Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 162 år 1974

Prop. 1974:162

Nr 162

Kungl. Maj:ts proposition med förslag till lag om riksprovplatser, m. m.: given den 25 oktober 1974

Kungl. Maj:t viU härraed, under åberopande av bUagda utdrag ur statsrådsprotokollet över industriärenden, föreslå riksdagen alt bifalla de förslag ora vars avlåtande till riksdagen föredragande departements­chefen hemställt.

CARL GUSTAF

BERTIL[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I anslutning till 1972 års riktiinjer (prop. 1972: 54, NU 1972: 38, rskr 1972: 199) för organisationen av officiell provning och officiell metrologisk verksamhet och till den nya regeringsforraen läggs frara förslag till raralagstiftning rörande riksprovplatser och riksraätplatser.

1    Riksdagen 1974. 1 saml Nr 162

Prop. 1974:162

1    Förslag till

Lag om riksprovplatser m. m.

Härigenom förordnas som följer.

1 §    Med riksprovplats avses organ som enligt denna lag utsetts alt

svara för officiell provning.

Med officiell provning avses i denna lag sådan teknisk provning, kon­troll eller besiktning som är föreskriven i lag eller annan författning och som ej är egenkontroll.

2

§ Officiell provning utföres vid riksprovplats, om ej annat Ur sär­skilt föreskrivet.

3

§ Riksprovplats skall vara organ som kan antagas utföra officiell provning på ett opartiskt och sakkunnigt sätt.

4

§    Riksprovplats ulses för visst objektområde.

5

§ Riksprovplats utses av regeringen eller myndighet som regering­en bestämmer.

6

§ Myndighet som regeringen bestämmer utövar tillsyn över verksam­heten vid riksprovplats som ej är statiig myndighet.

7 § Myndighet som regeringen bestämmer får meddela auktorisation

för visst organ att utföra provning sora ej är officiell. Auktorisation

får meddelas endast om organet har kompetent personal och lämplig

utrustning för provningen.

Organ som erhållit auktorisation benämnes auktoriserad provplats.

8

§    Auktorisation meddelas för viss tid eller tiUs vidare.

9

§ Myndighet som regeringen bestämmer utövar tillsyn över verksam­ heten vid auktoriserad provplats som ej är stallig myndighet.

10

§ Beslut varigenom auktorisation meddelats för annat organ än stat­lig myndighet kan återkallas, när i denna lag angiven fömtsättning för auktorisation ej längre föreligger eller det i övrigt finnes särskild anled­ning härtill.

11

§ Riksprovplats skall lämna bidrag till den centrala förvaltnings­myndighetens kostnader för dess verksamhet enligt denna lag och lagen (1974: 000) om riksraätplatser.

Auktoriserad provplats skall ersätta kostnaderna för auktorisationen.

Prop. 1974:162

3

12

§ Riksprovplats får uppbära avgift för officiell provning enligt vad regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer närmare föreskri­ver.

13

§ Har beslut i fråga som avses i denna lag meddelats av annan myndighet än regeringen, föres talan mot myndighetens beslut hos rege­ringen genom besvär.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1975. Lagen äger icke lillämp­ning pä sådan i lag eller annan författning föreskriven teknisk provnings-, kontroll- eller besiktningsverksamhet som bedrives vid lagens ikraftträ­dande. Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer kan för­ordna att lagen skall tillämpas även på sådan verksamhet.

2    Förslag till

Lag om riksraätplatser m. m.

Härigenom förordnas som följer.

1 § Med riksmätplats avses statiig myndighet som enligt denna lag ut­

setts

alt för viss storhet officiellt svara för sådan mätning som i förhål­lande till nationella prototyper eller vetenskapligt definierade måttenhe­ter säkerställer riktigheten av mätningar som utföres inom landet,

alt se till att dessa prototyper och måttenheter är anknutna tUl inter­nationellt antagna enheter.

2

§    Riksmätplats utses för en eller flera storheter.

3

§    Riksmätplats utses av regeringen.

4

§ Myndighet som regeringen bestämmer får meddela auktorisation för visst organ att utföra viss mätning som ej ankommer på riksmät­plats. Auktorisation får raeddelas endast om organet har kompetent personal och lämplig utrustning för mätningen.

Organ som erhållit auktorisation benämnes auktoriserad matplats.

5

§    Auktorisation meddelas för viss tid eller tills vidare.

6

§ Myndighet som regeringen bestämmer utövar tillsyn över verksam­heten vid auktoriserad matplats sora ej är statiig myndighet.

7

§ Beslut varigenom auktorisation raeddelats för annat organ än slat­lig myndighet kan återkallas, när i denna lag angiven förutsättning för auktorisation ej längre föreligger eller det i övrigt finnes särskild anled­ning därtill.

8

§ Auktoriserad matplats skall ersätta kostnaderna för auktorisatio­nen.

Prop. 1974:162

4

9 §    Riksmätplats får uppbära avgift för utförda mätningar.

10 § Har beslut i fråga som avses i denna lag meddelats av annan myn­

dighet än regeringen, föres talan mot myndighetens beslut hos regeringen

genom besvär.

Denna lag ttäder i kraft den 1 januari 1975.

Prop. 1974:162

Utdrag ur protokollet över industriärenden, hållet inför Hans Majrt Konungen i statsrådet den 25 oktober 1974

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], '[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], HJELM-WALLÉN,

T, f. chefen för industridepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om lagstiftning angående riksprovplatser och riksmätplatser och anför.

1    Inledning

Statsraakterna har år 1972 (jfr prop, 1972: 54, NU 1972: 38, rskr 1972: 199) antagit vissa riktlinjer för organisationen av officiell prov­ning och kontroU särat officiell metrologisk verksamhet. Avsikten har därvid varit att man skulle få klara ansvarsförhållanden, ett effektivt utnyttjande av resurser och garantier för att verksamheten bedrivs opar­tiskt.

Officiell provning och kontroll avser sådana provningar och under­sökningar som är en direkt följd av statiiga föreskrifter om särskilda krav på olika produkter, anläggningar eUer förfaranden. Dessa före­skrifter ingår sora väsentliga led i sarahällets strävanden att skydda liv, hälsa och egendora.

Det finns f. n. nära 30 statliga rayndigheter sora har att meddela fö­reskrifter vilka kräver provningsverksamhet. Bland de föreskrivande myndighetema kan nämnas statens industriverk, statens planverk och slatens trafiksäkerhetsverk.

Officiell provning och kontrollverksamhet bedrivs vid ett stort antal statliga, halvstatliga, koraraunala eller enskUda institutioner och företag samt i avsevärd omfattning även av enskUda personer.

Inom ett bredare tekniskt område bedrivs officiell provnings- och kontrollverksamhet frärast vid statens provningsanstalt, Inora vissa sek­torer har genora statsraaktemas beslut etablerats provningsresurser för speciella ändaraål, t, ex, för besiktning av vägfordon vid AB Svensk bilprovning. Andra organ sora bedriver officiell provningsverksarahet är Svenska elektriska raaterielkontrollanstalten AB, Ängpanneföreningen, Tekniska röntgencentralen AB och Elektriska prövningsanstalten AB.

OfficieU metrologisk verksarahet omfattar dels allmän, dels legal metrologi. Allmän raetrologi är en vetenskapligt inrUctad verksamhet

It    Riksdagen 1974. 1 saml Nr 162

Prop. 1974; 162

6

som behandlar bl. a. definitioner av måttenheter samt utveckling och användning av såväl teoretiska och praktiska metoder som instrument och normaler för mätningar. Legal metrologi täcker vissa områden där mätning sker för att läggas tUl grund för ekonomiska anspråk och där det föreskrivits i lag att redskap som används för mätning och väg­ning skall vara kontrollerade i särskild ordning av statUg myndighet,

AUmän metrologisk verksamhet bedrivs vid t, ex. statens provnings­anstalt, försvarets forskningsanstalt och flygtekniska försöksanstalten. För den legala metrologin, som bedrivs i enlighet med lagen (1971: 1081) om bestämning av volym och vikt, svarar slatens provningsanstalt.

2    1972 års riktlinjer

De av statsmakterna i enlighet med prop. 1972: 54 antagna riktiinjema för organisationen av officiell provning och kontroll samt officiell raetro-logisk verksarahet innebär att man vill få till stånd en samlad bedöm­ning och enhetlig behandling av frågor inom dessa områden.

Den praktiska verksamheten skaU organiseras så, att lämpliga redan befintiiga resurser utnyttjas i första hand. Detta skall ske så att ett antal organ, som vart och ett är ledande inom sitt oraråde och sora i övrigt uppfyUer vissa krav t. ex, på kompetens och oberoende, utses till s, k, riksprovplatser och riksmätplatser. Dessa riksprov- och riksmätplatser bör täcka behovet av officiell provning, kontroll, mätning och kalibre-ring. Vidare bör de nationellt fungera sora referensorgan beträffande prov- resp. mätmetoder. Riksmätplatserna skall se till att normaler finns för olika mätstorheter. En särskild uppgift för riksprovplatserna är att tillgodose olika myndigheters behov av samråd vid utarbetande och ut­färdande av föreskrifter, som kräver eller fömtsätter provning oeh kon­troU.

Sora ett komplement till systemet med riksprov- och riksraätplatser skall korapetensen hos andra organ att utföra en viss typ av provning, kontroU eller raätning kunna bestyrkas genom ett auktorisationsförfa-rande där organen utses tiU auktoriserade prov- eller matplatser. Någon prövning av opartiskheten förutsätts inte ske beträffande dessa organ. Som exempel på sådana organ kan nämnas statliga och komraunala verk med teknisk verksamhet samt industrilaboratorier och konsultföretag, som för egen eller andras räkning utför provning, kontroll eller mätning. Riksprovplatser och riksraätplatser samt auktoriserade prov- och mat­ platser skall utses av statens provningsanstalt som ges ställning av cen­tral förvaltningsmyndighet för officiell provning och kontroll samt of­ficiell raetrologisk verksarahet. Innan provningsanstalten fattar beslut skall sararåd ske med t. ex. olika föreskrivande myndigheter. 1 de fall provningsanstalten själv kommer ifråga som riksprovplats eller riks­mätplats skall dock Kungl, Maj:t besluta i frågan.

Prop. 1974:162

7

I propositionen uttalas att man raåste ställa höga krav på riksprov­platser och riksmätplatser i fråga om oberoende och opartiskhet. Som en följd av strävandena att i första hand utnyttja redan befintliga re­surser får man emellertid räkna med varierande former för organisa­tion och verksamhet vid olika riksprovplatser och riksmätplatser. Be­dömningen av om kraven på oberoende och opartiskhet uppfylls måste därför ske med hänsyn till omständigheterna i varje särskilt fall. Det kan härvid visa sig vara nödvändigt att från samhällets sida ställa krav på att t. ex. ägarförhållanden, organisation, verksamhetsinriktning eller andra förhållanden, som har betydelse i sammanhanget, ändras innan ett i övrigt lämpligt organ utses till riksprovplats. Med hänsyn till att verksamhetsområdet är så omfattande måste samordningsåtgärderna ske successivt. Därför är det också motiverat att inom vissa oraråden såsora kontroll av livsraedel, läkeraedel och fröer liksora inom miljövårdsområ­det t. v. begränsa sig till informationsutbyte och samråd.

3    Statens provningsanstalt

I enlighet med prop, 1972: 54 har statens provningsanstalt utsetts tUl central förvaltningsmyndighet för officiell provning och kontroll samt officiell metrologisk verksamhet. Enigt instruktionen (1965: 650; om­tryckt 1972: 415) för statens provningsanstalt har anstalten tUl uppgift bl, a, att organisera och samordna officiell provning och kontroU samt allmän och legal raetrologi. För dessa uppgifter finns inora anstalten dels en enhet för organisation och saraordning av provning, kontroU och legal raetrologi (provcentrura), dels en enhet för organisation och sara­ordning av allraän raetrologi (raätcentrura). Till anstalten har knutits två rådgivande organ, nämligen ett råd för frågor om provning, kontroll och legal metrologi samt ett råd för frågor om allmän metrologi. Dessa or­gan biträder anstalten i frågor inom sina kompetensområden.

Provningsanstalten har påbörjat arbetet med den omorganisation för vUken riktlinjerna drogs upp i prop, 1972: 54, Inom provningsområdet genomför provcentmm sålunda objektområdesvis en successiv kartiägg-ning av behovet av officiell provning och vUka resurser som kan ut­nyttjas för att täcka detta behov. Rådet för provning, konttoU och le­gal metrologi har vidare med utgångspunkt i prop, 1972: 54 antagit vis­sa principer efter vilka omorganisationsarbetet skall bedrivas. De inne­bär att särskilda krav ställs på att riksprovplats har kompetent personal, kvaUficerad och tUlräckligt omfattande teknisk utrustning samt opartisk och oberoende ställning. Bedömningen av opartiskheten skall främst ora­fatta stud lura av ägarförhållanden, beslutsordning, vinstintressen och verksamhet utöver officieU provning. Bl, a, sora en följd av att officieU

Prop. 1974:162

8

provning vanligen avser att tiUgodose säkerhetsintressen anser rådet att konkurrens inte bör förekomma inom den officiella provningen.

Inom det metrologiska området har på motsvarande sätt mätcentrum och rådet för allraän metrologi varit verksararaa. Hittills har verksara­het och resurser inom den allmänna metrologin kartlagts i synnerhet vid statliga institutioner.

4    Departementschefen

Genora 1972 års beslut angav statsraakterna vissa riktlinjer för or­ganisationen av den officiella provnings- och kontrollverksaraheten samt den officieUa metrologiska verksamheten. Dessa riktlinjer syftade till att man skulle åstadkoraraa klara ansvarsförhållanden, ett effektivt utnytt­jande av tillgängliga resurser och garantier för opartiskhet i verksara­heten. Statens provningsanstalt har utsetts att sora central förvaltnings­myndighet ta ansvaret för de organisations- och saraordningsåtgärder sora raåste vidtas i detta sanunanhang.

Provningsanstalten har i ett inledande skede av denna omorganisa­tion ytterligare klarlagt behovet av en systematisk och konsekvent be­handling av de problem sora f, n, finns framför allt inora provnings­området. Rådet för provning, kontroll och legal metrologi med före­trädare för olika intressegmpper i samhället har antagit vissa principer för vilka krav man skall ställa på en riksprovplats och dess verksarahet. Mot bakgrund av de erfarenheter som sålunda har vunnits anser jag nu alt tiden är mogen att ytterligare precisera riktlinjerna för omorganisa­tionen och ge dem en fastare form.

Redan i prop, 1972: 54 redovisades hur splittrad den nuvarande prov­ningsverksamheten är inom många områden. Denna splittring medför risker för att provningsverksamheten inte bedrivs med den effektivUet, sakkunskap och opartiskhet som skyddet av liv, hälsa och egendora kräver. Den konkurrens om officiella provningsuppdrag som idag före­kommer mellan olika provningsorgan är också ägnad att rubba förtro­endet för det skydd som samhäUet ger den enskilde. Jag vill i detta sam­manhang erinra om den aUmänna debatt som på senare tid förts om riskema för ohälsa och olyckor i arbetslivet och för skador på gmnd av kärnenergiutvinningen. Denna debatt visar hur angeläget det är att den officiella provningsverksamheten organiseras på ett sådant sätt att det i vida kretsar skapas ett aUraänt förttoende för hur den bedrivs och för de resultat den frambringar.

För att nå detta mål kan det i en del faU komma att krävas väsent­liga ingrepp i den nuvarande officiella provningsverksamheten. Därför är det viktigt att oraorganisationen sker efter principer som dels ger klar vägledning om vilka villkor sora raåste ställas på officieU provnings-

Prop. 1974:162

9

verksamhet och de organ som bedriver den, dels tar rimlig hänsyn till de svårigheter som under ett övergångsskede kan drabba nu verksamma företag och personer inom detta område.

Jag vill först ta upp frågan ora konkurrens skall vara tillåten i fråga om officiell provning. Inom många oraråden av den officiella provningen råder f. n. konkurrens. Det förekommer, särskilt vid officiell besiktning av större anläggningar, att besiktningsföretag väljs ut för ett visst upp­drag efter ett i kommersiella sammanhang sedvanligt anbudsförfarande. Enligt min mening är det inte tillfredsställande att raan riskerar att kommersiella värderingar i samband raed officiell provning ges tillfälle att inverka på sådant sätt att tilltron tUl provningarnas kvalitet och därmed även tUltron till skyddet av liv, hälsa Och egendom minskar. Det är därför nödvändigt att riksprovplatsorganisationen så långt möj­ligt byggs upp så, att ansvaret för den officiella provningen av varje objekt läggs på en enda riksprovplats. Vissa provningsorgan har redan idag formellt eller reellt fått en sådan ställning att konkurrens inte före­kommer. Det gäller t. ex. huvuddelen av verksamheten vid Svenska elek­triska materielkontrollanstalten AB och AB Svensk bUprovning, På många områden är dock verksamheten splittrad på sådant sätt att en omstrukturering mot större enheter måste ske. De eventuella fördelar som den nuvarande konkurrensen kan innebära i form av krav på ra­tionalisering av provningsverksamheten kompenseras därvid av att verk­samheten kan drivas i större skala. Dessutom ökar raöjlighetema för det allraänna till överblick och insyn i fråga ora hur verksaraheten bedrivs.

Ett annat skäl för att konkurrens inte bör förekoraraa är det samhälls­ansvar som finns för att officiell provningsverksamhet skall bedrivas likformigt oeh på en riralig servicenivå över hela landet, I en konkur­renssituation är det risk för att koramersieUa överväganden leder till att provningsföretag geografiskt begränsar sin verksamhet.

Jag vill i detta sararaanhang också beröra frågan ora vUka krav som bör ställas på en riksprovplats i fråga om opartiskhet. Redan i prop, 1972: 54 uttalades att raan måste ställa höga krav på såväl riksprov­plats som riksmätplats i fråga om opartiskhet och oberoende. Särskilt an­gavs att det kan visa sig vara nödvändigt att från samhällets sida ställa krav på att t. ex, ägarförhållanden, organisation, verksamhetsinriktning eller andra förhållanden, som har betydelse i sammanhanget, ändras in­nan ett i övrigt lärapligt organ utses till riksprovplats eUer riksraät-plats.

De erfarenheter sora vunnits sedan dess bl, a. i provningsanstaltens verksamhet och de slutsatser som man kan dra av den allmänna debat­ten i aktuella frågor rörande officiell provning markerar enligt min mening ytterligare behovet av att det skapas garantier för att riksprov­platserna har en opartisk och oberoende ställning. De prraciper som i detta sammanhang antagits av rådet för provning, kontroll och legal

Prop. 1974:162

10

metrologi bör här kunna ligga till grund för bedömningar som måste göras. Främst bör således diskuteras riksprovplatsens ägarförhållanden, beslutsordning, vinstintressen och verksamhet utöver officiell provning. I detta sammanhang bör man ha i minnet att den verksarahet som det här är fråga om i själva verket är en myndighetsuppgift. Rent prin­cipiellt ligger det därför närmast tillhands att den utövas av rayndig­heter. Emellertid kan detta föra med sig olägenheter, eftersom verk­samheten har en teknisk karaktär med stark anknytning till industri­ella förhållanden. Verksainheten bör därför på raånga områden kunna bedrivas också i andra former om det anses lämpUgt med hänsyn tili kraven på att verksamhetens orafattning och inriktnmg snabbt skall kunna anpassas tUl behoven, SjälvfaUet får härvid kraven på opartisk­het och oberoende inte eftersättas.

Verksamhet utöver officiell provning och kontroll vid en riksprov­plats bör enligt min uppfattning tUlåtas endast ora det är uppenbart att riksprovplatsens opartiskhet och oberoende därraed inte sätts i fråga. Det bör exempelvis inte få förekomma att riksprovplatsen åtar sig så­dana uppdrag som gör att man påtar sig ett ansvar för egenskaperna hos en produkt som är underkastad krav på officiell provning. På riks­provplatsen kan detta komma att ställa stora krav på insikter och om­döme så fort man går utanför det område för vilket man har riksprov-platsansvar.

I fråga om nytiUkomraande provning torde det i aUmänhet inte möta några större svårigheter att få lUl stånd en sådan ordning som jag nu har förordat. När det gäller provning som redan nu bedrivs är läget delvis ett annat. På flera områden finns sedan länge etablerade företag som bedriver officiell provningsverksamhet. Omstruktureringen måste här ske under skäligt hänsynstagande till de svårigheter som den kan medföra för dessa företag och deras personal. Riktmärket bör emellertid vara att provning inom varje oraråde skall utföras av endast ett organ, en riksprovplats. Som jag senare komraer att beröra närraare anser jag att den behövliga samordningen om möjligt bör uppnås genom förhand­lingar och överenskomraelser. Skulle det visa sig svårt att nå en till­fredsställande lösning den vägen bör saraordningen kunna ske tvångsvis. Jag återkommer senare till de särskilda övergångsproblemen i samband med införandet av den nya organisationen.

Vad jag nu har anfört gäller samordningen av de provande organen. Det finns anledning att i detta sammanhang också närmare precisera de i prop, 1972: 54 angivna riktiinjema för hur samspelet skall ske mellan provningsanstalten, föreskrivande myndigheter och provande organ.

De föreskrivande myndigheterna har var och en inora sitt område ansvaret för skyddet av liv, hälsa och egendom. Detta ansvar utövas så, att rayndigheterna i sina föreskrifter anger vilka krav som skall vara uppfyllda på egenskaper hos produkter och anläggningar, 1972 års be-

Prop. 1974:162

11

slut innebar ingen förändring i dessa förhållanden och inte heller nu finns anledning att i dessa avseenden gå ifrån gällande ordning.

Nästa led i säkerhetsskyddet är att provande organ genom provning, kontroll och besiktnmg ger det faktaunderlag som behövs för att man skall kunna avgöra om föreskriftemas krav är uppfyllda eller inte. Den­na officieUa provning skall enligt prop, 1972: 54 saraordnas av statens provningsanstalt i egenskap av central förvaltningsrayndighet för detta område. Det innebär att föreskrivande rayndigheter inte längre har huvudansvaret för att det frans provningsraöjligheter tUlgängliga i den utsträckning sora krävs på grund av deras föreskrifter. Detta an­svar har lagts på provningsanstalten bl, a, för att raan skall få till stånd en helhetsbedöraning i den officiella provningsverksaraheten. Ett av skälen att inrätta systeraet raed riksprovplatser har aUtså varit att man mera samlat vUl täcka det behov av provningsresurser sora föranleds av flera rayndigheters föreskrifter. Provningsanstalten bör i sin samordnande verksamhet sararåda raed de föreskrivande rayndig­heterna sora i sin tur i god tid bör inforraera provningsanstalten ora vilka provningsbehov nya eller ändrade föreskrifter kan medföra. En­ligt prop, 1972: 54 skall vidare provningsanstalten i sådana fall då det kommer i fråga att utse provningsanstalten till riksprovplats hänskjuta frågan till Kungl, Maj:t, Jag vUl i detta sararaanhang erinra ora att det enligt allmänna förvaltningsprinciper ankomraer på Kungl, Maj:t att ge närmare föreskrifter ora statliga rayndigheters verksarahet. Detta får till följd att provningsanstalten över huvud då det gäller att utse statlig myndighet till riksprovplats skall hänskjuta frågan till Kungl. Maj:t.

När faktaunderlaget föreligger från en officiell provning kan man fat­ta beslut om den aktuella produkten eller anläggningen kan godkännas eller inte. Ansvaret för ett sådant beslut ligger även i fortsättningen på föreskrivande myndigheter. Emellertid kan det i många fall vara prak­liskt och önskvärt att detta beslut fattas och meddelas i duekt anslut­ning till provningen. Föreskrivande myndighet bör beroende på hur lätt krav och provningsresultat kan jämföras mot varandra i viss utsträckning kunna delegera sådana godkännandebeslut till riksprov­plats. Som jag närmare skall utveckla i specialmotiveringen medför dock beslämmelserna i 11 kap. 6 § i den nya regeringsformen (RF) vissa be­gränsningar i föreskrivande myndighets möjlighet att delegera sådana beslut.

Riksprovplatsen bör, vid sidan av sin huvuduppgift att utföra prov­ning och kontroll, även svara för forskning och metodutveckUng inora sitt område samt följa den internationella utvecklingen, speciellt vad gäller införandet av geraensararaa provningsraetoder. Andra viktiga uppgifter är att lärana föreskrivande rayndigheter det bistånd i prov­ningstekniska frågor som de behöver och att fungera som inforraations-källa åt dem som behöver samlad inforraation ora krav och provnings­metoder för ett visst objekt.

Prop. 1974:162

j2

Många av de problem som förutses på provplatssidan kommer inte att aktualiseras vid uppbyggnaden av riksmäfplatsorganisationen. Mät­ningsverksamheten kan inte annat än i undantagsfall bära sina kost­nader. Endast statliga rayndigheter kommer att utses till riksmätplatser, och av naturliga skäl bör det finnas endast en riksmätplats för varje mälstorhet.

Jag vill i detta sammanhang ta upp även frågan om hur provnings-anstaltens kostnader för uppbyggnaden och upprätthållandet av syste­met med riksprovplatser och riksmätplatser skall täckas. Enligt min mening bör dessa kostnader täckas genom avgifter. Det torde dock vara svårt att ta ut koslnadstäckande avgifter från riksmätplatserna. En fun­gerande mätplatsorganisation ar en fömtsättning för en tillförlitlig prov­ningsverksarahet, och det är därför enligt min mening rimligt att en del av kostnaderna för riksmätplatsverksaraheten täcks genöra alt avgifter tas ut av riksprovplatserna.

Som gmndval för den fortsatta organisationsverksaniheten bör nu en författningsreglering komma till stånd.

Frågan är då vUken form denna författningsreglering bör ha, I delta sammanhang måste särskilt beaktas den nya RF, vilken skall börja till-lämpas den 1 januari 1975, Denna innebär att förhållandet mellan en­skilda och det allmänna, som gäller åligganden för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskUdas personliga eller ekonomiska förhållanden, i princip meddelas genom lag, dvs, av riksdagen. Till denna kategori hör de föreskrifter på gmnd av vilka provning, kontroll eller besiktning skall företas. Hit torde däremot i och för sig knappast vara att räkna de or­ganisatoriska bestämmelsema om provning och kontroU. Med hänsyn till dessa bestämmelsers nära samband med de föreskrifter som medför provnings- eller kontrollskyldighet anser jag emellertid att de grund­läggande reglema om organisationen av den officiella provningen och den officiella metrologiska verksaraheten bör ges i form av lag.

En grundtanke bakora statsraaktemas beslut år 1972 var att både den officiella provningsverksaraheten och den officieUa raetrölogiska verksamheten skulle bedrivas samordnat så att väsentliga behov blev tUlgodosedda och tillgängUga resurser utnyttjades rationeUt. Som jag nyss anförde bör målsättningen för samordningen av den officiella prov­ningsverksamheten vara att ansvaret inom varje område så långt möj­ligt skall läggas på en enda riksprovplats. I stor utsträckning bör detta kunna ske genom frivilliga överenskomraelser. Med hänsyn bl. a, till de krav på opartiskhet och oberoende som enligt vad jag tidigare anfört måste ställas på en riksprovplats blir det dock i vissa fall nödvändigt att göra väsentliga ingrepp i enskildas verksamhet. Frågan om införan­de av riksprovplatssystemet påverkar således enskUdas rätt på ett sätt som gör det lämpligt att understäUa riksdagen frågan.

På grund av de oraständigheter sora jag här redovisat anser jag att

Prop. 1974:162

13

de grundläggande bestämmelserna rörande organisationen av den of­ficiella provningsverksamheten och den därtill nära anknutna officiella metrologiska verksamheten bör ges i form av lag. Bestämmelserna synes lämpligen böra upptas i två särskilda lagar, en om riksprovplatser och en om riksmätplatser. Lagama bör utformas så, alt de ger vissa ramar för nämnda verksamheter samtidigt som regeringen ges nödvändiga be­myndiganden.

Lagen om riksprovplatser kan göras omedelbart tUläraplig på all of­ficiell provning som inleds efter lagens ikraftträdande. Däremot kan det enligt min mening inte komma ifråga att omedelbart göra den nya lagen tillämplig på officiell provningsverksamhet som redan nu be­drivs. Det är emellertid angeläget att även den officiella provnings­verksamhet som f. n. bedrivs inlemmas i den nya organisationen. I en­lighet med vad som anförts i prop, 1972: 54 måste organisationen av denna verksamhet, sora utövas i skUda och olikartade former, på lämp­ligt sätt anpassas till förhållandena inom varje särskUt område. Sam­ordningsåtgärderna måste därför med nödvändighet ske successivt un­der en tämligen lång övergångstid. Vid genomförandet av riksprovplats­systemet bör så långt detta är möjligt samförstånd sökas med de en­skilda organ som förekommer inom varje särskilt område. Det bör an­komma på den centrala förvaltningsmyndigheten, statens provnings­anstalt, att undan för undan ytterligare undersöka förhållandena inom varje särskilt område där officieU provning nu bedrivs och ta upp för­handlingar med berörda parter om införande av den nya organisationen där denna befinnes lämplig. Sedan behövligt förberedelsearbete skett bör det vara möjUgt att på ett enkelt sätt göra lagen om riksprovplatser tillämplig också på sådana områden där officieU provning redan nu be­drivs. Lagtekniskt synes nu angivna synpunkter kunna tUlgodoses genom en föreskrift i lagens övergångsbestämmelser av innebörd att regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer skall ha rätt att förordna att lagen skall tUlämpas även på officiell provning som bedrivs vid la­gens ikrafllrädande. Ett sådant förordnande bör dock inte kunna ta över författningsföreskrifler som på visst område innebär att en speciell ord­ning skall gälla för provningen. Själva lagen bor med hänsyn till att en speciell ordning för provningen undantagsvis kan vara påkaUad inne­hålla en bestämmelse om alt lagen inte gäller för det fall att annat är särskilt föreskrivet.

Inom ramen för både den officiella och den frivilliga provnings- och mätverksamheten kommer betydelsefulla uppgifter att läggas på olika statliga myndigheter. De föreskrifter som kan behövas för att reglera samordningen av dessa myndigheters verksamheter liksom deras inpass-ning i övrigt i den nya organisationen torde kunna meddelas i admi­nistraliv ordning. I fråga om statliga myndigheter bör nödvändig sam­ordning i stor utsträckning kunna ske genom samråd och informations­utbyte.

Prop. 1974:162

14

När det gäUer utformningen i övrigt av de båda lagama bör dessa så långt möjligt ha en likartad uppbyggnad. Vissa skillnader är dock motiverade av att den officiella raetrölogiska verksamheten föreslås bli anförtrodd uteslutande åt statliga myndigheter.

Båda lagarna synes lämpligen böra inledas med en besläraraelse ora vissa grundläggande begrepp. I lagarna bör också tas in en föreskrift som fastlägger det officiella ansvaret för resp, verksamheter, Lagen om riksprovplatser bör enligt vad jag nyss anfört innehålla en bestämmelse om de krav som måste stäUas på en riksprovplats. I den föreslagna lagstiftningen bör vidare ges vissa bestämraelser ora forraema för ut­seende av riksprovplats resp. riksraätplats. I både lagen ora riksprov­platser och lagen om riksmätplatser bör ges bestäraraelser ora den auk-torisationsverksamhet som syftar till att komplettera riksprovplatssyste­met och riksmätplalssystemet med auktoriserade provplatser resp. auk­toriserade matplatser. Båda lagarna föreslås slutligen innehålla bestära­raelser om vissa avgifter.

Den föreslagna lagstiftningen bör träda i kraft den 1 januari 1975.

5    Upprättade lagförslag

I enlighet med det anförda har inom industridepartementet upprät­tats förslag till

1.

lag om riksprovplatser m. m.,

2.

lag ora riksmätplatser ra. ra.

I fråga om de enskilda bestämmelserna i lagförslagen vUl jag ut­över vad jag anfört i det föregående anföra följande.

6    Specialmotivering

6.1 Förslaget till lag om riksprovplatser

Lagen innehåller vissa grundläggande bestämraelser ora riksprov­platser och auktoriserade provplatser. Att dessa bestämraelser givits formen av lag sammanhänger som framhållits i avsnittet 4 i den all­männa motiveringen bl, a, med att bestäramelserna har nära saraband med de föreskrifter på gmnd av vilka enskUda blir skyldiga att företa provning, kontroll eller besiktning. Ett annat skäl till att lagformen vaUs är som tidigare nämnts att frågan om införande av riksprovplatssystemet påverkar enskilds rätt på ett sådant sätt att frågan lämpligen bör under­ställas riksdagen.

1§

I paragrafen definieras begreppen riksprovplats och officiell prov-nin".

Prop. 1974:162

15

Definitionen på begreppet riksprovplats är formell i det att riks­provplats är varje organ som enligt lagen utsetts att utföra officiell provning. Ett organ får härvid anses utsett enligt lagen, även om lagen är tiUäraplig endast på grund av förordnande av regeringen eUer rayn­dighet i enlighet med övergångsbestämmelserna. Materiella bestäm­melser om riksprovplats finns i de närmast följande paragraferna.

För att en viss provning skall vara officiell krävs enligt definitionen i paragrafens andra stycke att det på grund av bestämmelse i lag eller annan författning föreligger skyldighet att utföra provningen. Det mås­te alltså vara fråga ora en rättslig skyldighet att utföra provningen. Varje annan provning är att betrakta sora frivillig provning. Inte ens om det föreligger ett faktiskt tvång att utföra provningen blir den så­ledes officiell i lagens bemärkelse, A andra sidan är det tillräckligt att det rättsliga tvånget kommit tUl uttryck i en författning av låg valör, t. ex. i verksföreskrifter, I begreppet officiell provning ligger vidare att det skall vara fråga ora teknisk provning, kontroll eller besiktning som ej är egenkontroll. Med egenkontroll förstås kontroll som någon utan krav på opartiskhet hos den provande låter utföra i egen verksamhet på eget ansvar,

2§

1 enlighet med statsmakternas beslut år 1972 (jfr prop, 1972: 54, NU 1972: 38 rskr 1972: 199) skall organiseras ett system med riksprov­platser vilka tillsammans skall täcka landets behov av officiell prov­ning. I denna paragraf slås fast att officiell provning skall utföras av riksprovplats, om inte annat är särskilt föreskrivet. Ansvaret för den of­ficiella provningen fördelas mellan de enskilda riksprovplatserna så, att var och en får ansvaret för ett visst objektområde, I den enskilda riks­provplatsens ansvar ingår alt bedriva verksamheten riksomfattande och med anpassning till det totala behovet inom provplatsens objektoraråde. Detta kan föra med sig alt riksprovplatsen får bedriva verksamheten på flera olika orter i landet. Det bör dock framhållas att det organ som utses till riksprovplats inte nödvändigtvis behöver ha egna resurser som täcker alla moment i provningsverksamheten på det aktueUa området. Det kan i vissa fall vara praktiskt och lärapligt att riksprovplatsen för vissa uppgifter anlitar utomstående. Provningen sker dock alltid på riksprov­platsens ansvar. Det bör i detta sararaanhang uppraärksammas att raed provning avses det tekniska förfarande varigenora föreskrivande rayn­dighet erhåller ett faktaunderlag för beslut i frågan ora den aktuella produkten eller anläggningen kan godkännas eller inte, Sora anförs i den allmänna motiveringen och vid 3 § kan det emeUertid koraraa i fråga att också låta riksprovplatsen besluta i godkännandefrågan. Efter­som sistnämnda uppgift innefattar myndighetsutövning måste överläm­nandet, om det riktar sig till exempelvis ett aktiebolag, enligt 11 kap.

Prop. 1974:162

16

6 § i den nya RF ske genom lag. Hinder möter däremot inte mot att genom ett särskUt förordnande överlämna myndighetsutövning till en anställd vid t. ex, ett aktiebolag. Utformningen av denna paragraf gör det möjligt att utnyttja sistnämnda konstruktion, som f. n, används vid AB Svensk bilprovning, också inom ramen för en riksprovplats.

Genom denna lag kommer systemet med riksprovplatser att omedel­bart gälla i fråga om officieU provning sora inleds efter lagens ikraft­trädande. Undantag härifrån görs som nämnts endast för det fall att annat är särskUt föreskrivet. Undantagsbestämmelsen öppnar en möj­lighet att vid införande av viss officiell provning skapa en speciell ord­ning för provningen, Detla får i så fall ske genom föreskrifter i den författning som reglerar provningen. Möjligheten att undanta viss prov­ning från riksprovplatssystemet bör utnyttjas endast när detta är påkal­lat av särskilda skäl.

Lagen är inte tUlämplig på officiell provning som bedrivs vid lagens ikraftträdande. Regeringen eller myndighet som regeringen bestämraer har emellertid i övergångsbestämmelserna givits befogenhet att förord­na att lagen skaU tiUärapas också på sådan provning. Eftersora denna paragraf innehåller ett undantag för det fall att annat är särskilt före­skrivet, kan lagens tillämplighet i fråga om officiell provning som inletts redan vid lagens ikraftträdande komma att bli beroende inte bara av att ett sådant förordnande meddelas utan även av att ändring i be­rörd författning sker. I vad raån författningsändring måste företas blir beroende på vad den aktuella författningen innebär. I många fall torde den författningsmässiga regleringen ha fått en sådan utformning att systemet med riksprovplatser kan införas utan författningsändring.

I paragrafen anges de grundläggande krav som måste ställas på en riksprovplats. Riksprovplatserna skall var och en inom sitt område representera nödvändig sakkunskap. De måste vidare vara friståen­de från kommersiella och andra intressen på ett sådant sätt att de­ras opartiskhet kan garanteras. Som anförts i prop. 1972: 54 bör den officiella provningsverksamheten anpassas till förhållandena inora varje särskilt oraråde, Saratidigt förutsätts att tillgängliga resurser utnyttjas effektivt. Här näranda omständigheter för med sig att man under en övergångstid får acceptera att enskilda organ fortsätter redan upptagen verksamhet. En förutsättning för att dessa organ skall kunna komma i fråga som riksprovplatser är självfallet att de uppfyller kraven på opartiskhet och sakkunskap. I detta sammanhang mäste vidare upp­märksammas bestämmelserna i 11 kap. 6 § tredje stycket i den nya RF. Enligt dessa bestämmelser kan förvaltningsuppgift överlämnas till bolag, förening, samfällighet eller stiftelse. Om förvaltningsuppgiften innefattar myndighetsutövning måste dock överlämnandet ske genom

Prop. 1974:162

17

lag, dvs. det är bara riksdagen sora kan anförtro bolag och andra så­dana organ myndighetsutövning. Som jag anfört i avsnittet 4 i den all­männa motiveringen är riksprovplatsens primära uppgift att utföra den tekniska provning eller undersökning varigenom föreskrivande myndig­het erhåller ett faktaunderlag för beslut i frågan ora den aktuella pro­dukten eller anläggningen kan godkännas eller inte. Denna provnings­verksamhet kan i och för sig inte anses innefatta myndighetsutövning. Emellertid kan det som fömt nämnts i många fall vara praktiskt och önskvärt att beslutet i godkännandefrågan fattas och meddelas i direkt anslutning till provningen. Föreskrivande myndighet avses därför i viss utsträckning kunna delegera beslutanderätten i sådana frågor till riks­provplatsen. Uppgiften att fatta beslut i godkännandefrågan innefattar utan tvivel myndighetsutövning. Detta får enligt 11 kap, 6 § i den nya RF tUl följd att uppgiften endast genora lag kan överläranas till en riksprovplats som är bolag, förening, samfällighet eller stiftelse. Som nämnts vid 2 § möter dock inte hinder mot att på sätt som f. n. sker vid AB Svensk bilprovning förordna enskilda tjänstemän vid riksprov­platsen att utöva beslutanderätten. Självfallet innebär nämnda bestäm­melse i den nya RF inte heller något hinder mot att delegera beslutan­derätten i godkännandefrågan till riksprovplats som är myndighet.

4§

Riksprovplatserna avses som anförts vid 2 § tUlsamraans skola täcka landets behov av officiell provning och kontroll. Den enskUda riksprov­platsens behörighet knyts dock enligt bestäramelse i denna paragraf till visst varu. eller objektoraråde. Beslut att utse riksprovplats är ett s. k. norrabeslut. Detta innebär bl, a, att beslutet kan förenas raed olika vill­kor och att det kan återkaUas.

5§

Enligt paragrafen ankomraer det på regeringen eller rayndighet sora regeringen bestämmer att utse riksprovplats, I enlighet med vad som anförts i prop, 1972: 54 avses befogenheten att utse riksprovplats bli delegerad till statens provningsanstalt. Av allmänna förvaltningsprinci­per följer dock att det ankoraraer på regeringen att raeddela närmare föreskrifter rörande statliga myndigheter, I sådana fall då det blir fråga om att utse statlig myndighet till riksprovplats skall således frågan hän­skjutas till regeringen,

6§

Paragrafen innehåller bestämmelser om tillsyn över verksaraheten vid riksprovplats som inte är statiig myndighet, I fråga ora riksprovplats sora är statlig rayndighet torde det i enlighet raed vad jag anfört i av-

Prop. 1974:162

18

snittet 4 i den allraänna raotiveringen få ankomma på regeringen att meddela de föreskrifter som kan behövas.

7-10 §§

Paragraferna innehåller bestämmelser om auktorisation av andra or­gan än riksprovplatser att utföra provning som ej är officiell. Auktori­sationen innebär en prövning av att organet har kompetent personal och lämplig utrustning för viss provning. Sedan auktorisation meddelats skall under auktorisationstiden fortlöpande kontrolleras att dessa krav alltjämt uppfylls. Däremot prövas norraalt inte frågan huruvida orga­net intar en fristående ställning gentemot kommersiella och andra in­tressen. Genom auktorisationsförfarandet skapas ett komplement till systemet med riksprovplatser. Som exempel på organ som kan kom­ma i fråga kan nämnas statliga och kommunala verk med teknisk verk­samhet samt industrUaboratorier och konsultföretag som för egen eller annans räkning utför provning och kontroU,

11 §

I paragrafens första stycke föreskrivs att riksprovplats skall lämna bidrag till den centrala förvaltningsmyndighetens kostnader för dess verksamhet enligt denna lag och lagen om riksmätplatser. Här avses således provningsanstaltens kostnader för administration ra. ra. av riks­provplats- och riksmätplalssystemet. Det torde få ankomma på rege­ringen eller myndighet som regeringen bestämraer att bestämma på vad sätt och med vilket belopp bidraget skall utgå.

Enligt paragrafens andra stycke är auktoriserad provplats skyldig att ersätta kostnaderna för auktorisationen. Skyldigheten omfattar så­väl de kostnader som är förknippade med meddelandet av auktorisa­tionen som de kostnader som sammanhänger med den fortiöpande kontrollen. Det torde få ankomma på regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter för tillämp­ningen av bestämraelsen.

12 §

1 paragrafen fastslås rätlen att ta ut ersättning för provning som ut­förts av riksprovplats. Paragrafen innehåller också ett bemyndigande för regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer att meddela nor­mer för debiteringen liksom de övriga föreskrifter som behövs för till-lämpningen av bestämmelsen.

13 §

Paragrafen upptar bestämmelse om talan mot beslut av annan myn­dighet än regeringen.

Prop. 1974:162

19

Övergångsbestämmelserna innebär att lagen utan vidare gäller en­dast officiell provning som inleds efter ikraftträdandet. Lagen är så­ledes omedelbart tillämplig på officiell provning som införs på nya om­råden, såvida annat inte föreskrivs i den författning som reglerar prov­ningen, I enlighet med definitionen på begreppet officiell provning sker införande av officiell provning därigenom att i lag eller annan författ­ning tas in föreskrifter som innebär att viss provning skall äga rum.

I fråga om den officiella provning som bedrivs vid lagens ikraftträ­dande ger lagens övergångsbestämmelser regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer ett bemyndigande att förordna att lagen skall vara tillämplig också på sådan provning. Som anförts vid 2 § tar ett sådant förordnande dock inte över de författningsföreskrifter som kan finnas rörande formema för provningsverksaraheten. Nämnda para­graf gör sora nämnts undantag för det fall att annat kan vara sär­skilt föreskrivet. I sådant fall måste ett förordnande om lagens tiUärap­lighet korapletteras med författningsändring. I många fall torde erael­lertid lagen kunna bringas i tillämpning genom enbart ett förordnande. Utnyttjandet av raöjligheten att förordna ora lagens ikraftträdande raås­te sora jag framhållit i avsnittet 4 i den allmänna raotiveringen ske under beaktande av de skilda och olikartade forraer i vUka den offi­ciella provningsverksamheten f, n, bedrivs så att en lämplig anpass­ning kan ske till förhållandena inom varje område. Införandet av det nya systeraet raåste raed hänsyn härtill ske successivt. På vissa orarå­den, t, ex, när det gäUer kontroU enligt livsraedelslagen (1971:511), railjöskyddslagen (1969: 387), lagen (1973: 329) ora hälso- och nuljö-färliga varor, lagen (1928: 289) angående handel med utsädesvaror och förordningen (1967: 139) om obligatorisk statsplombering av utsädesvara och om växtförädlingsavgift, kan det vara motiverat att t, v, begränsa sig till samråd och inforraationsutbyte. Införandet av riksprovplatssyste­met får vidare förutsättas ske under skäUgt hänsynstagande tUl enskUda organs behov av rimlig övergångstid, I viss utsträckning får man också tänka sig att befintliga organ får fortsätta sin verksarahet under så lång tid sora skäligen kan behövas för att avveckla verksamheten.

Också när officiell provning införs på nya områden kan övergångs-problera motsvarande dem jag nyss berört uppkorama. Dessa problem torde få lösas på ett likartat sätt,

6.2 Förslaget till lag om riksmätplatser

Denna lag utgör en parallell till lagen om riksprovplatser. Lagen syftar till att inom det metrologiska området fastiägga ansvarsförhål­landena och ge möjlighet till en samordning av befintliga resurser. Som anförts i prop, 1972: 54 finns det ett starkt samband mellan å ena sidan provning och kontroll och å den andra allmän raetrologisk verk-

Prop. 1974:162

20

samhet. En väl fungerande och opartiskt anordnad officiell metrologisk verksamhet är i själva verket en viktig förutsättning också för den of­ficiella provningsverksaraheten. I enlighet härmed upptas i denna lag vissa rambestämmelser rörande riksmätplatser och auktoriserade mat­platser.

1§

I denna paragraf definieras begreppet riksmätplats. I enlighet med statsmakternas beslut år 1972 (jfr prop. 1972: 54, NU 38, rskr 199) skall inora orarådet för allraän metrologisk verksamhet byggas upp ett system av riksmätplatser. Viktiga uppgifter för den allmänna metro­logiska verksamheten är bl. a. att definiera måttenheter samt att ut­veckla och använda såväl teoretiska och praktiska metoder som instru­raent och norraaler för raätnjngar. Enligt denna paragraf läggs det of­ficiella ansvaret for denna verksarahet inom varje särskilt område på det organ sora utsetts i enlighet raed bestämmelserna i denna lag, områ­dets riksmätplats, Samraantagna avses riksraätplatserna skola täcka behovet av officiell raätning och kalibrering.

Varje riksraätplats skall enligt vad som anförts i prop. 1972: 54 inom sitt delområde representera bästa tillgängliga sakkunskap och dess opar­tiskhet måste kunna garanteras, OfficieU allmän metrologisk verksara­het bedrivs f, n, uteslutande vid statliga myndigheter. Enligt denna para­graf skall det officiella ansvaret även i fortsättningen åvUa statUg myn­dighet, I paragrafen anges också de huvuduppgifter som ankommer på riksmätplats,

2 §

Som nämnts vid 1 § skall varje riksmätplats ta ansvaret för den officieUa metrologiska verksamheten inom ett visst deloraråde. Det­ta har i denna paragraf uttryckts så, att riksmätplats utses för en eller flera storheter. Beslutet att utse riksmätplats är ett norrabeslut, vilket bl, a, innebär att beslutet kan förenas med villkor och att det kan återkaUas.

3  

§

Riksmätplats skall enligt denna paragraf utses av regeringen.

4  

§

Paragrafen innehåller bestämmelser om auktorisation av vissa organ att utföra mätning sora inte ankommer på riksraätplats. Bestämraelsen har motsvarighet i 7 § lagen om riksprovplatser och vad som där an­förts om auktorisation av provplatser är tillämpligt också på auktorisa­tion av matplatser. De auktoriserade matplatserna är avsedda att ut­göra ett kompleraent till systemet med riksmätplatser, I själva verket

Prop. 1974: 162

21

torde den större mängden av mätningar komma att utföras vid de auk­toriserade matplatserna.

5 §

Paragrafen innehåller bestämmelse om giltighetstid för auktorisation enligt 4 §.

6  

§

I paragrafen ges bestäramelser om tillsyn över verksamheten vid auk­toriserad matplats som inte är statiig myndighet.

7  

§

Paragrafen innehåller bestämmelser om återkallelse av auktorisation. Liknande bestämmelser finns i 9 § lagen (1974: 191) om bevaknings­förelag.

8  

§

1 paragrafen har upptagits en motsvarighet till bestämmelsen i 11 § andra stycket lagen om riksprovplatser.

9 §

Paragrafen har viss motsvarighet i 12 § lagen om riksprovplatser.

10 

§

Paragrafen innehåller bestämmelse om talan raot beslut av annan myndighet än regeringen.

7    Hemställan

Under åberopande av det anförda hemställer jag att Kungl. Maj:t föreslår riksdagen

att antaga förslagen till

1. lag om riksprovplatser, ra. ra.,

2. lag om riksmätplatser, ra. ra.

Med bifall till vad föredraganden sålunda raed instämraande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Maj:t Konungen att till riksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bilaga till detta protokoll utvisar.

Ur protokollet: BrUta Gyllensten

MARCUSBOKTR. STOCKHOLM 1974     740470