Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition 1985/86:171

om särskilda medel för bekämpningen av AIDS

Prop.

1985/86:171

Regeringen förelägger riksdagen vad som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 10 april 1986 för de ålgärder och del ändamål som framgår av föredragandens hemställan.

På regeringens vägnar Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

G.[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås alt särskilda medel anvisas för bekämpningen av AIDS,

I propositionen redovisas ett samlat åtgärdsprogram mot AIDS som om­fattar insatser för information och psykosocialt stöd lill berörda riskgrupper m, fl,, insatser för att begränsa smittspridningen bland homo- och bisexuella män samt insatser för vård och behandling av narkotikamissbrukare, I pro­positionen anmäls också en skyndsam utredning om ökade insatser för alt intensifiera forskningen om AIDS,

1 Riksdagen 1985186. I saml. Nr 171

Socialdepartementet

Prop. 1985/86:17i

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 10 april 1986

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Bod­ström,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Wickbom, Johans­son,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om särskilda medel för bekämp­ningen av AIDS

1 Inledning

Sjukdomen AIDS (Acquired Immune Deficiency Syndrome) förvärvad im­munbrist utgör ett nytt och allvarligt hot mot folkhälsan, AIDS kan utveck­las hos den som smittas med ett virus som vanligtvis benämns HTLV-III, Bland dem som smittats med detta virus har ca 20 % utvecklat sjukdomen AIDS inom 5 år. Dödligheten hos de smittade som utvecklat AIDS är myck­et hög. Enligt vad man hittills erfarit har ca 80 % avlidit inom två år och i stort sett alla inom fem år.

Efter det att sjukdomen AIDS blev känd i vårt land har en rad åtgärder snabbt vidtagits av de ansvariga myndigheterna för att begränsa spridningen av del virus HTLV-III som framkallar sjukdomen. Regeringen har inrättat en särskild delegation, AIDS-delegationen, för att samordna arbetet inom alla samhällets områden med att begränsa spridningen av HTLV-III,

Regeringens beslut - efler förslag av AIDS-delegationen - att hänföra in­fektion av HTLV-III till de veneriska sjukdomarna genom ändring i smittskyddskungörelsen (1968:234) bör ses som ett led i kampen mot AIDS, Det huvudsakliga ansvaret för det praktiska arbetet med att begränsa sprid­ningen av HTLV-III vilar på landsting och kommuner. Smittan har hittills fått sin största spridning i storstadsområdena. Särskilda insatser krävs därför i storstadsområdena. Kraftfulla insatser i dessa områden behövs också för atl förhindra spridning till övriga delar i landet. Det svenska samhället har i jämförelse med andra länder goda förutsättningar atl bekämpa smittsprid­ningen, Hälso- och sjukvården är väl utbyggd och ger alla möjlighel atl på lika villkor ta del av den vård som erbjuds,

I budgetpropositionen för 1986/87 har regeringen föreslagit riksdagen att särskilda medel, 5 milj,kr,, anvisas under anslaget E 17, Epidemiberedskap m, m. för angelägna forskningsändamål för att snabbt få fram ett vaccin eller botemedel mot sjukdomen samt för särskilda insatser för information till be­rörda målgrupper. Den fortsatta snabba spridningen av sjukdomen inom vis­sa grupper har uppmärksammat AIDS-delegationen och regeringen på be­hovet av ytterligare skyndsamma åtgärder för att förhindra att smittan får fäste i de stora befolkningslagren. Tidsfaktorn är av avgörande betydelse

när det gäller att begränsa antalet smittade. Kraftfulla insatser som sätts in     Prop, 1985/86:171 i elt skede när smittspridningen ännu är relativt begränsad bör kunna för­hindra uppkomsten av en annars mycket allvarlig situation.

Jag kommer i det följande att föreslå etl samlat åtgärdsprogram mol AIDS som omfattar insatser för informafion och psykosocialt stöd lill berör­da riskutsatta grupper samt särskilda insatser för vård och behandling av nar­kotikamissbrukare. Vidare anmäls en skyndsam ulredning om ytterligare in­satser för att främja forskningen på detta område. Det är angeläget all alla ansträngningar görs för att snabbt få fram ett vaccin och botemedel mot sjuk­domen. De föreslagna åtgärderna står i god överensstämmelse med social­utskottets uttalande i belänkande (1985/86:15) om anslag till Epidemibe­redskap m, m. Jag föreslår att en medelsram anvisas för genomförande av åtgärdsprogrammel. Jag har beräknat denna till 75 milj, kr, för vartdera av budgetåren 1986/87 och 1987/88, Härutöver föreslår jag att ett extra bidrag utgår till landsting och kommuner för år 1987 med 50 milj, kr. Fördelningen av bidraget framgår av det följande.

Jag avser atl senare föreslå regeringen alt i sårskild proposition förelägga riksdagen vissa lagstiftningsförslag rörande sekretess m, m, för all underlät­ta genomförandel av smittskyddslagens skyddsåtgärder. Också detta bör ses som elt led i det samlade åtgärdsprogrammel.

2 Allmänna utgångspunkter

2.1 Sjukdomen och dess spridning

AIDS, förvärvad immunbrist, är etl tillstånd som utgör slutstadiet i en sjuk­domsutveckling, som i regel har börjat flera år tidigare genom virusinfek­tion. Viruset benämns HTLV-III (Humant T-lymfotropl virus typ III) eller LAV (Lymfadenopati-Associerat virus). I det följande används beteckning­en HTLV-III, Det är ett s. k, retrovirus, som utmärks av att det bygger in sig i lymfocyternas och cellernas arvsmassa och stannar kvar där livet ut. Det angriper bl, a, T-lymfocyterna, som är av särskild betydelse för kroppens infektionsförsvar.

Tidigast en månad efter smittotillfället men oftast många månader eller t. o. m, år senare kan hos en del personer uppträda lymfkörtelsvullnad i ljumskar, axelhålor och på halsen, I de fall alt lymfkörtelsvullnaden kvarstår talar man om lymfadenopatisyndromet, LAS,

Symtomen vid fulll utvecklad AIDS är starkt varierande. Trötthet, diarré, avmagring och feberperioder är vanligt förekommande, I slutstadiet inträf­far ofta en speciell lunginflammation, Pneumocystis carinii, eller en speciell tumörsjukdom, Kaposis sarkom. Viruset kan också angripa centrala nerv­systemet.

Hittills vunna erfarenheter tyder på att endasl en del av dem som har smit­tats med HTLV-III kommer att utveckla sjukdomen AIDS, Bland dem som smittats har ca 20 % utvecklat sjukdomen inom fem år. Det är för tidigt atl säga hur många av de smittade som på sikt kommer att utveckla AIDS, Död­ligheten i sjukdomen är myckel hög. Enligt vad man hittills erfarit har ca

80 % av dem som drabbats av sjukdomen avlidit inom två år och i stort sett     Prop, 1985/86:171 alla inom fem år,

HTLV-III-virus finns i blodet hos de smittade och förekommer i hjärn­vävnad och i kroppsvätskor, såsom sädesvälska, slidvätska, saliv, tårvätska, bröstmjölk och ryggmårgsvälska. Smittan sprids främst vid sexuellt um­gänge och genom blodkonlakt. Förekomsten av HTLV-III i blod, sädesväl­ska och slidvätska har stor betydelse för smittspridningen. Förekomsten av viruset i andra kroppsvätskor kan under speciella omständigheter ha bety­delse för smittspridningen, HTLV-III-virus överförs inte vid vanliga sociala-eller familjekontakter. Detta har bl, a. visats i flera vetenskapliga studier.

Viruset är ännu så länge i huvudsak spritt till vissa grupper i befolkningen. Smittan har hitfills fått sin största utbredning bland homo- och bisexuella män som har sexuellt umgänge med många partners. En annan grupp som drabbats är intravenösa narkotikamissbrukare. Smittspridningen inom den­na grupp sker huvudsakligen genom blodkontakt när samma spruta används av flera personer.

En tredje grupp som drabbats av smittan är mottagare av blodprodukter, främst de blödarsjuka. Risken för smittspridning genom blod och blodpro­dukter i samband med behandling inom hälso- och sjukvården är numera starkt begränsad. Fr, o, m, hösten 1985 testas samtliga blodgivare i vårt land. Numera framställs blodprodukter endast från testat blod. Ytterligare åtgärder kommer att vidtas av socialstyrelsen för att eliminera smittsprid­ningen genom blod och blodprodukter.

2.2 Geografisk utbredning

Viruset har sannolikt sitt ursprung i de centrala delarna av Afrika, varifrån del har spritt sig till USA.

Sjukdomen beskrevs första gången år 1981 hos homosexuella män i San Francisco och New York. Viruset har sedan dess fått en snabb spridning, främst i USA men också i Europa,

I slutet av mars 1986 hade ca 22 000 fall av AIDS rapporterats till WHO, varav ca 19 700 från Nord- och Sydamerika, ca 2 000 från Europa, 183 från Oceanien, 46 från Asien och endast 31 fall från Afrika, Från Afrika finns ännu inget säkert officiellt underlag, Alla uppgifter pekar dock på en kraftig ökning under de senaste åren i de cenlralafrikanska länderna.

I Sverige diagnosticerades det första sjukdomsfallet år 1982. Antalet upp­täckta smittbärare i landet var i slutet av mars i år ca 1 000, Det totala antalet uppskattas lill 3 000-5 000, Det fanns vid samma tidpunkt 50 rapporterade fall av AIDS. Av dessa hade 29 avlidit. Man beräknar atl antalet AIDS-fall fördubblas f, n, omkring var åttonde månad - tionde månad.

När det gäller kartläggning av sjukdomen och smittan ligger Sverige långt framme vid en internationell jämförelse. Vårt system med obligatorisk rap­portering av HTLV-III-infeklioner är av stort intresse för andra länder. Sta­tens bakteriologiska laboratorium har av WHO utsetts lill "collaborating center" för AIDS,

2.3 Hittills vidtagna åtgärder

Prop. 1985/86:171

Efter det att sjukdomen blev känd i vårt land har en rad ålgärder vidtagits av de ansvariga myndigheterna, främst socialstyrelsen och statens bakterio­logiska laboratorium (SBL), för att begränsa smittspridningen, I prop. 198.5/86:13 om ändring i smittskyddslagen lämnade jag en översiktlig be­skrivning av de åtgärder som då vidtagits av de berörda myndigheterna och sjukvårdshuvudmännen. En ingående redogörelse för de olika berörda myn­digheternas åtgärder har nyligen också lämnats i socialutskottets betänkan­de (SoU 1985/86:15) om anslag till Epidemiberedskap m. m. Jag kommer därför inte alt här närmare uppehålla mig vid detla.

Jag vill endasl helt kort erinra om de föreskrifter socialstyrelsen beslutat under våren 1986. Socialstyrelsen har nyligen meddelat föreskrifter (SOS FS 1986:1) om användning och värmebehandling av bröstmjölk samt föreskrif­ter (SOS FS 1986:6) om smittförebyggande åtgärder vid ögonundersökning inom sjukvården och vid kontaktlinsprovning. Det kan vidare nämnas att socialstyrelsen f, n, förbereder etl s, k, meddelandeblad med rekommenda­tioner om hur smitta skall kunna förebyggas i samband med fotvård, aku­punktur, tatueringar och på frisersalonger. En ny utförligare informafions-broschyr om AIDS avsedd för allmänheten beräknar styrelsen ge ut i maj i år,

Siatens bakteriologiska laboratorium har under år 1985 och våren 1986 ägnat mycket lid åt informationsinsatser till olika grupper. Malerial som kan användas för direkl information har tagits fram, I samarbete med socialsty­relsen och skolöverstyrelsen pågår också arbete med etl videomaterial om AIDS för sexualundervisningen i skolan. Del beräknas vara klart senare i vår.

Som jag tidigare nämnt inrättade regeringen i maj 1985 under mitt ordfö­randeskap en särskild delegation, AIDS-delegationen, med uppgifl atl sa­mordna arbetet inom alla samhållets områden för att begränsa spridningen av HTLV-III, I delegationen ingår företrädare för samtliga riksdagspartier, berörda myndigheter och huvudmän samt för forskningen. Till delegationen har knutits två referensgrupper, en med företrädare för berörda organisatio­ner och en med företrädare för hälso- och sjukvården samt socialtjänsten i de tre storstadsregionerna. I den förra referensgruppen ingår följande orga­nisationer: Föreningen för blödarsjuka i Sverige (FBIS), Riksförbundet för sexuellt likaberättigande (RFSL), Riksförbundet för sexuell upplysning (RFSU), Riksförbundet för hjälp ål läkemedelsmissbrukare (RFHL), Riks­förbundet föräldraföreningen mot narkotika (RFMN), Riksförbundet nar-kofikafrill samhälle (RNS), Venhälsan, LO, TCO och SACO/SR.

AIDS-delegationen fick av regeringen - förutom den övergripande upp­giften att samordna arbeiei inom alla samhällets områden för alt begränsa spridningen av HTLV-III - särskilt i uppgifl att

-

följa och initiera angelägen forskning på området samt la initiafiv lill de åtgärder som detta kan föranleda

-

bedöma behovel av och initiera information fill riskgrupper, vårdperso­nal, allmänheten m, fl,

-

bedöma och påtala behovet av omedelbara åtgärder t, ex, frågor om

r

lagstiftning

r Riksdagen 1985/86. I saml. Nr 171

- bedöma angelägna resursbehov.

En av de första uppgifterna för delegationen var att ta ställning till frågan om smitlskyddslagens tillämpning på infektion av HTLV-III,

AIDS-delegationen har under hösten 1985 ägnat särskild uppmärksamhet ål situationen med den snabba smittspridningen bland narkotikamissbruka­re. Delegationen har därvid hafl överläggningar med företrädare för social­tjänsten saml hälso- och sjukvården i de tre storstadsregionerna om behovet av insatser inom narkomanvården. Vidare har AIDS-situafionen inom kri­minalvården behandlats.

Delegationen har också diskuterat behovet av ökade insatser för forsk­ningen om AIDS, Ell intensifierat samarbete med berörda organisationer har inletts. Organisationerna har en viktig uppgifl i arbetet med atl bekämpa smittspridningen genom informationsinsatser och kamratstödjande verk­samhet.

Efter det att narkotikafrågan behandlades i delegationen har såväl kom­mun- som landslingsförbundet uppmanat sina medlemmar att vidta särskilda åtgärder inom narkotikaområdel. De båda förbunden har tillsammans med socialstyrelsen genomfört olika utbildningsinsatser. Såväl socialstyrelsen som kriminalvårdsstyrelsen har också genomfört olika utbildningssemina­rier,

I syfte alt effektivisera smittskyddsarbetet och begränsa den alltjämt snabba smittspridningen har behovet av ytterligare åtgärder på bred front övervägts. Etl förslag lill samlat åtgärdsprogram för bekämpningen av AIDS har utarbetats och behandlats av AIDS-delegationen vid dess sam­manträde den 2 april 1986, Förslaget redovisas i det följande.

Prop. 1985/86:171

3 Intensifierade informationsinsatser

Min bedömning: En samordning av informationsinsatserna om AIDS inom olika samhällssektorer bör ske och ett program utarbetas för en långsiktig informationsstrategi. Frivillig- och intresseorganisationer­nas roll i informationsarbetet bör uppmärksammas, AIDS-delegatio­nen bör ha ansvaret för detta arbete.

Skälen för min bedömning: Spridningen av HTLV-III är i vårt land i huvudsak begränsad till vissa grupper i befolkningen. För närvarande sker en snabb smittspridning bland injektionsmissbrukare. Det är en grupp som mer än andra kan befaras sprida smittan vidare ut i samhället. Skyndsamma åtgärder är nödvändiga för atl förhindra en sådan utveckling och för att hej­da spridningen av smittan inom de riskutsatta grupperna. Allmänheten bör ges förstärkt informafion om sjukdomens spridning och om riskerna att drabbas av sjukdomen. Tidsfaktorn är av avgörande betydelse när det gäller att begränsa antalet smittade i vårt land,

I brist på vaccin och botemedel mol sjukdomen är kunskapsförmedling och information våra viktigaste instrument för atl förebygga en fortsatt

smittspridning. Informationsakfiviteter om AIDS pågår inom olika sam­hällssektorer. Samordningen av insatserna behöver dock förbättras. All­mänheten hår ibland delgivits olika budskap om sjukdomens orsak och spridning. Kunskaperna om AIDS är starkt varierande inom befolkningen, '

Myndigheter och organisationer har en grannlaga och svår uppgifl i infor­mationsarbetet, Informalionen om AIDS berör centrala och emotionellt laddade frågor för varje människa, frågor om sexualiteten och dess olika ytt­ringar, om missbruk och asocialt beteende samt ytterst frågor om livets me­ning, sjuklighel och död.

Del är enligt min mening nu nödvändigt att en närmare kartläggning av det framtida behovet av information sker. Underlagen för besluten om infor­mationsinsatser kan förbättras genom undersökningar av allmänhetens kunskaper och attityder på för smittbekämpningen relevanta områden. De erfarenheter som kan finnas av information om AIDS i andra länder bör las till vara, liksom erfarenheter av tidigare informationskampanjer av liknande slag. En fortlöpande uppföljning och utvärdering av informationsinsatserna år nödvändig.

Massmedia spelar en betydande roll i opinionsbildningen. Bättre förut­sättningar måste skapas för en ansvarsfull och korrekt informationsförmed­ling från massmedia, Detla kan ske genom återkommande journalistsemina­rier eller annan specialanpassad utbildning för journalister. Berörda myn­digheter, AIDS-delegationen m, fl. bör bidra med insatser för detta,

AIDS-delegationen bör enligt min mening ha det samordnande ansvaret för atl initiera informations- och utbildningsinsatser om AIDS på grundval av en långsiktig, genomtänkt informationsstrategi med sårskild inriktning på insatser för nyckelmålgrupperna hom.o- och bisexuella män, injektions­missbrukare m, fl, Allmänhelens behov av information bör dock också upp­märksammas vid planeringen av delta arbete.

Prop. 1985/86:171

3.1 Bidrag till informationsinsatser

Mitt förslag: Särskilda medel skall anvisas under budgetåren 1986/87 och 1987/88 för utarbetande av den långsiktiga informationsstrategin beträffande AIDS samt för vissa inledande insatser bl, a, fill utbild­ning av informatörer inom hälso- och sjukvården, socialtjänsten och andra samhällssektorer. Bidrag skall vidare utgå lill frivillig- och int­resseorganisationer för deras medverkan i informationsarbetet.

Skälen för mitt förslag: Informationsinsatserna från myndigheter och and­ra samhällsorgan behöver effektiviseras och intensifieras. Utbildning av in­formatörer genom bl, a, vidareutbildning av berörda personalkategorier på­går inom hälso- och sjukvården, socialtjänsten, kriminalvården och polisen. Detta arbete behöver utvecklas och ges fastare former. Återkommande ut­bildning som behandlar aktuella frågor om AIDS behöver tillskapas. För allt detta behövs ytterligare medel.

Frivillig- och intresseorganisafionernas medverkan i informationsarbetet

om AIDS är enligt min mening ett viktigt led i smittbekämpningen. De fack­liga organisationernas kamratstödjande arbete och informationsinsatser är av stor betydelse och bör understödjas, RFSL, RFHL och RFMN är exem­pel på organisationer som gör viktiga insatser för homosexuella respektive narkotikamissbrukare och deras anhöriga, RFSU har en viktig uppgift i in­formationsarbetet. Förbundet planerar en kampanj till ungdomar om "säk­rare sex" som kan få stor betydelse för smittbekämpningen. Jag föreslår alt särskilda bidrag utgår under de två kommande budgetåren till berörda in­tresse- och frivilligorganisationer för deras medverkan i informationsarbe­tet. En kartläggning av organisationeras möjligheter atl medverka i informa­tionsarbetet pågår inom AIDS-delegationen,

Det behövs informationsinsatser av skilda slag. Allmänheten bör ges öka­de kunskaper om AIDS och information om- smittrisker. De riskutsatla grupperna, homo/bisexuella mån och narkomaner, måste nås med riktade informationsinsatser. Vissa av dessa är svåra att nå med konventionella me­toder. Det finns också andra grupper som behöver särskilt utformad infor­mation genom speciella kanaler, såsom ungdomar, värnpliktiga m. fl. Den viktigaste och svåraste delen i informationsarbetet är all långsikfigt påverka attityder och beteenden, t. ex. sexualvanor. Informationen bör utformas så att den motverkar diskriminering och fördomar mot utsatta grupper. Den bör också förebygga ogrundad oro och rädsla. En viktig förutsättning för atl detla skall lyckas är, enligt min mening, alt informationen anpassas för olika målgrupper.

Prop, 1985/86:171

4 Behovet av psykosocialt stöd 

4.1 Sjukvårdshuvudmännens ansvar

Min bedömning: Ett gott psykosocialt stöd i vården bör erbjudas de AIDS-sjuka och HTLV-III-smittade, Att ombesörja detta är ett an­svar för sjukvårdshuvudmännen enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763),

Skälen för min bedömning: Sjukvårdshuvudmännen har etl ansvar enligt hälso- och sjukvårdslagen att ge alla patienter en god vård. Till en god vård räknas, förutom det renl medicinska omhändertagandet, ett gott psykoso­cialt omhändertagande. Det psykosociala stödet har stor betydelse i många vårdsituationer, Hälso- och sjukvården har ett slort ansvar när det gäller att ge stöd och vård till de AIDS-sjuka och lill dem som smittats med HTLV-III, Ännu saknas möjligheter att bota sjukdomen. Detta, liksom att progno­sen är dålig för den som utvecklat AIDS, gör att sårskilt stor vikt måste läg­gas vid det psykosociala omhändertagandet av de drabbade. Den som har smittats med HTLV-III kommer sannolikt alt bära smitlåmnet under åter­stoden av sitt liv och utgör således under hela denna tid en potentiell smitt­källa. För alt patienten skall ha styrka och tillräcklig motivation att ändra sin livsstil krävs ett starkt stöd där hälso- och sjukvården kan spela en bety-

delsefull roll. Jag finner del också angeläget all de anhörigas och sjukvårds­personalens behov av psykosocialt stöd uppmärksammas av sjukvårdshu­vudmännen.

De psykosociala vårdresurserna bör enligt min mening finnas tillgängliga inom den befintliga sjukvårdsorganisationen vid t. ex. sjukhus, öppenvårds­mottagningar och vårdcentraler. Den närmare organisationen bör självklart anpassas till de olika behov och förhållanden som råder inom varje enskilt landstingsområde. Det är också viktigt alt den kommunala socialtjänsten uppmärksammar behovet av psykosocialt stöd inom missbrukarvården.

Socialstyrelsen har utfärdat råd om psykologiskt omhändertagande av HTLV-III-smittade inom hälso- och sjukvården (Meddelandeblad nr 35/85). Råden har distribuerats också fill läkare inom narkomanvården och krimi­nalvården saml fill intresse- och frivilligorganisafioner.

De särskilda behoven av psykosocial stödverksamhet till de AIDS- sjuka och HTLV-III-smittade har också uppmärksammats av sjukvårdshuvud­männen. Så har t, ex. i Slockholms läns landsling särskild psykiatrisk exper­tis knutits till Roslagstulls sjukhus och Södersjukhuset.

Prop. 1985/86:171

4.2 Bidrag till frivillig- och intresseorganisationer

Mitt förslag: Bidrag skall utgå till inlresse- och frivilligorganisationer till insatser för psykosocialt stöd till riskutsatta grupper.

Skälen för mitt förslag: Det psykosociala arbete som bedrivs av frivillig-och intresseorganisationer genom särskilda kontaktgrupper, stödsamtal och kamratstödjande aktiviteter av skilda slag är elt viktigt komplement fill den omvårdnad som sker inom den offenlliga vården. Inom organisationer träf­fas personer med gemensamma intressen och livsvillkor. Den gemensamma bakgrunden gör det lättare att diskutera och förstå varandras problem. En ideellt baserad verksamhet har också lätt att nå ul till många. Del kan t, ex, nämnas att i San Francisco, där staden starkt stött frivilliga organisationer, har vårdtiderna minskat och livskvaliteten ökat hos de sjuka vid en jämförel­se med förhållandena i t, ex, New York.

AIDS-delegationen har genom den särskilda referensgruppen för organi­sationer ett fortlöpande samarbete med organisationerna om deras medver­kan i smiltskyddsarbetet. En kartläggning av organisationernas behov av re­surser för psykosocialt stöd pågår.

Av de medel som jag i det följande kommer alt föreslå riksdagen att anvi­sa för bekämpningen av AIDS under de kommande två budgetåren bör bi­drag ulgå till berörda organisafioner för insatser för psykosocial stödverk­samhet.

5 Insatser för att begränsa smittspridningen bland homo- och bisexuella män

HTLV-III-smittan har hittills fått sin största utbredning bland homo- och bi­sexuella mån, I såväl Amerika som Europa ulgör de ca 70 % av antalet

AIDS-fall. Av 50 hittills i Sverige rapporterade fall av AIDS år 44 homo- Prop. 1985/86:171 eller bisexuella mån. En uppskattning är atl det kan finnas mellan 100 000-200 000 homo- och bisexuella män i Sverige, Av de homosexuella männen som sökt till venereologiska mottagningar har 10 % uppgett sig vara bi­sexuella. Av de hittills rapporterade fallen av HTLV-III-smitla hos homo­sexuella män är 25 % rapporterade som bisexuella.

5.1 Anonymt HTLV-III-test

Homo- och bisexuella män år enligt de erfarenheter man hittills har den största riskgruppen för atl smittas med HTLV-III, Bisexualitet utgör också en allvarlig smittrisk för heterosexuella kontakter. Skyndsamma ålgärder behöver därför vidtas för alt nå gruppen homo- och bisexuella män. Många homo- och bisexuella män misstror samhället och vågar inte söka sjukvård på grund av rädslan för registrering, Etl väl etablerat förtroende mellan de homosexuella och hälso- och sjukvården är en förutsättning för ett effektivt smittskyddsarbete. Målet bör vara atl nå alla smittade med råd för hälsan och den fortsatta livsföringen för undvikande av en vidare spridning av smit­tan. Del har rapporterats från bl. a. Venhälsan i Stockholm att besöksfre­kvensen för provtagning avseende HTLV-III väsentligt minskat under hös­ten 1985. Man är osäker på om de sjunkande talen betyder att de flesta med högriskbeteende tidigare nåtts och testats eller om minskningen av deras an­del beror pä att de inte längre vågar söka för provlagning på grund av rädslan för registrering mot bakgrund av den nya patienljournallagen (1985:562), Riksdagen har därför nyligen beslutat (SoU 1985/86:15, rskr, 154) om en ändring i patienljournallagen som innebär att möjligheter öppnas lill ano­nym provtagning avseende HTLV-III, Beslutet bör ses som ett led i smittskyddsarbetet. Det kan väntas få betydelse för att förmå homo- och bi­sexuella mån till undersökning och provtagning.

5.2 Psykosocialt stöd m. m.

Jag har i det föregående behandlat intresse- och frivilligorganisationernas medverkan i informationsarbetet och deras betydelse för del psykosociala stödet. De homo- och bisexuella männen utgör den största riskgruppen för HTLV-III-smitta. Många homosexuella lever i en ständig ångest för att bli smittade. De som smittats utsätts för svåra psykologiska påfrestningar. Etl föredömligt arbete har initierats av Riksförbundei för sexuellt likaberätti­gande (RFSL) genom de särskilda kontaktgrupper som bildats för stöd och rådgivning till smittade och sjuka. Även andra grupper har bildats för att mö­ta detta behov. Detta arbete bidrar till att göra mångas livssituafion drägli­gare, men också till att förebygga fortsatt smittspridning. Jag anser atl såda­na aktiviteter bör stödjas av samhället.

Vikliga kanaler för att påverka sexualbeteendet utgör den information

som RFSL ger ut i form av broschyrer, informationsbulleliner m. m. Här

ges bl. a. råd om metoder för sexualteknik som minskar risken för smitt­

spridning.

10

5.3 Lokaler

Prop. 1985/86:171

Det finns ett stort behov av lokaler där homosexuella kan träffas för sociala och kulturella aktiviteter av olika slag. Lokaler behövs också för den psyko­sociala kontaktverksamhet som bedrivs av de homosexuellas organisationer. Många homosexuella behöver stöd och kontakter för all komma ifrån en­samhet och social isolering. Organisationer och grupper som arbetar med denna typ av ny verksamhei finns. Lämpliga lokaler för de homosexuellas organisafioner i t. ex. Stockholm finns att tillgå. Ekonomiska resurser för nödvändig ombyggnad och upprustning saknas. Jag anser alt de homosex­uellas organisafioner gör värdefulla insatser i smittbekämpningen och föror­dar statligt stöd till samlingslokaler för olika slag av sociala aktiviteter.

I betänkandet (SOU 1984:63) Homosexuella och samhället behandlas fle­ra förslag som rör de homosexuellas ställning i samhället. Betänkandet be­reds för närvarande inom regeringskansliet. Avsikten är atl under hösten förelägga riksdagen ett förslag.

6 Insatser inom narkomanvården

Mitt förslag: Hotet alt AIDS snabbi skall spridas bland intravenösa narkotikamissbrukare gör atl utvecklingsarbetet inom narkomanvår­den måste påskyndas väsenfiigt. Statligt stöd skall utgå dels för att ut­veckla en offensiv öppenvård, dels till utveckling av etl mer differen-fierat utbud av behandlingshem som år inriktade på vård av eftersatta målgrupper t. ex. prostituerade missbrukare och andra, tungt belasta­de missbrukare.

Skälen för mitt förslag: De intravenösa missbrukarna är en för smittskyddet mycket strategisk grupp. De löper stor risk att smittas av HTLV-III, Erfarenheterna, bl, a, från USA, tyder dessutom på alt sprutnar-komanerna är en grupp som, mer än andra riskgrupper, kan befaras komma att sprida AIDS-epidemin till personer utanför de nuvarande riskgrupperna,

Hitfills har ca 5 600 tesler gjorts på narkofikamissbrukare. Inom denna grupp är 307 personer HTLV-III-positiva, Smittan har fått en allvarlig sprid­ning bland heroinmissbrukare i Stockholmsområdet men inte i Skåneregio­nen, Heroinmissbruk förekommer mycket begränsat utanför dessa två re­gioner. Smittspridningen bland centralslimulantiamissbrukare tycks, utifrån tillgängliga testresultat, ännu vara begränsad. Det kan dock vara en fidsfrå-ga innan HTLV-III-viruset kommer att ha spridils fill en stor del av de intra­venösa missbrukarna.

Del finns inte några enkla och snabba ålgärder som i ell slag kan stoppa den vidare smittspridningen bland narkotikamissbrukarna. Det krävs omfat­tande insatser för att begränsa spridningen av AIDS/HTLV-III bland dessa, Efiersom missbrukarnas riskbeteenden år starkt knutna fill missbruket år den effektivaste smittskyddsåtgården en väl fungerande narkomanvård, Al­la andra åtgärder kan isolerade endast få marginella effekter. Socialtjänsten måste i samverkan med hälso- och sjukvården och andra myndigheter utöka

11

och utveckla sina insatser så alt samtliga intravenösa missbrukare nås för     Prop. 1985/86:171 provtagning, avgiftning och behandling.

Vi har - till skillnad från de flesta andra länder i världen - en relativt väl­organiserad och väl utbyggd narkomanvård. Samtidigt är det uppenbart alt narkomanvården har allvarliga brister. Många tunga narkotikamissbrukare saknar kontakt med narkomanvården. Vården är inte utformad så att alla de som själva söker - eller kan förmås att söka vård - kan tas om hand ome­delbart. Tvångsvården för narkotikamissbrukare fungerar inte tillfredssläl­lande.

Älgärder inom narkomanvården måste vidtas omedelbart. Det råder bred enighet, särskill bland polifiker i kommuner och landsling i storstadsregio­nerna, om att AIDS-hotet motiverar resursförstärkningar inom narkoman­vården.

Huvudansvaret för insatser inom narkomanvården och för arbetet all för­hindra en vidare spridning av HTLV-III-viruset bland missbrukare åvilar kommuner och landsling. Statsbidrag utgår fill huvudmännen som bidrag lill missbrukarvården. Statsbidragetför år 1986är810milj, kr. Som jag tidigare föreslagit bör elt extra bidrag för år 1987 om 50 milj. kr. anslås till huvud­männens insatser mot AIDS. Dessa ytterligare medel skall användas bl. a. för insatser inom narkomanvården.

Enbart resursförstärkningar löser dock inte problemen. Det krävs också förändringar inom narkomanvården. En betydligt större del av narkoman­vårdens resurser måste avdelas för uppsökande verksamhet. Vården måsle bli mer låtfillgänglig för de missbrukare som söker eller kan mofiveras att söka behandling. Flera behandlingshem bör inråttas som är inriktade på särskilda gruppers vårdbehov. Socialtjänstens, hälso- och sjukvårdens och kriminalvårdens insatser måste i större utsträckning samordnas. Resurser måste tillskapas så att tvångsvårdslagstiftningen kan användas i de fall den är tillämplig. Innehållet i tvångsvården måste utvecklas.

Det krävs nu kraftfulla initiativ för atl påskynda utvecklingen. Statliga medel bör därför sättas in på de områden inom narkomanvården där de får Största möjliga effekt från smittskyddssynpunkt samt användas för alt möj­liggöra en snabb utveckling av vårdresurser för eftersatta målgrupper.

Stöd bör utgå till kommuner, landsfing och frivilliga organisationer. Frivil­liga organisationer har också svarat för värdefulla pionjärinsatser inom missbrukarvården genom atl utveckla nya och okonventionella metoder och vårdformer. Organisationernas engagemang och kunskaper bör tas tillvara. Genom insatser inom strategiskt vikliga områden bör de kunna sfimulera framväxten av offensiva och okonventionella arbetsmetoder inom den of­fentliga narkomanvården.

De föreslagna medlen bör lämnas lill utvecklingsinsatser inom de områ­den jag anger i det följande,

6.1 Mobilisering av personal inom narkomanvårdens frontlinje

Personalen inom narkomanvårdens öppenvårdsenheter ulgör, jämte perso­

nalen vid sjukvårdens avgiftningsenheter, narkomanvårdens frontlinje. De

.

har ansvaret för kartläggning av missbruket, uppsökande arbete, motiva­

tionsarbete, bedömning av missbrukarnas vårdbehov samt ulgör basen/kon-

finuiteten i behandlingen åven då klienter överförs till familjevård, behand-     Prop. 1985/86:171 lingshem etc.

Särskilda öppenvårdsenheter för narkotikamissbrukare finns i många kommuner. Utbyggnaden år dock ojämn. Det finns hela landsdelar som saknar denna resurs, Samfidigl finns kommuner med stora resurser men där vårdbasorganisationen fungerar otillfredsställande.

Kommuner med specialiserad narkomanvård kan känna fill flertalet missbrukare samt ha behandlingskontakt med en stor del av denna grupp, I andra kommuner som saknar denna resurs är det inte ovanligt att social­tjänsten känner till endasl en minoritet av missbrukarna. Den uppkomna situationen med en växande AIDS-epidemi innebär atl målet för narkoman­vården måste vara att snabbt nå samtliga missbrukare.

Verksamhetens metoder måsle omprövas. Den specialiserade öppna nar­komanvården måste i hög grad omprioritera sitt arbete. Ofta får narkoman­vårdsbaserna arbeta lång tid i öppenvård med missbrukare som egentligen har andra vårdbehov som familjevård, behandlingshem, psykoterapi etc. Detta genom alt kringresurserna saknas eller fungerar mindre väl.

De kringresurser som bör finnas för att narkomanvården skall fungera är följande:

-

avgiftningskliniker för narkotikamissbrukare

-

mofivationshem för bedömning/behandlingsplanering

-

behandlingshem/behandlingskollektiv m. m.

-

organiserad familjevård för vuxna

-

specialenheter för terapi i öppenvård

öppenvården kan dock aldrig nå alla narkotikamissbrukare utan ell nära samarbete med andra samhällsorgan. Samarbetet med hälso- och sjukvår­den, polisen och kriminalvården är därför centralt. Detla samarbete måsle organiseras så atl det blir en naturlig del av arbetet.

Många kommuner måste nu utveckla sitt öppenvårdsarbele för narkotika­missbrukarna. Medel bör ställas lill förfogande för att snabbt få igång ut­vecklings- och utbildningsprojekt som omfattar alla delar av landet. Medel bör kunna utgå till planeringsarbete, projektering av nya öppenvårdsenhe­ter, utbildnings- och handledningsinsalser, prakfiktjänstgöring, m, m.

6.2 Åtgärder för att förebygga spridning av HTLV-III bland unga missbrukare

Ännu finns det inga tecken på att någon missbrukare under 20 år smittats med HTLV-III. Det är dock en tidsfråga innan smittan är spridd också bland de yngre missbrukarna. Denna grupp är mycket strategisk ur smittskyddssynpunkt. De är ofta sexuellt mycket akfiva och har flera sexuel­la kontakter utanför missbrukargruppen än de äldre missbrukarna. Risker­na för alt HTLV-III-viruset skall spridas bland ungdomar via de yngre miss­brukarna är därför stor. Insatser för atl nå och rehabilitera yngre missbruka­re är därför cenlrala.

Socialtjänsten har stora möjligheter,att nå samtliga unga narkofikamiss­

brukare. Detta kan ske genom ett medvetet ungdomsarbete där den kom-

..-

munala   socialtjänsten   via   fältgrupper/ungdomsgrupper   samordnar   de

kunskaper som finns inom polis, fritidsförvaltning, skola och inom den övri- Prop. 1985/86:171 ga socialtjänsten, I propositionen (1984/85:19) om en samordnad och inten­sifierad narkotikapolifik (bilaga 2 s, 30-38 och s, 59-61) har jag närmare be­rört hur denna samordning bör ske. Jag vill också i detta sammanhang fram­hålla det önskvärda i att kommunerna utvecklar drogpolitiska handlingspro­gram.

Det finns flera kommuner som har en utvecklad behandlingskedja för unga missbrukare och som planerar förstärkta insatser. Jag vill särskill peka på del offensiva arbete som pågår i Stockholm och dess kranskommuner. Del finns myckel som lyder på atl detta arbete har bidragit fill all injektions­missbruket bland unga har minskat i Stockholmsregionen,

Offensiva insatser mot ungdomsmissbruket måste nu utvecklas i andra de­lar av landet. Staten bör medverka till en sådan utveckling genom alt ställa medel till förfogande för att kommunerna skall utveckla metoder i socialt behandlingsarbete bland ungdomar i riskzonen och unga missbrukare samt för atl utveckla en organisation som möjliggör samordnade insatser mol ung­domsmissbruk på del lokala planet.

6.3 Åtgärder för prostituerade missbrukare

De prostituerade missbrukarna utgör en speciellt viktig målgrupp ur smittskyddssynpunkt.

Det finns inga enkla lösningar när det gäller att få de prostituerade miss­brukarna i behandling eller att mera generellt angripa prostitutionen. Grup­pen utgörs av kvinnor med omfattande problem. För all komma åt dessa problem behövs förebyggande, uppsökande och behandlande insatser på bred front.

Ur smittskyddssynpunkt kan prostitufionen motverkas genom insatser på följande områden:

-

information till allmänheten om riskerna för HTLV-III-smitta via pros­tituerade,

-

aktiva fällinsatser från socialtjänsten,

-

fortsatta aktiva insatser från polisens sida riktade mot koppleri, narkoti­kabrott, m, m.

Det finns många positiva exempel på framgångsrik verksamhet. 11, ex, Slockholm och Malmö har projekt genomförts för att nå de prosfituerade missbrukarna. Erfarenheterna visar att det genom intensivt motivalionsar-bele går att nå många prostituerade för vård. Detta kan ske genom samord­nade och offensiva insatser från polisens och socialtjänstens sida. Del visar sig också alt förulsältningar för vård enligt LVM ofta föreligger i de fall inte vården kan ske i frivilliga former. Erfarenheterna visar dock all vården mås­te byggas ut och göras mer differentierad för att anpassas till de prostituerade missbrukarnas behov.

Det uppsökande arbetet bland prostituerade missbrukare i främst storstä­

derna måsle förslärkas kraftigt, Detla kan ske genom förstärkning av so­

cialtjänstens resurser men också genom att medel ställs till förfogande för

olika organisationer - såsom klient- och kvinnoorganisäfioner - för all nå

14

dessa grupper.

Vidare år det nödvändigt att olika former av mer långsiktig behandling     Prop, 1985/86:171 utvecklas som tar fasta på de prosfituerade missbrukarnas behandlingsbe­hov. Staten bör lämna stöd lill sådana utvecklingsinsatser.

6.4 Samordnade insatser för narkotikamissbrukare inom kriminalvården

Så gott som alla narkofikamissbrukare som utvecklat ett tungt missbruk ak­tualiseras förr eller senare - för det mesta återkommande - inom kriminal­vården. En stor del av de intagna vid häkten och kriminalvårdsanstalter år narkotikamissbrukare. Många av dessa har ingen behandlingskontakt inom socialtjänsten. Det är därför väsentligt alt socialtjänsten i ökad utsträckning samarbetar med kriminalvården för atl kunna nå de narkotikamissbrukare som finns på anstalter, i häkten och i frivårdsorganisationen.

Genom ett nära samarbete med kriminalvården har narkomanvården uni­ka möjligheter alt nå en mycket stor andel av de grava narkotikamissbrukar­na. Projekt bör stödjas som innebär atl narkomanvården i samverkan med kriminalvården försöker nå missbrukare på häkten, anstalter och inom fri­vården för olika mofivations- och behandlingsinsatser.

Samarbetet mellan socialtjänst och kriminalvård har varit ett område för de utvecklingsinsatser som initierats av socialdepartementet sedan budgetå­ret 1983/84 och som givit goda resultat. Det år angelägel all detta arbete intensifieras och sprids vidare.

En förutsättning för att socialtjänstens insatser skall ge resultat är att det finns kompelens och resurser för motivafionsarbete inom kriminalvården. Samtliga regioner och riksanstaller har därför utarbetat särskilda åtgärds­planer med avseende på HTLV- Ill-positiva kriminalvårdsklienter och övri­ga narkotikamissbrukare. Med planerna som grund har kriminalvårdsstyrel­sen utarbetat ett förslag fill åtgärdsprogram mot AIDS.

Det är angeläget att kriminalvården utvecklar sin verksamhet inom främst tre områden: den uppsökande verksamheten, mofivalionsarbetel samt om­händertagandet av smittbärare/AIDS- sjuka i såväl anstalt och häkte som inom frivården.

Varje narkofikamissbrukare bör utsättas för en intensiv påverkan att upp­höra med sitt missbruk. Missbrukarna bör också mofiveras att lämna prov för HTLV-III-analys,

Häktena är bland de viktigaste platserna där det går att nå de grava miss­brukarna. Del är därför viktigt alt håktningstiden las till vara på etl effekti­vare sätt än vad som sker för närvarande. Konkreta behandlingsåtgärder, t, ex, i form av en vistelse utanför anstalt enligt 34 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, bör förberedas under denna lid. Man bör sträva efler att, om övriga förutsättningar är uppfyllda, få till stånd sådana placeringar förhållandevis tidigt under straffverkställighetsfiden. Detta förutsätter ett närmare samarbete mellan häkte, frivård och socialtjänst liksom att häktes­personalen får ökade möjligheter alt aktivt delta i mofivalionsarbetel.

Det molivationsskapande arbetet måsle också intensifieras på såväl de

slutna lokalanstalterna som de slutna riksanstalterna. Enligt kriminalvårds-

.

styrelsens statistik är inslaget narkofikamissbrukare bland de intagna sår- Prop. 1985/86:171 skilt slort på vissa slutna riksanstaller. Särskilda satsningar bör göras på des­sa anstalter för att nå och motivera missbrukare till behandling. Särskilda program för utbildning och handledning i motivationsarbete bör också ge­nomföras för anstaltspersonal i hela landet. Vidare bör en satsning göras för atl öka antalet § 34-placeringar på behandlingshem och i familjevård.

Kriminalvården måste också utveckla sina resurser för att kunna ge det stöd och den vård HTLV-III-positiva intagna är i behov av. Vidare bör kri­minalvården förbereda hur intagna AIDS-sjuka skall beredas vård.

Även frivårdens personal kommer i kontakt med etl ökat anlal HTLV-III-positiva missbrukare och har en viktig uppgifl att motivera missbrukare till behandling. Därför bör också denna del av kriminalvården få fillgång till ut­bildning och handledning i motivafionsarbete.

Av den föreslagna ramen bör särskilda resurser avsättas för insatser för narkotikamissbrukare inom kriminalvården. Utvecklings- och utbildnings­projekt bör stödjas som utgår dels från socialtjänstens samverkan med kri­minalvården dels från att kriminalvården skall utveckla sin egen verksamhet. För alt en effektiv samordning av utvecklingsinsatserna skall komma lill stånd avser jag atl uppdra åt regeringens samordningsorgan för narkotika­frågor atl inrätta en särskild beredningsgrupp med uppgifl att föreslå rege­ringen konkreta insatser.

Jag har beträffande förslagen i fråga om kriminalvården samrått med che­fen för justifiedepartementel.

6,5 Åtgärder för att förbättra möjligheterna till avgiftning och behandlingsplanering

Avgiflningsklinikerna utgör en central och viktig del av narkomanvården. De kan också spela en avgörande roll för etl effektivt smiltskyddsarbele bland narkotikamissbrukarna. Klinikerna kan samordna provverksamheten och vid behov erbjuda inläggning av klient vid t, ex, positivt provsvar. Det är därför otillfredsställande att antalet avgiftningsplatser i landet är så be­gränsat. Särskilda avgiftningskliniker finns i princip bara i Stockholmsområ­det, Del är f, n, dock brist på platser där, Slockholms läns landsting har be­slutat om en utbyggnad av avgiftningsvården liksom Malmö kommun.

F. n. sker flertalet inläggningar på avgiflningsklinikerna endast då det finns en konkret behandlingsplan och i allmänhet i direkt anslutning till en placering på ett behandlingshem.

Klienter som kommer spontant fill klinikerna avvisas ofta. Öppenvården har inga möjligheter att använda avgiftningen som ell terapeutiskt instru­ment i behandlingsplanering, ulredning och i det molivationsskapande arbe­tet.

Avgiftningsvården måste därför utökas så att alla missbrukare som kan motiveras till avgiftning omedelbart kan få vård. Metoderna för den delen av vårdkedjan måsle också utvecklas.

En förutsättning för att avgiftningsvården skall fungera effektivt är all

missbrukare kan erbjudas lämplig långsiktig behandling direkt efler avgift-

16

ningen. Brislen på behandlingshemsplatser bromsar upp genomströmningen Prop. 1985/86:171 på avgiflningsklinikerna. Därför bör narkomanvården få tillgång till fler s. k. motivationsenheter. Del finns ett antal sådana enheter som kan karak­täriseras som lågtröskelenheter. Målsättningen med placeringen är att missbrukaren skall motiveras till fortsatt vård i öppen-, institutions- eller fa­miljevård. Statligt stöd bör utgå för att utveckla fler motivationshem som kan kopplas direkl till avgiftningsvården.

6.6 Åtgärder för att stimulera utbyggnaden av olika be­handlings hem

F, n, finns omkring 900 platser på behandlingshem för narkofikamissbruka­re. Efterfrågan på behandlingshemsplatser är mycket stor. Med en ökad satsning på uppsökande och motiverande verksamhei kommer behovel av fler behandlingshemsplatser att öka. Del finns också behov av atl utveckla behandlingshem som är inriktade på särskilda grupper av missbrukare.

Statligt stöd bör därför kunna användas för alt snabbt få igång nya be­handlingshem främst inriktade på eftersatta målgrupper. Härmed avses prostituerade missbrukare, andra tungt belastade och omotiverade missbru­kare, missbrukare som är HTLV-III-positiva samt missbrukare som kan pla­ceras enligt 34 § lagen om kriminalvård i anstalt. Bidraget bör vara av en­gångskaraktär och täcka kostnader för projektering och anordning. Bidrag bör också kunna utgå för utveckling av befintliga behandlingshem för att de skall kunna inrikta sin verksamhet på målgrupper som är viktiga från smillskyddssynpunkt.

6.7 LVM-vård av narkotikamissbrukare

När lagen (1981:1243) om vård av missbrukare i vissa fall, LVM, trådde i kraft den' 1 januari 1982 fanns inga hem som särskilt anpassats för tvångsvård av vuxna narkotikamissbrukare. Uppgiften kom därför att läggas på de f, d, nykterhetsvårdsanstalterna vilka saknade erfarenhet av narkomanvård, Dét är fortfarande brist på institutioner som är beredda att ta emot narkotika­missbrukare, Endasl en institution har inrättat en speciell avdelning för nar­kotikamissbrukare. Institutionerna har haft betydande svårigheter att tillgo­dose narkotikamissbrukarnas vårdbehov. Först i februari 1986 inrättades det första LVM-hemmet för narkotikamissbrukare - i Slockholm,

Som jag tidigare framhållit motiverar risken för en mer omfattande AIDS-epidemi bland narkotikamissbrukarna en utbyggnad av narkomanvärden, I första hand rördet sig självfallet om en utbyggnad av den frivilliga narko­manvården. Del är emellertid ett realistiskt antagande att inånga narkotika­missbrukare inte direkt kommer att kunna motiveras för frivillig behandling. Det är därför enligt min mening ofrånkomligt att överväga en utvidgad an­vändning av tvångsvård för denna grupp. Det är därför viktigt att antalet LVM-platser snabbt ökar samt att vårdinnehållet anpassas lill narkotika­missbrukarnas behov.

Socialberedningen ägnar sig nu helt åt att göra en översyn av LVM, Den-

17

na översyn beräknas vara avslutad under första halvåret 1987,

7 Särskilda medel för bekämpningen av AIDS

Prop. 1985/86:171

Mitt förslag: En medelsram skall ställas till förfogande för genomfö­rande av det i det föregående redovisade samlade åtgärdsprogrammel för bekämpningen av sjukdomen AIDS. Jag beräknar medelsbehovel lill 75 milj. kr, för vartdera av budgetåren 1986/87 och 1987/88, Jag föreslår atl 75 milj, kr, anvisas för budgetåret 1986/87 under ett nylt reservationsanslag Särskilda medel för bekämpningen av AIDS.

Skälen för mitt förslag: Jag har i det föregående redovisat ett samlat åt­gärdsprogram mot AIDS som omfattar insatser för information och psyko­socialt stöd till berörda riskgrupper m. fl,, insatser för att begränsa smitt­spridningen bland homo- och bisexuella män saml insatser för vård och be­handling av narkotikamissbrukare. Under budgetåret 1986/87 behövs för än­damålet 75 milj, kr. som bör anvisas under ett nytt reservationsanslag Särskilda medel för bekämpningen av AIDS, Socialdepartementet bör be­sluta om den närmare fördelningen av medlen.

8 Extra bidrag till landsting och kommuner

Mitt förslag: För att stödja smiltskyddsarbetet inom landsting och kommuner skall ett extra bidrag för år 1987 utgå till de landsting och kommuner där HTLV-III-smittan är särskilt utbredd. Bidraget har beräknats till 50 milj, kr, och föreslås fördelas med 25 milj, kr, till Stockholms läns landsting, med 10 milj, kr. lill Stockholms kommun och med 5 milj, kr, till vardera Göteborgs kommun, Malmö kommun och Malmöhus läns landsting. Bidraget utbetalas med halva beloppet för ett vart av budgetåren 1986/87 och 1987/88, Kostnaderna bör be­lasta femte huvudtitelns anslag E 19, Bidrag till allmän sjukvård m, m.

Skälen för mitt förslag: Det huvudsakliga ansvaret för det praktiska arbe­tet med att begränsa spridningen av HTLV-III vilar på landsling och kom­muner. Varje landsting skall således enligt hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) erbjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta inom landstingskommunen. Sjukvårdshuvudmännen bär huvudansvaret för prov­tagning och för att erbjuda smittade och sjuka medicinsk vård och psykoso­cialt stöd. Del åligger kommunerna enligt smittskyddslagen (1968:231) alt vidta erforderliga åtgärder till skydd mol smittsamma sjukdomar. Det hu­vudsakliga arbetet med att bekämpa de veneriska sjukdomarna sker dock inom hälso- och sjukvården. Här har smitiskyddsläkaren tillagts betydande befogenheter i smittskyddslagen. Socialstyrelsen har den högsta tillsynen över bekämpandet av smittsamma sjukdomar i riket. Socialstyrelsen skall meddela föreskrifter och allmänna råd till ledning för smiltskyddsarbetet.

18

Under anslaget E 17, Epidemiberedskap m, m, disponerar socialstyrelsen särskilda medel för information och rådgivning, SBL är regeringens expert­organ i smiltskyddsfrågor och biträder socialstyrelsen såsom fackorgan i epi­demiologiska frågor. Även SBL disponerar medel från nämnda anslag för bevakning av epidemiläget och för särskilda insatser för att bekämpa smitt­samma sjukdomar, m, m.

Socialtjänsten har ett ansvar för att genom en effektiv narkomanvård fö­rebygga en vidare spridning av HTLV-III bland narkomaner. Skyndsamma åtgärder för vård och behandling behöver vidtas för att begränsa den snabba spridningen av HTLV-III som för närvarande sker bland injektionsmissbru­kare. Sprutnarkomaner är en grupp som. mer ån andra riskgrupper, kan be­faras komma att sprida smittan till personer utanför de nuvarande risk­grupperna.

Den snabba spridningen av HTLV-III-smittan är koncentrerad till i första hand Stockholmsområdet, Risken för en snabb spridning också i Göteborg och Malmö år dock överhängande, Etl sårskilt ansvar vilar på huvudmän­nen i de tre storstadsområdena. Ett effektivt smittskyddsarbete inom de mest utsatta områdena gagnar övriga huvudmän i landet. Tidsfaktorn är av avgörande betydelse när det gäller att begränsa antalet smittade.

Det är enligt min mening angeläget att en förstärkning sker av smittskyddsorganisationen i de berörda områdena. Medlen bör i övrigt stå till huvudmännens disposition för sådana åtgärder som huvudmännen finner bäst gagna smiltskyddsarbetet för att begränsa spridningen av HTLV-III inom varje enskilt område. Fördelningen av bidraget har sketl med utgångs­punkt i antalet kända fall av smitta.

Kostnaderna bör belasta femte huvudtitelns anslag E 19, Bidrag till all­män sjukvård m, m. Jag har tidigare denna dag i min anmälan av proposition om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m, m, redovisat förslag som belastar detta anslag med 5,5 milj, kr, för budgetåret 1986/87, Tillsam­mans med det förslag jag nu tar upp angående extra bidrag till landsting och kommuner för att stödja smiltskyddsarbetet kan merbelastningen av ansla­get för budgetåret 1986/87 beräknas till 30.5 milj, kr.

Prop. 1985/86:171

9 Behovet av intensifierade forskningsinsatser

Min bedömning: Forskningen om sjukdomen AIDS bör intensifieras i syfte atl snabbt få fram ett vaccin och botemedel mot sjukdomen.

Skälen för min bedömning: Under anslaget E 17, Epidemiberedskap m, m, har för nästa budgetår beräknats 5 milj, kr, för angelägna forsknings­ändamål samt för särskilda insatser för information om sjukdomen AIDS till berörda målgrupper. Medicinska forskningsrådet har beslutat att anslå 3.3 milj, kr, för forskningsprojekt om AIDS,

Kunskapsutvecklingen om sjukdomen och den fortsatta spridningen har ytterligare understrukit behovet av skyndsamma forskningsinsatser. Unik

19

kunskap på detla område när det gäller utveckling av vaccin och antivirala Prop. 1985/86:171 medel för behandling av sjukdomen finns i några forskargrupper i vårt land. För att kunskapen bedöms som unik talar bl, a. det faktum att denna forsk­ning i stor utsträckning stöds med bidrag från USA. Den svenska forskning­en kan kanske komma atl ge ett avgörande bidrag till forskningsresultaten i världen.

Intensifierade forskningsinsatser kan förväntas inge riskgrupperna ett ökat förtroende för hälso- och sjukvården och därigenom förmå flera all sö­ka sig till undersökning och testning. Det skulle få en positiv effekt för smiltskyddsarbetet.

Min avsikt år alt föreslå regeringen alt besluta om en utredning för att närmare analysera förutsättningarna för etl väsentligt utbyggt svenskt forsk­ningsprogram mol AIDS, I uppdraget bör ingå att lämna en redogörelse för kunskapsläget i Sverige inom högskoleforskningen, SBL och läkemedelsin­dustrin samt en närmare bedömning av svensk forsknings ställning interna­tionellt. Utredningen bör bedrivas skyndsamt. Resultatet av uppdraget bör Hgga till grund för ett slutligt ställningstagande till frågan om intensifierade insatser för forskning om AIDS,

10 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anföri hemställer jag att regeringen före­slår riksdagen att

dels till Särskilda medel för bekämpningen av AIDS för budgetåret 1986/87 under femte huvudtiteln anvisa ett reservationsanslag av 75 000 000 kr,,

dels med ändring av förslag i prop, 1985/86:100, bil, 7 till Bidrag ull aUmän sjukvård m. m. för budgetåret 1986/87.anvisa ell förslagsan­slag av 4 564 182 000 kr.

Vidare hemställer jag att regeringen bereder riksdagen lillfälle all la del av vad jag har anfört i det föregående om behovet av informa­tion, psykosocialt stöd och forskning.

11 Beslut

Regeringen ansluter sig lill föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredraganden har anfört för de åtgärder och det ändamål som föredraganden har hemställt om.

20

Innehåll

Sid,

Propositionen................................................................. 

....... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll............................ 

1

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 10 april 1986 . .

2

1

Inledning.................................................................. 

....... 

2

2

Allmänna utgångspunkter........................................ 

3

2.1

Sjukdomen och dess spridning........................ 

....... 

3

2.2

Geografisk utbredning..................................... 

....... 

4

2.3

Hittills vidtagna åtgärder................................. 

....... 

5

3    Intensifierade informafionsinsalser.......................... 

....... 

6

3.1      Bidrag lill informationsinsatser...................... 

7

4    Behovet av psykosocialt stöd................................... 

....... 

8

4.1

Sjukvårdshuvudmännens ansvar..................... 

8

4.2

Bidrag lill frivillig- och inlresseorganisafioner... 

....... 

9

5............................................................................... Insatser för att begränsa smittspridningen bland homo- och bi­

sexuella män............................................................ 

9

5.1

Anonymt HTLV-III-test..................................... 

10

5.2

Psykosocialt stöd m.m..................................... 

10

5.3

Lokaler............................................................ 

..... 

11

6    Insatser inom narkomanvården............................... 

11

6.1

Mobilisering av personal inom narkomanvårdens front­linje     

12

6.2

Åtgärder för att förebygga spridning av HTLV-III bland

unga missbrukare............................................ 

..... 

13

6.3

Ålgärder för prostituerade missbrukare  ........ 

..... 

14

6.4

Samordnade insatser för narkotikamissbrukare inom kri­minalvården 

15

6.5

Åtgärder för att förbättra möjligheterna fill avgiftning

och behandlingsplanering............................... 

16

6.6

Åtgärder för att stimulera utbyggnaden av olika behand­lingshem      

17

6.7

LVM-vård av narkotikamissbrukare.................. 

17

7

Särskilda medel för bekämpningen av AIDS............. 

18

8

Exlra bidrag lill landsfing och kommuner................... 

18

9

Behovet av intensifierade forskningsinsatser........... 

19

10

Hemställan............................................................... 

..... 

20

11

Beslut......................................................................... 

.. 

20

Prop, 1985/86:171

21