avser sådana skulder som var kända, när döds­boanmälan gjordes. Med hänsyn härtill och till intresset även i andra sam­manhang av atl förteckningen av dödsbodelägarna är lika tillförlitlig som vid bouppteckning torde enligt förbundets mening fordras att anmälaren införskaffar och bifogar till domstolen ett officiellt besked om vad som finns antecknat hos kyrkobokföringsmyndigheterna om den dödes närmaste arvingar, dvs. ett släktintyg av det slag som försäkringsbolagen regelmässigt kräver. Med hänsyn till att kyrkobokföringen inte i dessa hänseenden alltid är fullständig bör anmälaren dessutom begära skriftlig bekräftelse eller kom­plettering av släktintygel från någon nära anförvant till den döde eller annan som väl känner till hans förhållanden. Även sådant intyg infordrar försäkrings­bolagen.

Beträffande utformningen i övrigt av dödsboanmälan har ett fiertal re­missinstanser gjort skilda påpekanden. Halmstads tingsrätt anmärker att dödsboanmälan i många fall kan väntas ske sedan någon delägare vänt sig till socialnämnden med begäran om hjälp. Delägaren torde därvid ha att lämna uppgifter om boet. Enligt tingsrättens mening synes det kunna begäras att också delägaren - bl. a. med hänsyn till ansvaret mot övriga delägare - skriver under anmälan. Tingsrätten noterar också i sammanhanget att det inte är klariagt hur man tänker sig att anmälaren skall skaffa sig kännedom om boet. Inte heller är redovisat vilket ansvar anmälaren - som får antas handla i tjänsten - skall ha för uppgifternas riktighet. Ofla torde det vara nödvändigt att åtminstone interna anteckningar görs om varifrån uppgifter erhållits och vilka förhållanden som har varit kända för hand­läggaren.

Göteborgs tingsräii föreslåratt man, föratt i någon mån nedbringa antalet vitesförelägganden att inge bouppteckning, bör i samband med anmaning om bouppteckning upplysa om möjligheten att ersätta bouppteckningen med dödsboanmälan. Möjlighet finns även att genom annonsering eller på annal sätt tillkännage för allmänheten att den kan hänvända sig till socialnämnden för biträde i berörda fall.

DON uppehåller sig vid blanketten för dödsboanmälan. Enligt DON synes det lämpligt att domstolsverket fastställer formulär för dödsboanmälan samt ombesörjer tryckning och distribution av blankett i enlighet med formuläret. Blanketten förses lämpligen på baksidan med de anvisningar som kan be­hövas för anmälaren. I fråga om den särskilda rutin som berörs i prome­morieförslaget när den döde inte har fyllt aderton år, nämligen att pas-

Prop. 1975/76:50

39

torsämbetet eventuellt skall underrälla socialnämnden om dödsfallet, fram­håller DON atl en sådan ordning innebär onödigt arbete för pastorsämbeten och socialnämnder. I stället bör tingsrätternas bevakningsrutin för boupp­teckningar utformas så att i påminnelse att förrätta bouppteckning erinras om att det under vissa förutsättningar kan räcka med dödsboanmälan. Även advokatsamfundet ifrågasätter om inte en sådan upplysning bör ges.

Kammarkollegiet har upprättat ett eget förslag till hur en blankett för döds­boanmälan skulle kunna utformas.

Riksskatteverket finner det vara en brist alt, om dödsboanmälan lämnas, domstolen saknar möjlighet atl lillämpa bestämmelserna i 19 S AGL, efter­som det i dödsboanmälan inle skall lämnas uppgifl om tidigare förvärv eller försäkran alt sådant förvärv ej förekommit. Del kan i dessa fall inte röra sig om några större skattebelopp, när arvslotten är liten. Det oaktat måste dock enligt verkets uppfattning bestämmelserna ändras, t. ex. på så sätt att man från arvs- och teslamentslotter som vid skattläggningen skall sammanläggas med tidigare förvärv undantar lott vars värde uppgår lill högst 5 000 kr.

Även Svenska försäkringsbolags riksförbund framhåller alt om den döde under livstiden genom gåva förfogat över sin egendom och kvarvarande tillgångar inkl. försäkringar inle överstiger 5 000 kr. kommer dessa gåvor med den utformning lagförslaget har fått inte att redovisas. I de fall då någon nettobehållning återstår att ärva kan det för bröstarvinge vara lill nackdel att gåvorna inte blir antecknade på sätt som anges i 20 kap. 5 S tredje stycket ÄB. Denne måste för sådant ändamål påkalla bouppteckning.

Såvitt avser den lagtekniska utformningen ifrågasätter familjelagssakkun­niga lämpligheten av att göra anmälningsförfarandel till elt särskilt rättsligt institut som ar sidoordnat med bouppteckningsinstitutet. Enligl de sak­kunniga uppnås onekligen vissa fördelar med den föreslagna ordningen. Regelsystemet behäller sålunda en viss stadga och blir fortfarande helt för­behållet ÄB. Uppläggningen är emellertid förenad med vissa nackdelar. Enligt de sakkunnigas mening är det naturiigt all ulgå från 20 kap. 1 S ÄB, där bouppteckningsplikten f n. fastslås. I anslutning lill dessa bestäm­melser borde del kunna anges under vilka materiella förutsättningar bo­uppteckning inte behöver förrättas. Dessutom borde i lagrummet kunna anges atl, om bouppteckning inte behövs, anmälan om förhållandet skall inges till rätten av socialnämnd eller någon som nämnden förordnat. Vad som i övrigt skall åligga socialnämnden i fråga om anmälans form och innehåll torde lämpligen kunna regleras i särskild författning. Därutöver bör enligt de sakkunniga undersökas vilka ändringar som erfordras i ÄB med hänsyn till att i ett antal fall bouppteckning inte kommer atl förrättas.

Vad gäller rätten för delägare eller annan att särskilt begära att boupp­teckning förrättas anser familjelagssakkunniga att denna rätt bör prekluderas efter viss tids förlopp från det dödsboanmälan gjorts. Svårigheter torde näm­ligen kunna uppkomma om bouppteckning skall förrättas efter en längre

Prop. 1975/76:50

40

tid, när tillgångarna kan ha utskiftats. I övrigt bör bouppteckning förrättas under i stort sett samma förutsättningar som gäller för s. k. lilläggsboupp­teckning. Utöver fall då ny tillgäng har yppats kan bouppteckning sålunda behöva förrättas därför att till följd av annan felaktighet förutsättning för dödsboanmälan visar sig ej ha förelegat. Kännedom kan exempelvis ha vun­nits om testamente efter den döde, om rättshandling på grund av vilken egendom är enskild eller om förhållande som föranleder skyldighet atl er­lägga arvsskatt.

Förslag till ändringar i promemorians utkast lill lagtext lämnas även av Göteborgs tingsrätt, Malmö tingsräii, Halmstads tingsrätt, kammarkollegiet. Landstingsföl-bundet, domareförbundet, advokalsamfiindel. Svenska bankför­eningen och Svenska försäkringsbolags riksförbund.

5.4 Följdändringar m. m.

Hovrätten för Västra Sverige anser att det behövs regler om arvskifte, betalning av den dödes gäld och generellt undantag från arvsskatteplikt i fall när dödsboanmälan har gjorts.

Malmö liiigsräit påpekar att promemorieförslagel inle innehåller någon bestämmelse som ger domstol möjlighet att avvisa anmälan och förelägga dödsboet att i stället förrätta och ge in bouppteckning. Fall kan förekomma när domstolen genom inkommen kontrolluppgift om försäkring eller eljesi finner anledning anta att förutsättningar för dödsboanmälan inte föreligger. Tingsrätten tar också upp frågan om befogenhet för domstol atl meddela föreläggande om komplettering av innehållet i gjord anmälan. Tingsrätten är benägen att förorda att befogenhet i berörda hänseenden tillerkänns dom­stol utan att sådan befogenhet bör innebära skyldighet att i varie fall av dödsboanmälan pröva om bouppteckning i stället skall förrättas. Frågan om ansvar för oriktig uppgift vid eller i dödsboanmälan bör också upp­märksammas innan förslaget föranleder lagstiftning. Även domareförbundet anser atl denna fråga bör behandlas.

Halmstads tingsräii lar upp de föreslagna ändringarna i 18 kap. 2 S andra stycket ÄB och konstaterar att de i första hand synes åsyfta en lösning för det fall alt ingen tar hand om eller kan förmås ta hand om ett dödsbo med endast ringa tillgångar. Avsikten synes närmast vara att socialnämnden eller den nämnden förordnar skall ta hand om boet, göra dödsboanmälan och möjligen också avveckla boel. Om avsikten är alt ge nämnden långtgående uppgifter och befogenheter, bör detta enligl tingsrättens mening komma lill tydligare uttryck. Innebörden av social­nämndens befogenhet att förordna förvaltare är också något oklar. Riktigast synes det tingsrätten vara att ansvaret för förvaltningsuppgifterna liksom befogenheterna att vidta ifrågavarande uppgifter tillkommer nämnden. Nämnden bör därvid - utan särskild bestämmelse i ÄB - anses äga be­fogenhet alt delegera uppgifter till eller anlita biträde av sina tjänstemän.

Prop. 1975/76:50

41

Skall utomstående utses bör som hittills förordnande meddelas av rätten. Därmed erhåller man en tydlig anslutning till den förvaltningsordning som gäller för godmanskap enligt föräldrabalken.

Göteborgs tingsrätt ifrågasätter det lämpliga i atl anmälan om dödsfall i vissa fall skall göras hos socialnämnden. Hithörande ärenden är vanligen av brådskande natur och anknyter nära till övervakningen av alt boupp­teckning förrättas. Det bör därför övervägas om ej också i fortsättningen anmälan om dödsfall bör ske lill rätten, som då också i förekommande fall skall förordna god man alt ta hand om boel. Denne kan ju vara en socialvårdstjänsteman som, om förutsättningarna finns, tar initiativ till en dödsboanmälan.

Rikspolisstyrelsen anser att, om socialnämnd blir skyldig att förordna någon atl omhänderta avlidens egendom på sätt avses i 18 kap. 2S ÄB, det ej vidare bör åligga polisen att omhänderta sådan egendom.

Socialstyrelsen motsätter sig atl kommunerna åläggs atl ta hand om boet efter avlidna personer, eftersom del rent principielll inle kan anses vara tillfredsställande att kommunerna påläggs uppgifter som det far anses till­komma staten att ta ansvar för.

Kammarkollegiet anser det inte lämpligt att socialnämnd i de fall anmälan om dödsfall har gjorts till nämnden förordnar någon atl fullgöra vad som enligt 18 kap. 2 S första stycket ÄB åligger delägare, kollegiet anser att god man kan behöva förordnas i dessa fall även i fortsättningen. Alla dödsbon är inte små. Om t. ex. en person med stora tillgångar dör utan andra arvingar än syskon i USA är det olämpligt att kvariåtenskapen ens provisoriskt om­händertas av en av socialnämnden förordnad person. Ännu mindre bör so­cialnämnden - vilket är förslagets innebörd - de facto göras lill boutred­ningsman. En av rätlen enligt 18 kap. 4S föräldrabalken eller 18 kap. 2S ÄB förordnad god man måste enligt kollegiet vara lämpligare. Kollegiet anser inte heller att någon ändring är behövlig i 7 S lagen om allmänna arvsfonden. Sistnämnda uppfattning hyser även familjelagssakkunniga.

Riksrevisionsverkel anser att det bör klariäggas vilken funktion bouppteck­ningen har som underlag för kommande arvskifte, särskilt vad avser upp­gifter om arvsberätligade. Motsvarande gäller i vad mån dödsbodelägare skall underrättas om dödsfall. Likaledes synes del verket böra övervägas huruvida en tidsgräns bör fastställas inom vilken dödsbodelägare eller bor­genär senast skall kunna begära att bouppteckning upprättas i de fall när endast dödsboanmälan har ingivits.

Riksskalieverkei erinrar om att bröstarvinge enligt 7 kap. 4 S ÄB äger för utfående av laglott påkalla nedsättning av gåva. om en arvlåtare i livstiden bortgetl egendom under sådana omständigheter eller på sådana villkor alt gåvan till syftet är att likställa med testamente. Bröstarvingen har ett år på sig från det att bouppteckning efter arvlåtaren avslutades, om han vill väcka talan för att göra gällande sin rätt mot gåvolagare. F. n. har brös­tarvinge på grund av beslämmelserna i 20 kap. 2 S ÄB om kallelse till bo-

Prop. 1975/76:50

42

uppteckningsförrättning garanti för att han får kännedom om dödsfallet. Vid dödsboanmälan finns inte någon sådan garanti. Bestämmelserna i

18      kap. 2 S ÄB är inte ens formellt tillräckliga som garanti. Verket finner

sådana konsekvenser klart otillfredsställande och anser att man inte på ett

sådant fördolt sätt som förslaget innebär bör ändra reglerna om laglott. Mate­

riellt förefaller inte heller ändringen välmotiverad, eftersom det kan vara

fråga om fall där arvlåtaren gjort myckel stora gåvor. Så kan t. ex. en för­

mögen arvlåtare skänka bort alla sina tillgångar utom enkelt bohag med

ett bouppteckningsvärde ej överstigande 5 000 kr. Även om man för att

undvika berörda olägenheter låter 7 kap. 4 Sandra stycket ÄB vara oförändrat

uppstår enligt verkets mening otillfredsställande konsekvenser med insti­

tutet dödsboanmälan. Om nämligen klanderbar gåva gjorts men någon bo­

uppteckning inte avslutats, förblir den rättsliga situationen oviss för gåvomot-

tagaren under obestämd tid, eftersom bröstarvingars rätt till klandertalan inte

tidsmässigt begränsas. Motsvarande resonemang som nu förts gällerenligt ver­

kets uppfattning även den föreslagna ändringen av 8 kap. 8 S ÄB.

Riksskatteverket kritiserar även promemorieförslaget i vad del avser 21 kap.

19      § ÄB. Förslagetinnebär,påpekarverket,attettlindrigaregäldsansvarkom-

mer att gällaom bouppteckning inte har förrättals. En sådan ordning finner ver­

ket inte materiellt motiverad. Om olika ansvarsregler skall finnas borde det

rimligtvis vara så atl ett minskat gäldsansvar i första hand skulle komma i fråga

närbouppieckningharförrättats,eftersom man i den situationen harstörregar­

antier för alla uppgifters riktighet. Däremot kunde möjligen enligt verket över-

vägas att ändra den nuvarande föreskriften på sådant sätt, att ansvarsreglerna

inte skall gälla, om - vare sig bouppteckning har förrättats eller endast dödsbo­

anmälan har skett - den dödes tillgångar inte överstiger ett värde av 5 000 kr.

Vad gäller den föreslagna bestämmelsen i 21 kap. 19 Sandra stycket anser ver­

ket att bestämmelsen fårolika innebörd beroende påorsaken till att bouppteck­

ning har förrättals. Har bouppteckning förrättats på grund av att ny tillgång yp­

pats och förutsättning för dödsboanmälan därigenom inte längre föreligger, är

föreskriften enligt riksskatteverkets mening i och för sig klar och logisk. Del

blir fråga om ett slags lilläggsbouppteckning. Har emellertid bouppteckning

förrättats av annan anledning, framslården föreslagna regeln i 21 kap. 19 Sför-

sla stycket ÄB som tämligen godtycklig. Regler om gäldsansvaret bör- vilket

f n. är fallet - vara utformade så att man efter en viss begränsad tid når slutlig

visshet om vem som har ansvar. De föreslagna reglerna innebär bl. a. att en

dödsbodelägares ansvar under obegränsad tid framåt kan komma i en ny situa­

tion om någon påkallar förrättande av bouppteckning. Riksskatteverket anser

att olägenheterna av en sådan lagreglering inte kan accepteras.

Riksarkivet ställer sig frågande till vad som skall hända om t. ex. vär­deringsmannen efter genomgång av lösöret finner alt bouppteckningsvärdet överstiger gränsvärdet. Fråga blir då om värderingsmannen automatiskt blir bouppteckningsförrättare och skall kunna ta ul avgift för förrättningen. Elt annat spörsmål är om dödsboanmälan skall vara avgiftsfri även om boet

Prop. 1975/76:50

43

innehåller tillgångar nära gränsvärdet 5 000 kr.

Länsstyrelsen I Malmöhus län konstaterar att jämlikt 75 S kommunalskat­telagen (1928:370) och 15 S iagen (1947:576) om statlig inkomstskatt kan dödsbo efter framställning härom medges befrielse från att eriägga kvar­stående eller tillkommande skatt som har påförts den avlidne och som har förfallit till betalning efter dödsfallet. Vid handläggning av sådan framställning brukar länsstyrelsens taxeringsenhet regelmässigt infordra bouppteckning för att kunna bedöma delsom den avlidne harefterlämnat dödsbodelägare som vid hans frånfälle har varit beroende av honom för sin försörjning, delsom ömman-deomständigheter kan anses föreligga och dels om ett bifall till ansökan kan an­tas komma dödsbodelägarna till godo. Dessa uppgifter torde emellertid kunna inhämtas påannat sätt i de fall endast dödsboanmälan gjorts. Enligt 115 S tax­eringslagen är preskriptionstiden för eftertaxering beroende av det kalenderår under vilket bouppteckning efter den skatlskyldige har blivit ingiven för regi­strering. Någon ändring av denna paragraf aviseras inte i promemorieförslagel. Del kan emellertid enligt länsstyrelsen ifrågasättas om tillägget "eller dödsbo­anmälan" behöver införas i nämnda lagrum. Det synes inte sannolikt att efter­taxering blir aktuell, om den avlidne har efteriämnal bo vars tillgångar är så ringa som det härar fråga om.

Beträffande de föreslagna ändringarna i 7 kap. 4 S och 8 kap. 8 S ÄB anför familjelagssakkunniga att i de fall där bouppteckning inte skall krävas torde del bli förhållandevis sällsynt att talan förs mot gåvolagare. Har den avlidne bortgivit egendom av någon betydelse så att till följd av gåvan tillgångarna vid dödsfallet har kommil att understiga gränsen för bouppteckningsplikten, kunde det övervägas om den favör för gåvotagaren som den korta pre-klusionstiden utgör borde få räknas även från anmälan. Eftersom några sakliga ändringar på denna punkt knappast bör göras i förevarande sam­manhang bör dock regler, såsom det föreslås i promemorian, ges också för det fall att bouppteckning inte förrättas. De sakkunniga förordar dock att en frist för väckande av talan räknas inte från anmälan utan från dödsfallet.

I fråga om 18 kap. 4 S första stycket ÄB anför familjelagssakkunniga att särskilda bestämmelser om dödsboanmälan som legitimationshandling inle bör tas in i paragrafen. Bouppteckningen som behörighetshandling gentemot tredje man kan tämligen lätt ersättas med annan handling, l. ex. släktintyg från folkbokföringsmyndighet. Ingenting hindrar vidare att en socialnämnds­utredning om vilka som är delägare i boet rent faktiskt kan komma till begagnande, om det skulle uppstå tvekan huruvida boet är behörigen fö­reträtt. 1 18 kap. 4 S andra stycket ges f n. en särskild regel med avseende på den tid som förfiyter innan bouppteckning har skett. Är rättshandlingen brådskande och är tredje man i god tro, blir rättshandlingen gällande mot boet även om den har företagits utan medverkan av universell teslaments­tagare. Eftersom enligt förslaget bouppteckning alltid skall förrättas när det finns testamente efter den döde, synes det obehövligt med en regel om att motsvarande skall gälla innan dödsboanmälan har gjorts.

Prop. 1975/76:50

44

Familjelagssakkunniga anser att den nya bestämmelse som har föreslagits i 21 kap. 19 S första stycket ÄB torde få relativt liten praktisk betydelse vid sidan av den redan i samma lagrum intagna regeln. De sakkunniga ifrågasätter därför om den bör införas. Ansvarsordningen blir enligt de sak­kunniga även något förvirrande med tanke på att de ordinära ansvarsreglerna skall komma lill tillämpning, om senare bouppteckning ändock skall för­rättas. De sakkunniga påpekar vidare att regeln är avfattad så all ansvars­begränsningen inträder sä fort anmälan har gjorts, även om tillgångarna överstiger angivna maximibelopp. Regeln kommer därigenom i visst mot­satsförhållande till 14 S och lorde - om den skall införas - böra syfta på fall där de materiella förutsättningarna fördödsboanmälan-eller för befrielse från bouppteckningspliklen - föreligger och inte på den formella åtgärden att dödsboanmälan har gjorts. Enligt de sakkunniga infördes gällande be­stämmelser i 19 S om ansvarsbegränsning inte av skäl motsvarande dem bakom utsökningslagens regler om utmätningsfrihet, utan bara för att en klar och lättillämplig regel skulle erhållas. Promemorieförslagel kan därför sägas innebära atl man ger två olika regler för alt nå ett och samma mål, nämligen en skälig begränsning av ansvaret i medellösa bon. Föratt komma bort frän de svårigheter som uppslår med två olika regelsystem, vilka dess­utom delvis konkurrerar med varandra, skulle man enligt de sakkunniga , kunna tänka sig atl ändra paragrafen på det sättet att angiven ansvars­begränsning skall inträda när tillgångarna inte är större än att förutsättningar för dödsboanmälan - eller undantag från bouppteckningsplikten - förelegat. Här åsyftar de sakkunniga de angivna gränserna om 5 000 resp. 10 000 kr. ej andra förutsättningar för anmälan. Alt bouppteckning förrättas efter sär­skild begäran eller därför alt egendom var enskild bör exempelvis inte för­anleda ett vidsträcktare ansvar.

Domareförbundet ifrågasätter om det finns tillräckliga skäl att vidta sådana formella ändringar som de som föreslås i 19 kap. 2 S samt 21 kap. 1, 2 och 18 SSÄB. Sådana ändringarförorsakarenligt förbundels mening allmänheten och tillämpande myndigheter mera besvär än verklig nytta. Malmö tingsrätt gör liknande anmärkningar.

Svenska försäkringsbolags riksförbund drar slutsatsen att arvsskatt inte avses bli uttagen i de fall när anmälningsförfarandet tillämpas. Enligt förbundets mening torde detta förhållande kräva vissa följdändringar i AGL. Enligt förbundels mening kräver promemorieförslagel även en komplettering av övergångsbestämmelserna till lagen (1969:621) om ändring i ÄB. Arvsan­språk för vissa utomäktenskapliga släktingar födda före år 1970 preskriberas nämligen ibland, om inte arvingen var känd för dödsbodelägare, boutred­ningsman eller den som sitter i boet inom tre månader från dödsfallet eller, om bouppteckningen förrättas senare, senast vid bouppteckningen. Det bör övervägas om dödsboanmälan även i detta avseende skall jämställas med bouppteckning och huruvida kännedom om utomäktenskaplig arvinge hos

Prop. 1975/76:50

45

socialnämnd eller person, som enligt bemyndigande från sådan nämnd gör dödsboanmälan, skall tillerkännas betydelse för sådan arvinges arvsrätt.

5.5 Kostnader

Hovrätten för Västra Sverige konstaterar att den ökade arbetsbörda som enligt förslaget skulle komma att åvila socialnämnden uppenbarligen medför även ökade kostnader för det allmänna. De fördelar som, om förslaget genomförs, kunde vinnas för den enskilde skulle enligt hovrättens mening resultera i så stora nackdelar för det allmänna att någon rationalisering inte skulle uppnås. Hovrätten understryker att bouppteckningsskyldighelen helt naturligt i första hand bör åligga den enskilde som bäst känner till dödsboets förhållanden och ej vältras över på socialnämnden, för vars verksamhet detta arbete måsle framstå såsom främmande.

Även rikspolisstyrelsen påpekar att det medför vissa kostnader för kom­munerna, om dödsboanmälan skall göras av socialnämnd eller någon som nämnden har förordnat. Någon rätt för kommun att i förekommande fall ta ut ersättning av dödsboet har inte föreslagits. Med hänsyn till kravet att anmälan skall göras av en företrädare för det allmänna bör en sådan lösning inte heller förordas.

Socialstyrelsen kan för sin del inte acceptera atl socialnämnd åläggs skyl­dighet att se till att den avlidnes bo tas om hand i de fall ingen annan finns som gör detla, särskilt som detta automatiskt anses medföra skyldighet för vederbörande kommun att stå för de kostnader som inle täcks av till­gångarna i boet.

Familjelagssakkunniga -anmärker -att,om de uppgifter som nu vilarpå rätten och av rätten förordnad god man enligt 18 kap. 2 S ÄB överflyttas på so­cialnämnden och någon som nämnden förordnar, blir bestämmelserna till-lämpliga generellt. Den som erhållit förordnande kan därför komma atl få ta befattning även med dödsbon i vilka ingår större tillgångar. För del arbete han nedlägger torde fortfarande i första hand dödsboet böra bli er­sättningsskyldigt. Den som socialnämnden har förordnat att göra dödsbo­anmälan förutsätts också lägga ned visst arbete på sitt uppdrag, såsom alt göra undersökningar om tillgångar, delägare m. m. För detta arbete synes ersättning skola lämnas av kommunen. De sakkunniga vill dock framhålla atl gränsfall kan uppkomma, t. ex. om den som har förordnals enligt 18 kap. 2 S ÄB finner alt dödsboanmälan bör göras. När det allmänna i större ut­sträckning än hittills skall kunna kopplas in på boutredningar bör ersätt­ningsfrågorna uppmärksammas.

Kommunförbundet finner det svårt atl närmare överblicka de ekonomiska konsekvenserna för kommunerna av promemorieförslaget. Även om del för flertalet kommuner inte innebär att större uppgifter överförs till dem är del ändå fråga om ett nytt åliggande. Kostnaderna-för kommunerna måste

Prop. 1975/76:50

46

därför enligt förbundels mening beaktas vid diskussionerna om kostnads­fördelningen mellan stat och kommun. Förbundet förutsätter att samråd med förbundet kommer atl ske om de anvisningar som kan erfordras för reformens genomförande.

Stockholms kommunstyrelse konstaterar att det kommer att innebära en ökad arbetsbörda för socialnämnden om den skall göra dödsboanmälan och medverka vid avvecklingen av dödsbo, där så befinns erforderiigt. Detta förhållande medför avsevärt ökat behov av personal samt ökade kostnader i anledning därav och ökade övriga omkostnader. Styrelsen föreslår därför att statligt bidrag utgår för alt läcka de merkostnader som föranleds av atl vissa av de arbetsuppgifter som nu har åvilat tingsrätt överförs på kom­munen.

Prop. 1975/76:50

47

6    Föredraganden

6.1   Allmänna synpunkter

Nuvarande bestämmelser om bouppteckning i 20 kap. ärvdabalken (ÄB) innebär att bouppteckning är obligatorisk efter varje dödsfall. Bouppteckning förrättas av två gode män som i allmänhet tillkallas av dödsbodelägare som har hand om den dödes egendom. Till förrättningen skall i god tid kallas samtliga dödsbodelägare för att de skall kunna bevaka sin rätt. Vid för­rättningen upprättas en bouppteckningshandling som skall innehålla upp­gifter om - förutom den döde och dödsbodelägarna - den dödes tillgångar och skulder. Vidare redovisas i förekommande fall testamente, äktenskaps­förord och försäkringar. Den som är bäst förtrogen med boet försäkrar skrift­ligen under edlig förpliktelse att lämnade uppgifter är riktiga och de gode männen bekräftar med sina namn att allt har blivit korrekt antecknat och att tillgångarna har blivit rätt värderade. Bouppleckningshandlingen ges se­dan in till tingsrätten, som efter granskning fattar beslut om den skatt som i förekommande fall skall betalas till staten enligt lagen (1941:416) om arvs­skatt och gåvoskatt (AGL).

Den undantagslösa bouppteckningsplikten infördes år 1934. Dessförinnan hade i praxis kravet på bouppteckning ofta eftergetts, när enligt tillgängliga uppgifier tillgångarna var så obetydliga att de inte täckte annat än begrav­ningskostnaderna och andra utgifter i anledning av dödsfallet.

Bouppteckningsskyldigheten har under senare år satts i fråga vid åtskilliga tillfällen. Bl. a. har i riksdagen förts fram krav på att bouppteckningspliklen skall mjukas upp. Det har gjorts gällande att bärande skäl för upprättande av bouppteckning inte kan anses föreligga när exempelvis den avlidne var en medellös vuxen person eller etl barn utan efterlämnade tillgångar. Lag­utskottet (LU 1974:24) har uttalat sin förståelse för att man inför ett enklare förfarande än förrättande av fullständig bouppteckning i berörda fall.

Frågan om en uppmjukning av bouppteckningsplikten har övervägts i en inom justitiedepartementet utarbetad promemoria (Ds Ju 1975:6). Härvid har bl. a. gjorts en genomgång av de olika funktioner som bouppteckningen fyller. Främsta betydelsen brukar tillmätas bouppteckningens civilrättsliga uppgifter. Genom bouppteckningen klariäggs och dokumenteras grundläg­gande fakta i ett dödsbo i en bestämd och för alla dödsbon gemensam ordning. Bouppteckningen bildar utgångspunkt för dödsboförvaltningen och redovisningen av denna. Den utgör vidare en grund för bodelning och arv­skifte. Vid boets avveckling blir bouppteckningen härigenom av stor be­tydelse för den dödes rättsägare, framför allt dödsbodelägare och borgenärer. Bouppteckningen används vidare som behörighetshandling vid rättsliga trans­aktioner och utgör underiag vid handläggningen av olika domstolsärenden. En annan viktig funktion har bouppteckningen som underlag för åstad-

Prop. 1975/76:50

48

kommande av en rättvis och likformig arvsbeskattning. Från kulturhistorisk och ekonomisk-vetenskaplig synpunkt slutligen innehåller bouppteckningen värdefullt material som hittills har omfattat hela befolkningen.

Enligt promemorian skulle man, om boets tillgångar är små, kunna avstå från kravet på bouppteckning utan att berörda intressen alltför mycket träds för när. Det föreslås därför att ett förenklat förfarande, kallat döds­boanmälan, skall kunna ersätta bouppteckning när den dödes tillgångar inte överstiger 5 000 kr. Var den döde gift, får värdet av makarnas sammanlagda giftorättsgods inte överstiga 10 000 kr. Även om tillgångarna inte överstiger de angivna beloppen, bör enligt promemorian bouppteckning ändå ske i vissa fall, t. ex. när dödsbodelägare eller borgenär vill ha bouppteckning lill stånd eller när i kvariåtenskapen ingår fast egendom. Vid beräkningen av till­gångarnas värde har det vidare ansetts nödvändigt att medräkna försäk­ringsbelopp som efter den döde tillfaller någon som förmånstagare. Döds­boanmälan skall enligt promemorian göras av socialnämnden eller någon som nämnden har förordnat.

Vid remissbehandlingen har det stora fiertalet remissinstanser godtagit för­slaget om en uppmjukning av bouppteckningsskyldigheten. Från många håll understryks att reformen är angelägen, eftersom det ofta är meningslöst att upprätthålla obligatoriet. Det betonas också att det arbete och de kostnader som läggs ned på bouppteckningar många gångerär utan motsvarande nytta för vare sig enskilda eller del allmänna.

Ätskilliga remissinstanser finner det föreslagna systemet med dödsbo­anmälan vara en ändamålsenlig lösning. På några håll anser man dock atl systemet skulle innebära blott obetydliga lättnader för den enskilde men ökad arbetsbelastning för socialnämnden och dess tjänstemän. 1 fråga om följderna för tingsrätternas del anser somliga instanser att dödsboanmälan skulle kunna ge en inte ringa lättnad i arbetet, medan en remissinstans anser att förslaget knappast torde medföra någon påtaglig minskning i ar­betsbelastningen. Från något håll ifrågasätts om man inte på vissa punkter kan gå längre än promemorieförslaget och alltså söka uppnå ytteriigare för­enklingar.

Några remissinstanser ställer sig avvisande lill förslaget. Kritiken tar främst sikte på att en dödsboanmälan inte tillgodoser bouppteckningens civilrätlsliga funktion. Det understryks att del civilrättsliga regelsystemet - så snart det finns några tillgångar - förutsätter dödsboförvaltning och redovisningsåtgärder i vissa former. Risk finns annars alt svårnådda eller okända rättsägare berövas sin rätt. Erfarenheten visar, framhålls det, atl anspråken på en rättvis fördelning av avlidens tillgångar är stora även när behållningen är obetydlig. En viss risk anses även föreligga atl möjligheten till dödsboanmälan skall utnyttjas trots att förutsättningarna därför brister. Från ett håll anmärks att blotta förekomsten av skulder i ett dödsbo bör föranleda bouppteckning så att ÄB:s bestämmelser om den dödes gäld kan tillämpas. Från försäkringshåll betonas att de fullständiga uppgifterna i bo-

Prop. 1975/76:50

49

uppteckning om delägare - särskilt i fråga om utomäktenskapliga barn -är av betydelse för att försäkringsbolagen skall kunna göra korrekta ut­betalningar till förmånstagare.

För egen del anser jag att den diskussion om bouppteckningspliktens bestånd som har förts under senare år klart visar att bouppteckningsplikten i många fall uppfattas som en meningslös och betungande formalitet. Som tidigare nämnts gäller detta främst fall då ett barn utan nämnvärda tillgångar har avlidit eller då i övrigt boets tillgångar är små. Även om det arbete med enhetliga bouppteckningsformulär som hittills har bedrivits av DON kan leda till förenklingar vid bouppteckning torde man dock inte härigenom kunna uppnå tillräckliga lättnader i de åsyftade fallen. Det finns därför starka skäl att överväga en uppmjukning av bouppteckningsskyldighelen.

Som har angetts i promemorian fyller bouppteckningen i och för sig flera viktiga funktioner, främst i civil- och skatterättsliga avseenden. Det är dock tydligt att bouppteckningens betydelse växlar i olika dödsbon. Från civil­rättslig synpunkt torde uppenbariigen intresset av en bouppteckning vara ringa, om boets tillgångar och skulder är små. Delägarnas anspråk på re­dovisning minskar naturiigen om rätten till arv gäller bara obetydliga värden. Även för borgenärernas del torde intresset av en fullständig redovisning vara väsentligt mindre, när tillgångarna är obetydliga. På denna punkt bör också beaktas den praxis som har utvecklats under senare år och som innebär att bouppteckningarna i ordinära dödsbon - särskilt i storstadsregionerna - ger en alltmera summarisk och schematisk redovisning av tillgångarna. Värderingen av lösöret sker ofta klumpvis, vilket försvårar eller omöjliggör identifiering av enstaka föremål och därmed efterkontroll. Själva boupp­teckningsförrättningen har i många fall rationaliserats så alt i praktiken bara bouppgivaren och en förrättningsman deltar. 1 fråga om arvskifte torde ÄB:s bestämmelser i stor utsträckning inte tillämpas, utan det skriftliga skiftet ersätts av en formlös delning. Möjligheten härtill beror givetvis till stor del på - förutom boets omfattning och innehåll - delägarnas inställning och sammansättning. Efteriämnar den döde make eller vuxna bröstarvingar, behöver de ofta inte något formellt delnings- eller skiftesinslrument. Finns det å andra sidan t. ex. omyndiga delägare eller ingår fast egendom i boet måste vanligen ett regelrätt arvskifte äga rum.

Som har framhållits i promemorian kan det naturligtvis även i mycket små dödsbon förekomma att delägarna hyser misstänksamhet mot varandra och inte kan bli överens om vad som tillhör boel och hur del bör avvecklas. Detta utgör dock inte en tillräcklig anledning att generellt upprätthålla bo­uppteckningsplikten. Påpekas bör att det naturligtvis inte är något som hind­rar att bouppteckning förrättas även i fall då den inte är obligatorisk.

Vissa problem kan också uppstå när dödsbodelägare vistas på avlägsen ort e. d. Risk finns i så fall för att hans rätt inte beaktas i olika avseenden. Inte heller detta utgör dock enligt min mening anledning alt upprätthålla kravet på bouppteckning när tillgångarna är obetydliga. Hänsynen till av-

4 Riksdagen 1975/76. 1 saml. Nr 50

Prop. 1975/76:50

50

lagset boende dödsbodelägare talar dock för alt man inte går så långt när det gäller att efterge kravet på bouppteckning som har föreslagits i pro­memorian.

Även hänsynen till borgenärer utgör ett skäl mot att alltför mycket mjuka upp bouppteckningsplikten. Klart är emellertid att det inle är nödvändigt med bouppteckning, om tillgångarna är så obetydliga att de inte till någon del förslår till gäldande av fordringar som innehas av den dödes borgenärer.

När det därefter gäller de skattemässiga aspekterna torde det inte föreligga något hinder mot att ersätta bouppteckningen med ett förenklat förfarande, om dödsbobehållningen är så ringa att någon arvsskall inte skall utgå. För att förhindra atl skatt undandras staten torde det dock vara nödvändigt alt låta någon annan än de enskilda dödsbodelägarna avgöra om boupp­teckning kan underiåtas. Vidare kan det finnas skäl att sätta gränsen för tillgångarnas värde lägre än som har föreslagits i promemorian. Jag åter­kommer till detta i ett följande avsnitt.

Vad i övrigt gäller de invändningar mot promemorieförslagel som har gjorts under remissbehandlingen anser jag inte att önskemålet om boupp­teckning för att underiätta utbetalning av försäkringar kan tillmätas av­görande betydelse. Utredning om förmånstagare får inhämtas i annan ord­ning. Även i andra fall när bouppteckning nyttjas som behörighetshandling lorde den kunna ersättas av annan handling, t. ex. släktintyg från folk­bokföringsmyndighet. Vidare torde det från forskningshåll kunna accepteras alt bouppteckningar i viss utsträckning faller bort. Beaktas bör härvid bl. a. atl, som nyss nämndes, bouppteckningarna i mindre dödsbon har kommit att utformas alltmer summariskt samt att olika gruppers levnadsförhållanden numera i högre grad än tidigare blir föremål för sociologiska och statistiska undersökningar på grundval av annat material än bouppteckningar.

Sammanfattningsvis anser jag övervägande skäl tala för att man inför en ordning som innebär alt bouppteckning under vissa förutsättningar skall kunna underlåtas och ersättas av en dödsboanmälan. De förutsättningar som härvid bör gälla ämnar jag gå in på i följande avsnitt.

Jag vill i detta sammanhang framhålla att även om man inför en möjlighet att i vissa fall underlåta bouppteckning, så hindrar detta givetvis inte att man prövar alla möjligheteratt förenkla bouppteckningsförfarandet i sådana fall då bouppteckning alltjämt måste ske. På denna punkt är bl. a. del på­gående arbetet med enhetliga formulär för bouppteckningar av intresse. Ar­betet, som tidigare har bedrivits av DON, avses fortsätta inom domstolsver­ket.

6.2   Förutsättningar för dödsboanmälan

I promemorian föreslås att frågan om befrielse från bouppteckningsplikten avgörs med utgångspunkt i ett rent ekonomiskt kriterium. Tillgångarnas storiek förutsätts därvid bli avgörande. Vid avvägningen av hur stora till-

Prop. 1975/76:50

51

gångar som kan tillåtas är del enligt promemorian naturiigt att utgå från det skattefria avdragsbeloppet 3 000 kr som avgår från varje lott vilken be­skattas enligt klass 

II 

eller klass III i 28 S AGL. Därutöver bör hänsyn tas till att tillgångarna i ett dödsbo i princip alltid minskas med begravnings-och bouppteckningskostnader. Mot bakgrund härav föreslås i promemorian att bouppteckning skall få ersättas med dödsboanmälan, om värdet av den dödes tillgångar inte överstiger 5 000 kr. Vid beräkningen av denna summa bör av skattehänsyn inräknas försäkringsbelopp som tillfaller någon som förmånstagare, trots att beloppet inte ingår i kvarlåtenskapen efter den döde.

Till förslaget om en 5 000-kronorsgräns är knutna vissa förbehåll. Om den döde efteriämnar make, får makarnas giftorättsgods tillsammans vara värt högst 10 000 kr. Bouppteckning skall vidare alllid ske, om den döde efteriämnar fast egendom eller tomrätt. Motsvarande föreslås - med hänsyn till bl. a. möjligheten av efterarv -gälla, om den döde efteriämnar testamente eller enskild egendom eller om efterievande make har sådan egendom. Vida­re förslås att bouppteckning alltid skall ske, när dödsbodelägare, borgenär eller annan vars rätt kan vara beroende därav begär det.

Vid remissbehandlingen har från många håll salts i fråga om inte de tillåtna värdegränserna för dödsboanmälan bör indexregleras. Det har därvid föreslagits att dödsboanmälan skall kuiina ske om den dödes tillgångar inte överstiger ett halvt-basbelopp eller, när den döde var gift, värdet av makarnas sammanlagda giftorättsgods inte överstiger ett basbelopp. Ett par remiss­instanser anser att värdet av den dödes tillgångar inte bör få överstiga det skattefria avdragsbeloppet 3 000 kr. Risk finns annars för att arvsskatt undandras staten.

Förslaget att bland den dödes tillgångar skall räknas in försäkringsbelopp som tillfaller någon som förmånstagare kritiseras av flera remissinstanser, som framhåller att systemet med dödsboanmälan kompliceras och i onödan begränsas om hänsyn måste tas till sådana förmånstagarförvärv. Kammarkollegiet anser för sin del att dödsboanmälan bör få göras, om till­gångarna jämte - efter förmånslagaravdrag enligt 12 S andra stycket AGL -skattepliktig del av försäkring inle överstiger värdet av ett halvt basbelopp. Från försäkringsbolagens sida påtalas att försäkringsbelopp som utgår på grund av förmånstagarförordnande som avses i 37 S 2 mom. första stycket AGL enligt förslaget inte skulle räknas med bland tillgångarna. För att man skall undgå denna inkonsekvens ifrågasätts av en remissinstans om inte bouppteckning alltid bör förrättas när den döde har efteriämnal försäkring till vilken förmånsiagare har satts in.

Beträffande övriga villkor som i promemorieförslaget uppställs för döds­boanmälan har remissinsianserna inte gjort några invändningar. Från etl par håll görs emellertid gällande att bouppteckning av praktiska skäl också alltid bör upprättas, om boets egendom avträds till förvaltning av bout­redningsman. Vidare hävdar en remissinstans att man av hänsyn till den dödes fordringsägare bör ställa upp det mera långtgående villkoret att döds-

Prop. 1975/76:50

52

boanmälan bör få förekomma bara om skulder saknas i dödsboet.

Flera remissinstanser slutligen anser att den föreslagna ordningen inte i tillräcklig grad värnar om bortovarande eller okänd arvinges rätt. Behov av bouppteckning kan enligt dessa instanser i regel alltid antas föreligga när god man skall förordnas för sådan rättsägare och arvskungörelse är ak­tuell. I ett remissyttrande sätts dock i fråga hur långt det allmännas skyl­digheter bör sträcka sig vid efterforskandet av rättsägare efter den döde.

För egen del vill jag lill en början instämma i förslaget att ett rent eko­nomiskt kriterium bör vara avgörande för om kravet på bouppteckning skall kunna efterges. Som framhålls i promemorian räcker det inte att fästa av­seende vid boets behållning utan bestämmande bör i stället vara tillgångarnas storlek.

När del sedan gäller att avväga hur stora tillgångar som bör tillåtas är det givetvis angeläget alt gränsen sätts så, att det uppstår en märkbar ra­tionaliseringseffekt för myndigheter och enskilda. Från den synpunkten in­nebär promemorieförslaget avsevärda fördelar. Enligt vad som anförs i pro­memorian skulle nämligen sannolikt mer än 20 % av bouppteckning­arna kunna ersättas av dödsboanmälan, om institutet utformas så som fö­reslås. Samtidigt kan man inte bortse från att förslaget i vissa siluationer kan vara till nackdel för den dödes rättsägare. Sätts värdegränsen till 5 000 kr, innebär det att ett dödsbo kan innehålla åtskilliga tillgångar i form av lösöre o. d. som visseriigen saknar större ekonomiskt värde men som ändå är av intresse för dödsbodelägarna. Dessa torde då ibland behöva den mera fullständiga redovisning som följer med en bouppteckning. Särskilt gäller detla, som tidigare har nämnts, om det finns dödsbodelägare som vistas på okänd eller avlägsen ort.

Det kan inte heller bortses från att staten i undantagsfall skulle kunna gå miste om arvsskatt, om en värdegräns på 5 000 kr införs. Även om begravningskostnader o. d. i de allra fiesta fall torde vara så höga att de tillgångar som återstår sedan dessa kostnader har dragits av understiger den lägsta skattepliktiga lotten om 3 000 kr, torde det någon gång kunna uppståen skattepliktig rest.

Till de nu gjorda invändningarna mot promemorieförslaget kommer att huvudregeln om en 5 000-kronorsgräns har måst förses med en rad undantag och villkor som komplicerarden praktiska tillämpningen.

Med hänsyn till det sagda har jag kommit fram till att värdegränsen bör sättas lägre än som har föreslagits i promemorian. Enligt min mening torde flertalet av de nackdelar som är förenade med promemorieförslaget kunna undvikas, om man som villkor för dödsboanmälan stipulerar att den dödes tillgångar inte (år överstiga begravningskostnader och andra utgifter med anledning av dödsfallet. En sådan begränsning kommer visseriigen att innebära att rationaliseringseffekten av det nya sy­stemet minskar, eftersom dödsboanmälan kommer att kunna göras i be­tydligt färre fall än som följer av promemorieförslagel. Å andra sidan torde

Prop. 1975/76:50

53

dödsboanmälan även med den nu angivna begränsningen kunna göras i flertalet av de situationer där gällande ordning anses särskilt betungande eller onödig. Hit hör sålunda flertalet av de fall då den döde är ett barn eller en medellös eller så gott som medellös vuxen person.

Jag föreslår alltså att dödsboanmälan skall få ersätta bouppteckning, om den dödes tillgångar inte förslår till annat än begravningskostnader och andra utgifter med anledning av dödsfallet. Med denna utformning av förutsätt­ningarna för dödsboanmälan uppnås flera fördelar. Dödsbodelägarna kom­mer inle att gå föriusliga någon rätt, eftersom dödsfallskostnaderna skall betalas innan arvskifte sker och det alltså i det angivna fallet inte finns några tillgångar att skifta. Inte heller för borgenärernas del torde det återstå några tillgångar, eftersom begravningskostnader o. d. alltid torde betalas in­nan övriga skulder regleras. Beaktas bör också att, om dödsboet försätts i konkurs, begravningskostnader har företräde framför oprioriterade och vissa prioriterade fordringar.

Vid sammanräkningen av värdet på den dödes tillgångar bör det inte vara nödvändigt att räkna in försäkringsbelopp som på grund av förmåns­tagarförordnande inte ingår i kvariåtenskapen. Kontrollen av förmånsta­gares förvärv kan tillgodoses i annan ordning. Till denna fråga återkommer jag i ett kommande avsnitt.

Om tillgångarna inte får överstiga dödsfallsutgifterna, är det knappast troligt att det bland tillgångarna kan rymmas fast egendom eller tomträtt. Skulle detta i något enstaka undantagsfall inträffa, bör dödsboanmälan inte få göras. I stället måste bouppteckning förrättas av bl. a. inskrivningstekniska skäl. Enligt min mening kan det förväntas att dödsbodelägarna i sådana fall själva lar initiativ till bouppteckning, även om en sådan inte är ob­ligatorisk enligt lagen. Med hänsyn härtill och till att frågan mest torde ha teoretiskt intresse synes det inte erforderiigt att belasta lagtexten med något uttryckligt förbehåll i ämnet.

När den döde efteriämnar make, bör vid beräkningen av den dödes tillgångar hänsyn tas även till hans andel i den efteriämnade makens gif­torättsgods. En konsekvens härav torde ofta bli att bouppteckning måste förrättas. Härden dödes make uteslutande enskild egendom behövs däremot i och för sig inte bouppteckning. Är den dödes tillgångar så små att de inte förslår till annat än begravningskostnader e. d., innebär delta, som nyss har sagts, att något arv inte utgår efter honom. Det kan då heller inte bli fråga om något efterarv vid den sist avlidne makens död. Därmed bortfaller den anledning att förteckna makars enskilda egendom som finns när den döde efteriämnar egendom som tillfaller någon som arv. Vad som nu har sagts gör att inte heller förekomsten av testamente behöver föranleda bo­uppteckning när tillgångarna är så små att de inte täcker annat än begrav­ningskostnader o. d.

Sätts värdegränsen för dödsboanmälan så lågt som nu har angetts, anser jag det inte nödvändigt att, som har föreslagits i promemorian, tillerkänna

Prop. 1975/76:50

54

den dödes borgenärer någon rätt att påfordra bouppteckning. En förutsättning är dock givetvis atl dödsboanmälan används endast när lagens villkor verk­ligen är uppfyllda. På den punkten anser jag all man får tillräckliga garantier om man, som jag senare skall återkomma till, låter anmälan göras bara av någon som har utsetts genom det allmännas försorg.

I promemorian föreslås att, utöver borgenär, även dödsbodelägare eller annan enskild rättsägare skall kunna påkalla bouppteckning, trots att döds­boanmälan redan har gjorts. Onekligen kan etl sådant syslem medföra prak­tiska svårigheter, särskilt om begäran om bouppteckning framställs efter lång tid. Med de mera begränsade förulsällningar för dödsboanmälan som nu har förordats blir det enligt min mening inte heller nödvändigt alt ge dödsbodelägare en så vidsträckt rätt att påkalla bouppteckning som följer av promemorieförslaget. Rätten att påkalla bouppteckning sedan dödsbo­anmälan har gjorts bör i stället begränsas till fall då ny tillgång yppas och därigenom de materiella förutsättningarna för dödsboanmälan rubbas. I så­dant fall bör det naturligen uppslå också en skyldighet för delägare atl låta förrätta bouppteckning. Lika litet som vid s. k. tilläggsbouppteckning bör någon särskild sista tidpunkt för förrättningen anges.

6.3   Utformningen av dödsboanmälan

I promemorian framhålls att ett förfarande med dödsboanmälan måsle göras mycket enkelt, om förfarandet skall innebära några väsentliga fördelar i jämförelse.med en okomplicerad bouppteckning. Jag är av samma upp­fattning. Enligt min mening medför också de nyss förordade förutsättning­arna för bruket av dödsboanmälan att förfaringssättet kan göras jämförelsevis smidigt.

Liksom när det gäller bouppteckningar bör dödsboanmälningar ges in lill tingsrätten. Viktigt är emellertid alt tingsrätten inte betungas med en skyldighet att ingående pröva huruvida anmälningen är riktig i sak. För tingsrättens del bör det i stället uteslutande bli fråga om en formell gransk­ning. I första hand bör kontrolleras att antingen bouppteckning eller döds­boanmälan ges in i räll lid. Har dödsboanmälan gjorts, bör den fortsalta granskningen inskränka sig lill en kontroll av all i lag angivna föreskrifter om anmälan har iakttagits. Jag återkommer till delta i specialmotiveringen.

Ansvaret för att en dödsboanmälan är riklig i sak skall enligl promemorian åvila socialnämnden eller den som nämnden har delegerat uppgiften lill. Sådan delegation föreslås normalt ske lill tjänsteman inom socialvården. Även nämndeman eller annan förtroendeman med erfarenhet av boupp­teckningsförrättningar bör emellertid enligl promemorian kunna komma i fråga. Att anmälan skall göras av företrädare för det allmänna anses erbjuda garanti mot felaktigheter och missbruk. Tjänstemän vid socialnämnd eller i förekommande fall social centralnämnd förutsätts vara särskilt lämpade för uppgiften, bl. a. eftersom de inte sällan torde ha haft att göra med den

Prop. 1975/76:50

55

avlidne när denne var i livet. Förslaget i denna del ansluter också till den ordning som på många håll förekommer och som innebär att kommunala förtroendemän eller tjänstemän ombesörjer bouppteckning efter personer som vid sin bortgång var ensamslående, utan tillgångar eller omhändertagna för vård.

Vid remissbehandlingen har man på några håll ansett alt kravet på so­cialnämndens medverkan är onödigt stelbent. Strängare krav än vid bo­uppteckning anses inte nödvändiga. Eventuellt kunde det räcka om anmälan gjordes av dödsbodelägare. Socialstyrelsen motsätter sig i princip atl kommunerna åläggs uppgifter som har anknytning lill registrering av dödsfall och indrivande av arvsskatt, eftersom sådan verksamhet av tradition är en statlig angelägenhet. Från kommunal sida har man emellertid i hu­vudsak ställt sig positiv till atl kommunerna lämnar service i fråga om dödsboanmälan.

För egen del vill jag betona vikten av del allmännas medverkan i an­mälningsförfarandel. En offentlig kontroll torde, somjag redan tidigare har antytt, vara nödvändig för atl inte möjligheten till dödsboanmälan skall missbrukas. Del är också viktigt att de personer som gör dödsboanmälan har behövlig erfarenhet och tillräckliga kunskaper. Enligt min mening er­bjuder promemorieförslaget på denna punkl en lämplig lösning. Jag föreslår alltså att dödsboanmälan alltid skall göras av socialnämnden eller någon som nämnden har förordnat.

Vad sedan gäller socialnämndens möjlighet till delegation framhåller åt­skilliga remissinstanser atl nämnden bör kunna ges tämligen fria händer. Som exempel på lämpliga personer vid sidan av kommunala förtroendemän och tjänstemän anges bl. a. advokater och andra som yrkesmässigt tillhan­dagår allmänheten med bouppteckningar eller som har erfarenhet och sak­kunskap i värderingsfrågor.

För atl systemet med dödsboanmälan skall fungera väl måste den enskilde ulan större besvär kunna nå någon som är behörig att göra anmälan. Enligt min mening är det därför motiverat att socialnämnden ges möjlighet att delegera anmälningsrätten till personer inom en ganska vid krets. Avgörande för om förordnande skall kunna meddelas bör i första hand vara atl den tilltänkte besitter erforderiig kompetens för uppgiften samt att han kan antas bevaka enskilda och allmänna intressen i den utsträckning som behövs. Innan förordnande meddelas måste härjämte ersättningsfrågan vara löst. Anmälaren lorde - i den mån uppgiften inte åligger honom i tjänsten -i regel böra uppbära särskild ersättning av kommunen för uppdragets full­görande. Som jag senare skall återkomma till bör kostnaden också stanna på kommunen.

I promemorian föreslås atl dödsboanmälan skall vara skriftlig. Detta för­slag har inte mött någon erinran under remissbehandlingen. Även jag anser skriftlig form vara nödvändig.

Vad gäller anmälningens innehåll bör till en början tas in den dödes

Prop. 1975/76:50

56

fullständiga namn, personnummer, bostadsadress och dödsdag. Även hans hemvist, dvs. den kommun och församling i vilken han var mantalsskriven, bör anges.

Enligt promemorieförslaget skall i anmälan vidare anges namn och adres­ser beträffande dödsbodelägare, i den mån uppgifterna är kända lör an­mälaren. Några remissinstanser ifrågasätter på denna punkt om man inle som regel bör kräva att det görs en fullständig uppräkning av delägarna. Även jag anser att en sådan uppräkning normalt bör ske. För delta talar - utöver allmänna ordningssynpunkter - alt det kan vara av värde med en komplett delägarförteckning, om ny lillgång efter den döde skulle yppas sedan dödsboanmälan har skett. I sådant fall kan det, som jag redan har nämnl, bli nödvändigt alt förrätta bouppteckning enligt allmänna regler.

Del sagda innebär att den som avser att göra dödsboanmälan alltid bör vara skyldig att genom förfrågningar hos personer som känner till den dödes förhållanden ta reda på vilka delägare som finns. Innan anmälan görs be­träffande vuxen avliden, bör en kontroll även göras med pastorsämbetet i kyrkobokföringsorten. Att kravet på fullständig delägarredovisning någon gång kan behöva efterges återkommer jag till i specialmotiveringen.

Som framhålls i promemorian bör den centrala delen av dödsboanmälan vara anmälarens intyg om tillgångarnas storiek. Med den av mig förordade materiella förutsättningen för anmälan behöver intyget i princip bara ange att den dödes tillgångar inte förslår till annat än begravningskostnader och andra utgifter med anledning av dödsfallet. Efterlämnar den döde make får intygas att tillgångarna jämte den dödes andel i makens giftorättsgods inte överstiger dödsfallsulgifterna.

Självklart är det inte meningen att intygsgivaren skall behöva anställa några mer omfattande efterforskningar beträffande den dödes tillgångar. Inte heller skall han behöva gå in på några svåra värderingsfrågor. Principen måste vara att bouppteckning skall förrättas, så snart det uppslår tvekan om huruvida den dödes tillgångar understiger den legala gränsen eller ej. Hänsyn bör också las lill om någon av dödsbodelägarna vill ha bouppteckning till stånd. Uttrycks sådant önskemål, bör dödsboanmälan normalt inte ske.

Jag ämnar i specialmotiveringen närmare gå in på de uppgifter som bör åligga den som avser att göra dödsboanmälan.

Som anförs i promemorian bör lill dödsboanmälan användas förtryckt blankett som tillhandahålls av det allmänna. Jag biträder DON;s uppfattning alt det lämpligen bör åligga domstolsverket att fastställa formulär för an­mälan och att ombesörja blankettframställning och distribution till social­nämnderna. På verket bör även ankomma att utfärda de anvisningar för dödsboanmälan som kan visa sig behövliga.

Vad slutligen gäller den laglekniska regleringen av institutet dödsboan­mälan föreslår jag att man i 20 kap. 1 S ÄB gör ett tillägg av innebörd att bouppteckning inte behöver ske, om den dödes tillgångar eller, om han efteriämnar make, tillgångarna jämte hans andel i makens giftorätlsgods inte

Prop. 1975/76:50

57

förslår till annat än begravningskostnader och andra utgifter med an­ledning av dödsfallet. De närmare föreskrifterna om hur anmälan skall göras och om anmälans form och innehåll bör lämpligen tas in i en ny paragraf, 8 a S, i 20 kap. ÄB. Bestämmelsen om bouppteckning när ny tillgång har yppats före­slås bli intagen i 10 S.

6.4    Följdändringar m. m.

I promemorian föreslås att vissa jämkningar av formell eller redaktionell natur vidtas i ÄB med anledning av tillkomsten av bestämmelserna om dödsboanmälan. Liksom en del remissinstanser anser jag all några av dessa ändringar kan utgå som onödiga. Hit hör de föreslagna ändringarna i 19 kap. 2S samt 21 kap. I, 2 och 18 SS-

1 7 kap. 4 S finns bestämmelserom rätt för bröstarvinge att påkalla ned­sättning av gåva för utfående av laglott. Bröstarvinge som vill göra sådan rätt gällande skall väcka talan inom ett år från det bouppteckning efter arvlåtaren avslutades. I promemorian föreslås alt en motsvarande tidsfrist skall gälla i fall då bouppteckning ersätts av dödsboanmälan. Etiårstiden skulle i så fall räknas från del dödsboanmälan gjordes.

För min del anser jag att den föreslagna bestämmelsen i och för sig saknar större praktisk betydelse. I fall då ett dödsbos tillgångar är så små att för­utsättningar för dödsboanmälan föreligger torde det sällan förekomma att egendom har skänkts bort i sådan omfattning att det blir aktuellt för bröst­arvinge att påkalla nedsättning av gåva för utfående av laglott. Skulle en sådan situation inträffa torde f ö. bouppteckning ofta förrättas för att rätts­läget skall bli mera klariagt. Man kan dock inte helt utesluta möjligheten att dödsboanmälan sker och att bröstarvinge sedan vill väcka sådan talan som nyss har angetts. Rimligen bör även i det fallet gälla en etlårsfrist inom vilken talan skall väckas. Jag biträder alltså promemorieförslaget om att man i 7 kap. 4 S tar in en bestämmelse som innebär att när dödsboanmälan sker talan måste väckas inom etl år från det att anmälan gjordes. Skulle bouppteckning förrättas efter fristens utgång som följd av att ny tillgång yppats, bör rätlen att påkalla nedsättning av gåva vara prekluderad.

En bestämmelse motsvarande den som nu har förordats bör las in i 8 kap. 8 S ÄB, som handlar om tid för framställande av anspråk på under­hållsbidrag.

18 kap. 2 S ÄB innehåller bestämmelser om vem som skall vårda avlidens egendom till dess att den har omhändertagits av samtliga dödsbodelägare eller av den som annars har att förvalta boet. Vårdnadsplikten åvilar i första hand delägare som sammanbodde med den avlidne eller som annars kan ta vård om egendomen. Även efterlevande make som inte är dödsbodelägare har en vårdnadsplikt. Finns ingen sådan närstående, åligger det husfolk, husvärd eller annan som är närmast därtill atl tillfälligt ta hand om egen-

Prop. 1975/76:50

58

domen. Vårdnadshavaren får sedan välja mellan alt själv tillkalla delägare i boet eller hos rätten göra anmälan om dödsfallet. 1 del senare fallet skall rällen, om det behövs, förordna god man all fullgöra den provisoriska döds­boförvaltning som normalt åligger delägare. Vid behov är även polismyn­digheten skyldig att vidta de åtgärder som ankommer på husvärd m. fl.

I promemorian föreslås att anmälan från husvärd m. fl. om dödsfallet inle längre skall göras hos rätten utan till socialnämnden, som i förekom­mande fall skall förordna någon atl handha den provisoriska dödsboför­valtningen. Bestämmelsen blir formellt tillämplig inle bara på små dödsbon utan också beträffande dödsbon som har inle obetydliga tillgångar.

Vad som sålunda föreslagits har i allmänhet godtagits under remissbe­handlingen. Till dem som lämnar förslaget utan erinran hör bl.a. kom-mitnförbundet. Från domstolshåll ifrågasätts dock om man inte bör behålla ordningen med anmälan till rätten. Vidare molsätter sig ell par statliga remissinstanser att kommunerna åläggs att ta hand om boet efter avlidna personer, åtminstone om det är fråga om ett bo med större tillgångar. Riks­polisstyrelsen slutligen anser alt polismyndigheten inle längre bör vara skyl­dig att ta hand om avlidens egendom.

För min del anser jag atl starka skäl talar lill förmån för promemorie­förslaget. I de fall då en avlidens egendom enligt nuvarande regler har tagits om hand tillfälligt och anmälan om dödsfallet görs till rätten, föreligger ofta svårigheter alt finna någon som är villig att vara god man i dödsboet. Särskilt gäller detla naturiigtvis om tillgångarna är små. Ringa eller ingen ersättning brukar utgå för besväret, och stundom får den gode mannen inte ens sina utlägg gottgjorda. Om man i stället låter socialnämnden se till att boet blir tillfälligt omhändertaget undviks dessa problem. Det får också helt allmänt anses ligga i linje med socialnämndens allmänna uppgifter alt ombesörja dödsboförvallning till dess att dödsbodelägarna själva har tagit hand om egendomen. Påpekas bör att en sådan ordning sedan länge tillämpas i Stockholm. Jag förordar således alt promemorieförslagel genomförs i den nu berörda delen.

I första hand torde socialnämnden få befatta sig närmare med smärre dödsbon där delägare saknas eller delägare undandrar sig alt medverka vid avvecklingen av boet. När dödsbo däremot har tillgångar av värde lorde socialnämnden som regel inle få någon svårighet alt ganska snart överiämna förvaltningen till delägarna. Nämndens uppgift blir då i huvudsak att un­derrätta delägarna, något som underlättas av den moderna folkbokföringen. Tillfaller kvariåtenskapen allmänna arvsfonden, bör förvaltningen omedel­bart kunna övertas av företrädare för fonden.

Socialnämnden bör själv få ansvaret för de förvaltningsålgärder som kom­mer i fråga men bör givetvis kunna anlita tjänsteman hos kommunen för del praktiska genomförandet. Till förfarandet återkommer jag i specialmoti­veringen.

Prop. 1975/76:50

59

Vad därefter gäller polismyndighetens uppgifier i förevarande samman­hang anser jag det alltjämt erforderiigt att polismyndigheten vid behov kan anlitas för de tillfälliga åtgärder som eljesi husvärd och andra är skyldiga att vidta. Påpekas bör också all polismyndigheten enligt bestämmelserna i 2 kap. 3  lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo har förhållandevis omfattande förvaltningsuppgifter i fall då en per­son med hemvist utomlands efterlämnar egendom här i riket.

Enligt 18 kap. 4 S första stycket ÄB har bouppteckning en legitimerande verkan på så sätt att avtal som tredje man i god tro sluter med dem som enligl bouppteckningen är dödsbodelägare blir gällande, även om annan delägare finns. En särskild regel i andra stycket av nyssnämnda paragraf anger vidare att rättshandling som äger rum före bouppteckningsförrätt-ningen i vissa fall är giltig trots att teslamentstagare inte har medverkat.

I promemorian föreslås att vad som i paragrafen sägs om bouppteckning skall gälla dödsboanmälan, när sådan är aktuell. För min del ställer jag mig liksom en remissinstans kritisk till förslaget i denna del. Även om en dödsboanmälan i princip skall redovisa samtliga delägare kan det - som jag närmare kommer alt utveckla i specialmotiveringen - i undantagsfall bli nödvändigt atl avslå därifrån. Anmälan blir således mindre tillföriitlig än bouppteckning som behörighetshandling. Härtill kommer att en boupp­teckning som behörighelshandling gentemot iredje man tämligen lätt kan ersättas av t. ex. släktintyg från folkbokföringsmyndighet. Mol bakgrund av det anförda anser jag inte alt 18 kap. 4S första stycket bör ändras så att det där, utöver bouppteckning, talas om dödsboanmälan. Inte heller i fråga om andra stycket synes en ändring vara praktiskt motiverad.

1 promemorian föreslås att gäldsbestämmelserna i 21 kap. ÄB inte skall vara tillämpliga, när dödsboanmälan har gjorts. Detta framgår av en särskild föreskrift, som föreslås bli införd i 19 S- Om man begränsar möjligheterna att göra dödsboanmälan i enlighet med vad jag tidigare har förordat minskar behovet av en sådan föreskrift. Den regel som f n. finns i 19 S och som utesluter gäldsansvar i fall då det efter den döde finns endast utmätningsfri egendom lorde i de allra flesta fall medföra att det inte uppstår något gälds­ansvar i fall då dödsboanmälan har gjorts. Helt kan dock en sådan situation inte uteslutas. Det torde emellertid vara olämpligt att något gäldsansvar för dödsbodelägarna inträffar när dödsboanmälan har gjorts. Jag förordar därför atl man för in en föreskrift i 21 kap. 19 S som utesluter gäldsansvar i sådant fall.

1 ett tidigare avsnitt har behandlats den situationen alt ny tillgång yppas sedan dödsboanmälan har gjorts och det därmed inte längre finns förut­sättningar för dödsboanmälan. I ett sådant fall skall bouppteckning förrättas. Därmed blir också de vanliga reglerna i 21 kap. om gäldsansvar lillämpliga. Någon särskild föreskrift härom torde inte behövas.

I enlighet med vad jag tidigare har föreslagit skall man, när dödsboanmälan görs, kunna bortse från försäkring efter den döde till vilken förmånstagare

Prop. 1975/76:50

60

är insatt. FÖr att erforderlig kontroll av förmånstagarens förvärv skall kunna ske bör emellertid AGL kompletteras med en föreskrift om deklarations­skyldighet i berörda situation. Jag föreslår därför all 45 S AGL ändras så alt skattskyldig förmånsiagare som tillika är arvinge eller lestamentstagare blir deklarationspliktig, om dödsboanmälan har gjorts.

Som framhålls i promemorian bör i 26 S prolokollskungörelsen (1971:1066) föreskrivas att dödsboanmälan skall tas in i rättens bouppleckningsprotokoll. Denna fråga får senare anmälas för regeringen. I motsats till vad som har föreslagits i promemorian anser jag emellertid inte att någon ändring bör göras i 7 S lagen (I928:28I)om allmänna arvsfonden. Enbart det förhållandet att dödsboanmälan har gjorts bör inte påverka frågan huruvida god man för allmänna arvsfonden skall förordnas. Frågan bör i stället avgöras

6.5    Kostnader

I promemorian anges att det redan i dag förekommer atl kommunala förtroendemän och tjänstemän är engagerade i arbetet med bouppteckningar. Detta gäller i inle obetydlig utsträckning smärre dödsbon. Stockholms kom­mun t.ex. har åriigen löneutgifter på mer än 200 000 kr för tjänstemän som upprättar bouppteckningar och utreder sådana dödsbon. En skyldighet för kommunerna atl genom socialnämnden medverka vid dödsboanmälan m. m. kan i vissa fiill innebära ökade kostnader. I de kommuner där man redan nu tar hand om dödsbos tillgångar m. m. torde dock enligt promemorian de sammanlagda kostnaderna bli lägre, eftersom systemet med dödsboan­mälan blir mindre kostnadskrävande än moisvarande arbete med boupp­teckningar.

Vid remissbehandlingen har från bl. a. kommunalt håll framhållits att promemorieförslaget innebär ökade kostnader för kommunerna. Stockholms kommunstyrelse anser att kommunerna bör få merutgifterna täckta genom statsbidrag, medan kommunförbundet inte kräver särskilda statsbidrag för verksamheten. Förbundet påpekar dock att även om förslaget för flertalet kommuner inte innebär att större uppgifter överförs till dem är det ändå fråga om ett nytt åliggande. Kostnaderna för kommunerna måste därför enligt kommunförbundets mening beaktas vid diskussionerna om kostnads­fördelningen mellan stat och kommun.

För egen del vill jag försl påpeka att man vid diskussionen av kostnads­frågorna i viss mån får skilja mellan kostnaderna för dödsboförvallning och kostnaderna för dödsboanmälan. I fråga om dödsboförvaltningen innebär mitt tidigare förslag att socialnämnden kan komma alt tillfälligt ta hand om även dödsbon där tillgångarna har ett ej obetydligt värde. I sådana fall skall givetvis kostnaderna för förvaltningen i första hand betalas av dödsboet. Först i den mån tillgångarna inte förslår till alt täcka förvaltningskostnaderna

Prop. 1975/76:50

61

kommer dessa att belasta kommunen. Vad därefter gäller kostnaderna för dödsboanmälan bör de ersättas av kommunen. Jag vill emellertid påpeka att de av mig förordade riktlinjerna innebär att antalet dödsboanmälningar blir lägre än de skulle bli med promemorieförslagel.

Sammanfattningsvis innebär de nu framlagda förslagen atl kommunerna torde åsamkas vissa ökade kostnader. I de kommuner där man redan nu befattar sig med dödsboförvaltning o. d. torde dock kostnadsökningen bli obetydlig. Även i övrigt torde de ökade kostnaderna bli måttliga i den mån de nya uppgifterna kan utföras av kommunens egna tjänstemän. När ut­omstående anlitas för alt göra dödsboanmälan kan ibland kostnaderna bli högre. Som jag redan har antytt bör den som i sådant fall förordnas ha rätt till skäligt arvode och kostnadsersättning för uppdragels fullgörande. Kostnaden för varje uppdrag torde dock i allmänhet bli blygsam.

Mot bakgrund av det sagda anser jag inte atl det finns anledning att låta bidrag från staten utgå för den kommunala service som kommer alt lämnas, om den nya lagstiftningen genomförs.

6.6   Ikraftträdande

Det är angelägel att möjligheten att göra dödsboanmälan införs så snart som möjligt. Å andra sidan kan kommuner och övriga berörda behöva en viss förberedelsetid. Jag föreslår därför att den nya lagstiftningen träder i kraft den I juli 1976. 1 fråga om dödsfall som har inträffat före ikraft­trädandet bör dock alltjämt äldre bestämmelser gälla.

Prop. 1975/76:50

62

7    Upprättade lagförslag

I enlighet med det anförda har inom justitiedepartementet upprättats för­slag till

1.    lag om ändring i ärvdabalken,

2.  lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt.

Beträffande lagförslaget under 2 har samråd ägt rum med chefen för fi­

nansdepartementet.

Förslagen bör fogas till regeringsprolokollel i detta ärende som bilaga 2.

Prop. 1975/76:50

63

8    Specialmotivering

8.1    Ärvdabalken

7 kap. 4§ och 8 kap. 8 H

I förevarande paragrafer har tagits in bestämmelser om vissa tidsfrister för väckande av talan m. m. i fall då dödsboanmälan har gjorts. Beiräffande motiven för bestämmelserna får jag hänvisa till avsnittet 6.4.

18 kap. 2 §

Andra stycket har ändrats i enlighet med vad jag har föreslagit i avsnittet 6.4. De nya reglerna innebär atl den som enligt bestämmelserna i andra stycket tillfälligt omhändertar den dödes egendom kan välja mellan att själv tillkalla delägare eller att göra anmälan om dödsfallet lill socialnämnden i den kommun där den döde var mantalsskriven. Görs anmälan blir so­cialnämnden ansvarig förden provisoriska dödsboförvaltning som behandlas i paragrafens första stycke. 1 den provisoriska dödsboförvallning som sålunda åvilar nämnden eller den som företräder nämnden ingår för det första att la hand om boets egendom. Nämnden skall vidare underrätta delägarna om dödsfallet och, om god man behövs för delägare, anmäla förhållandet till rätten på sätt som sägs i 18 kap. 4S föräldrabalken.

Socialnämnden eller den som företräder nämnden bör givetvis sträva efter att boet snarast kommer under delägarnas gemensamma förvallning. Fn inledande åtgärd blir alt ta reda på delägarnas namn och adresser. Härvid kan det bli erforderiigt att anlita pastorsämbetet eller annan folkbokfö­ringsmyndighet. Skulle delägarna inte vilja medverka till dödsboförvaltning­en bör de anmodas att begära särskild förvaltning enligl 19 kap. ÄB, dvs. bouiredningsmannaförordnande. Har den döde inte annan arvinge än all­männa arvsfonden bör kontakt las med fonden så att företrädare för denna omgående kan överta förvaltningen. Kan den provisoriska förvaltningen inte avslutas innan tre månader har förflutit från dödsfallet, blir nämnden enligt bestämmelserna i 20 kap. 2 S andra stycket jämfört med 20 kap. 1 S skyldig att föranstalta om bouppteckning. När förutsättningar finns, är dock socialnämnden oförhindrad att i stället ta initiativ till dödsboanmälan enligt 20 kap. I S.

Prop. 1975/76:50

64

20 kap.

1 §

Till paragrafen har lagts en ny andra punkl i vilken anges att bouppteckning inte alltid behöver ske. Under vissa förutsättningar kan i stället göras döds­boanmälan. Angående skälen för de nya bestämmelserna får jag hänvisa till avsnitten 6.1 och 6.2.

Påpekas bör att det givetvis inte föreligger någon skyldighet att utnyttja möjligheten att göra dödsboanmälan. Den eller de som enligl 2 S skall ta initiativ till bouppteckning är alltid oförhindrade att låta förrätta boupp­teckning, om de vill ha en sådan till stånd. Anledning kan t. ex. vara att dödsbodelägarna vill ha en lillföriitlig förteckning över föremål med aff­ektionsvärde som skall delas eller skiftas.

Enligt första punkten måste den som är bouppleckningsskyldig låta förrätta bouppteckning inom en tremånadersfrist efter dödsfallet. Inom samma tids­rymd bör bestämmas om i stället dödsboanmälan skall göras. Skall boupp­teckning förrättas kan rätten på ansökan före utgången av fristen föriänga denna. Någon motsvarande möjlighet finns inle vid dödsboanmälan, men som framgår av 8 a S behöver dödsboanmälan ej inges till rätten tidigare än inom fyra månader från dödsfallet.

Förutsättningarna för att slippa förrätta bouppteckning är två. Materiellt ställs kravet att den dödes tillgångar inte förslår till annat än begravnings­kostnader och andra utgifter med anledning av dödsfallet. Som formell för­utsättning anges att dödsboanmälan görs enligt föreskrifterna i 8 a S.

Det materiella kravet begränsar möjligheten att underiåta bouppteckning till sådana fall där den döde efteriämnar inga eller myckel begränsade till­gångar. I första hand torde dödsboanmälan komma i fråga när den döde var etl barn. Det bör dock uppmärksammas att barn kan ha förvärvat egen­dom genom arv, testamente eller gåva till så stora värden att bouppteckning måste ske. Möjligheten av andel i oskiftat dödsbo får inte heller förbises. Beaktas bör också att äldre tonåringar inte sällan - kanske genom egen arbetsinkomst - har förvärvat kapitalvaror som mopeder, båtar och ste­reoanläggningar.

En annan grupp efter vilken dödsboanmälan kan bli aktuell är medellösa eller nästan medellösa vuxna personer. Det kan röra sig om sjuka eller gamla som är intagna för vård eller personer som i annat fall har omhän­dertagits eller som har levt under oordnade förhållanden. Beträffande sjuka eller gamla bör emellertid beaktas alt de inte sällan efteriämnar tillgångar i form av hopsparade pensionsmedel o. d.

Att förutsättningarna för dödsboanmälan är uppfyllda torde många gånger kunna konstateras utan att någon mer ingående undersökning av den dödes

förhållanden behöver ske. I en del fall kan emellertid saken vara mera tvek­sam. Det kan då till en bönan behöva klariäggas vad kvarlåtenskapen beslår

Prop 1975/76:50

65

av. Vid utredningen är det naturiigt att knyta an till den uppdelning av" egendomen som brukar ske vid bouppteckning och således var för sig beräkna värdet av exempelvis kontanter, möbler och husgeråd, annan personlig lös­egendom, värdepapper samt fordringar. Har den döde haft andel i han­delsbolag skall den medräknas liksom andel i oskiftat dödsbo. Beloppet av försäkring som tillhörde den döde räknas in bland hans tillgångar, i den mån förmånstagare inte är insatt. Ingår fasl egendom eller tomträtt i kvarlåtenskapen bör bouppteckning av inskrivningstekniska skäl alltid för­rättas.

Sedan överblick har skapats över den dödes samlade tillgångar, skall deras värde uppskattas. Vid värderingen används samma principer som vid bo­uppteckning. Det blir sålunda värderingsbestämmelserna i 21 och 23 S AGL som kommer till användning. För personlig lösegendom och annat egentligt lösöre gäller därvid att värdet uppskattas lill vad egendomen kan antas ge vid en med tillböriig omsorg verkställd försäljning som aktualiseras av dödsfallet. Tillgångarnas samlade värde jämförs med begravningskost­nader och andra dödsfallsutgifter.

I begravningskostnader ingår bl. a. kostnader för jordfästning, gravsätlning och dödsannonser. Som begravningskostnad i AGL:s mening räknas även utgifter för en begravningsmåltid eller liknande samt för sorgkläder åt när­maste anhöriga. Dessa kostnader bör beaktas även i förevarande samman­hang. Vidare får hänsyn tas till andra utgifler med anledning av dödsfallet, t. ex. inköp av gravplats och uppförande av gravvård. Liksom vid tillämp­ningen av 13 S AGL bör vid tillämpningen av förevarande bestämmelse gälla att utgiftsposterna får beaktas bara i den mån de kan anses skäliga.

I allmänhet torde begravning ha ägt rum vid den tidpunkt då det är aktuellt att göra dödsboanmälan. Man kan då utgå från räkningar från be­gravningsentreprenör o. d. Skulle undantagsvis begravning inte ha skett, får det göras en uppskattning av begravningskostnader och andra utgifter. Härvid bör man utgå från vad det kostar att genomföra en enkel begravning utan speciellt fördyrande arrangemang.

En särskild utgiftspost med anledning av dödsfall är kostnaderna för bo­uppteckning. Dessa kostnader omfattar skäligt arvode åt boupptecknings­förrättare och särskilda värderingsmän. Även denna post bör beaktas vid avgörandet av om dödsboanmälan kan ske, eftersom bouppteckning är ound­viklig i fall då sådan anmälan inte äger rum. Det ligger i sakens natur att kostnaderna för en bouppteckning i förevarande fall måste antas vara blygsamma.

Vid avgörandet av om dödsboanmälan kan ske är det i första hand den dödes egendom som skall beaktas. Var han gift, gäller det alltså hans gif­torättsgods och förekommande enskilda egendom. Har efterievande make eget giftorättsgods, skall därav medräknas den andel som kan belöpa på den döde. I fall där giftorättsgods finns blir det ofla fråga om bodelning. För att få underlag till en sådan är delägarna givetvis oförhindrade att avstå

5 Riksdagen 1975/76. I saml. Nr 50

Prop. 1975/76:50

66

från att göra dödsboanmälan och i stället låta förrätta bouppteckning. Över huvud taget är det tillrådligt att använda dödsboanmälan med försiktighet när efterievande makes tillgångar och ekonomiska förhållanden i övrigt nämnvärt skiljer sig från den dödes. Svårighet kan ofta föreligga att utan bouppteckning klariägga vad som har utgjort den dödes tillgångar eller hans makes. Förekomsten av äktenskapsförord eller testamente ger också an­ledning till försiktighet, eftersom sådana handlingar i regel inte brukar upp­rättas när makarnas tillgångar är obetydliga. Vid beräknande av den dödes andel i efterievande makes giftorättsgods bör observeras att hänsyn skall tas lill värdet på dödsdagen av den dödes andel i personförsäkring som eventuellt innehas av den efterievande.

Vid jämförelse mellan tillgångarnas värde och dödsfallsulgifterna iakttas att bouppteckning får underiåtas bara om tillgångarna inte överstiger ut­gifterna. Det kan finnas skäl för den som avser att göra dödsboanmälan att på denna punkt iaktta försiktighet och i tveksamma fall avslå från an­mälan. Som har antytts i avsnittet 6.3 är det inte meningen att dödsbo­anmälan skall ske, om värderingsfrågorna är komplicerade eller om det be­hövs mer omfattande efterforskningar beträffande den dödes tillgångar.

Den formella förutsättningen för alt bouppteckning skall få underlåtas är att dödsboanmälan görs i enlighet med föreskrifterna i 8 a S- Det krävs alltså bl. a. alt anmälan kommer in till rätten inom fyra månader från döds­fallet och är upprättad av behörig person.

8a§

I paragrafens första stycke anges när och hur dödsboanmälan görs samt vad anmälan skall innehålla. Genom andra stycket införs en arkiverings-föreskrift beträffande dödsboanmälan. Hithörande frågor har behandlats i avsnittet 6.3 i den allmänna motiveringen.

Dödsboanmälan görs enligt /b>.sw stycket inom fyra månader från döds­fallet. Tidsfristen sammanfaller med den längsta frist som gäller för ingi­vande av bouppteckning. Enligt 8 S första stycket skall nämligen boupp­teckning inges till rätten inom en månad efter upprättandet, och upprättandet förutsätts i sin tur ske vid bouppteckningsförrättningen som jämlikt I S skall äga rum sist tre månader efter dödsfallet.

Dödsboanmälan skall göras hos rätten. Rätt domslol är den tingsrätt lill vilken bouppteckning efter den döde skulle ha ingelts, dvs. tingsrätten i den ort där den döde skulle ha svarat i tvistemål i allmänhet eller, om sådan domslol saknas, Stockholms tingsrätt. Anmälan har gjorts när an­mälningshandlingen har kommit domstolen lill hända.

Anmälan skall göras av socialnämnden eller av någon som nämnden har förordnat. Det är härvid fråga om socialnämnden i den kommun där den döde hade sitt hemvist. Med socialnämnd avses social centralnämnd, när sådan finns inrättad. I praktiken torde nämnden så gott som alltid dele-

Prop. 1975/76:50

67

gera anmälningsrätten. Det är emellertid väsentligt att nämnden, innan ett förordnande meddelas, prövar den tilltänktes kompetens. Självklart kan förordnande meddelas såväl generellt som för ett enstaka fall. I allmänhet torde generella förordnanden böra tidsbegränsas.

Frågan hur många generella förordnanden som bör meddelas blir beroende av kommunens invånarantal och geografiska utbredning. Givetvis är det angeläget atl personer förordnas i sådant antal atl allmänheten utan omgång kan få den service som behövs.

1 paragrafen anges inle några speciella kvalifikationskrav för den som skall förordnas att göra dödsboanmälan. Erforderiig kompetens torde i prin­cip alltid finnas hos dem som brukar förrätta bouppteckningar, t. ex. ad­vokater och andra praktiserande jurister, bankjurister och nämndemän. Bland övriga som bör kunna komma i fråga märks kommunala förtroen­demän och tjänstemän. Förordnande att göra anmälan bör självfallet inte utfärdas för någon som direkt kan påverka dödsfallsutgifternas storlek, t. ex. den som är verksam på en begravningsbyrå.

En särskild fråga som får uppmärksammas i samband med att förordnande meddelas är ersättningsfrågan. I den mån anmälaren inte utför sin uppgift i tjänsten torde han kunna göra anspråk på arvode och kostnadsersättning, som i så fall får betalas av kommunen. Detta kan utgöra ett skäl för so­cialnämnden att i första hand meddela förordnande åt tjänstemän hos kom­munen.

Om förordnande att göra dödsboanmälan missköts, torde ansvar för oriktig myndighetsutövning enligt 20 kap. 1 S brottsbalken (se SFS 1975:667) kunna komma i fråga, såvida förfarandet inle är att bedöma som osant intygande enligt 15 kap. 11 S samma balk.

Dödsboanmälan skall alltid vara skriftlig. Som jag har anfört i avsnittet 6.3 bör det lämpligen åligga domstolsverket att fastställa formulär för döds­boanmälan och tillhandahålla blanketter.

1 anmälan tas först in vissa uppgifter som hänför sig till den döde. Dennes fullständiga namn, personnummer, bostadsadress och dödsdag skall sålunda anges. Dessutom antecknas den dödes hemvist, dvs. den kommun och församling i vilken han var mantalsskriven. Mantalsskrivningsorten blir be­stämmande för vilken domslol som skall ta emot anmälningen. Identifie­ringsuppgifterna kommer till användning, när domstolen prickar av in­kommande anmälningar mot de underrättelser om dödsfall som sänds över från pastorsämbetet.

I anmälan skall i princip antecknas namn och bostadsadresser beträffande samtliga dödsbodelägare. 1 normala fall torde detta kunna ske utan slörre besvär. Uppgifter torde lätt kunna erhållas från kända anhöriga eller sam­boende eller från pastorsämbetet. Var den döde vid sin bortgång omhän­dertagen för vård bör anstalten i fråga kunna ge upplysningar. Någon gång

Prop. 1975/76:50

68

- det gäller då i regel en vuxen avliden - kan det emellertid ställa sig svårare att på angivet sätt få fram en fullständig delägarförteckning. För att inte anmälningsförfarandel skall uppehållas i avvaktan på resultatet av långvariga efterforskningar är det i sådant fall tillräckligt atl i anmälan ta in uppgifter om de dödsbodelsägare som är kända för anmälaren. Har denne anledning misstänka att delägarförteckningen inte är fullständig bör anmärkning därom göras.

Den centrala delen i dödsboanmälan är anmälarens intyg att den dödes tillgångar eller, om den döde efterlämnar make, tillgångarna jämte den dödes andel i makens giftorättsgods inle förslår till annal än begravningskostnader och andra utgifter med anledning av dödsfallet. För atl anmälaren skall kunna avge föreskrivet intyg krävs del i allmänhet att han besiktigar eller på annal säkert sätt låter undersöka den dödes tillhörigheter. I normala fall bör det räcka med att besöka den dödes bostad och gå igenom hans egendom. Vid genomgången av lösöret bör särskild uppmärksamhet ägnas åt efterlämnade handlingar såsom testamenten, bodelningsinstrument, äk­tenskapsförord, lagfartsbevis och försäkringshandlingar, vilka kan ge viktig information om tillgångarnas storlek. Motsvarande gäller inkomst- och kon­trolluppgifter, pensionsbrev, deklarationer och debetsedlar. Kompletterande upplysningar kan behöva inhämtas från anhöriga eller samboende eller från olika myndigheler, t. ex. lokala skattemyndigheten. I fråga om fordringar som den döde kan ha haft bör undersökas om det finns innestående lön eller semesterersättning.

När anmälaren har gått igenom boet, återstår att göra ett överslag av de samlade tillgångarna på sätt som har angetts vid 1 S och jämföra det sammanlagda värdet med begravningskostnader och övriga utgifter med anledning av dödsfallet. Uppstår tvekan huruvida värdet av tillgångarna överstiger nämnda utgifter, får dödsboanmälan inte ske. Bouppteckning mås­te då i stället förrättas enligt vanliga regler. Motsvarande gäller,om anmälaren inle känner sig övertygad om att samtliga tillgångar har blivit kända.

Som redan har nämnts under 1 S är dödsbodelägare oförhindrad att ta initiativ till bouppteckning även i de fall när dödsboanmälan är möjlig att göra. Det ligger i sakens natur att dödsboanmälan inte bör göras när någon av delägarna föredrar att bouppteckning förrättas. Erhåller den till­tänkte anmälaren besked av denna innebörd bör han alltså avstå från an­mälan, om del inte är klart att delägaren har ett syfte som är chikanöst e. d. Ätt annan rättsägare efter den avlidne, t. ex. borgenär, motsätter sig dödsboanmälan utgör en anledning för anmälaren att iaktta försiktighet -särskilt om dolda tillgångar påstås existera - men innebär inte hinder för anmälan.

En särskilt ömtålig situation föreligger när den döde var ett barn. Som förut antytts är del ett exempel på fall då dödsboanmälan ofta kan komma till användning. Den som skall göra anmälan bör i en sådan situation givetvis fullgöra uppdraget så atl barnets föräldrar inte åsamkas mer besvär än upp-

Prop.  1975/76:50

69

gifternas inhämtande kräver. I spädbarnsfallen torde undersökningen ofta kunna begränsas till elt telefonsamtal med föräldrarna.

I paragrafens andra stycke föreskrivs att dödsboanmälan skall förvaras hos rätlen. Till skillnad från bouppteckningar, som skall förvaras i bestyrkt avskrift, arkiveras anmälningar i original. Detta medför i sin lur att an­mälningar behöver inges i bara etl exemplar. Hos rätten bör därjämte för­varas de löpande förordnanden som socialnämnden har utfärdat för dem som skall göra dödsboanmälan. Dessa behöver därigenom inle styrka sin behörighet vid varje anmälningstillfälle.

I paragrafens/o/sro stycke har införts ett tillägg som anger alt domstolen skall se till att antingen bouppteckning har förrättats och ingetts eller döds­boanmälan gjorts inom föreskriven tid.

Tingsrätten fullgör sin kontroll genom att pricka av inkomna bouppteck­ningar och dödsboanmälningar mot de underrättelser om dödsfall som rätten enligt 40 S folkbokföringskungörelsen (1967:495) erhåller från pastorsäm­betet. Beträffande såväl bouppteckning som dödsboanmälan gäller enligt 1, 8 och 8 a SS att handlingen skall ha kommit rätten lill hända inom fyra månader från dödsfallet. Har varken bouppteckning eller dödsboanmälan getts in inom denna tid kan domstolen vid vite förelägga den som är bo­uppleckningsskyldig atl inom viss lid inge bouppteckning. Innan vitesfö­reläggande utfärdas kan domstolen sända påminnelse om boupptecknings­skyldighelen. Det torde vara lämpligt all i påminnelser och förelägganden la in upplysning om möjligheten lill dödsboanmälan. Något föreläggande om atl göra dödsboanmälan kan inle utfärdas.

Har vitesföreläggande beträffande bouppteckningsplikten utfärdats, bör vite inte kunna utdömas, om behörig dödsboanmälan har kommit in innan vitesfrågan avgörs.

Innan registrering av bouppteckning sker, åligger det enligt andra stycket rätten att se till alt bouppteckningen är upprättad enligt bestämmelserna i ÄB. Vid behov kan rätten förelägga den bouppteckningspliktige att avhjälpa bristfälligheter. Någon motsvarighet till denna bestämmelse har inte ansetts behövlig i fråga om dödsboanmälan. Beträffande sådan anmälan åligger del rätten att kontrollera atl den innehåller de uppgifter som anges i 8 a S och att den har undertecknats av behörig person, dvs. företrädare för socialnämnden eller någon som nämnden har förordnat. Skulle det brista i något av dessa avseenden, föreligger ingen anmälan i lagens mening. Be­stämmelserna i första stycket om utkrävande av bouppteckning kan därmed bli tillämpliga. Det sagda hindrar naturligtvis inte alt domstolen under hand låter inhämta kompletterande uppgifter till en dödsboanmälan, så att lagens krav blir uppfyllda.

Prop. 1975/76:50

70

Paragrafen, som f n. upptar bestämmelser om s. k. tilläggsbouppteckning, har erhållit ett nytt andra stycke. I detta anges att bouppteckning skall för­rättas inom tre månader, om ny tillgång yppas sedan dödsboanmälan har gjorts och det därigenom inte längre föreligger förutsättning för sådan an­mälan. I fråga om bouppteckningen blir allmänna bestämmelser tillämpliga.

Huvudförulsättning för dödsboanmälan är enligt 1 S att den dödes till­gångar inte förslår till annat än begravningskostnader och andra dödsfalls­utgifter. Framkommer i efterhand tillgång, som inte var känd när anmälan gjordes, kan i princip två skilda situationer föreligga. Om den nya tillgången tillsammans med de tillgångar som redan tidigare var kända inte överstiger dödsfallsutgifterna, finns inte behov av någon ytteriigare åtgärd. Överstiger däremot värdet av de sammanlagda tillgångarna dödsfallsutgifterna skall bouppteckning förrättas. Det blir därvid inte fråga om en s. k. tilläggsbo­uppteckning, som bara innefattar tillägg eller rättelse av en tidigare gjord bouppteckning, utan om en fullständig bouppteckning, upprättad enligt de allmänna bestämmelserna i 20 kap. Det skall alltså bl. a. göras en komplett förteckning över den dödes tillgångar och skulder vid hans frånfälle. För­summas bouppteckning, kan gäldsansvar inträda enligt 21 kap. 14 S ÄB. Vidare bildar bouppteckningens förrättande utgångspunkt för den tidsfrist som enligl 21 kap. I S gäller för boets avträdande till förvaltning av bo­utredningsman eller till konkurs.

21 kap. 19 §

I paragrafen har tagits in en bestämmelse om befrielse från gäldsansvar när dödsboanmälan har gjorts. Beträffande motiven härför hänvisas till av­snittet 6.4.

8.2   Arvsskattelagen

45 §

1 paragrafen har tagits in en bestämmelse som ålägger skatlskyldig för­månstagare till försäkring deklarationsplikt, även om han är arvinge eller lestamentstagare. Deklarationsplikten inträderom dödsboanmälan har gjorts med anledning av försäkringstagarens död.

Enligt nuvarande regler skall deklaration avges av den som är skattskyldig angående förvärv som vid försäkringstagares död har tillfallit förmånsiagare. Undantag görs dock för förmånstagare vilken samtidigt är arvinge eller tes­lamentstagare. Undantaget korresponderar med föreskriften i 20 kap. 5 S andra stycket ÄB om att bouppteckning skall innehålla uppgift om liv­försäkring som på grund av förmånstagarförordnande ej ingår i kvariåt-

Prop. 1975/76:50

71

enskapen. Om bouppteckning ersätts med dödsboanmälan enligl 20 kap. 1 S ÄB, kommer livförsäkring med förmånstagarförordnande inte att re­dovisas på det sätt som nyss har angetts. I det läget har det ansetts behövligt med en deklarationsplikt för skattskyldig förmånstagare, trots att han är arvinge eller lestamentstagare.

9   Hemställan

Jag hemställer atl lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till

1.

lag om ändring i ärvdabalken,

2.

lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt.

10 Beslut

Regeringen beslutar i enlighet med föredragandens hemställan.

Prop. 1975/76:50

72

Bilaga 1 Promemorieförslaget

1 Förslag till

Lag om ändring i ärvdabalken

Härigenom föreskrives i fråga om ärvdabalken

dels att 7 kap. 4 S, 8 kap. 8 S, 18 kap. 2 och 4 SS, 19 kap. 2 S, 20 kap. 1 och 9 SS, 21 kap. 1,2, 18 och 19 SS samt rubriken lill 20 kap. skall ha nedan angivna lydelse,

dels att i 20 kap. skall införas en ny paragraf, 8 a S, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

4S

Har arvlåtaren i livstiden bortgivit egendom under sådana omständigheter eller på sådana villkor att gåvan till syftet är att likställa med testamente, skall i avseende å gåvan vad i 2 och 3 SS är stadgal om testamente äga motsvarande tillämpning, om ej särskilda skäl äro däremot; och skall vid nedsättning av gåvan motsvarande del av den bortgivna egendomen åter-bäraseller,om det ej kan ske,ersättning utgivas fördess värde. Vid laglottens beräkning skall värdet av den bortgivna egendomen läggas till kvarlåten­skapen.

Vill bröstarvinge mot gåvolagare

Vill bröstarvinge mot gåvolagare

göra gällande rätt som avses i första göra gällande rätt som avses i första stycket, skall han väcka talan inom stycket, skall han väcka talan inom ett år från det bouppteckning efter ett år från del bouppteckning efter arvlåtaren avslutades. Försittes den- arvlåtaren avslutades eller dödsboan­na tid, är rätt till talan föriorad.        mä/ang/oc/es. Försittes denna tid,är

rätt till talan föriorad.

Var vid dödsfallet gåvan ej fullbordad, må den ej, med mindre särskilda skäl äro därtill, göras gällande, i den mån det skulle lända till intrång i bröstarvinges laglott.

8 kap.

Anspråk på underhållsbidrag enligt I S skall vid talans förlust framställas senast vid skiftet.

Rätt till underhållsbidrag enligt 3, Rätt ttll underhållsbidrag enligt 3, 4 eller 5 S göres gällande genom att     4 eller 5 S göres gällande genom atl

Prop. 1975/76:50

73

Nuvarande lyddse

anspråk framställes eller talan väck­es, i fall som avses i 3 S inom ett år sedan testamente, varom där sägs, blivit den underhållsberättigade del­givet och i fall som avses i 4 eller 5 S inom samma tid från del boupp­teckning efter arvlåtaren avslutades. Försittes denna tid, är rätten förlo­rad.

Föreslagen lyddse

anspråk framställes eller talan väck­es, i fall som avses i 3 S inom ett år sedan testamente, varom där sägs, blivit den underhållsberättigade del­givet och i fall som avses i 4 eller 5 S inom samma tid från det boupp­teckning efter arvlåtaren avslutades eller dödsboanmälan gjordes. Försit­tes denna tid, är rätten föriorad.

18 kap.

2S

Till dess att egendomen omhändertagits av samtliga dödsbodelägare eller av den som eljest har att förvalta boet, skall egendomen, där den ej står under vård av förmyndare, syssloman eller annan, vårdas av delägare som sammanbodde med den avlidne eller eljest kan taga vård om egendomen; och har han att ofördröjligen underrätta övriga delägare om dödsfallet samt, där god man för delägare tarvas, hos rätlen göra anmälan såsom i 18 kap. föräldrabalken sägs. Vad nu är sagt om delägare gäller ock efterievande make som ej är delägare i boet.

Är ej någon som sålunda lager vård om den dödes egendom, skall husfolk, husvärd eller annan som är närmast därtill omhändertaga egen­domen samt tillkalla delägare eller hos rätten göra anmälan om dödsfallet. Polismyndigheten är ock pliktig att utföra vad nu sagts, om dess biträde äskas eller eljest finnes erforderiigt. Då anmälan skett, skall rätten, där så erfordras, förordna god man att fullgöra vad enligt första stycket ålig­ger delägare.

Är ej någon som sålunda tager vård om den dödes egendom, skall husfolk, husvärd eller annan som är närmast därtill omhändertaga egen­domen samt tillkalla delägare eller anmäla dödsfallet till socialnämnden. Polismyndigheten är ock pliktig att utföra vad nu sagts, om dess biträde äskas eller eljest finnes erforderiigt. Då anmälan skett, skall socialnämn­den, där så erfordras, förordna någon att fullgöra vad enligt första stycket åligger delägare.

4S

Vad tredje man i god tro slutit med dem som enligt bouppteckning­en äro dödsbodelägare är gällande, ändå att annan delägare finnes.

Vad tredje man i god tro slutit med dem som enligl bouppteckning eller dödsboanmälan äro dödsbodelä­gare är gällande, ändå att annan del­ägare finnes.

Prop. 1975/76:50

74

Nuvarande lydelse

Har, innan bouppteckning skett, rättshandling företagits utan med­verkan av teslamentstagare, är den ej på sådan grund ogiltig, där iredje man var i god tro och rättshandling­en skäligen ej kunde anstå tills bo­uppteckningen förrättats.

Föreslagen lyddse

Har, innan bouppteckning skett eller dödsboanmälan gjorts, rättshand­ling företagits utan medverkan av teslamentstagare, är den ej på sådan grund ogiltig, där tredje man var i god tro och rättshandlingen skäligen ej kunde anstå tills bouppteckning förrättats eller anmälan gjorts.

19 kap.

2S

Vid ansökan som i I S sägs fogas avskrift av bouppteckningen efter den döde eller, där inregistrering skett, uppgift å dagen därför. Är ej boupp­teckning förrättad, lämnas trovärdig uppgift om delägarna i boet och de­ras hemvist samt, där testamentsexe­kutör är förordnad, om dennes namn och hemvist.

Vid ansökan som i 1 S sägs fogas avskrift av bouppteckning efter den döde eller, där inregistrering skett, uppgift å dagen därför. Är ej boupp­teckning förrättad, lämnas trovärdig uppgift om delägarna i boet och de­ras hemvist sam t, där testamentsexe-kutor är förordnad, om dennes namn och hemvist.

20 kap.

Om bouppteckning

Bouppteckning skall förrättas sist tre månader efter dödsfallet, såframt ej på ansökan inom samma tid rätten med hänsyn till boets beskaffenhet eller av annan särskild orsak föriäng­er tiden.

1

Om bouppteckning och dödsboan­mälan

Bouppteckning skall förrättas sist tre månader efter dödsfallet, såframt ej på ansökan inom samma tid rätten med hänsyn till boets beskaffenhet eller av annan särskild orsak föriäng­er tiden. Bouppteckning behöver dock ej ske, om dödsboanmälan göres hos rällen enligl vad somföreskrives 18 a §.

8aS

Bouppteckning får ersättas av döds­boanmälan, om den dödes tillgångar icke överstiga ett värde av 5 000 kronor och ej omfatta fast egendom eller tomt-

Prop. 1975/76:50

Nuvarande lydelse

75 Föreslagen lyddse

rätt. Bland tillgångarna skall medräk­nas egendom som enligl 12 § lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt skall anses som arvfallen. Lever make efter, får värdet av makarnas samman­lagda giftorätlsgods icke överstiga 10 000 kronor. Finnes efter den döde testamente eller egendom i vilken gifto -rätt var utesluten eller har efterievande makesådanegendom, skall bouppteck­ning alhid ske.

Dödsboanmälan göres inom lie må­nader från dödsfallet av socialnämnden eller någon som nämnden förordnat. Anmälan skall vara skriftlig och upp­taga den dödes fullständiga namn, personnummer, hemvist, bostads­adress och dödsdag, namn och bo­stadsadresser beträffande dödsbodelä­gare som äro kända för anmälaren samt intyg om den dödes och, om han var gift, efterlevande makes tillgångar.

Utan hinder av alt dödsboanmälan hargjorisskallbouppteckningfÖrrättas, om ny lillgång yppas och förulsällning fördödsboanmälan därigenom ej längre föreligger eller om i annal fall boupp­teckning begäres av dödsboddägare, borgenär eller annan vars rätt kan vara beroende därav. Bouppteckningen skall förrättassenasi tre månader efterdei att tillgången yppades eller begäran gjor­des.

Det åligger rätten att tillse, att bo­uppteckning inom laga lid förrättats och ingivits. Finnes det vara försum­mat, äger rätten vid vite förelägga viss lid eller, där bouppteckning ej skett, förordna någon att föranstalta därom. Sådant förordnande utgör ej

Det åligger rätten att tillse, att inom laga lid bouppteckning förrättats och ingivits eller dödsboanmälan gjorts. Finnes det vara försummat, äger rätten vid vite förelägga viss tid för Ingivande av bouppteckning eller, där bouppteckning ej skett, förordna

Prop. 1975/76:50

76

Nuvarande lydelse

Föreslagen lyddse

hinder att vara god man vid förrätt ningen.

någon att föranstalta därom. Sådant förordnande skall också meddelas, om bouppteckning skall förrättas enligt 8 a § och det ej finnes någon som enligt 2 § har all föranstalta därom. Förord-nandeatiföransialtaom bouppteckning utgör ej hinder alt vara god man vid förrättningen. Registrering av bouppteckning må ej äga rum, där vid bouppteckningen

finnes ej hava så förfarits som i detta kapitel sägs. Är bouppteckningen

bristfällig, äger rätten med föreläggande av vite utsätta lid inom vilken

bristen skall avhjälpas. Den som är pliktig att lämna uppgift till bouppteckning må vid vite hållas

därtill.

21 kap.

IS

Varder ej efter ansökan, som göres sist en månad efter det bouppteck­ningen förrättades, dödsboets egen­dom avträdd till förvaltning av bo­utredningsman eller till konkurs, svara delägarna för sådan gäld efter den döde som vid bouppteckningens förrättande var dem veteriig.

Yppas efter bouppteckningens för­rättande ny gäld efter den döde och avträdes ej egendomen efter ansö­kan som göres sist en månad där­efter, svarar delägare, som sådan tid försuttit, för den gälden.

Varder ej efter ansökan, som göres sist en månad efter det bouppteckning förrättades, dödsboets egendom av­trädd till förvaltning av boutred­ningsman eller till konkurs, svara delägarna för sådan gäld efter den döde som vid bouppteckningens för­rättande var dem veteriig.

Yppas efter boupptecknings förrät­tande ny gäld efter den döde och av­trädes ej egendomen efter ansökan som göres sist en månad därefter, svarar delägare, som sådan tid för­suttit, för den gälden.

Sker egendomsavträde efter ansö­kan, som ingivits senare än en må­nad efter det bouppteckningen förrät­tades, är delägare pliktig att till döds­boet utgiva det belopp, varmed gäld.

Sker egendomsavträde efter ansö­kan, som ingivits senare än en må­nad efter det bouppteckning förrät­tades, är delägare pliktig att till döds­boet utgiva det belopp, varmed gäld.

Prop. 1975/76:50

77

Där borgenär begär det, skall delägare med ed fästa, att gäld som yrkandet avser ej var honom veteriig en månad före ansökningsdagen. Gitter han ej gå eden, skall så anses som hade den gälden tidigare varit honom veteriig.

Nuvarande lyddse

som var honom veteriig en månad före ansökningsdagen, överstiger värdet av den avträdda egendomen och eljest tillgängliga medel, men skall ej vidare mot enskild borgenär stå i ansvar efter vad i 1 S sägs.

Föreslagen lydelse

som var honom veteriig en månad före ansökningsdagen, överstiger värdet av den avträdda egendomen och eljest tillgängliga medel, men skall ej vidare mol enskild borgenär stå i ansvar efter vad i 1 S sägs.

18 S

Har arvinge eller teslamentstagare ej njutit förmån av boet och ej heller tagit annan befattning därmed än att

Har arvinge eller lestamentstagare ej njutit förmån av boet och ej heller tagit annan befattning därmed än att

han fullgjort vad enligt 18 kap. 2 S

han fullgjort vad enligt 18 kap. 2'

åligger honom och deltagit i boupp-

åligger honom och deltagit i boupp­

teckningens förrättande, är han fri

tecknings förrättande, är han fri från

från ansvar pä grund av underlåten-

ansvar på grund av underlåtenhet atl

het att avträda boet.

avträda boet.

19 S

Finnes efter den döde allenast egendom som ej kunnat hos honom tagas i mät, skall vad i detta kapitel är stadgat om ansvar för gäld ej äga tillämpning. Vad nu är sagt länder dock ej till inskränkning i delägares skyldighet att låta egendomen eller dess värde gå i betalning för gälden.

Finnes efter den döde allenast egendom som ej kunnat hos honom tagas i mät, skall vad i detla kapitel är stadgat om ansvar för gäld ej äga tillämpning. Motsvarande gäller, när dödsboanmälan gforis. Vad nu är sagt länder dock ej till inskränkning i delägares skyldighet atl låta egen­domen eller dess värde gå i betalning för gälden.

Förrättas bouppteckning enligt 20 kap. 8 a §ired.fe slyckel, skall ifrågaom ansvar för gäld så anses som hade döds­boanmälan ej gjorts.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976. Äldre bestämmelser gäller fortfarande i fråga om dödsfall som har inträffat före ikraftträdandet.

Prop. 1975/76:50

78

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1928:281) om allmänna arvsfonden

Härigenom förordnas att 7S lagen (1928:281) om allmänna arvsfonden skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lyddse

Finnes, då dödsfall inträffar, ej an­nan arvinge än fonden eller är fon­den universell teslamentstagare, skall det hos rätten anmälas av den, som har boet i sin vård, och namne rätten, när sådan anmälan sker eller förhållandet eljest varder kunnigt, god man att vid boutredningen fö­reträda fonden. God man skall ej för­ordnas, om fonden uteslutits från arv genom testamente och anledning till klander mol testamentet ej kan an-lagas föreligga. Ej heller skall god man förordnas, om boet utvisar brist och god man icke behövs föratt taga vård om boets tillgångar.

Finnes, då dödsfall inträffar, ej an­nan arvinge än fonden eller är fon­den universell lestamentstagare, skall det hos rätten anmälas av den, som har boet i sin vård, och namne rätten, när sådan anmälan sker eller förhållandet eljest varder kunnigt, god man att vid boutredningen fö­reträda fonden. God man skall ej för­ordnas, om fonden uteslutits från arv genom testamente och anledning till klander mot testamentet ej kan an­tagas föreligga. Ej heller skall god man förordnas, om boet utvisar brist och god man icke behövs för att taga vård om boets tillgångar eller om dödsboanmälan enligt 20 kap. 8 a § ärvdabalken gjorts. Prövas god man ej vara lämplig för uppdraget, varde han av rätten ent­ledigad.

Det åligger kammarkollegiet att övervaka, att gode mannen behörigen fullgör sina skyldigheter.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

'Senaste Ivdelse 1972:640.

Prop. 1975/76:50

79

Bilaga 2 Till lagrådet remitterade förslag

1 Förslag till

Lag om ändring i ärvdabalken

Härigenom föreskrives i fråga om ärvdabalken

dels att 7 kap. 4S, 8 kap. 8 S, 18 kap. 2 S, 20 kap. I, 9 och 10 SS, 21 kap. 19 S samt rubriken till 20 kap. skall ha nedan angivna lydelse,

dds att i 20 kap. skall införas en ny paragraf, 8 a S, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

4S

Har arvlåtaren i livstiden bortgivit egendom under sådana omständigheter eller på sådana villkor att gåvan till syftet är att likställa med testamente, skall i avseende å gåvan vad i 2 och 3 SS är stadgat om testamente äga moisvarande tillämpning, om ej särskilda skäl äro däremot; och skall vid nedsättning av gåvan motsvarande del av den bortgivna egendomen åier-bäras eller, om det ej kan ske, ersättning utgivas för dess värde. Vid laglottens beräkning skall värdet av den bortgivna egendomen läggas till kvariåten­skapen.

Vill bröstarvinge mot gåvolagare

Vill bröstarvinge- mot gåvolagare

göra gällande rätt som avses i första göra gällande rält som avses i första stycket, skall han väcka talan inom stycket, skall han väcka talan inom ett år från det bouppteckning efter ett år från det bouppteckning efler arvlåtaren avslutades. Försiltes den- arvlåtaren avslutades eller dödsboan­na tid, är rätt lill talan förlorad.        mälangjordes. Vörsities denna tid, år

rätt till talan förlorad.

Var vid dödsfallet gåvan ej fullbordad, må den ej, med mindre särskilda skäl äro därtill, göras gällande, i den mån det skulle lända till intrång i bröstarvinges laglott.

8 kap.

Anspråk pä underhållsbidrag enligt 1 S skall vid talans föriust framställas senast vid skiftet. Rätt lill underhållsbidrag enligl 3,        Rätt till underhållsbidrag enhgt 3,

Prop. 1975/76:50

80

Nuvarande lyddse

4

eller 5 S göres gällande genom att anspråk framställes eller talan väck­es, i fall som avses i 3 S inom ett år sedan testamente, varom där sägs, blivit den underhållsberättigade del­givet och i fall som avses i 4 eller

5

S inom samma tid från det boupp­teckning efter arvlåtaren avslutades. Försittes denna tid, är rätten förio­rad.

Föreslagen lyddse

4

eller 5 S göres gällande genom att anspråk framställes eller talan väck­es, i fall som avses i 3 S inom ett år sedan testamente, varom där sägs, blivit den underhållsberättigade del­givet och i fall som avses i 4 eller

5

S inom samma tid från det boupp­teckning efter arvlåtaren avslutades eller dödsboanmälan gjordes. Försittes denna lid, är rätten föriorad.

18 kap.

2S

Till dess att egendomen omhändertagits av samtliga dödsbodelägare eller av den som eljesi har atl förvalta boet, skall egendomen, där dej ej står under värd av förmyndare, syssloman eller annan, värdas av delägare som sammanbodde med den avlidne eller eljest kan taga vård om egendomen; och har han atl ofördröjligen underrätta övriga delägare om dödsfallet samt, där god man för delägare tarvas, hos rätten göra anmälan såsom i 18 kap. föräldrabalken sägs. Vad nu är sagt om delägare gäller ock efterievande make som ej är deliigare i boet.

Är ej någon som sålunda tager vård om den dödes egendom, skall husfolk, husvärd eller annan som är närmast därtill omhändertaga egen­domen samt tillkalla delägare eller hos rält en göra anmälan om dödsfallet. Polismyndigheten är ock pliktig att utföra vad nu sagts, om dess biträde äskas eller eljest finnes erforderiigt. Då anmälan skett, skall rätten, där så erfordras,/o/-o/-(/nfl;?oc/OTon o/? full­göra vad enligt första stycket åligger delägare.

Är ej någon som sålunda tager vård om den dödes egendom, skall husfolk, husvärd eller annan som är närmast därtill omhändertaga egen­domen saml tillkalla delägare eller anmäla dödsfallet Ull socialnämnden. Polismyndigheten är ock pliktig atl utföra vad nu sagts, om dess biträde äskas eller eljest finnes erforderiigt. Då anmälan skett, skall socialnämn­den, där så erfordras, fnllgjöra v ad en­ligt första stycket åligger delägare.

Prop. 1975/76:50

Nuvarande lydelse

Om bouppteckning

81

Föreslagen lydelse

20 kap.

Om bouppteckning ocb dödsboan­mälan

IS

Bouppteckning skall förrättas sist tre månader efter dödsfallet, såframt ej på ansökan inom samma tid rätlen med hänsyn till boets beskaffenhet eller av annan särskild orsak förläng­er tiden.

Bouppteckning skall förrättas sist tre månader efter dödsfallet, såframt ej på ansökan inom samma tid rätten med hänsyn till boets beskaffenhet eller av annan särskild orsak föriäng­er liden. Bouppteckning behöver dock ej förrättas, om den dödes tillgångar el­ler, om han efteriämnar make, till­gångarna jämte hans andel I makens giftorättsgods icke.förslår till annat än begravningskostnader och andra utgif­ter med anledning av dödsfallet och an­mälan härom (dödsboanmälan) göres enligt vad som föreskrives 18 a §.

6 Riksdagen 1975/76. I saml. Nr 50

lajf

Dödsboanmälan göres inom fyra månader från dödsfallet hos rällen av socialnämnden eller någon som nämn­den förordnat. Anmälan skall vara skriftlig och upptaga

1.

den dödes fullständiga namn, personnummer, hemvist, bostads­adress och dödsdag,

2.

namn och bostadsadresser be­träffande dödsboddägare. om uppgif­terna kan inhämtas utan avsevärd lids-ut dräkt,

3.

iniygailden dödestillgångar eller, om han efterlåmnarmake. tillgångarna jämte hans andel i makens giftoi-älis-gods icke förslår till annal än begrav­ningskostnader och andra utgifter med anledning av dödsfallet.

Dödsboanmälan skal! förvaras hos rätten.

Prop. 1975/76:50

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 S

god man vid förrättningen.

Registrering av bouppteckning må ej äga rum, där vid bouppteckningen finnes ej hava så förfarits som i detta kapitel sägs. Är bouppteckningen bristfällig, äger rätten med föreläggande av vite utsätta tid inom vilken bristen skall avhjälpas.

Den som är pliktig att lämna uppgift lill bouppteckning må vid vite hållas därtill.

Det åligger rätten att tillse, att bo­uppteckning inom laga tid förrättats och ingivits. Finnes det vara försum­mat, äger rätlen vid vite förelägga viss tid eller, där bouppteckning ej skett, förordna någon alt föranstalta därom. Sådant förordnande utgör ej hinder att vara god man vid förrätt­ningen.

Det åligger rätten att tillse, att inom laga tid bouppteckning förrättats och ingivits eller dödsboanmälan gjorts. Finnes det vara försummat, äger rätten vid vite förelägga viss tid för ingivande av bouppteckning eller, där bouppteckning ej skett, förordna någon att föranstalta därom. Sådant förordnande utgör ej hinder att vara

10 S

Yppas efter boupptecknings förrättande ny lillgång eller gäld eller annan felaktighet i bouppteckningen, skall inom en månad uppgöras handling, innefattande tillägg eller rättelse; och gäller om sådan handling vad ovan är stadgat om bouppteckning.

Yppas ny tillgång sedan dödsboan­mälan gjorts och föreligger därigenom Icke längre förulsällning för sådan an­mälan, skall bouppteckning .förrättas senast tre månader efter det alt tillgång­en yppades.

21  kap.

19 S

Finnes efler den döde allenast egendom som ej kunnat hos honom tagas i mät, skall vad i detta kapitel är stadgat om ansvar för gäld ej äga tillämpning. Vad nu är sagt länder dock ej lill inskränkning i delägares skyldighet att låta egendomen eller

Finnes efler den döde allenast egendom som ej kunnat hos honom tagas i mät. skall vad i delta kapitel är stadgat om ansvar för gäld ej äga tillämpning. Motsvarande gäller, när dödsboanmälan gforis. Vad nu är sagt länder dock ej till  inskränkning i

Prop. 1975/76:50

Nuvarande lydelse

dess värde gå i betalning för gälden.

83

Föreslagen lydelse

delägares skyldighet att låta egen­domen eller dess värde gå i betalning för gälden.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1976. Äldre bestämmelser gäller dock fortfarande i fräga om dödsfall som har inträffat före ikraftträdandet.

Prop. 1975/76:50

84

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1941:416)

om arvsskatt och gåvoskatt

Härigenom föreskrives att 45 S lagen (1941:416) om arvsskall och gå­voskall' skall ha nedan.angivna lydelse.

Nuvarande lyddse

Föreslagen lydelse

Deklaration skall av den, som är skattskyldig, avgivas

A) angående förvärv av arvs- eller testamentslott, när lotten utgöres av

1)

egendom i dödsbo efter svensk medborgare i fall, då denne vid sin död ej hade hemvist i riket och skyldighet ej inträtt att efter honom här förrätta bouppteckning enligt svensk lag;

2)

egendom i dödsbo efter utlänning, som vid sin död ej hade hemvist i riket;

3)

äganderätt eller rättighet, vilken jämlikt 6-9 SS beskattas senare än vid arvlåtarens (testators) död, dock icke där fråga är om förvärv efter den som på livstid innehaft egendom med i 8 S första stycket avsedd rätt;

4)

egendom i dödsbo, som avträtts till konkurs, i fall där arvsskatt skall beräknas med tillämpning av 33 S 1 mom.;

B)   angående förvärv, som vid.för-

B) angående förvärv, som tillfallit

säkrlngstagai-es död tillfallil.förmånsta- förmånstagare vid försäkringstagares

gare, vilken icke tillika är aiyinge eller död: är förmånstagaren tillika arvinge

teslamentstagare;                                    eller lestamentstagare, skall han dock

avgiva deklaration endast om dödsbo­anmälan enligt 20 kap. 1 § äiydahalken gjorts.

C)   angående sådan i 32 S a), b), c), e) och O samt i 33 S 2 mom. angiven

omständighet, som föranleder efterbeskaltning, dock ej där i fall som avses

i 32 S a) testamente, varom kännedom erhållits, blivit bevakat;

D)   angående förvärv genom gåva eller annat jämlikt 37 S därmed i be­

skattningshänseende likställt fång.

Skall enligt vad nu stadgas deklaration avgivas angående lott i dödsbo efter den som vid sin död ej hade hemvist i rikel och är den för lotten skatlskyldige ej bosatt inom riket, åligger det den som omhänderhar döds­boets egendom att i den skattskyldiges ställe avgiva deklaration.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1976. Äldre bestämmelser gäller fortfarande när försäkringstagares död har inträffat före ikraftträdandet.

' .Senaste Ivdelse av lagens rubrik  1974:857.

Prop. 1975/76:50

85

Utdrag

LAGRÅDET

PROTOKOLL

vid sammanträde 1975-11-04

Närvarande: justitierådet Gyllensvärd, regeringsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], justitierå­det Ulveson, justitierådet Erik[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligl lagrådet den 10 oktober 1975 lillhandakommet utdrag av protokoll vid regering.ssammanträde den 21 augusti 1975 har regeringen på hemställan av statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrådels yttrande över förslag lill

1.

lag om ändring i ärvdabalken,

2.

lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt.

Förslagen, som finns bilagda detta protokoll, har inför lagrådet föredragits av utnämnde hovrättsrådet Bo Olof[REDACTED_EFTERNAMN]. Förslagen föranleder följande yttranden.

Lagrådet :

För atl tillgodose olika intressen som kan göra sig gällande i samband med ett dödsfiill finns i ÄB ell utförligt och efter ingående överviiganden uppbyggt regelsystem. Av grundläggande betydelse för systemets utform­ning i olika avseenden har varit, att en bouppteckningsförrältning skall ingå som elt obligatoriskt led i varje boutredning. Elt flertal bestämmelser utöver dem som direkt lar sikte på bouppteckningspliklen förutsätter sålunda att bouppteckning alltid blir upprättad. Det möter därför uppenbara svårigheter att införa lättnader i bouppteckningsskyldighelen utan en mer omfattande överarbetning av regelsystemet än som kan ske inom ramen fören partiell reform.

I remissen föreslås nu en försiktig uppmjukning av det hittillsvarande kravet på att bouppteckning alltid skall förrättas efter elt dödsfall. Den prak­tiska betydelsen av den föreslagna reformen blir måhända inle särdeles slor, men att i etl sammanhang som del förevarande medge mera betydande eftergifter från bouppteckningspliklen synes med hänsyn till vad som nyss sagts knappast vara möjligt ulan risk för besvärande komplikationer. Det kan sättas i fråga, om del finns tillräcklig anledning atl nu vidta de föreslagna lagstiftningsåtgärderna. I lagstiftningsärendet får emellertid anses ådagalagt, atl del på många håll föreligger etl starkt önskemål om en begränsning av bouppteckningsplikten åtminstone såvitt gäller fall, när den döde inte efterlämnar tillgångar av något egentligt värde. Lagrådet vill därför inte motsätta sig en reform med angivet syfte.

Prop. 1975/76:50

86

Vad som framkommit vid lagrådsgranskningen kommerall på sedvanligt sätt redovisas i anslutning till de olika lagrummen. I vissa avseenden ak­tualiserar det remitterade förslaget emellertid spörsmål med sådan räckvidd att de lämpligen bör behandlas redan i detta sammanhang.

Enligl förslaget skall, när den döde efteriämnar endasi obetydliga till­gångar, bouppteckning kunna ersättas av s. k. dödsboanmälan, som i så fall skall avges av socialnämnden eller någon av nämnden förordnad person. Förslaget innebär alt det skall ankomma på den som enligt eljest gällande regler har att föranstalta om bouppteckning alt avgöra, om del förenklade förfarandet med anmälan skall tillämpas när förutsättning härför föreligger. Dödsbodelägare som har den dödes egendom i sin vård får således vanligen besluta i saken. Övriga delägare och andra, som kan ha berättigat intresse av alt förhållandena i boet blir klarlagda genom en bouppleckningsförrätt­ning, saknar enligl förslaget möjlighet att framtvinga bouppteckning. På denna punkt avviker förslaget från vad som förordats i den lill grund för remissen liggande departementspromemorian. Att på detla säll tillerkänna viss dödsbodelägare exklusiv bestämmanderätt kan ej anses tillfredsstäl­lande, även om det kan förutsättas att denne i regel lar hänsyn till olika önskemål som kan ha framställts.

Den föreslagna ordningen leder till stötande konsekvenser särskilt i det fallet, .som någon gång kan länkas föreligga, alt den döde saknar egentliga tillgångar, beroende på atl han under livstiden givit bort huvuddelen av sin egendom till någon av arvingarna under omständigheter som anges i 7 kap. 4 S ÄB. Del kan då vara så atl del är just gåvotagaren eller någon honom närstående som har all besluta, huruvida bouppteckning skall äga rum eller inte. För att övriga dödsbodelägare skall kunna få full klarhet om gävotransaktionen och kunna ta ställning till om de skall kräva återbäring av den bortgivna egendomen blir det vanligen av slor betydelse alt bo­uppteckning kommer lill stånd. Detta hänger samman med att i boupp­teckningen skall lämnas uppgifter om bl. a. gåvor som avkomling lill den döde mottagit av denne (20 kap. 5 S tredje stycket ÄB) och alt envar bo-delägare är skyldig atl på anmaning lämna uppgifter härom och kan åläggas att med ed bestyrka uppgifterna (20 kap. 6 S första och andra styckena ÄB). Även om den nu skildrade situationen är särpräglad, visar del sagda att del föreslagna undantaget från bouppteckningsplikten kan komma atl ut­nyttjas för atl skydda arvinge från berättigade krav på återbäring av gåvo­medel, om inte dödsbodelägarna i allmänhet tillerkänns räll atl påkalla bouppteckning.

Även andra skäl talar för att bouppteckning inte bör få underiåtas, om sådan förrättning begärs av dödsbodelägare eller annan intressent. Förutom vad departementspromemorian innehåller i denna del bör beaktas, atl skilda uppfattningar kan råda om vilka tillgångar den döde efteriämnal och vilket värde dessa har. Den .som skall avge intyg om förhållandena bör rimligen

Prop. 1975/76:50

87

inte vara nödsakad att göra mera ingående undersökningar. Del finns därför onekligen risk för atl han, utan att göra sig skyldig lill egentlig försummelse, någon gång felbedömer förhållandena med påföljd atl en dödsboanmälan på felaktiga grunder får ersätta bouppteckning. Om detta i efterhand påtalas av någon som är beroende av dödsboutredningen, bör rättelse kunna komma till stånd genom att bouppteckning förrättas även mol bestridande av den bouppteckningsskyldige. Risken att dödsboanmälan sker på grund av för låg uppskattning av tillgångarna blir något mindre, om man, såsom föreslås i det följande, på det sättet skärper villkoret för undantag från kravet på bouppteckning att det skall vara uppenbart att tillgångarna inle förslår till annat än begravningskostnader och jämförbara utgifter. För de enskilda rättsägarna kvarstår likväl behovet av att ha tillgång till ett korrektiv, när dödsboanmälan anses ha gjorts på felaktiga grunder.

Under åberopande av det anförda föreslår lagrådet den ändringen i det remitterade förslaget atl, även efter det en dödsboanmälan har gjorts, bo­uppteckning skall förrättas, om del begärs av dödsbodelägare eller annan, vars rätt kan bero därav. För att missbruk skall förhindras och medel för bestridande av bouppteckningskostnaden inte skall saknas i dessa fall bör emellertid som villkor för atl begäran om bouppteckning skall bli beaktad föreskrivas, att den som begär bouppteckning ställer säkerhet för kostnaden.

Gyllensvärd,[REDACTED_EFTERNAMN] och Ulveson:

I den mån regler för socialnämndens handläggning av ifrågavarande ären­den inte meddelas i de nu föreslagna lagändringarna har socialnämnden att tillämpa de bestämmelser i lagen (1956:2) om socialhjälp och lagen (1970:296) om social centralnämnd m. m. som i allmänhet gäller för dess verksamhet. Kommun får besluta, all de uppgifter som ankommer på so­cialnämnd, barnavårdsnämnd och kommunal nykterhetsnämnd skall hand­has av en för de tre vårdområdena gemensam social centralnämnd. Inrättas sådan nämnd, får kommunen även inrätta två eller flera sociala distrikts-nämnder föratt, var och en inom sill socialvårdsdisirikt, handlägga ärenden som avser vård och behandling ellerannan åtgärd beträffande enskild person. Vad som i lag eller annan författning är föreskrivet om socialnämnd skall med vissa undantag äga motsvarande tillämpning i fråga om social cen­tralnämnd och social distriklsnämnd.

1 de föreslagna nya beslämmelserna i 18 kap. 2 S och 20 kap. 8a S ÄB anges inle vilken socialnämnd som avses, vistelsekommunens eller man-lalsskrivningskommunens. Ledning i frågan får då hämtas från socialhjälps­lagen. 1 dess 1 S stadgas atl kommunen skall tillse alt den som vistas i kom­munen erhåller såväl tillfredsställande omvårdnad som erforderlig social­hjälp. Av förarbetena till lagen och elt avgörande av regeringsrätten framgår att i dessa skyldigheter kan ingå atl ombesörja begravning och betala be­gravningskostnaderna (se SOU 1950: 11 s. 334 och prop. 1955: 177 s. 122

Prop. 1975/76:50

88

samt RÅ 1973 ref 11). Det synes naturligt atl samma socialnämnd tilläggs uppgifterna att tillfälligt ta vård om den avlidnes egendom och atl göra dödsboanmälan. Enligl vad remissprolokollet ger vid handen har man emel­lertid åsyftat att dessa uppgifter skall fullgöras av socialnämnden i den kom­mun där den döde var mantalsskriven. En sådan ordning torde inte kunna åstadkommas utan uttrycklig reglering i lag och förefaller inte heller än­damålsenlig. Vi förordar därför alt, såsom också sken i de remitterade för­slagen till ändringar i 18 kap. 2 S och 20 kap. 8 a S, den nämnd som tilläggs ifrågavarande uppgifter i lagtexten anges med ordet "socialnämnden" samt atl därmed skall förstås den nämnd som vid behov haft alt svara för den avlidnes sociala omvårdnad i livstiden.

Socialnämnden kan enligt socialhjälpslagen och lagen om social central­nämnd m. m. efter bemyndigande av kommunfullmäktige delegera sin be­slutanderätt åt särskild avdelning, beslående av ledamöter eller suppleanter i nämnden, eller ål ledamot eller suppleant eller åt tjänsteman hos kom­munen. Genom att man fullt utnyttjar dessa delegalionsmöjligheier bör kretsen av personer med befogenhet alt göra dödsboanmälan kunna bli till­räckligt vid, särskilt om uppdrag ges även åt andra kommunens tjänstemän än dem tillhörande socialförvaltningen, t.ex. tjänstemän vid överförmyn-darorganisationen. Om det remitterade förslaget innebär att socialnämnden skulle äga förordna dödsboanmälare att, vid sidan av nämnden och dess delegater, handla inte på socialnämndens vägnar utan som innehavare av självständigt uppdrag, anser vi oss böra avstyrka en sådan ordning. Den skulle nämligen medföra en besvärande oklarhet om de självständiga döds­boanmälarnas ställning i kommunalrättsligt hänseende. Skulle det anses att man måste gå utanför kretsen av kommunala förtroendemän och tjäns­temän för atl få lämplig spridning av uppdragen som dödsboanmälare, torde befogenheten att göra dödsboanmälan uteslutande böra tillkomma av rätlen eller länsstyrelsen förordnade personer. I sådant fall finge dock de med uppdragen förenade kostnaderna rimligtvis bäras av statsverket. Mot bak­grund av del anförda förordar vi i första hand alt endasi socialnämnden får behörighet atl göra dödsboanmälan med de möjligheter att delegera be­slutanderätten som nyss redovisais. I andra hand förordas atl behörigheten tillägges den som av rätten (eller länsstyrelsen) förordnals därtill.

Beslut som i ärende om dödsboanmälan meddelas av kommunalt organ kan, om särskild besvärsbestämmelse inte införs, överklagas endast i den ordning som är föreskriven för kommunalbesvär (jfr 54 S socialhjälpslagen och 76 S kommunallagen). Del betyder bl.a., all endast kommunmedlem kan överklaga sådant beslut. Dödsbodelägare och borgenärer som inie är kommunmedlemmar har alltså ingen besvärsrält. Om man inför den av lagrådet föreslagna möjligheten för den vars rält kan bero därav all få bo­uppteckning lill stånd även om dödsboanmälan gjorts, saknas anledning att vidga besvärsrätlen. Inte heller synes skäl finnas alt låta besvärspröv­ningen omfatta mer än den legaliietskontroll som utgör föremålet för kom-

Prop. 1975/76:50

89

munalbesvär. Det kunde i stället övervägas all genom särskild föreskrift utesluta möjligheten atl anföra besvär över beslut av dödsboanmälare. 1 varje fall hören sådan föreskrift meddelas, om ett system med självständiga dödsboanmälare införs.

Någon bestämmelse har inte föreslagits om rätt till ersättning av enskild för kommunens kostnader för dödsboanmälan. Eftersom socialhjälpslagen medger kommun räll lill ersättning av enskild endasi för socialhjälp, får nämnda kostnader därför stanna på kommunen. Någon annan ordning har inte heller förutsatts i remissprotokollet. Däremot har föredragande statsrådet utgått från att, när socialnämnden tillfälligt tagit vård om dödsbo där till­gångarna har ett ej obetydligt värde, kostnaderna för förvaltningen i första hand skall betalas av dödsboet. Den föreslagna ändringen i 18 kap. 2S ÄB innebär atl på socialnämnden lägges en skyldighet alt ombesörja lillfällig dödsboförvallning i vissa fall. Ulan stöd av bestämmelse i lag lär då kom­munens kostnader för sådan förvallning inte kunna tvångsvis tas ul av dödsboet.

Nyman:

Såsom framgår av vad i det följande anförs vid 20 kap. 8 a S ÄB förordar jag, all dödsboanmälan inle skall göras av socialnämnden eller någon som nämnden förordnat ulan av den som eljest har all föranstalta om boupp­teckning och alt myndighets kontrollerande medverkan utformas så atl rik­tigheten av de i anmälan lämnade uppgifterna skall vara bestyrkta av lämplig myndighet.

Om en sådan ordning införs, är det naturligt atl behörighet atl bestyrka uppgifter i dödsboanmälan tilläggs bl. a. socialvårdstjänslemän. Delta torde emellertid kunna ske utan att de kommunalräitsliga problem som berörts av övriga ledamöter aktualiseras.

Förslaget till lag om ändring i ärvdabalken

7 kap.

4S

Lagrådet:

Såsom framgår av vad som sagts i det föregående torde frågan, huruvida sådan gåva förekommit som avses i denna paragraf, ofta inte kunna nöjaktigt klarläggas utan atl bouppteckning förrättas. Enligl lagrådels mening skulle det med hänsyn härtill vara betänkligt atl ändra paragrafen på sätt som föreslagits i remissen. Lagrådet kan därför inte lillslyrka ändringen. Någon

7Riksdagen 1975/76. 1 saml. Nr 50

Prop. 1975/76:50

90

olägenhet av atl paragrafen får gälla med oförändrad lydelse även sedan möjlighet öppnats att i vissa fall underlåta bouppteckning synes inle vara alt befara. Visserligen kommer rätten att väcka talan om nedsättning av gåvan alt kvarstå under längre tid, men varje dödsbodelägare som så önskar kan, om den av lagrådet tidigare föreslagna ändringen genomförs, få till stånd en begränsning av liden genom all påkalla bouppteckning.

Lagrådet hemställer alltså, atl förslaget om ändring i denna paragraf får utgå.

8 kap.

Lagrådei:

Vad lagrådet anfört vid 7 kap. 4 S äger motsvarande tillämpning beträf­fande förevarande paragraf Lagrådet hemställer därför, alt också förslaget om ändring i denna paragraf får utgå.

18 kap.

2§

Gyllensvärd,[REDACTED_EFTERNAMN] och Ulveson:

Mot den föreslagna ändringen av paragrafen har vi inte något atl erinra. Vi hänvisar dock till vad vi inledningsvis anförl om innebörden av del i lagtexten använda ordet "socialnämnden" och om nämndens kostnader för lillfällig dödsboförvallning i vissa fall.

Nyman:

Av det föregående framgår, all jag förordar all dödsboanmälan inle skall göras av socialnämnden eller någon som nämnden förordnal ulan av den som eljest har alt föranstalta om bouppteckning. Någon ändring av denna paragraf erfordras därvid inle enligl min mening. Å andra sidan innebär den av mig förordade lösningen inte något hinder mol den föreslagna änd­ringen, om denna av särskilda skäl finnes böra genomföras.

20 kap.

1 och 8 a SS

Gyllensvärd.[REDACTED_EFTERNAMN] och Ulveson:

Det nuvarande stadgandet i 1 S om den lid inom vilken bouppteckning skall förrättas ulsäger inte direkt att bouppteckning är obligatorisk efter

Prop. 1975/76:50

91

varje dödsfall men ger ändå klart vid handen att bouppteckningsskyldighel föreligger. Stadgandet kompletteras med reglerna i 9S om atl rällen skall tillse alt bouppteckning förrättats inom laga lid och att, om del befinnes vara försummat, ingripa med åtgärder som närmare anges.

Det undantag från bouppteckningsskyldighelen som bestämmelserna om dödsboanmälan är avsedda att innefatta bör i någon form komma till ullryck redan i I S- Hur besiämmel.serna i övrigt bör fördelas mellan 1 S och den i remissen föreslagna nya paragrafen är elt lagtekniskt spörsmål, vartill vi återkommer i del följande. Sambandet mellan paragraferna föranleder oss att la upp dem till gemensam behandling.

I del remitterade förslaget anges som materiell förutsättning för att döds­boanmälan skall få ske och bouppteckning alltså inte skall behöva förrutlas endast atl den dödes tillgångar eller, om han efterlämnar make, tillgångarna jämte hans andel i makens giftorätlsgods inle förslår till annat än begrav­ningskostnader och andra utgifter med anledning av dödsfallet. Föredra­gande statsrådet framhåller emellertid, atl principen måsle vara atl boupp­teckning skall förrättas, så snart del uppslår tvekan om huruvida den dödes lillgångar understiger den legala gränsen eller ej. Del är inle meningen, sägs del, alt den som gör dödsboanmälan skall behöva anställa någon mer omfatlande efterforskning beträffande den dödes tillgångar eller gå in på några svåra värderingsfrågor.

Redan av vad lagrådet inledningsvis anfört torde framgå all vi ej har något all erinra mol huvudprincipen atl som villkor för dödsboanmälan uppställs all den dödes lillgångar inle överstiger begravningskostnader och övriga utgifter med anledning av dödsfallet. Vi ansluter oss också lill det nyss återgivna uttalandet att bouppteckning bör förrättas i alla sådana fall då del uppslår tvekan om huruvida villkoret är uppfyllt. Enligl vår mening är denna senare princip så viklig alt den bör komma till uttryck i laglexlen. Vi föreslår därför, alt bestämmelserna utformas så att del krävs alt det är uppenbart all den ifrågavarande förutsättningen för dödsboanmälan före­ligger.

Enligt det i departementspromemorian intagna lagförslaget fick boupp­teckning inte ersättas av dödsboanmälan, när den dödes tillgångar omfattade fasl egendom eller tomträtt. Någon motsvarighet härtill upptas inie i del remitterade förslaget. Föredragande statsrådet framhåller visserligen atl dödsboanmälan inte bör få göras, om det bland tillgångarna finns fasl egen­dom eller lomiräll, men han anser det inte erforderligt alt belasta laglexlen med något uttryckligt förbehåll i ämnet. Vi vill i detta fall förorda en återgång till promemorieförslagel. När dödsboanmälan kommer i fråga, är del na­turligtvis mycket litet troligt att fasl egendom eller lomiräll ingår i dödsboel. Små andelar i mindre värdefulla fasiigheler kan emellertid förekomma. I vissa irakier har del l.ex. varit ganska vanligl med en långl gående upp­delning av fasiigheler i ideella andelar. Med lanke härpå och med hänsyn lill del säll varpå jordabalkens regler om lid för ansökan om lagfart och

Prop. 1975/76:50

92

inskrivning av tomträttsförvärv är utformade (se 20 kap. 2 S andra slyckel 3 och 21 kap. 7S jordabalken) finner vi det påkallat med en uttrycklig föreskrift om alt dödsboanmälan inle får göras, när tillgångarna omfattar fast egendom eller tomlräil.

Som formell förulsällning för all bouppleckning ej skall behöva förrättas upptar 1 S i det remitterade förslaget att dödsboanmälan görs enligl före­skrifterna i 8aS. I 8a S föreskrivs sedan, all dödsboanmälan skall göras inom fyra månader från dödsfallet, atl den skall göras hos rällen av so­cialnämnden eller någon som nämnden förordnal samt alt anmälan skall vara skriftlig och ha visst närmare angivet innehåll.

Bestämmelsen alt dödsboanmälan skall göras av socialnämnden eller nå­gon som nämnden förordnal har av oss behandlals i inledningen. Såsom vi där framhållil bör i laglexlen ej anges mer än alt del är socialnämnden som avger dödsboanmälan.

All uppställa som formell förulsällning all dödsboanmälan görs inom fyra månader från dödsfallet synes ej vara sakligt befogat. Till en början kan anmärkas, atl även en anmälan som avges senare bör i princip ha den verkan atl bouppteckning därefter inte behöver förrättas; av ett uttalande i remissprolokollet atl döma synes något annat heller inte ha varit avsett. Vidare är det önskvärt att frågan huruvida dödsboanmälan skall avges blir prövad så snart som möjligl efter dödsfallet. Skulle prövningen utfalla så att någon anmälan inte avges, bör det finnas möjlighet all förrätta boupp­teckning inom laga lid eller åtminstone att i föreskriven ordning ansöka om förlängning av tiden. En lämplig lösning synes vara att i lagen endast föreskrivs all dödsboanmälan bör avges inom två månader efter dödsfallei.

De föreslagna beslämmefserna om ulformningen av dödsboanmälan för­anleder i övrigt inle några andra erinringar än all föreskrifterna ej bör ges den innebörden au varje formell brist gör anmälan verkningslös och atl vi.ssa språkliga justeringar bör vidtas för all nå bättre anslutning till ärv-dabalkens språkbruk.

Inledningsvis har lagrådet förordat återgång lill promemorieförslagel så­tillvida att dödsbodelägare och annan vars räll kan bero därav alllid skall på begäran kunna få lill stånd bouppleckning. De bestämmelser som för­anleds härav bör enligt vår mening tas upp i förevarande sammanhang, enär de innebär en begränsning av möjligheterna all genom dödsboanmälan vinna befrielse från bouppteckningsskyldigheten. Sålunda bör föreskrivas atl, även om dödsboanmälan gjorts, bouppleckning skall förrättas, när del begärs av dödsbodelägare eller annan som nyss sagts. Lagrådet har föreslagil, atl därvid som villkor skall gälla all den som begär bouppleckning ställer säkerhet för bouppteckningskostnaden. Om detla villkor skall här endast tilläggas, atl säkerhelsslällaren blir all betrakta som garant för kostnaden i fråga och atl säkerheten bör kunna lämnas exempelvis i form av en ga­ranti förbindelse eller genom deposition avett kontantbelopp.

Del lorde inle vara behövligt atl i lagtexten ange till vem en begäran

Prop. 1975/76:50

93

om bouppleckning skall riktas. Önskar någon få lill slånd bouppleckning, bör han i förslå hand vända sig till den som enligt 2 S har all föranstalta om sådan förrättning. Skulle delta inte leda lill något resultat, kan saken anmälas till rätten, som ju enligl 9S skall övervaka all boupptecknings­skyldighelen fullgörs och som får pröva om förutsättningar all tvinga fram bouppteckning föreligger.

Viss lid bör föreskrivas inom vilken bouppleckning i del nu behandlade fallet skall förrättas. Här bör i likhet med vad som är stadgat i I S en lid av tre månader gälla, och liden bör räknas från del all begäran om bo­uppleckning gjordes och säkerhet ställdes. Av betydel.se inte minsl med hänsyn lill sladgandel i 21 kap. 14 Sär alt samma möjligheter till förlängning föreligger som vid lillämpning av  1 S.

I anslutning till bestämmelsen om räll för dödsbodelägare eller annan atl efterdei dödsboanmälan gjorts påkalla bouppteckning synes motsvarighet lämpligen böra tas upp till del stadgande som enligl det remitterade förslaget skall skrivas in i 10 S oeh där bilda etl nytt andra siycke. Sålunda bör redan i samband med reglerna om dödsboanmälan anges, atl bouppteckning skall förrättas, om ny lillgång yppas och på den grund förulsällning för undanlag från bouppleckningsskyldighelen inle längre föreligger. Också den bouppieckningsfrisi om tre månader som här skall gälla bör kunna förlängas.

Självklart är alt den som är bouppleckningsskyldig enligl 2 S skall, även efter del all dödsboanmälan gjorts, kunna utan stöd av särskilt stadgande föranstalla om bouppteckning.

Härefter återstår all la ställning till frågan hur de olika bestämmelserna bör disponeras. Valet står främst mellan ivå lösningar. Den ena innebär att man, på sätt som skett i del remitterade förslaget, låter 1 S innehålla de regler som är av materiell innebörd och i den nya paragrafen, placerad mellan 8 och 9 SS, samlar övriga bestämmelser, vilka då huvudsakligen blir av formell natur. Enligl del andra alternativet anges i 1 S endasi all undantag från huvudregeln om bouppteckningsskyldighet kan förekomma på grund av dödsboanmälan och hänvisas härvidlag till den nya paragrafen. I denna las sedan upp alla de regler som skall gälla om dödsboanmälan och möjligheterna atl genom sådan anmälan underlåta bouppleckning. Enligt vår mening är denna senare lösning att föredra. Den innebär atl I S behåller sin prägel av huvudsiadgande lill grund för hela den följande regleringen i kapitlet. Skall paragrafen, såsom enligl del förstnämnda alternativet, dess­utom ange de olika materiella förutsättningarna för alt bouppteckning inle skall behöva förrättas, kommer tyngdpunkten i paragrafen an förskjutas på ett mindre lämpligt säll. Delta gäller särskilt om den av lagrådet föreslagna ulbyggnaden av de materiella förutsättningarna godtas. Härtill kommer atl överblicken över vad som skall gälla rörande dödsboanmälan försvåras, om bestämmelserna i ämnet delas upp mellan 1 och 8 a SS- Det remitterade förslaget visar för övrigt ganska tydligt de laglekniska svårigheterna med en sådan uppdelning.

Prop. 1975/76:50

94

Enligl vår mening bör alltså i 1 S inte göras annan ändring än atl genom etl tillägg, som bör få bilda elt andra siycke i paragrafen, föreskrivs all om dödsboanmälan och undanlag på grund av sådan anmälan från skyl­digheten atl förrätta bouppteckning stadgas i 8 a S- Vidare bör med hänsyn lill vad vi anförl i del föregående sistnämnda paragraf kunna få följande lydelse:

"8 a S. Är uppenbart atl den dödes lillgångar eller, när han efterlämnar make, tillgångarna jämte hans andel i makens giftorätlsgods icke förslå till annal än begravningskostnader och andra utgifter med anledning av döds­fallet och omfatta lillgångama ej fasl egendom eller lomiräll, behöver bo­uppleckning icke förrättas, om dödsboanmälan göres lill rällen av social­nämnden.

Dödsboanmälan skall vara skriftlig och upplaga den dödes fullständiga namn, personnummer, hemvist, bostadsadress och dödsdag samt iniyg, ul­visande all beträffande lillgångama föreligger fall som avses i första slyckel. I anmälan skola även angivas namn och bosiad.sadresser beträffande döds­bodelägare, om uppgifter därom kunna inhämtas utan avsevärd tidsuldräkt. Dödsboanmälan bör göras inom två månader efter dödsfallet. Den skall förvaras hos rätten.

Ändå alt dödsboanmälan gjorts, skall bouppteckning förrättas, om del begäres av dödsbodelägare eller annan vars rätt kan bero därav och denne ställer säkerhet för bouppleckningskosinaden eller om ny lillgång yppas och på den grund ej längre sådant fall föreligger som avses i första stycket. Bouppteckning skall förrättas sist tre månader efter det atl begäran därom gjordes och säkerhet ställdes eller den nya tillgången yppades. Om för­längning av tiden för boupptecknings förrättande iiger vad i 1 S första stycket sägs moisvarande lillämpning."

Nyman:

Jag ansluter mig till vad övriga ledamöter anfört utom i de delar som rör frågan om vem som skall göra dödsboanmälan och därav avhängiga frågor. I dessa hänseenden får jag för egen del anföra följande.

Atl förrättande av bouppteckning inordnats såsom etl obligatorium i bo-utredningsförfarandel för med sig all del inle gärna är möjligl alt för vissa fall formlöst efterge kravet på alt bouppleckning skall förrättas. Någon form av anleckning eller regislrering beiräffande den dödes förhållanden blir nöd­vändig. Del remitterade förslaget utgår också i överensstämmelse härmed från alt, när förhållandena är sådana att förrättande av bouppleckning inle är erforderligt,anmälan därom till regislreringsmyndigheten skall krävas för befrielse från bouppteckningsskyldighelen. Enligl förslagel skall emellertid s. k. dödsboanmälan inle göras av den som eljesi skulle ha ;itl föranstalta om bouppteckning utan av socialnämnden eller någon som denna förordnal att göra sådan anmälan. Genom att på detla sätt ingivande av dödsboanmälan

Prop. 1975/76:50

95

inte systematiskt anknyts till skyldigheten all förrätta bouppleckning och ej heller läggs på den som i olika fall har att fullgöra denna skyldighet bryts den ordning som ÄB utgår från. Med hänsyn till vad lagrådet in­ledningsvis anförl om ÄB:s regelsystem bör ell sådanl ingrepp allmänt sett undvikas. Del för däriämte i förevarande fall med sig svårigheler som har direkl samband med an skyldigheten atl föranstalta om bouppteckning och behörigheten alt göra dödsboanmälan inle sammanfaller. Att den som har att föranstalla om bouppleckning blir beroende av den som äger göra döds­boanmälan och vice versa framstår från praktisk synpunkt som en olägenhet. Beroendeförhållandet får bl. a. betydelse för möjligheten all samordna tids­fristerna för förrättande av bouppleckning och ingivande av dödsboanmälan. En detaljanmärkning berör det fall all efter dödsboanmälan ny lillgång yppas i boel. Frågan om bouppteckningsförrältning trots tillgången kan underiåtas förulsälls i detta fall enligl förslagel ankomma på dödsbodelägaren all avgöra, oaktat moisvarande slällningslagande enligt 8 a S i sista hand skall ankomma på socialnämnden. All den nämnda behörighelen skall lillkomma social­nämnden eller någon som nämnden förordnal föranleder också särskilda överväganden från kommunalrättslig synpunkl beiräffande den ställning, grundad på delegation eller annal bemyndigande, som den som skall äga göra dödsboanmälan kommer alt inta. Därvid blir av betydelse även frågan om klagorätt i ärenden angående dödsboanmälan. Denna kan aktualiseras såväl av den som anser att bouppteckning bör komma till slånd som av den som är missnöjd med beslui alt dödsboanmälan ej skall göras.

Alt den föreslagna lösningen valls synes ha sin grund i behovet av myn­dighetskontroll i de fall då kravet på bouppteckningsförrältning skall kunna efterges. Delta behov kan emellertid med fördel tillgodoses vid en ordning, enligl vilken behörigheten all göra dödsboanmälan tilläggs den som eljest skulle ha att föranstalta om bouppleckning. Del får i övrigt anses tveksamt om det administrativa förfarande och de komplikationer, som utvägen atl göra dödsboanmälan lill en myndighetsuppgift för med sig, slår i proportion lill de aktuella ärendenas betydelse och antal och om förfarandet är ägnat atl medföra den förenkling för den enskilde .som skall eftersträvas.

Den naturliga utvägen alt tillgodose behovel av ell förenklat förfarande i vissa fall synes vara au ge möjlighet lor den som eljesi har all föranstalta om bouppteckning all på ell enkelt säll lill inregistreringsmyndigheien göra dödsboanmälan innehållande försäkran, atl förhållandena är sådana atl enligt lag bouppleckning inte behöver förrättas. För all lillgodose det av före­dragande slalsrådel pålalade behovel av konlroll i anmälningsfallen bör där­jämte gälla all riktigheten av de i anmälan uppgivna förhållandena skall vara bestyrkt av lämplig myndighet. För all elt sådanl bestyrkande eller intyg på ett enkelt säll skall kunna erhållas av den enskilde bör behörighei atl utRlrda intyg ges ål en vid krets av personer. Denna bör förutom tjäns­temän inom kommunernas .socialförvaltning kunna omfatta kommunala förtroendemän, nämndemän och präster m. fl. Såsom exempel på regler

Prop. 1975/76:50

96

av detta slag kan anföras bestämmelsema om allmän rättshjälp och fö­reskrifterna om bestyrkande av uppgift, när ansökan om fri rättegång prö­vades av domstol. Anmälan bör kunna göras enligl formulär, innehållande såväl försäkran från anmälaren atl lagens förutsättningar för atl utbyta bo­uppleckning mol anmälan föreligger som intyg, som bestyrker all uppgif­terna är riktiga. Förutsättningarna bör finnas angivna i formuläret och for­mulär bör kunna erhållas hos paslorsämbelen, kommunala myndigheler och regislreringsmyndigheten.

Om anmälan på angivet säll får göras av den som eljesi har alt föranstalta om bouppleckning, lorde den, när fråga är om personer som avlidit ulan atl efterlämna anhörig eller tillgångar, komma all göras antingen omedelbart av socialvårdstjänslemän eller tjänstemän med anknytning lill vårdinrätt­ning eller av god man, som enligl 18 kap. 2S förordnas av rällen. Till sådan god man torde vanligen förordnas tjänsteman som nyss sagts. 1 nu nämnda fall lorde därmed skillnaden i praktiken i förhållande lill den ordning som för närvarande gäller främst komma all bli att bouppteckning inte behöver förrättas. 1 övriga fall innebär den ovan förordade lösningen atl fördödsboanmälan inte krävs myndighets medverkan i vidare mån än all, enligl vad förut anförts, de föreliggande förhållandena skall bestyrkas. Här­igenom erhålls en huvudsaklig överensstämmelse med vad som gäller i fråga om förrättande av bouppteckning. Även liden för ingivande av döds­boanmälan kan samordnas med vad som gäller för förrättande av boupp­leckning. Den enskilde lorde med denna ordning också få slörre frihet då det gäller erforderlig myndighetskontakt. Detla bör vara av värde i många av de fall för vilka reformen kan få betydelse.

Sammanfattningsvis vill jag därför förorda att behovet av ell förenklat boutredningsförfarande i vissa fall tillgodoses på så sätt, alt den som enligl lag har alt föranstalta om bouppteckning ges möjlighet atl i dess ställe lill regislreringsmyndigheten inge en anmälan med försäkran och intyg om alt i lagen angivna förulsällningar för att underlåta bouppteckningsförrält­ning föreligger.

Beträffande lagtextens utformning föranleder det anförda avvikelse från vad som förordats av lagrådels övriga ledamöter endasi i fråga om 8 a S första och andra siyckena, vilka förslagsvis skulle kunna ges följande lydelse:

"'Är uppenbart atl den dödes lillgångar eller, när han efteriämnar make, tillgångarna jämte hans andel i makens giftorätlsgods icke förslå till annat än begravningskostnader och andra utgifter med anledning av dödsfallet och omfatta tillgångarna ej fa.sl egendom eller tomträtt, behöver boupp­leckning icke förrättas, om dödsboanmälan göres lill rätten av den som enligt 2 S har atl föranstalta om bouppteckning.

Dödsboanmälan skall vara skriftlig och upplaga den dödes fullständiga namn, personnummer, hemvist, bostadsadress och dödsdag samt uppgift om namn och adress beträffande dödsbodelägare, om uppgift därom kan inhämtas ulan avsevärd tidsuldräkt. Anmälan skall i övrigt innehålla för-

Prop. 1975/76:50

97

säkran på heder och .samvete alt beträffande tillgångarna föreligger fall som avses i första stycket samt intyg därom av myndighet, som regeringen be­stämmer. Dödsboanmälan skall göras inom lid som är föreskriven för för­rättande av bouppleckning. Den skall förvaras hos rätten.'"

9S

Lagrådet:

Utformas bestämmelserna om dödsboanmälan så som förordats vid be­handlingen av 1 och 8 a SS, medför dödsboanmälan inte alt skyldighet alt förrätta bouppteckning är utesluten i alla fall. Dödsbodelägare eller annan iniressent kan begära bouppleckning och del kan dyka upp en ny lillgång, i båda fallen med påföljd att bouppleckning mäste förrättas. Rätlens tillsyn över att bouppteckningsskyldighelen fullgörs kan därför inte begränsas till alt avse all inom laga lid antingen bouppteckning förrättats och ingivils eller också dödsboanmälan gjorts. Med hänsyn härtill förordar lagrådet, alt första Slyckel första punkten i 9 S får följande lydelse; "Del åligger rällen att tillse all bouppteckning, när sådan erfordras, inom laga lid upprättats och ingivits." 1 övrigt kan paragrafen enligt lagrådels mening behållas oför­ändrad.

lOS

Lagrådet:

Tidigare har förordats atl den i 10 S andra stycket i det remitterade förslaget upptagna regeln - i omredigerat skick - skall flyttas över till 8 a S. Del innebär atl  10 S enligl lagrådels uppfattning inte behöver ändras.

21  kap.

I9S

Lagrådet:

Enligl det remitterade förslagel skall de i 21 kap. meddelade reglerna om dödsbodelägares ansvar för den dödes gäld inte vara lillämpliga, när dödsboanmälan har gjorts. Av flera skäl kan sällas i fråga, om en sådan bestämmelse om 

galdsbefriel.se

bör meddelas.

Till en början kan anmärkas alt gäldsansvar på grund av underlåtenhet alt avträda boel enligl vad .som sägs i I S i förevarande kapiiel inte blir akluelll, när dödsboanmälan fåtl ersätta bouppleckning. Någon avirädan-defrist börjar överhuvudtaget inle löpa i sådanl fall. Däremot kan länkas all gäldsansvar någon gång kan komma i fråga på grund av reglema ill, 12 eller 14 SS. Härför förulsälls emellertid atl vederbörande gjort sig skyldig

Prop. 1975/76:50

98

lill ell handlande som slår i strid med uttryckliga bestämmelser eller till försummelse med avseende på bouppieckningsplikiens fullgörande. An för sådana fall meddela en särskild beslämmelse om giildsbefrielse är knappast motiverat. Den begränsning av gäldsansvaret, .som föreligger redan nu på grund av 19 S och som avser del fallet atl efter den döde endasi finns egendom som var utmätningsfri hos honom, får anses tillräcklig. I remissen uttalas, all denna regel i de allra flesta fall lorde medföra all del inle uppslår något gäldsansvar, när dödsboanmälan har gjorts. Delta uttalande lorde kunna skärpas därhän, all del är svårl atl länka sig något fall där de materiella förutsällningarna för dödsboanmälan föreligger men del ändå efter den döde finns egendom som kunnat utmätas hos honom.

Vidare bör uppmärksammas, all en beslämmelse om gäldsbefrielse i fall .som nu är i fråga inle kan grundas enbart på den formella lorulsäliningen all dödsboanmälan har gjorts. Skulle sedan dödsboanmälan gjorts uppkom­ma skyldighet all förrätta bouppleckning - därför an död.sbodelägare eller annan rättsägare begär bouppteckning eller all ny lillgång blivii känd -måsle detta kunna inverka på gäldsansvaret. Även om boupptecknings-skyldighet inie kunnat göras gällande men bouppleckning likväl blivit för-rällad sedan dödsboanmälan gjorts, synes eljesi gällande regler om gälds­ansvar böra vinna tillämpning. Del sagda visar, alt en beslämmel.se om gäldsbefrielse, när dödsboanmälan har gjorts, inle kan meddelas ulan all förses med reservationer.

Det är viktigt atl reglerna om gäldsbefrielse är klara och lättillgängliga, så all dödsbodelägarna vet vad de har all rälla sig efter. All - ulan all verkligt behov föreligger- komplicera del nuvarande systemet med regler om gäldsbefrielse och upphörande av sädan befrielse i fall som här avses bör inte komma i fråga. Lagrådet förordar alltså, atl 19 S behålls oförändrad.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1941: 416) om arvsskatt och gå­voskatt

Lagrådei:

Den i 45 S föreslagna bestämmelsen om deklarationsplikl för förviirv, som tillfallit förmånsiagare vid försäkringstagares död, bör omformuleras med lanke på all enbart den omständigheten all dödsboanmälan gjorts inte utesluter, alt bouppleckning förrättas och förmånstagarens förvärv tas upp lill beskattning i samband med bouppteckningens inregistrering. Som villkor för all deklarationsplikl skall inträda för förmånstagare, som tillika är arvinge eller lestamentstagare, bör diirför föreskrivas inte bara, så.som enligt remis­sen, atl dödsboanmälan gjorts ulan också alt på den grund bouppleckning ej förrättats. Godlas den inom lagrådei förordade omdisponeringen av reg­lerna i 20 kap. ÄB om dödsboanmälan, bör vidare hänvisningen lill  1 S

Prop. 1975/76:50

99

Uldrag

JUSTITIEDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1975-11-20

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Holm­qvisl,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Feldl,[REDACTED_EFTERNAMN], Guslafsson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: slalsrådel[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ändring i ärvdabalken, m. m.

Föredraganden anmäler lagrådets yttrande' över förslag lill

1.

lag om ändring i ärvdabalken,

2.

lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt. Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför.

Lagrådei påpekar inledningsvis all del enligl det remitterade förslagel ankommer på den som enligt eljesi gällande regler har atl föranstalla om bouppleckning alt avgöra om det förenklade förfarandet med dödsboan­mälan skali tillämpas, när förulsällning härför föreligger. Dödsbodelägare som har den dödes egendom i sin vård får alltså vanligen besluta i saken, medan övriga delägare och intressenter saknar möjlighet all framtvinga bo­uppteckning. Atl på detta sätt tillerkänna viss delägare exklusiv bestäm­manderätt kan enligt lagrådets mening ej anses tillfredsställande, även om det kan förutsättas att delägaren i regel tar hänsyn till framställda önskemål. Också i övrigt anser lagrådet att stötande konsekvenser kan följa, om inte dödsbodelägare i allmänhet tillerkänns rätt att påkalla bouppteckning. Med anledning härav föreslår lagrådet att, även efter det en dödsboanmälan har gjorts, bouppleckning skall förrättas, om det begärs av dödsbodelägare eller annan vars rätt kan bero därav. Föratt missbruk skall förhindras och medel för bestridande av bouppteckningskostnaden inte skall saknas i dessa fall bör emellertid ytterligare föreskrivas atl en begäran om bouppteckning skall beaktas endasi om den som begär bouppteckning ställer säkerhet för kost­naden.

Jag vill för min del försl påpeka all det remitterade förslaget innehåller en beslämmelse alt bouppteckning skall förrättas, om ny tillgång yppas sedan dödsboanmälan har gjorts och det därigenom inte längre föreligger förut­sättning för sådan anmälan. Har inte ny lillgång yppats, saknas uppenbariigen

Beslut om lagrådsremiss fallal vid regeringssammaniriide den 21 augusti  1975.

Prop. 1975/76:50

100

i de allra flesta fall anledning för dödsbodelägare eller andra intressenter alt påkalla bouppleckning. Som har anförts i remissprotokollel kan också praktiska svårigheler uppstå när bouppteckning skall förrättas i efterhand. Jag vill emellertid inle bestrida att del i undanlagsfall skulle kunna inträffa en otillfredsställande situation, om inte dödsbodelägare och andra intres­senter får en generell rält att påkalla bouppleckning i efterhand. Jag tillstyrker därför att en sådan räll införs. Som lagrådet anför bör då också föreskrivas all den som begär bouppleckning skall ställa säkerhet för kostnaden.

Enligl remissprolokollet skall dödsboanmälan göras av .socialnämnden eller någon som nämnden har förordnal. Tre av lagrådels ledamöter an.ser all med ordel "socialnämnden" bör förslås den nämnd som vid behov har haft alt svara för den avlidnes sociala omvårdnad i livstiden, dvs. soci­alnämnden i vislelsekommunen. Vidare förordas i första hand all endasi socialnämnden får behörighet all göra dödsboanmälan, varvid nämnden dock enligl socialhjälpslagen och lagen om social centralnämnd m. m. med kommunfullmäktiges bemyndigande har möjlighet all delegera uppgiften lill bl.a. egen ledamot eller tjänsteman hos kommunen. Om delegations-möjligheterna fullt utnyttjas, anser lagrådsledamölerna all kretsen av per­soner med befogenhet all göra dödsboanmälan blir tillräckligt vid. I andra hand förordas att behörigheten att göra dödsboanmälan tilläggs den som förordnals därtill av rätten eller länsstyrelsen.

För min del vill jag till en början ansluta mig lill lagrådsledamöiernas tolkning av ordet "socialnämnden"". Vad därefter gäller frågan om vilka personer som bör kunna göra dödsboanmälan delar jag uppfattningen all antalet behöriga personer kan bli lillriickligi. om delegationsrätten begränsas lill vad .som kan ske inom ramen för socialhjälpslagen och lagen om social centralnämnd m. m. Om delegationsrätten begränsas på del sättet blir också frågan om ersällning lill den som gör dödsboanmiilan lättare atl lösa.

Del .sagda innebär all del i lagen inte bör sägas mer än all del är so­cialnämnden som gör dödsboanmälan. Jag vill emellertid belöna vikten av att socialnämnden utnyttjar möjligheten all delegera besluianderäiien i tillräcklig ulslräckning, så all de enskilda får den .service som behövs.

I remissprolokollel har föreslagils all socialnämnden i viss ulslräckning skall vara skyldig all ombesörja dödsboförvallning lill dess alt dödsbodelä­garna själva har tagit hand om egendomen. Eftersom denna provisoriska dödsboförvallning kan komma all avse även dödsbo med lillgångar av inte obetydligt värde, anser jag det naturligt all koslnaderna för förvallningen i första hand betalas av dödsboel. Lagrådsmajoriieien påpekar all berörda kosinader inle lorde kunna las ut tvångsvis utan stöd av bestämmelse i lag. Jag ansluter mig lill denna uppfattning och återkommer slrax lill hur besiämmelsen bör utformas.

Beiräffande förslagel lill lag om ändring i ärvdabalken hemsiäller lagrådet att ändring inte görs i fråga om 7 kap. 4  och S kap. 8 . eftersom någon

Prop. 1975/76:50

101

olägenhet inte synes vara att befara, om paragraferna fär gälla med oförändrad lydelse. Jag godtar lagrådels uppfattning på denna punkt.

Vad lagrådets majoritet har ullalal i fråga om 18 kap. 2 § AB föranleder enligl min mening all lill paragrafens andra siycke bör fogas en beslämmelse av innebörd all kommunen för sina kosinader på grund av socialnämndens åligganden har räll lill ersättning av dödsboet. Kommunens fordran på er­sättning är inte förenad med förmånsrätt (jfi prop.  1970:142 s.  104).

Jag kan i allt väsentligt biträda de förslag till ändrad utformning av 20 kap. 1,8 a och 9 § AB som lagrådets majoritet för fram. Endast när det gäller förslaget att man som villkor för dödsboanmälan skall föra in etl uppenbarhetsrekvisit har jag en avvikande mening. Enligl min åsikt skulle ordet "uppenbart" i sammanhanget kunna bidra lill en onödigt restriktiv lillämpning av möjligheten alt göra dödsboanmälan. Jag anser allt.så all ändringsförslaget på denna punkt inte bör godtas. Detla hindrar inte alt principen ändå bör vara all bouppleckning skall förrättas, så snart det uppstår tvekan om huruvida den dödes lillgångar understiger den legala gränsen eller ej.

Vad lagrådets ledamöter i övrigt anför lill belysande av de olika bestäm­melsema i 20 kap. 1,8a och 9 SS ger mig inte anledning till några erinringar. Beträffande 10 samma kapitel delar jag lagrådets uppfattning att någon ändring inle behöver göras med hänsyn till den utformning som 8 a S föreslås få.

I remissprolokollet har föreslagits att man för in en beslämmelse i 21 kap. 19) ,4B som utesluter gäldsansvar för dödsbodelägarna när dödsbo­anmälan har gjorts. Enligt lagrådels mening kan del av flera skäl sältas i fråga om en sådan beslämmelse bör meddelas. Lagrådei pekar också på den nuvarande regeln om befrielse från gäldsansvar i fall då del efter den döde finns endast utmätningsfri egendom. Enligt lagrådels uppfattning är del svårl all länka sig något fall där de materiella förutsällningarna för dödsboanmälan föreligger men det ändå efter den döde finns egendom som hade kunnat utmätas hos honom.

För min del anserjag atl den nuvarande regeln om uimälningsfri egendom så gon som alltid lorde medföra alt det inte uppstår något gäldsansvar i fall då förutsättningar för dödsboanmälan föreligger. Som har anförts i re­missprotokollel kan dock en sådan situation inle helt och hållet uteslutas. Jag delar emellertid lagrådets uppfattning all det är onödigt atl komplicera del nuvarande regelsystemet med en beslämmelse om gäldsbefrielse i fall då dödsboanmälan har gjorts. 21 kap. 19 S ÄB bör alliså lämnas oförändrad.

1 fråga om 45 ) arvsskaiidagen biträder jag lagrådels förslag lill omre­digering.

Prop. 1975/76:50

102

Hemställan

Jag hemställer atl regeringen föreslår riksdagen

all antaga de av lagrådet granskade förslagen med vidtagna ändringar.

Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att antaga de förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1975/76:50

103

Inneh

å

ll

Propositionen................................................................. 

I

Propositionens huvudsakliga innehåll............................ 

1

Lagförslag...................................................................... 

2

1. Lag om ändring i ärvdabalken.................................... 

........ 

2

2. Lag om ändring i lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskall

5

Uldrag av prolokoll vid regeringssammaniräde den 21 augusii 1975

6

1

Inledning.................................................................... 

........ 

6

2

Nuvarande ordning.................................................... 

........ 

6

3

Tidigare reformförslag................................................ 

...... 

10

4

Promemorian.............................................................. 

...... 

13

4.1

Allmänna synpunkler........................................... 

13

4.2

Förulsällningar för dödsboanmälan..................... 

16

4.3

Ulformningen av dödsboanmälan........................ 

20

4.4

Följdändringar m. m............................................. 

22

4.5

Kosinader m.m..................................................... 

24

5  Remissyttrandena...................................................... 

25

5.1

Allmänna synpunkler........................................... 

25

5.2

Förulsällningar för dödsboanmälan..................... 

30

5.3

Utformningen av dödsboanmälan....................... 

...... 

34

5.4

Följdändringar m. m............................................. 

40

5.5

Kostnader............................................................ 

45

6  Föredraganden.......................................................... 

...... 

47

6.1

Allmänna synpunkter........................................... 

47

6.2

Förutsättningar för dödsboanmälan.................... 

50

6.3

Utformningen av dödsboanmälan........................ 

54

6.4

Följdändringar m.m.............................................. 

57

6.5

Kosinader............................................................ 

60

6.6

Ikraftträdande..................................................... 

61

7

Upprättade lagförslag................................................ 

...... 

62

8

Specialmolivering........................................................ 

63

8.1

Ärvdabalken........................................................ 

63

8.2

Arvsskallelagen................................................... 

70

9

Hemställan................................................................. 

71

10

Beslut......................................................................... 

71

Bilaga I  Promemorieförslagel......................................... 

72

Bilaga 2 Till lagrådet remitterade förslag   ..................... 

79

Uldrag av lagrådets prolokoll den 4 november 1975...... 

85

Uldrag av prolokoll vid regeringssammanträde den 20 november 1975

99

G

ö

teborgs Offsettryckeri AB, Stockholm 75.11853