Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition

1985/86:109

om än(dringar i radiolagen m.m.

Prop. 1985/86:109

Regeringen föreslår riksdagen all anta de förslag som har lagils upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 13 mars 1986.

På regeringens vägnar Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Bengt[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

Genom förslagen i propositionen anges på ell tydligt sätt om del krävs tillstånd av myndighet eller inle för Irådsändningar lill allmänheten av ljudradio- och TV-program. Sändningar som sker till andra lokaler än bostäder föreslås få bedrivas hell fritt. Vad gäller Irådsändningar till bostä­der föreslås all krav på tillstånd skall gälla bara om en sändning når fler än 75 bosläder.

Vidare föreslås all filmer och videogram som visas offentligt genom Irådsändning i vissa fall skall förhandsgranskas och godkännas av statens biografbyrå. Förslaget syftar till all motverka att någon försöker kringgå reglerna om förhandsgranskning av videogram genom all hänvisa till atl visningen sker genom Irådsändning.

För atl möjliggöra förhandsgranskning av trådsända filmer och video­gram föreslås en mindre inskränkning av radiolagens förbud mot censur av Irådsändningar.

Lagändringarna föreslås träda i krafl den 1 juli 1986.

1    Riksdagen 1985186. I saml. Nr 109

Propositionens lagförslag

Prop. 1985/86:109

1 Förslag till

Lag om ändring i radiolagen (1966:755)

Härigenom föreskrivs i fråga om radiolagen (1966:755)'

dels alt 1, 5-8 och 10 §§ skall ha följande lydelse,

dels atl det i lagen skall införas en ny paragraf, 5 a §, av följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §

1 denna lag förslås med

1 denna lag förslås med

radiosändning: ljud, bUd el-

radiosändning: ljud, bild el-

ler annal meddelande som sänds ler annat meddelande som sänds

med hjälp av elektromagnetiska vå med hjälp av elektromagnetiska vå­

gor vilkas frekvenser äro lägre än gor vilkas frekvenser är lägre än

3000 gigahertz och vilka utbreda 3000 gigahertz och vilka utbreder

sig i rymden ulan särskilt anordnad sig i rymden utan särskilt anordnad

ledare,

ledare,

trådsändning: ljud, bild eller

rundradiosändning: radio-

annal meddelande som sänds med sändning som är avsedd alt tas

hjälp av elektromagnetiska vågor emot direkt av allmänheten, om

vilka äro bundna vid särskilt anord- sändningen inte är avsedd endast

nad ledare,

för en sluten krets, vars medlem-

mar är förenade genom en påtaglig

gemenskap av annat slag än ell ge­

mensamt intresse alt lyssna på eller

se sändningen,

rundradiosändning: radio-

trådsändning: ljud, bUd eUer

sändning eller trådsändning som är     annal meddelande som sänds med avsedd all mottagas direkt av all-     hjälp av elektromagnetiska vågor mänhelen, om sändningen icke är     vilka är bundna vid särskilt anord-avsedd endast för en sluten krets,     nad ledare, vars medlemmar äro förenade ge­nom en påtaglig gemenskap av an­nal slag än ett gemensamt intresse alt lyssna på eller se sändningen,

sändare: anordning för radiosändning (radiosändare) eller trådsänd­ning (Irådsändare),

mottagare: anordning för mottagning av radiosändning eller trådsändning,

radioprogram: radiosändnings eller irådsändnings innehåll, om det­ta består av annat än, utom angivande av namn eller källa, enkla meddelan­den om tid, väderlek, nyheter eller dylikt.

5§

De företag som regeringen be-

För rätt att här i landet sända

stämmer (programförelag) ha rätt     radioprogram i rundradiosändning

' Lagen omtryckt 1972:240,

 Senaste lydelse 1986:2.

2

Nuvarande hdelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:109

(1982:459).

Om rätl atl sända radiolidningar finns föreskrifter i lagen (1981:508) om radiolidningar.

att sända radioprogram i rundradio­sändning/rån sändare här i landet.

Varje programföretag avgör en­samt vilka radioprogram som skola förekomma i rundradiosändning som företaget anordnar. Härvid skall programföretaget iakttaga be­stämmelserna i 6 § och 7 § andra slyckel.

Radioprogram i rundradiosänd­ning som har upptagits trådlöst på centralanlennanläggning får utan särskilt tillstånd sändas vidare till mottagare inom fastighet som är an­sluten till anläggningen.

Om räll alt sända ljudradiopro­gram i vissa lokala rundradiosänd­ningar//-ån radiosändare fmns sär­skilda föreskrifter i närradiolagen

krävs tillstånd av regeringen.

För rätt att här i landet sända radioprogram i trådsändning krävs tillstånd av regeringen, om sänd­ningen sker tiU bosläder och når fler än 75 bostäder.

Vaije innehavare av tillstånd en­ligt första eller andra stycket (pro­gramföretag) avgör ensam vad som skall förekomma i sändning som fö­retaget anordnar med stöd av tUl­slåndet. Härvid skall programföre­taget iaktta bestämmelserna i 6 § och 7 § andra slyckel.

5a§

Radioprogram i rundradiosänd­ning som har tagits emot i central­anlennanläggning får utan särskilt tillstånd sändas vidare lill mottaga­re inom faslighet som är ansluten till anläggningen.

Om rätt alt sända ljudradiopro­gram i vissa lokala rundradiosänd­ningar fmns särskilda föreskrifter i närradiolagen (1982:459).

Om rätt att sända program i lo­kala rundradiosändningar från irådsändare finns särskilda före­skrifter i lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar.

Om rätt atl sända radioprogram i lokala trådsändningar till bosläder fmns särskilda föreskrifter i lagen (1985:677) om lokala kabelsänd­ningar.

Om rätl alt från radiosändare sända vidare televisionsprogram i radio-eller irådsändning från Finland finns särskilda föreskrifter i lagen (1986:3) om rundradiosändning av finländska televisionsprogram.

Programförelags rätl enligl 5 § första och andra styckena skall ut­övas opartiskt och sakligt. Därvid skall beaktas all en vidsträckt ytt­randefrihet och informationsfrihet skall råda i rundradion.

6f

Programföretags rätt på grund av tillstånd enligt 5 § första eller and­ra stycket skall utövas opartiskt och sakligt. Därvid skall beaktas att en vidsträckt yttrandefrihet och in­formationsfrihet skall råda i ljudra­dion och televisionen.

Programförelag skall i programverksamheten hävda det demokratiska statsskickets gmndidéer samt principen om alla människors lika värde och den enskilda människans frihet och värdighet.

' Senaste lydelse 1978:476.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86: 109

För programförelag skall i övrigt gälla vad som föreskrives i avtal mellan regeringen och företaget. I sådant avtal får som villkor för rätt att sända radioprogram enligt 5 § första stycket intagas

För programförelag skall i övrigt gälla vad omföreskrivs i avtal mel­lan regeringen och företagel. I så­dant avtal får som villkor för rätt alt sända radioprogram på grund av tillstånd enligl 5 § första eller and­ra slycket tas in

1.

föreskrift om skyldighet alt sända beriktigande och genmäle,

2.

föreskrift till skydd för enskilds privatliv,

3.

föreskrift om förbud mot kommersiell reklam eUer mot program som bekostas av annan än programförelag,

4.

föreskrift om skyldighet all på begäran av myndighet sända medde­lande till allmänheten, och

5.

föreskrift om skyldighet alt sända redogörelse som avses i 7 § andra stycket.

7

§

''

För granskning av radioprogram, som förekommit i rundradiosänd­ning finnes radionämnden. Rege­ringen meddelar närmare bestäm­melser om nämndens verksamhet.

Om det föreskrives i avtalet mel lan regeringen och programföretag skall programföretaget sända redo görelse för beslut av radionämn den, vari programföretaget förkla­rats ha brutit mot bestämmelser i denna lag eUer i avtalet mellan rege­ringen och programföretaget.

Radionämnden granskar om pro­gramföretags rätt på grund av till­stånd enligl 5 § första eller andra stycket har utövats i enlighet med 6 § och avtalet mellan regeringen och företagel. Regeringen medde­lar närmare bestämmelser om nämndens verksamhet.

Om del föreskrivs i avtal mellan regeringen och programförelag skall företaget sända redogörelse för beslul av radionämnden, / vUket företaget förklarats ha brutit mot bestämmelser i denna lag eller i av­talet meUan regeringen och företa­get.

8§

Myndighet eller annal allmänt organ får ej i förväg granska eller föreskriva förhandsgranskning av radioprogram och ej heller förbjudai radiosändning eller trådsändning på grund av dess innehåll.

Myndigheter och andra all­männa organ får inle i förväg grans­ka eller föreskriva förhands­granskning av radiosändningars in­nehåU och ej heller förbjuda en ra­diosändning på grund av dess inne­håll. Detsamma gäller i fråga om trådsändningar.

Ifråga om trådsändningar för of­fentligförevisning av filmer och vi­deogram gäller dock sådant förbud som avses i första stycket endast om

1. sändningen är en vidaresänd­ning av en rundradiosändning eller

" Senaste lydelse 1978:476.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:109

Bestämmelserna i första stycket hindra ej förhandsgranskning eller sändningsförbud i fråga om bild som återger Sverige eller del därav och som innehåller upplysning av betydelse för rikets försvar.

flv en sändning från en saleUit i fast trafik eller

2. sändningen är en egensänd-ning som också sker till bostäder med stöd av tUlstånd enligt 5 § and­ra stycket eller i enlighet med be­stämmelserna i lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar.

Med vidaresändning och egen-sändning förstås i denna paragraf detsamma som i lagen om lokala kabelsändningar.

Bestämmelserna i första och and­ra styckena hindrar inte förhands­granskning eller sändningsförbud i fråga om bild som återger Sverige eller del därav och som innehåller upplysning av betydelse för rikets försvar.

Ifråga om andra trådsändningar för offentlig förevisning av filmer och videogram än sådana som avses i andra stycket gäller före­skrifterna iförordningen (1959:348) med särskilda bestämmelser om biografförestäUningar m.m.

10 r

Till böler eller fängelse i högst ett år dömes den som

Till böter eller fängelse i högst ett år döms den som

1.

innehar eller använder radiosändare utan alt ha tillstånd enligl 2 § första stycket eller använder radiosändare i strid mot villkor som föreskri­vits vid meddelande av sådant tillstånd,

2.

innehar ofullständig radiosändare eller byggsats för tillverkning av radiosändare ulan all ha erhållit tillstånd enligt 2 § första stycket,

3.

uppsåtligen eller av oaktsamhet överlåter eller upplåter radiosändare, ofullständig radiosändare eller byggsals för tillverkning av radiosändare i strid mot bestämmelsen i 2 § tredje stycket.

4. sänder radioprogram ulan er­forderligt tillstånd, eller

4.

sänder radioprogram / rundra­diosändning utan atl inneha till­stånd lill sådan sändning, eller

5.

bryter mot föreskrift som meddelats med stöd av 4 § andra stycket om det ej är fråga om radiosändare eller mottagare på örlogsfarlyg, militärt luftfartyg eller militärt motorfordon.

Sändare som använts såsom hjälpmedel vid broll enligt första slyckel 4 och radiosändare, ofull­ständig radiosändare eller byggsals för   tillverkning   av   radiosändare

Sändare som använts såsom hjälpmedel vid brott enligl första slyckel 4 och radiosändare, ofull­ständig radiosändare eller byggsats för   tillverkning   av   radiosändare

Senasie lydelse 1978:476.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86: 109

som varit föremål för brott enligt

som varit föremål för broll enligl

första stycket 1, 2 eller 3 kan förkla-

första slyckel 1, 2 eller 3 kan förkla­

ras förverkad. Bestämmelserna i

ras förverkad. Bestämmelserna i 36

36 kap. brottsbalken äga därvid

kap. brottsbalken skaU därvid till­

tillämpning,

lämpas.

Om ansvar för den som bryter mot 2 § andra stycket finns bestämmelser i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

Denna lag träder i krafl den I julii 1986.

Sådan räll all sända radioprogram i rundradiosändning, som har givils med slöd av 5 § första stycket i dess äldre lydelse, gäller som om tillstånd meddelats enligt 5 § första och andra styckena i den nya lydelsen.

2 Förslag till

Lag om ändring i förordningen (1959: 348) med särskilda bestämmelser om biografföreställningar m. m.

Härigenom föreskrivs att I § förordningen (1959:348) med särskilda bestämmelser om biografföreställningar m. m. skall ha följande lydelse.

Prop. 1985/86:109

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

l

§

'

I fråga om offentlig förevisning av biograffilm (biografföreställning) och offentlig förevisning av videogram skall, utöver vad eljest finnes föreskri­vet, gälla vad nedan stadgas.

Denna förordning gäller dock inte i fråga om radiosändning eller irådsändning. Med radiosändning och Irådsändning avses delsamma som i radiolagen (1966:755).

Denna förordning gäller dock inte i fråga om radiosändning. Den gäller inte heller i fråga om tråd­sändning, om

1.    sändningen år en vidaresänd­

ning av en rundradiosändning eller

av en sändning från en satellit i fast

trafik eller

2.    sändningen är en egensänd-

ning som också sker till bosläder

med stöd av tillstånd enligl 5 § and­

ra stycket radiolagen (1966:755) el­

ler i enlighet med bestämmelserna i

lagen (1985:677) om lokala kabel­

sändningar.

I förordningen förstås med radio­sändning, rundradiosändning och trådsändning detsamma som i ra­diolagen. Med vidaresändning och egensändning förstås detsamma som i lagen om lokala kabelsänd­ningar.

Vad som i förordningen föreskrivs om biografföreställning skall också gälla offentlig förevisning av videogram. Vad som föreskrivs om film skall, med undanlag av bestämmelserna i 6 § I mom. andra stycket 2 och 3 saml 3 mom., också gälla videogram.

Denna lag träder i krafl den I juli 1986.

Senaste lydelse 1985:990.

3 Förslag till

Prop- 1985/86:109

Lag om ändring i radioansvarighetslagen (1966: 756)

Härigenom föreskrivs alt 1 § radioansvarighelslagen (1966: 756) skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1§'

Denna lag gäller yttrandefriheten

Denna lag gäller yttrandefriheten

i ljudradio- och televisionsprogram

i ljudradio- och televisionsprogram

(radioprogram) som svenskt pro-

(radioprogram) som svenskt pro­

gramförelag får sända med stöd av

gramföretag får sända med slöd av

5§ första stycket radiolagen

tillstånd enhgt 5  första eUer and-

(1966:755).

ra stycket radiolagen (1966:755).

Bestämmelsen i 5 § andra slycket är tillämplig även på meddelande för offentliggörande i program som anordnas av utländskt programföretag samt anskaffande av uppgifter och underrättelser för sådant offentliggöran­de. Bestämmelserna i 2 § första stycket samt 4, 5 och 7-9 a §§ äro ej tillämpliga på program eller del av program som består i direktsändning av dagshändelse eller av sådan gudstjänst eller offentlig tillställning som an­ordnas av annan än programföretaget.

1 frågor, som ej behandlas i denna lag eller i bestämmelse som meddelats med slöd av lagen, gäller vad som föreskrives i annan författning.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1986.

Senaste lydelse 1978:477.

4 Förslag till

Prop. 1985/86:109

Lag om ändring i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar

Härigenom föreskrivs atl 11 § lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

II 

§

Av upptagning av ljudradio- och Av upptagning av ljudradio- och

televisionsprogram, som har sänts televisionsprogram, som har sänts

av sådant programföretag som av sådant programföretag som har

avses i 5 § första stycket radiolagen sändningsrätt på grund av tUlstånd

(1966:755), skall programföretaget enligt 5 § första eller andra stycket

lämna ett pliktexemplar till arkivet radiolagen (1966:755), skall pro-

för ljud och bild.

gramföretagel lämna ell pliktexem-

plar till arkivet för ljud och bild.

Pliktexemplar enligt första stycket skall utgöras av upptagning, som programförelaget enligt särskilda föreskrifter skall göra för all säkerställa framtida bevisning om innehållet i program. Pliktexemplaret skall lämnas inom en månad från den dag då programföretagets skyldighet att bevara upptagningen enligt dessa föreskrifter upphörde.

Denna lag träder i krafl den 1 juli 1986.

5 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1981:485) om förbud mot spridning av filmer och videogram med våldsinslag

Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1981:485) om förbud mot spridning av filmer och videogram med våldsinslag' skall ha följande lydelse.

Prop. 1985/86: 109

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4

§

Denna lag gäller inte

1. offentliga förevisningar av biograffilm eUer videogram som avses i förordningen (1959:348) med särskilda bestämmelser om biografföreställningar m. m..

2. sändningar av televisionspro­gram som sker med stöd av 5 § första eller tredje stycket radiolagen (1966:755) eller med stöd av till­stånd enligt lagen (1985:677) om lo­kala kabelsändningar.

Denna lag gäller inle

1.

offentliga förevisningar av biograffilm eller videogram som omfattas av kravet på förhands-granskning i förordningen (1959:348) med särskilda bestäm­melser om biografföreställningar m.m.,

2.

sändningar av televisionspro­gram som sker med stöd av tUl­stånd enligt 5 § första eller andra stycket radiolagen (1966:755), med stöd av 5 a § första stycket radiola­gen eller med slöd av tillstånd en­ligt lagen (1985:677) om lokala ka­belsändningar.

Denna lag träder i krafl den 1 juli 1986.

Lagen omtryckt 1986: 18.

10

6 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1981:508) om radiotidningar

Härigenom föreskrivs alt 1,2 och 4 §§ lagen (1981: 508) om radiotidning­ar' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:109

1

§

=

En radiotidning enligt denna lag föreligger om följande villkor är upp­fyllda:

1. Radiotidningen skall vara ell radioprogram som är avsett för synska­dade.

2. Radioprogrammet skall sän­das i rundradiosändning.

3. Radiolidningen får innehålla endasl

a)

en version av en sådan allmän nyhetstidning som trycks, har dags-presskaraklär och ges ut här i lan­det (förlaga) eller

b)

dels en version av en förlaga, dels en sammanställning av materi­al ur samma förlaga och ur ytterli­gare en eller flera förlagor, av vilka versioner sänds som radiolidning­ar.

/ denna lag förstås med radiopro­gram och rundradiosändning del­samma som i radiolagen (1966:755).

2. Radiotidningen får innehålla endast

a)

en version av en sådan allmän nyhetstidning som trycks, har dags-presskaraklär och ges ut här i lan­det (förlaga) eller

b)

dels en version av en förlaga, dels en sammanställning av maleri-al ur samma förlaga och ur ytterii­gare en eller flera föriagor, av vilka versioner sänds som radiotidning­ar.

Med radioprogram avses del­samma som i radiolagen (1966:755).

2

§

Radiolidningar får inte sändas ulan tillstånd av regeringen eller den myndighet som regeringen be­stämmer.

Radiolidningar får inle sändas / rundradiosändning eller i tråd­sändning som når fler än 75 bostä­der ulan tillstånd av regeringen el­ler den myndighet som regeringen bestämmer.

' Senaste lydelse av lagens rubrik 1983:495, - Senaste lydelse 1985:385, ' Senaste lydelse 1983:495.

II

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Med rundradiosändning och trådsändning avses detsamma som i radiolagen (1966:755).

Prop. 1985/86: 109

4

§

Radiotidningarna skall hell eller delvis återge texten i föriagorna. Sändning av annonsmalerial får en dast ske om ljudet är förvrängt eller innehållet kodat. Om en radiotid­ning inle återger all redaktionell text i en förlaga, fär högst hälften av sändningstiden vid ett sänd-ningstillfälle användas för annons­malerial.

Utöver material som förekom­mer i förlagorna får radiolidningar-na endast innehålla uppgifter om hur materialet i sändningarna dis­ponerats.

Ifråga om sådana radiolidningar som sänds med slöd av llllslånd en­Ugt 2 § gäUer följande.

1. Radiolidningarna skall hell el­

ler delvis återge texten i förlagorna.

2.

Sändning av annonsmalerial får endasl ske om ljudet är för­vrängt eller innehållet kodat.

3.

Om en radiolidning inte återger all redaktionell text i en för­laga, får högst hälfien av sändnings­tiden vid ett sändningstillfälle an­vändas för annonsmalerial.

4.

Utöver material som förekom­mer i förlagorna får radiolidningar­na endast innehålla uppgifter om hur materialet i sändningarna dis­ponerats.

Denna lag träder i kraft den I juli 1986.

Ett tillstånd som har meddelats med stöd av äldre föreskrifter gäller som om tillståndet meddelats för rundradiosändning och trådsändning enligl 2 § i den nya lydelsen.

* Senaste lydelse 1985:385.

12

7 Förslag till

Lag om ändring i närradiolagen (1982:459)

Härigenom föreskrivs alt I § närradiolagen (1982:459) skall ha följande lydelse.

Prop. 1985/86:109

Nuvarande Ivdelse

Föreslagen lydelse

U'

1 denna lag fmns föreskrifter om rätt för vissa sammanslutningar alt sända närradio. Med närradio avses radiosändningar av ljudradiopro­gram i rundradiosändningar med begränsad räckvidd.

1 lagen förslås med radiosänd­ning, rundradiosändning, radiosän­dare och radioprogram delsamma som i radiolagen (1966:755).

I denna lag finns föreskrifter om rätl för vissa sammanslutningar att sända närradio. Med närradio avses rundradiosändningar med begrän­sad räckvidd av ljudradioprogram.

I lagen förstås med rundradio­sändning, radiosändare och radio­program delsamma som i radiola­gen (1966:755).

Denna lag träder i kraft den I juli 1986.

Senaste lydelse 1985:597.

13

8 Förslag till

Prop- 1985/86: 109

Lag om ändring i lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar

Härigenom föreskrivs all I, 2, 4 och 22 §§ lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

I §

1 denna lag finns föreskrifter om

I denna lag finns föreskrifter om

trådsändningar av radioprogram i lokala trådsändningar av radiopro-

lokala rundradiosändningar (lokala gram som når fler än 75 bostäder

kabelsändningar).

(lokala kabelsändningar).

2§

1 lagen förslås med radiosänd-

1 lagen förstås med radiosänd-

ning, irådsändning, rundradiosänd-     ning,  Irådsändning och  radiopro-ning och radioprogram delsamma     gram delsamma som i radiolagen som i radiolagen (1966:755). Vidare     (1966: 755). Vidare förslås med förslås med

kabelnät: anläggning för lokala kabelsändningar,

kanal: det genom frekvensangivelse eller på annat därmed jämförligt sätt särskilt bestämda utrymme i ert kabelnät som behövs för sändning av radioprogram,

programkanal: det samlade utbud av radioprogram som under en gemensam beteckning sänds i en kanal,

vidaresändning: samtidig och oförändrad åtemtsändning av en sändning,

satellitsändning: vidaresändning av programkanaler från satelliter i fast trafik,

egensändning: sändning av annat slag än vidaresändning.

4§

För lokala kabelsändningar krävs

För lokala kabelsändningar krävs

tillstånd om det inte är fråga om

tillstånd om det inte är fråga om

/. vidaresändningar enligt 5 § vidaresändningar med stöd av

tredje stycket radiolagen (1966:155) 5 a§ första sivcket radiolagen

eller

(1966:755).

2. sändningar .som enbart kan tas emot i bostäder och som inte når fler än cirka femtio bostäder.

22 §

Satellitsändningar och egensänd-

Satellitsändningar och egensänd-

ningar får inte förekomma i samma ningar får inlcförekomma i samma kanal eller i en kanal i vilken vida- kanal eller i en kanal i vilken vida­resändningar    enligt    5 §    tredje     resändningar med stöd av 5 a §

Lagen omtryckt 1985:1056.

14

Föreslagen lydelse

första stycket radiolagen (1966:755) förekommer. Ell lokalt kabelsän-darföretag och envar som har fåll sändningsrält genom upplåtelse skall bedriva sina egensändningar i särskilda kanaler.

Nuvarande lydelse

stycket radiolagen (1966:755) före­kommer. Ett lokall kabelsändarfö-retag och envar som har fått sänd­ningsrält genom upplåtelse skall be­driva sina egensändningar i särskil­da kanaler.

Egensändningar inom ett tillståndsområde får inte innehålla vidaresända radioprogram som vid samma tillfälle vidaresänds inom ell annal till-slåndsområde utanför kommunen eller det större tillslåndsområde som kabelnämnden kan ha fastställt.

Prop. 1985/86:109

Denna lag träder i krafl den 1 juli 1986.

15

9 Förslag till

Lag om ändring i lotterilagen (1982: 1011)

Härigenom föreskrivs alt I8§ lotlerilagen (1982: 1011) skall ha följande lydelse.

Prop. 1985/86: 109

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

18*

Ulan tillstånd får i samband med utgivande av tryckt periodisk skrift eller i samband med rundradio­sändning anordnas lotteri, varige­nom utses pristagare som har delta­git i en tävling som har anordnats i skriften eller i rundradiosändning­en, under förutsättning

1.

alt del som villkor för delta­gande i lotteriet inte fordras att skriften innehas eller att insats er­läggs samt

2.

att värdet av högsta vinsten uppgår till högst 500 kronor.

Utan tillstånd får i samband med utgivande av tryckt periodisk skrift eller i samband med rundradio­sändning eller trådsändning som sker med stöd av tillstånd av rege­ringen eller kabelnämnden anord­nas lotteri, varigenom utses prista­gare som har deltagit i en tävling som har anordnats i skriften eller i sändningen, under förutsättning

1.

all det som villkor för delta­gande i lotteriet inte fordras all skriften innehas eller att insats er­läggs saml

2.

alt värdet av högsta vinslen uppgår lill högst 500 kronor.

Denna lag träder i krafl den I juli 1986.

16

Utbildningsdepartementet

'"p-

''- o

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 februari 1986

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden 1.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], Görans­son.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN], Hulter­ström,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Lagrådsremiss om ändringar i radiolagen m. m. 1 Inledning

Med stöd av regeringens bemyndigande den 15 maj 1985 tillkallade jag samma dag en särskild utredare' för att se över den radiorätlsliga lagstift­ningen. Enligt sina direktiv (Dir. 1985:21) skall utredaren behandla vissa frågor med förtur. Förslag om gränsdragningen mellan tillståndsplikliga och icke lillslåndspliktiga trådsändningar skall läggas fram i sådan lid alt ändrade regler kan träda i kraft den 1 juli 1986. Med anledning härav har utredaren, som arbetar under namnet radiolagsulredningen (U 1985:05), i oktober 1985 lagt fram delbetänkandet (Ds U 1985: 12) Kabelsändningarna och videocensuren. Betänkandet har remissbehandlats.

Till protokollet i detta ärende bör fogas dels betänkandet som bilaga 1, dels en förteckning över remissinstanserna och en sammanfattning av remissyttrandena som bilaga 2.

Vid beredningen av detta ärende harjag särskilt samrått med chefen för jusiitiedepartementet.

2 Bakgrund

Radiolagen (1966:755, omtryckt 1972:240, ändrad senast 1986:2) innehål­ler de grundläggande reglerna för ljudradio- och TV-verksamhelen. 1 lagen finns definitioner av olika begrepp samt regler om innehav och användning av sandar- och motlagarutruslning. Lagen innehåller också reglerom vilka som får bedriva rundradiosändningar samt vissa programpolitiska riktlinjer för sådan verksamhet som bedrivs med stöd av tillstånd enligl lagen. I radiolagen finns också i 8 § det s.k. censurförbudel, dvs.ell förbud för myndigheter och andra allmänna organ alt i förväg granska eller föreskriva förhandsgranskning av radioprogram och alt förbjuda radiosändning eller trådsändning på grund av dess innehåll.

' Lagmannen Jan Pennlöv.

2    Riksdagen 1985186. I saml. Nr 109

Sedan slutet av  1970-talet har nya former av rundradio tillkommit,    Prop. 1985/86: 109 nämligen närradio, radiotidningar och lokala kabelsändningar. För dessa verksamheter gäller, fömtom radiolagen, särskild lagstiftning.

Det växande intresset för att sända ljudradio- och TV-program i kabelnät har aktualiserat frågan om lämpliga regler för denna verksamhet. Massme­diekommittén (U 1982:07) hade i uppdrag att utforma förslag till lagstift­ning för lokala kabelsändningar.

Kommittén redovisade sitt förslag i betänkandet (SOU 1984:65) Via satellit och kabel. Under är 1985 beslutade riksdagen om lagsliflning på området (prop. 1984/85: 199 och 208, KU 1984/85:37 och 1985/86:7, rskr 1984/85:398 och 1985/86: 74). De särskilda reglerna finns i lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar (omtryckt 1985:1056) och lagen (1985:1057) om ansvarighet för lokala kabelsändningar. Dessa lagar gäller fr.o. m.den 1 januari 1986.

De nya reglerna innebär bl.a. atl det krävs tillstånd för irådsändningar av radioprogram i lokala rundradiosändningar (lokala kabelsändningar) utom när del är fråga om vidaresändning av rundradiosändningar eller om sändningar som enbart kan tas emot i bostäder och som inle när fler än cirka 50 bosläder. 1 den mån sändningar till andra lokaler än bosläder ulgör rundradiosändningar krävs alltså för närvarande tillstånd för dem. För lokala kabelsändningars innehåll gäller vissa restriktioner när det gäller våldsskildringar, pornografi och rasistiska program samt reklam. Inne­hållsreglerna är knutna lill tillståndsgivningen genom atl sändningstillstånd för s. k. egensändningar kan återkallas om det har förekommit program som strider mot reglerna. 1 motsvarande fall kan vidaresändning av en programkanal frän en satellit i fast irafik förbjudas.

Bestämmelser om förhandsgraaskning av offentligt visad film finns i förordningen (1959: 348) med särskilda bestämmelser om biografföreställ­ningar m.m., den s.k. biografförordningen (ändrad senast 1985:990). En­ligt förordningen får det vid biografföreställning inle förevisas film som inle dessförinnan har godkänts av statens biografbyrå. Förordningen anger på vilka grunder godkännande skall vägras.

Videogrammen fick sitt genombrott på konsumentmarknaden omkring år 1980. Då tog försäljningen av videobandspelare fart samlidigt som en marknad för uthyrning av inspelade videokassetter etablerades. Bland de videofilmer som hyrdes ut fanns många som innehöll så grova våldsskild­ringar all filmer med samma innehåll med säkerhet inle skulle ha blivit godkända enligt biografförordningen.

Regler för innehållet i filmer och videogram som sprids lill allmänheten pä annat sätl än genom biografföreställning eller visning i TV infördes genom lagen (1981:485) om förbud mot spridning av filmer och videogram med våldsinslag, den s.k. videoväldslagen (omtryckt 1986:18). Lagen förbjuder spridning av filmer och videogram som innehåller vissa vålds­skildringar.

Riksdagen beslutade under hösten 1985 vissa lagändringar i fråga om

åtgärder mot filmer och videogram med våldsinslag (prop. 1984/85: 116,

KU 1985/86: II, rskr 1985/86:40). Lagändringarna syftar dels till att lik­

ställa filmer och videogram vid offentlig visning, dels till att göra video-

18

våldslagen mer effektiv. Fr.o.m. den 1 januari'1986 skall sålunda med    Prop. 1985/86:109 vissa undantag både filmer och videogram som visas offentligt vara god­kända av statens biografbyrå för sådan visning. De nya reglerna gäller dock inte bl.a. om filmen eller videogrämmet trådsänds för offentlig vis­ning. Anledningen till detta är censurförbudet i radiolagen.

I prop. 1984/85: 199 om radio- och TV-sändningar i kabelnät berörde jag den konflikt som kan uppkomma mellan reglerna för Irådsändningar och reglerna för offentlig visning av videogram. Anledningen lill att jag tog upp denna fråga var att massmediekommiltén hade föreslagit att tillstånd inle skall krävas för trådsändningar som enbart riktar sig till andra lokaler än bostäder. Jag konstaterade (s. 30) att en konsekvens av del förslaget skulle bli att innehållsreglerna i lagen om lokala kabelsändningar inte skulle gälla för sådana sändningar. Jag noterade vidare alt regeringen hade föreslagit (prop. 1984/85:116) att det för offentlig uppspelning av videogram skulle gälla samma regler som för film som visas offentligt. Ett genomförande av kommitténs förslag skulle därför leda till atl reglerna för offentlig återgiv­ning av ett och samma program skulle bli mycket olika beroende på om del var fråga om filmvisning eller uppspelning av videogram eller om Iråd­sändning. Också svårigheten att dra gränsen mellan irådsändning och uppspelning av videogram skulle då kunna medföra problem.

Jag var därför inte beredd att frångå det principiella kravet på tillstånd för trådsändningar till andra lokaler än bosläder. 1 stället ansåg jag alt den aviserade men då ännu inle tillsatta radiolagsulredningen borde ges i uppdrag aU föreslå en lämplig gränsdragning mellan lillslåndspliktiga och icke tillståndsplikliga trådsändningar.

I uiredningens direktiv sägs att dess översyn bör resultera i att tillstånd inte skall krävas för sändningar lill t.ex. kunderna pä ett varuhus, patien­terna på ett sjukhus eller gästerna på ett hotell, liksom inle heller till passagerare på olika färdmedel. Vidare bör alla direktsändningar lill annal än bostäder från idrottsevenemang, gudstjänster, massmöten o.dyl. vara fria från krav på tillstånd eller särskilda regler för sändningarnas innehåll. Däremot bör innehållsregler kunna göras gällande för andra slag av sänd­ningar till offentliga lokaler. När det gäller irådsändningar lill bostäder bör dessa, i överensstämmelse med vad som får anses vara fallet redan i dag, omfattas av ett principiellt krav på tillstånd oavsett om bostäderna innehas med äganderätt, hyresrätt eller bostadsrätt.

Det framhålls i direktiven alt utredningen bör kunna pröva olika vägar alt nå det åsyftade resultatet. Skulle ändrade definitioner inte erbjuda en framkomlig väg bör en ändring av 8 § radiolagen kunna övervägas.

Utredningen har nu lagt fram sitt förslag.

3 Utredningsförslaget

Radiolagsutredningens betänkande är i sin helhet intaget som bilaga 1 till

protokollet. Jag begränsar mig därför här till en översiktlig redogörelse för

förslagen.

Utredningen konstaterar att innebörden av begreppet trådsändning i

19

radiolagen inte är hell klar. Enligt utredningen innebär gällande rätl atl det Prop. 1985/86: 109 inte är fråga om trådsändning när videospelaren finns i själva visningsloka­len. Om däremot uppspelning sker från en videospelare som är placerad någon annanstans och som kanske försöijer flera visningslokaler, måste det enligt utredningen anses röra sig om Irådsändning i radiolagens me­ning. Mellan vad som klart är uppspelning och vad som klart är trådsänd­ning får man emellertid räkna med en viss "gråzon".

Utredningen konstaterar att ett videogram kan återges offentligt genom trådsändning i radiolagens mening men ändå kan böra censureras enligl de tankar som varit vägledande för förslagen i prop. 1984/85:116. Radiolagens censurförbud kan därför hindra all den föreslagna utvidgningen av cen­suren blir effektiv. Man kan krin.ggå censuren genom att hänvisa till atl återgivningen av ett videogram sker genom trådsändning.

För att undanröja denna möjlighet alt kringgå kravet på förhands­granskning kan man enligt utredningen - åtminstone teoretiskt - gå tiU väga på olika sätt. Utredningen diskuterar alternativen all inskränka om­fattningen av begreppet Irådsändning och alt undanta vissa irådsändningar från radiolagens tillämpningsområde. Utredningen förkastar dock dessa alternativ. I stället föreslår utredningen all radiolagens censurförbud skall begränsas när del gäller vissa irådsändningar och all biografförordningen skall utvidgas lill att gälla dessa sändningar.

Utredningen föreslår alt biografförordningen principiellt också skall gäl­la trådsändningar för offentiig förevisning av filmer och videogram. Beträf­fande uttrycket "offentlig förevisning" i förordningen hänvisar utredning­en till vad som sägs härom i prop. 1984/85: 116 s. 14, nämligen atl förevis­ningen sker vid en sådan allmiin sammankomst som avses i lagen (1956:618) om allmänna sammankomster eller en sådan offentlig tillställ­ning som avses i allmänna ordningsstadgan (1956:617). Den föreslagna ändringen kommer därför vanligen inte att omfatta sändningar som gäller visning i skyltfönster, inne i varuhus eller på restauranger. Den omfattar givetvis inte heller sändningar för visning i privata miljöer, t. ex. bosläder.

För atl censur skall få ske krävs att trådsändningen gäller offentlig visning av "filmer" eller "videogram". Härigenom utesluts censur vid trädbunden direktsändning, dvs. Irådsändning av något som utspelas i själva sändningsögonblicket. Inte heller i del fall då det i en direktsändning ingår inspelade inslag av vad som tidigare förekommit i direktsändningen - t. ex. åtemtsändning av målen i en fotbollsmatch - bör del ställas krav på förhandsgranskning.

Utredningen föreslår all kravet på förhandsgranskning inte skall gälla all Irådsändning för offentlig förevisning av filmer och videogram. Förhands­granskning bör inte krävas om trådsändningen är en vidaresändning av en rundradiosändning eller av en sändning från en satellit i fast trafik. För­handsgranskning bör inle heller krävas om trådsändningen är en egen­sändning som också sker lill bosläder i enlighet med bestämmelserna i lagen om lokala kabelsändningar eller med slöd av tillstånd enligl radiola­gen.

Förslaget lill undanlag för vidaresändning av rundradiosändningar moti­

veras av atl del är mndradiosändningarna som radiolagens censurförbud i

20

första hand avser alt skydda. Någon försvagning av detta skydd bör inte     Prop. 1985/86: 109 komma i fråga.

Skälet för utredningen alt föreslå undantag för vidaresändning av sänd­ningar från satelliter i fast trafik är alt det inte är praktiskt möjligt att ställa upp krav på förhandsgranskning av filmer och videogram i utländska satellitkanaler. När det gäller kanaler som länkas upp från Sverige antar utredningen att det på annat sätt än genom förhandsgranskning kommer att kunna säkerställas att programutbudet är godtagbart med hänsyn till exem­pelvis biografförordningens bestämmelser.

Förslagen om undanlag för egensändningar lill bostäder i enlighet med bestämmelserna i lagen om lokala kabelsändningar eller med stöd av tillstånd enligt radiolagen motiveras med atl det för dessa slag av sändning­ar redan finns regler för innehållet. Den sändande anses inte heller ha praktiska möjligheter att la reda på om sändningarna, förutom till boslä­der, också när offentliga visningsmiljöer.

Utredningen anser att den med sitt förslag att göra biografförordningen tillämplig på vissa trådsändningar för offentlig förevisning av filmer och videogram har löst det problem som förhindrat att trådsändningar lill andra lokaler än bostäder släpps helt fria från tiUståndsplikt. Utredningen före­slår därför alt gällande tiUståndskrav avskaffas.

Utredningen konstaterar att förslaget får konsekvensen att några inne­hållsmässiga krav i praktiken inte kommer att kunna ställas pä vidaresänd­ningar i offentlig miljö av filmer och videogram som distribueras med hjälp av kommunikationssatelliter. Utredningen anser dock inle att betydelsen av delta skall överdrivas. De program som distribueras med satellit är i allmänhet avsedda för hemmen och torde allmänt sett vara väl förenliga med reglerna i t. ex. biografförordningen och videoväldslagen. Vidare hän­visar utredningen lill del internationella samarbete som har inletts när del gäller regler för programsändningar till satelliterna. Utredningen har i uppdrag att överväga sådana programregler för svensk del. Skulle det emellertid etableras satellitkanaler med ett koncentrerat utbud av grovt våld ser utredningen del som en politisk uppgift att ta initiativ lill att motarbeta spridningen av sådana kanaler i offentlig miljö.

I prop. 1984/85:199 föreslogs all tillstånd skulle fordras för trådsändning till bostäder om sändningen nådde fler än 50 bostäder och var att anse som rundradiosändning. Riksdagen ändrade gränsen på så sätt att sändningen skulle nå fler än "cirka" 50 bosläder.

Utredningen anser att detta är ett alllför otydligt sätt att ange gränsen för tillslåndsplikten. Delta hänger samman både med bestämningen "cirka 50" bosläder och med begreppet "rundradiosändning".

Det förefaller utredningen mest sannolikt att justeringen till "cirka" 50

bosläder innebär alt också vissa sändningar som når fler än 50 bosläder får

bedrivas fritt. Efiersom del inte angetts hur beteckningen "cirka" bör

förslås, går del emellertid inte atl besvara frågan i vilken utsträckning

sändningar som når fler än 50 bostäder får bedrivas utan tillstånd. Enligl

utredningen är det inte tillfredsställande att en offentligrättslig regel om

tiUståndsplikt för viss verksamhet har en så oklar innebörd, särskilt som

regeln kan leda lill straff om den överträds.

21

II 

§ radiolagen definieras rundradiosändning som en radiosändning eller Prop. 1985/86:109 Irådsändning som är avsedd atl tas emot direkt av allmänheten, om sänd­ningen inte är avsedd endast för en sluten krets, vars medlemmar är förenade genom en påtaglig gemenskap av annat slag än ett gemensamt intresse atl lyssna på eller se sändningen. Utredningen konstaterar alt del många gånger har visat sig svårt alt tolka begreppet rundradiosändning. Delade meningar uppstår lätt om vad man bör lägga in i begreppen "all­mänheten" och "sluten krets". Enligt utredningen är det särskilt på tråd-sändningsomrädet som lolkningss vårigheterna har visat sig. Utredningen anser att det många gånger inte är möjligt att ge tillfredsställande besked om en viss planerad sändning är en rundradiosändning eller inte. Olägen­heterna med det kan vänlas bli större i takt med alt trådsändningsverksam-helen ökar i omfattning.

Utredningen föreslår därför alt begreppet rundradiosändning inskränks så att det inte kommer att omfatta några trådbundna sändningar. Begrep­pet kommer då all få ungefär samma innebörd som "broadcasling" i internationell terminologi.

Utredningen föreslår att tillstånd skall krävas för irådsändningar av radioprogram som når fler än 100 bostäder. Därmed blir tillståndspliklens omfattning entydig. Exempelvis blir det helt klart att boendeformen i det enskilda fallel inle spelar någon roll. Om en sändning når fler än 100 bostäder blir den tillståndspliktig oavsett om bostäderna är hyreslägen­heter, bosladsrältslägenheler, vUlorelc.

4 Överväganden

4.1  Förslagets allmänna inriktning

Utvecklingen inom massmedieområdet har gått snabbi de senaste åren och denna utveckling kan väntas fortsäUa. Den innebär bl. a. all nya tekniska metoder las i bruk för all överföra och återge ljud och bilder. I vissa fall kan ny teknik ersätta äldre teknik för likartade ändamål, i andra fall medför den nya tekniken ett uppsving för nya användningsområden. Ett exempel på delta är videogrammens utveckling. Genom tillkomsten av lätthanter­liga videobandspelare för hemmabruk har visningen av filmverk i hemmiljö ökat kraftigt i betydelse. Däremot har videotekniken ännu inte ersatt den konventionella filmen för biografbmk. När och om detta kommer all ske beror på bl. a. tekniska och ekonomiska faktorer.

De tekniska förändringarna får konsekvenser för lagstiftningen på mass­medieområdet. Bestämmelser som har tillkommil med utgångspunkt i en äldre teknik och användningsområdena för denna visar sig inle sällan vara mindre väl utformade i den nya situationen. Ett exempel på detta är radiolagslifiningen. Nuvarande regler har tillkommit i en hell annan medie-polilisk situation än dagens. De är anpassade lill en situation där ett förelag hade monopol på radio- och Irådsändningar lill allmänheten.

Rundradiomonopolet har succesisivt luckrats upp genom tillkomsten av

självständiga programföretag med egen sändningsrält inom Sveriges Ra-

22

dio-koncernen, genom närradion, radiolidningarna för synskadade och     Prop. 1985/86: 109 senast genom de regler för lokala kabelsändningar som gäller fr. o. m. den I januari 1986. I lagstiftningen har dessa förändringar avspeglat sig dels genom ändringar i radiolagen, dels, i de tre sistnämnda fallen, genom särskilda lagar. Dessa lagar bygger emellertid på radiolagen.

Man kan förutse att utvecklingen inom massmedieområdet kommer alt leda till alt det även i fortsättningen kommer att uppstå behov av lagstift­ning för nya ändamål. I denna situation blir det alltmer ohållbart att som grund för lagstiftningen ha en radiolag som är avsedd för en helt annan massmediesitualion än dagens. Det är denna bedömning som ligger bakom tillkallandet av radiolagsulredningen. Utredningen skall se över radiolag­stiftningen i systematiskt, terminologiskt och lagtekniskt hänseende med syfte all bl. a. uppnå större klarhet och överskådlighet. Lagstiftningen bör utformas så all den kan anpassas till kommande utveckling inom medieom­rådet.

Utredningen har emellertid också fält i uppgift att med förtur föreslå en lösning på ett delproblem. Detta kan ses som ett exempel på de svårigheter som kan uppkomma lill följd av alt den tekniska utvecklingen ändrar fömtsäiiningarna för lagstiftningen.

1 radiolagen finns en regel som förbjuder myndigheter och andra all­männa organ alt förhandsgranska program i radio- och irådsändningar. Denna bestämmelse är av grundläggande betydelse för yttrandefriheten och syftar lill all tillförsäkra radion och televisionen samma oberoende ställning som tillkommer pressen. Inom filmområdet finns sedan länge regler om förhandsgranskning av filmer som skall visas offentligt. Reglerna syftar till atl förhindra visning av filmer som kan vålla mentala skador. Dessa regler har fr. o. m. den 1 januari 1986 utvidgats så att de ocksä gäller för offentliga visningar av videogram. I den situationen kan det uppkomma en konflikt mellan biografförordningens och radiolagens regler. Den som visar videogram offentligt kan söka undgå förhandsgranskning genom all hävda atl han i själva verket bedriver en trådsändning som är skyddad mot förhandsgranskning enligt radiolagen.

Utredningen har haft till uppgift atl med förtur föreslå en lösning som upphäver denna motsättning. Därigenom skulle det bli möjligt alt genomfö­ra massmediekommitténs förslag alt upphäva tillslåndsplikten för iråd­sändningar lill andra lokaler än bostäder.

Uiredningens förslag, som jag återkommer till i del följande, har godta­gits av de allra flesta remissinstanserna. Jag anser att del bör förverkligas. Härigenom sker en viktig avreglering på medieområdet genom att tråd­sändningar utanför bostadssektorn blir fria från tillståndsplikt.

Utredningen har också behandlat frågan om gränsen för lillslåndsplik­tiga irådsändningar till bosläder. Där gäller för närvarande att tillstånd krävs om sändningen dels är en rundradiosändning, dels når fler än cirka 50 bosläder.

Frågan om huruvida en Irådsändning till bosläder ulgör en rundradio­

sändning eller ej är mycket svårbedömd. Del som skall beaktas är både

storleken av den krets som kan nås av sändningarna och graden av samhö­

righet inom kretsen. Det ligger i sakens natur all del i mänga enskilda fall

23

är omöjligt alt ge ett klart besked om huruvida tiUståndsplikt föreligger eller inte. DeUa är givelvis olillfredsslällande när det gäller en verksamhet där det är belagt med straff att sända utan tillstånd där sådant fordras.

Utredningen föreslår ell sätt att tydligt ange om trådsändningar till bostäder kräver tillstånd av myndighet eller inte. Begreppet rundradio­sändning föreslås inte längre bli tillämpligt på trådsändningar. 1 den delen instämmer jag i uiredningens uppfattning. Enligt utredningens förslag skall tillstånd krävas om fler än 100 bostäder kan nås av sändningarna. För egen del anserjag alt 75 bosläder är en lämpligare gräns.

Prop. 1985/86: 109

4.2 Närmare om förslagen

Mitt förslag: Nuvarande tillståndskrav enligt radiolagen och lagen om lokala kabelsändningar i fråga om Irådsändningar av Ijudradio-och TV-program till andra lokaler än bostäder avskaffas. För att denna avreglering inte skall försvåra tillämpningen av biografförord­ningens regler om förhandsgranskning av videogram som visas of­fentligt, ändras dessa regler så att förhandsgranskningen i princip också kommer all omfatta videogram som visas genom trådsänd­ning. Beträffande Irådsändningar till bostäder förenklas nu gällande regler. Begreppet rundradiosändning i radiolagen skall inle längre gälla Irådsändningar. Tillstånd skall krävas för Irådsändningar som når fler än 75 bostäder men inte för andra irådsändningar.

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt förslag utom alt utred­ningen föreslår all gränsen för tillståndspliktiga trådsändningar lill bostä­der skall gå vid 100 bostäder.

Remissinstanserna: Förslaget att trådsändningar lill andra lokaler än bosläder skall få bedrivas helt fritt godtas av alla remissinstanser utom Sveriges Radio AB (SR) som befarar alt en sådan ordning skulle försvåra programföretagens möjligheter all upprätthålla mångfalden i programutbu­det.

De allra flesta remissinstanserna godtar förslaget att ordningen med förhandsgranskning av offentligt visade videogram skall gälla ocksä om visningen sker genom trådsändning.

Remissinstanserna godtar allmänt förslaget att trådsändningarna skall avföras från begreppet rundradiosäadning. Från flera håll instämmer man i förslaget alt bara irådsändningar som når ett visst lägsta antal bosläder skall kräva tillstånd.

När det gäller del antal bosläder som skall utgöra gräns för lillståndsplik-ten är meningarna delade. Den av utredningen föreslagna gränsen om 100 bosläder tillstyrks eller lämnas ulan erinran av många remissinstanser. Önskemål finns dock såväl om högre gränser som om lägre. Några instan­ser som förordar en lägre gräns än utredningen intar ståndpunkten aU 50 bostäder är lagom. Del huvudsakliga skälet för en lägre gräns än utredning­ens gäller kostnaderna för kabelnämndens finansiering. En större frizon än

24

50 bosläder skulle, hävdar dessa instanser, leda lill att kostnaderna slås ut     Prop. 1985/86: 109 på färre tillståndshavare och därmed färre boende.

Vissa remissinstanser diskuterar i detta sammanhang ocksä förhållandet mellan de radiorättsliga koncessionsreglerna och upphovsrättens regler om vad som är ett offentligt framförande som omfattas av den ensamrätt som upphovsmän lill litterära och konstnärliga verk och vissa andra kategorier rättighetshavare har lill sina prestationer. Förhandlingsgruppen för ka­bel-TV, som förordar att frizonen i fråga om sändningar lill bosläder begränsas till 50 bostäder, menar aU uiredningens förslag leder till alltför stor diskrepans mellan radiorätlens och upphovsrättens regler. Föreningen IFPl-VIDEO och Sveriges Filmuthyrareförening understryker å andra si­dan vikten av att det i olika sammanhang klargörs att upphovsrättens regler inte skall blandas samman med vad som gäller enligt den radiorätts­liga lagstiftningen. En radiorätlslig frizon på 100 bosläder har enligl organi­sationerna ingen betydelse på del upphovsrätlsliga planet.

Skälen för mitt förslag: Man kan förutse att utvecklingen inom satellit­teknik och videoteknik tillsammans med utbyggnaden av kabelnät kommer att leda till alt irådsändningar av ljudradio- och TV- program får alll större betydelse. Del gäller både sändningar lill bostäder och sändningar som är avsedda alt tas emot i andra lokaler. Om sändningar av det senare slaget kan las emot av allmänheten, är de i princip all anse som rundradiosänd­ningar enligt radiolagen. Av detla följer att sändningarna enligt gällande bestämmelser kräver tillstånd av myndighet.

Radiolagsulredningen har föreslagit att radiolagen och lagen om lokala kabelsändningar skall ändras så all trådsändningar som sker till andra lokaler än bostäder får bedrivas hell fritt. Förslaget innebär all t. ex. guds­tjänster och idrottslävlingar, men också andra evenemang, kan direktsän­das till lokaler på olika platser i landet. Härigenom förbättras möjligheter­na för en specialinlresserad publik all följa sådana händelser.

SR har invänt atl förslaget innebär risker för inskränkningar i mångfal­den i det utbud som koncemens programförelag kan erbjuda den stora publiken.

Jag berörde denna fråga i prop. 1984/85:199 om radio- och TV-sändning­ar i kabelnät. Där föreslogs inga särskilda regler till skydd för massmedier­nas rätt atl bedriva nyhetsbevakning. Jag uttalade då (s. 51) alt SR-koncer-nens möjligheter alt förvärva sändningsrättigheter har samband med hela den förskjutning i konkurrenssituationen som skapas genom uppkomsten av nya möjligheter atl sända TV-program. Denna utveckling placerar ägare till attraktivt programstoff, t. ex. idrottsevenemang, i en gynnsammare för­handlingsposition. Jag ansåg emellertid all det var för tidigt alt uttala sig om vilka effekter den förändrade situationen på sikt skulle komma all få för SR-koncernens möjligheter all fylla sina olika uppgifter. Riksdagen hade ingen erinran mot regeringens ställningstagande (KU 1984/85:37, rskr. 398).

Utvecklingen inom salellitområdet har redan skapat alternativa sänd­

ningsmöjligheter för t. ex. sportevenemang. Konkurrenslägel för SR-före-

tagen har därmed redan förändrats. Nya projekt diskuteras ständigt som,

om de förverkligas, kommer att ytteriigare förändra situationen. Mot den-

25

na bakgrund torde det nu aktuella förslaget inle spela någon avgörande     Prop. 1985/86: 109 roll.

Ett genomförande av utredningens förslag kan vidare antas få viss bety­delse i fräga om s. k. videotex och andra former av trädbunden lextkom-munikation. I så fall görs det nämligen helt klart atl del inte kommer atl råda några elableringsmässiga hinder för en utbyggnad av dessa medie­former inom företag, organisationer och myndigheter.

Med hänvisning lill det jag har sagl anser jag all det inle bör krävas tillstånd av myndighet för trådsändningar av ljudradio- och TV-program utanför bostadssektorn.

En avreglering får emellertid inle försvära tillämpningen av biografför­ordningens regler om förhandsgranskning av videogram som visas offent­ligt. Videotekniken har hittills främst använts för icke offentliga visningar, t. ex. inom undervisningen och i hemmen. Den tekniska utvecklingen kan dock väntas resultera i förbättrade videosyslem som gör del möjligt att använda tekniken i biografiiknande sammanhang.

För atl samma regler skall gälla i fråga om offentlig visning av upptag­ningar av rörliga bilder, oavsett vilket slag av upptagning det är fråga om, föreslog regeringen i prop. 1984/85:116, alt det sedan länge rådande syste­met med obligatorisk förhandsgranskning av film skulle utvidgas lill all gälla offentlig visning av videogram, dvs. kassetter eller skivor vilkas bildinnehåll återges genom en teknik som utnyttjar elektriska signaler. Riksdagen har, som jag nämnt, under hösten 1985 beslutat i enlighet med förslagen i propositionen.

Del problem i fråga om tillämpningen av biografförordningen som måste lösas består i atl man inte kan dra någon klar gräns mellan sådan visning av ett videogram som sker genom uppspelning och sädan visning som sker genom Irådsändning i radiolagens mening. Efiersom videogram som visas offenlligt genom uppspelning skall vara godkända för visning av siatens biografbyrå, medan videogram vilkas innehåll trådsänds åtnjuter skydd mot förhandsgranskning genom bestämmelsen i 8 § radiolagen kan del uppkomma situationer där det är oklart vilken ordning som har företräde. Denna oklarhet kan givetvis åberopas för alt kringgå det krav på förhands­granskning som gäller.

Radiolagsutredningens förslag i fråga om ordningen med förhands­granskning innebär atl samma regler i princip skall gälla oavseti om en videovisning sker genom trådsändning eller uppspelning. Som jag nämnt är de allra flesta remissinstanserna av samma åsikt som utredningen. Del gäller också flera instanser som är kritiska mot att det över huvud laget får förekomma förhandsgranskning av filmer och videogram som visas för vuxen publik.

Utredningens förslag skall också ses mot bakgrund av en under hösten

1985 beslutad ändring av punkt 4 i övergångsbestämmelserna lill lagen

(1976:871) om ändring i regeringsformen (prop. 1984/85:83, KU

1984/85:20, rskr. 1984/85:117. KU 1985/86:1, rskr. 1985/86:1). Enligt den

nya lydelsen av denna bestämmelse, som trätt i kraft den 1 januari 1986

(SFS 1985:862), får del, utan hinder av 2 kap. 1 § 3 och 14 § första stycket

regeringsformen, i lag föreskrivas alt filmer och videogram inle får förevi-

26

sas offenlligt, om de ej dessförinnan har godkänts för sådan visning.     Prop. 1985/86:109

Utredningen har uttalat all denna lydelse av övergångsbestämmelsen

medger lagstiftning om förhandsgranskning oavsett visningstekniken och

därmed alt biografförordningen utvidgas lill atl omfatla sådan offentlig

visning av filmer och videogram som sker genom trådsändning. Detla

uttalande av utredningen har inte ifrågasatts vid remissbehandlingen.

Jag är i fråga om den del av radiolagsutredningens förslag som jag nu redogjort för av samma åsikt som utredningen. Jag finner det också nöd­vändigt atl dels ändra biografförordningen, dels göra vissa inskränkningar i censurförbudet i 8 § radiolagen.

När del gäller irådsändningar till bosläder syftar utredningsförslaget lill att undanröja de oklarheter i fråga om tillståndspliklens omfattning som i dag föreligger. Utredningen föreslår som jag nämnt dels att begreppet rundradiosändning i radiolagen inte längre skall gälla Irådsändningar, dels att kravet på tillstånd skall gälla sändningar som när fler än 100 bostäder. Sändningar som når högst 100 bosläder avses alltså fä bedrivas fritt.

Jag anser liksom utredningen att trådsändningarna bör avföras från begreppet rundradiosändning i radiolagen och alt tillslåndsplikten när det gäller trådsändningar lill bosläder bör vara knuten enbart lill att sändning­arna når ett visst lägsta antal bostäder.

Jag vill liksom utredningen betona atl dagens gräns inle bara represen­teras av uttrycket "cirka femtio bosläder". Begreppet rundradiosändning måste också uppmärksammas. Vid bedömningen av om en Irådsändning är en rundradiosändning måste man beakta inle bara antalet bostäder utan också graden av samhörighet mellan de boende. Man får därför räkna med att många sändningar i mindre kabelnät faller utanför gällande tillstånds-plikt medan andra inte gör del. Vid en övergång lill en fast och entydig gräns kommer med nödvändighet vissa i dag lillslåndspliktiga sändningar atl bli fria medan andra som i dag inte kräver tillstånd kommer atl göra del. Enligl min mening är 75 bosläder en lämpligt avvägd gräns för tillslånds­plikten. Genom alt tillslåndsplikten avgränsas på detla sätl torde det inte kunna uppkomma några egentliga svårigheter all ange vilka sändningar som kräver tillstånd.

Jag vill i delta sammanhang också säga något om förhållandet mellan

radiorätten och de upphovsrätlsliga reglerna. Som påpekats i olika radio-

rättsliga sammanhang har radiolagslifiningen tillkommit och utformats ut­

ifrån helt andra överväganden än den upphovsrätlsliga lagstiftningen. Me­

dan del förra regelkomplexet har kommit lill av offentligrättsliga hänsyn,

bl.a. för all säkerställa en rationell användning av tillgängliga radiofrek­

venser, är upphovsrällslagstiflningens syfte atl skydda vissa kategorier av

rättighetshavare mot atl deras verk och prestationer blir obehörigt utnytt­

jade. Upphovsrältslagstiftningen är således av privaträllslig natur. Detta

gör atl det knappast är meningsfullt atl sträva efter alt de radiorätlsliga

koncessionsreglerna skall ansluta till upphovsrättens regler om i vilken

utsträckning upphovsmän och andra rättighetshavare förbehålls särskilda

rättigheter lill sina verk och prestationer. Jag anser snarare atl del är av

vikt all klargöra atl reglerna har olika karaktär och all det därför är

naturiigt alt deras sakliga innebörd skiljer sig ål.

27

Det framgår av vissa remissyttranden atl en del av dem som är verk­samma på kabel-TV-området har ganska bristfälliga kunskaper om det upphovsrättsliga regelsystemet. Några remissinstanser har med hänsyn härtill framställt önskemål om informationsinsatser från samhällets sida. Jag anser liksom dessa remissinstanser alt del finns ett visst informations­behov pä området. Upphovsmännens organisationer bör ha ett naturligt intresse av att själva sprida inform;ition om reglerna. Det bör också kunna ankomma på den nyligen inrättade kabelnämnden att verka för all de som engagerar sig i kabel-TV-verksamheien är medvetna om sina skyldigheter när del gäller atl träffa avtal och utge ersättning för atl de utnyttjar upphovsrättsligt skyddat material.

Det finns däremot inte något skäl att låta de upphovsrättsliga reglerna öva inflytande på den radiorättsliga gränsen för tillslåndsplikten när det gäller trådsändningar till bostäder.

Prop. 1985/86: 109

4.3 Förhandsgranskningen på videoområdet

Mitt förslag: Biografförordningens tillämpningsområde utvidgas till all omfatta sådan offentlig visning av filmer och videogram som sker genom trådsändning i radiolagens mening. Förordningen skall dock inte gälla om irådsändningen är en vidaresändning av en rundradio­sändning eller av en sändning från en satellit i fast trafik. Inte heller skall förordningen gälla om tråd;;ändningen är en egensändning som också sker till bostäder med stöd av tillstånd enligt radiolagen eller i enlighet med bestämmelserna i lagen om lokala kabelsändningar. Censurförbudet i radiolagen inskränks så att del inle kommer atl omfatta de trådsändningar för vilka biografförordningen föreslås gälla.

Utredningens förslag: Överensstämmer med milt förslag.

Remissinstanserna: Uiredningens förslag godtas eller lämnas ulan erin­ran av flertalet instanser. Några instanser - juridiska fakulietsnämnden vid Stockholms universitet, SR och Konstnäriiga och litterära yrkesutöva­res samarbetsnämnd (KLYS) - hyser oro eller uttalar kritik mot förslaget med hänvisning tiU att detla anses få negativa följder för SR-koncernens verksamhet.

Skälen för mitt förslag: Biogrcifförordningens regler om förhands­granskning gäller sedan den 1 januari 1986 också i fråga om videogram. Reglerna i förordningen gäller emellertid endasl sådan offentlig visning som sker på annal sätt än genom radiosändning eller irådsändning. Med radiosändning och irådsändning avses i förordningen delsamma som i radiolagen.

Det anförda betyder alt kravet på förhandsgranskning för närvarande endast gäller i fråga om visning genom sådan uppspelning som får anses falla utanför begreppet irådsändning i radiolagen enligl vad departements­chefen uttalade vid lagens tillkomst (se prop. 1966:149 s. 36). Beträffande

28

trådsändningar gäller nämligen enligl 8 § radiolagen alt myndigheter och     Prop. 1985/86: 109 andra allmänna organ är förbjudna att ingripa med censuråtgärder.

Som jag nämnt i del föregående kan del på videoområdel uppkomma situationer, där det är oklart om det är kravet på förhandsgranskning eller radiolagens censurförbud som har företräde. Jag har också påpekat att denna oklarhet kan åberopas för att kringgå det krav på förhandsgransk­ning som gäller.

Oavsett vilken principiell syn man har på videocensuren, är det därför tydligt all det inte är tillfredsställande att förhandsgranskningen skall vara beroende av den angivna gränsdragningen. Distinktionen mellan vad som enligt radiolagens motiv är uppspelning och vad som är trådsändning har föranlelts av överväganden som inle alls är relevanta i detta sammanhang.

Det var bl. a. mot denna bakgrund som radiolagsulredningen tillkallades. Det har varit uiredningens uppgift att undersöka om gällande ordning i fråga om förhandsgranskning av videogram kan anses kräva några lagänd­ringar med hänsyn till förbudet mot censur av t råd sänd ningar i 8 § radiola­gen. Vid den undersökningen har utredningen funnit all del är nödvändigt atl inskränka censurförbudel; ordningen med förhandsgranskning av vi­deogram skulle annars riskera att bli ett slag i luften. Av samma skäl har utredningen ansett alt biografförordningen bör utvidgas lill all i princip omfatta filmer och videogram som trådsänds för offentlig visning. Dessa ställningstaganden av utredningen har överlag godtagils vid remissbehand­lingen. Jag är, som jag tidigare framhållit, av samma mening som utred­ningen.

En utsträckning av förhandsgranskningen lill Irådsändningsområdet ger emellertid upphov till problem. Dessa är av två slag. Det ena har atl göra med alt överföring av TV-program till allmänheten kan ske inte bara trådlöst utan också genom tråd och alt del i fräga om Irådöverföringar av detta slag är en viktig ytlrandefrihetsrältslig princip att det allmänna inte får bedriva någon förhandscensur. Det andra problemet har alt göra med gränsdragningen mellan direktsändningar och sändningar av inspelat mate­rial. Om censuren begränsas till trådsändningar av filmer och videogram, är det givetvis uteslutet med censur i fråga om direktsändningar. Proble­met på video- och irådsändningsområdet är emellertid atl en viss överfö­ring kan vara både en direktsändning och en sändning av inspelat material. Beträffande filmer ligger det däremot i sakens natur alt det alltid rör sig om upptagningar som återger inspelat material.

Av nu anförda skäl är det uppenbart all man måste göra flera undanlag från en ordning med förhandsgranskning av videogram som trådsänds för offentlig visning.

Utredningen har föreslagit all det i fyra särskilt nämnda fall inte skall få

förekomma någon censur. Endast en remissinstans har haft invändningar

mot förslaget. Det är Tjänstemännens centralorganisation (TCO), som

anser att del inte bör gälla något undanlag om Irådsändningen är en

egensändning som också sker till bostäder med stöd av tillstånd enligt

radiolagen eller i enlighet med bestämmelserna i lagen om lokala kabel­

sändningar. Övriga remissinstanser godtar däremot allmänt alla de före­

slagna undantagen. Jag ansluter mig lill den bedömningen.

29

Frågan om gränsdragningen mellan direktsändningar och sändningar av Prop. 1985/86: 109 inspelat material behandlar utredningen särskilt med hänsyn till direkt­sändningar av sportevenemang. Utredningen anför alt det är vanligt att inslag i sportevenemang som direktsänds i TV visas flera gånger. Som exempel nämns att mål som görs i en ishockeymatch visas på nytt i pausen efler den aktuella perioden. Enligt utredningens bedömning skulle det inte vara realistiskt att kräva förhandsgranskning av de upptagningar på vilka sådana inslag har spelats in. Utan hinder av alt en direktsändning interfo­lieras av upptagningar av vad som tidigare förekommit i direktsändningen anser därför utredningen att sändningen från censursynpunkl bör anses i sin helhet utgöra en direktsändning. Utredningen anför atl det inle torde behövas någon särskild föreskrift för att klargöra detla.

Till dessa uttalanden, som inte ifrågasatts vid remissbehandlingen, kan jag ansluta mig. Om en direktsändning, som bandats, skall visas offentligt vid ett senare tillfälle, måste upptagningen däremot för närvarande först granskas enligt bestämmelserna i biografförordningen.

Jag övergår med detta till att behandla den kritik som bl. a. SR riklat mot utredningens förslag vad beträffar följderna för programföretagen inom koncernen, dvs. i praktiken Sveriges Television AB (SVT) och Sveriges UtbUdningsradio ÄB (UR). Mitt förslag stämmer som jag nämnt överens med utredningens förslag.

Gällande ordning på videocensurområdet innebär att ett programförelag inom SR-koncernen, som anordnar en allmän sammankomst för visning av videogram på annat sätt än genom trådsändning, i allmänhet är skyldigt att se lill att videogrammet är godkänt för offentlig visning av statens biograf­byrå. Mitt förslag innebär att kravet på sådant godkännande i princip också skall gälla om visningen sker genom Irådsändning. Kravet på förhands­granskning skall dock inte gälla om irådsändningen också sker till bosläder med stöd av det sändningstillstånd som förelaget har enligt radiolagen.

För närvarande gäller enligl 5 § första stycket radiolagen atl de förelag som regeringen bestämmer (programföretag) har rätl att "sända radiopro­gram i rundradiosändning från sändare här i landet". I anslutning härtill heter det i SVT: s avtal med staten alt förelaget ålar sig att bedriva "programverksamhet för rundradio" och att företaget för all kunna fullgö­ra detta åtagande har rätt att sända "televisionsprogram i rundradiosänd­ning". 1 UR: s avtal talas det på motsvarande sätt om att detla företag åtar sig att bedriva "programverksamhet för rundradio inom utbildningsområ­det" och att företaget på grund härav har rätt att sända "radioprogram (ljudradio- och televisionsprogram) i rundradiosändning".

SR-företagens uppgift är alltså ati ägna sig åt tillståndspliktiga sändning­

ar av ljudradio- och TV-program. Det är däremot inte någon uppgifi för

förelagen att exempelvis konkum:ra med biografbranschen genom all

anordna allmänna sammankomster för visning av filmer eller videogram.

Uppgiften atl syssla med tillståndspliktiga sändningar, dvs. med nuvarande

uttryckssätt att bedriva rundradioverksamhet, utesluter givetvis inle att ett

programförelag i begränsad omfattning kan anordna allmänna samman­

komster för att visa film eller video, t. ex. upptagningar av TV-program

som förelaget tidigare har sänt. Tvärtom kan sädan verksamhet säkert i en

30

del fall vara till nytta för företaget med tanke på rundradioverksamheten.     Prop. 1985/86: 109 Jag vill emellertid understryka alt visningsverksamhet av det beskrivna slaget endast kan spela en underordnad roll för programföretagen.

Jag vill i detta sammanhang också påpeka att den särskilda lagstiftning som programföretagen har atl följa, dvs. radiolagen och radioansvarighels­lagen, bara gäller när förelagen sänder "radioprogram i rundradiosänd­ning". Remissbehandlingen visar alt det på denna punkt råder en del missförstånd. Om ett programföretag anordnar en allmän sammankomst för visning av videogram på annal sätt än genom trådsändning gäller alltså för denna verksamhet inte radiolagens krav på bl. a. opartiskhet och saklig­het. Verksamheten kan inte granskas av radionämnden.

Man kan således konstalera, dels alt verksamhet som uteslutande eller lill väsentlig del gäller offentlig visning av videogram är av underordnad betydelse för SR-koncernen, dels att programreglerna i radiolagen och reglerna i radioansvarighetslagen inte gäller om ett programförelag visar video offenlligt genom uppspelning. Givelvis gäller dessa regler inle heller om ett programföretag anordnar offentlig filmvisning via projektor. Verk­samhet av detta slag får som bekant bedrivas av vem som helsl. Det är då naturligt atl de regler som allmänt gäller för verksamheten också gäller om ett programförelag bedriver den. Milt förslag i det föregående innebär atl trådsändningar utanför bostadssektorn skall släppas helt fria. Samma ord­ning som gäller på den i dag fria sektorn, bör då gälla på den utvidgade fria sektorn. Jag anser följaktligen alt det inte är förenat med någon olägenhet att programföretagen inom SR-koncernen när det gäller offentlig film- och videovisningsverksamhet är underkastade biografförordningens regler; på filmsidan har denna ordning gällt ända sedan tillkomsten av ÄB Radio­tjänst år 1925.

Beträffande biografförordningen vill jag dessutom peka på den regel som finns i 9 § första stycket första meningen. Där föreskrivs bl.a. att förord­ningens bestämmelser inte gäller i fall dä regeringen pä ansökan meddelar befrielse från förordningens tillämpning. En likalydande föreskrift fanns i den biografförordning som gällde tidigare, dvs. 1911 års förordning an­gående biografföreställningar (SFS 1911:71). I motiven till den bestämmel­sen (prop. 1911: 160 s. 21) fäste föredraganden uppmärksamheten på alt dispens kunde beviljas i fråga om förevisning av biografbilder "exempelvis vid vetenskapliga eller populärvetenskapliga föreläsningar eller föredrag". Jag är med hänsyn till detta motivuttalande inte främmande för att biograf­förordningens dispensregel skulle kunna vara tillämplig i fråga om en del videovisningar som SR-koncernens programförelag kan ha anledning att anordna.

Mot den nu angivna bakgrunden anserjag alt milt förslag tillgodoser de anspråk som man för närvarande kan ställa på lagstiftningen på detta område.

Jag vill också erinra om att frågan om vad som mera allmänt bör gälla rörande film- och videocensuren övervägs av den av mig tillkallade särskil­de utredaren (U 1985: 10) om åtgärder mot våldsskildringar i röriiga bilder.

31

4.4 Radiotidningar

Prop. 1985/86: 109

Mitt förslag: Lagen (1981:508) om radiotidningar ändras sä att be­greppet radiotidning också i forlsällningen innefattar trådsänd över­föring till synskadade av innehiUlel i dagstidningar.

Utredningens förslag: Förslaget att begreppet rundradiosändning bara skall avse en viss form av radiosändningar och inte några irådsändningar innebär bl. a. att begreppet radiotidning får en snävare innebörd än i dag, om förslaget genomförs och radiolidningslagen inle ändras.

Med hänvisning lill vad taltidningskommittén (U 1982:05) anfört an­gående den forlsalla verksamheten med radiotidningar i sitt belänkande (Ds U 1984:8) Om slöd lill radio- och kassettidningar drar utredningen slutsatsen atl frågan om kabeldisr.ribution av dagstidningars innehåll till synskadade inle kan anses vara aktuell under den närmaste framtiden. Enligt utredningen finns det följaktligen inle något omedelbart behov av all anpassa radiolidningslagen till förslaget om alt inskränka rundradiosänd-ningsbegreppel.

Remissinstanserna: Taltidningskommittén noterar alt uiredningens för­slag medför alt begreppet radiolidning får en snävare innebörd än i dag. Kommittén har den principiella uppfattningen att irådsända tidningar bör vara jämställda med eterburna tidningar. Om inle radiolidningslagen om­fattar Irådsända tidningar kommer i stället enligl kommittén lagen om lokala kabelsändningar atl bli tillämplig på dessa tidningar, vilket kan medföra problem i fråga om vem som får stå som innehavare, tillämpning­en av ansvarighetsreglerna och mcjiigheterna atl sända reklam.

Kommittén vill också påminna om atl den försöksverksamhet som be­drivits tyder på atl irådöverförda dagstidningar kan bli aktuella redan inom något år. Kommittén anser del mot denna bakgrund angeläget alt radiolid­ningslagen redan nu anpassas på sådant sätt att trådöverförda dagstidning­ar för synskadade även i fortsättningen betraktas som radiolidningar. Synskadades riksförbund ansluter sig lill kommitléns bedömning och fram­håller viklen av all lagstiftningen på området inte medför begränsningar i möjligheterna atl utveckla verksamheten med radiolidningar.

Skälen för mitt förslag: Tallidniingskommitlén fördelar bidrag till tid­ningsförelag som ger ul radio- och kassettidningar. Samtidigt arbetar kom­mittén med att pröva och utveckla olika metoder för överföring av dagstid­ningars innehåll lill synskadade. Kommitténs arbete har bl.a. medfört alt gällande lagar och förordningar ändrats vid ett flertal tillfällen i takt med utvecklingen av verksamheten sedan kommittén började sitt arbete år 1982.

När det gäller radiolidningar framgår det av framställningar från kom­mittén all verksamheten lill slörsla delen avser radiosändning. Som jag anförde i regeringens proposition om radio- och kassettidningar (prop. 1984/85:138 s. 28-30) har kommittén nedlagt ett omfattande arbete på att utveckla och sätta i gång en reguljär verksamhet med radiosänd utgivning. Kommittén gör i nyssnämnda betänkande den bedömningen alt elersända

32

radiolidningar för närvarande ulgör den mest ändamålsenliga formen för     Prop. 1985/86: 109 distribution av innehållet i dagstidningar till synskadade.

Kommitléns försök med trådsänd överföring har hittills inskränkt sig till vissa tidsbegränsade prov över telenätet. Kommitténs utvecklingsarbete synes dock i framtiden kunna innefatta även Irådsända radiotidningar. Det gäller särskilt om försöken anknyts lill den allmänna utvecklingen inom kabelområdel.

Jag anser att största möjliga överensstämmelse bör eftersträvas mellan radiosända och trådsända radiotidningar. Om irådsändningarna skulle ske med slöd av tillstånd enligt lagen om lokala kabelsändningar skulle en sådan överensstämmelse inte kunna upprätthållas. Reglerna för kabelsänd­ningar avviker nämligen på många punkter från motsvarande regler i radiolidningslagen. Som exempel vill jag nämna alt tiUstånd enligt lagen om lokala kabelsändningar endast ger rätl lill sändningar inom ell begrän­sat område samt alt reklam inte får förekomma i sändningarna. Även i fråga om ansvar för innehållet i sändningarna finns skillnader mellan regel­systemen.

För all det skall vara möjligt att i framtiden pröva Irådsändning av sådana radiotidningar som har ell innehåll som motsvarar dagens radiotid­ningar, bör de tidigare föreslagna ändringarna i radiolagen föranleda följd­ändringar i radiolidningslagen.

Begreppet radiolidning bör enligt min mening inte reserveras för sådana sändningar som är tillståndsplikliga. Även innehållet i t. ex. trådsändningar till färre än 75 bostäder bör, om övriga krav är uppfyllda, benämnas radiolidningar. De särskilda reglerna i lagen (1982:521) om ansvarighet för radio- och kassettidningar bör omfatta också dessa radiotidningar och statligt stöd bör kunna ges till utgivningen.

5 Lagförslag

Mina förslag i del föregående kräver ändringar i radiolagen, biografförord­ningen och radiolidningslagen. Härutöver krävs följdändringar i vissa and­ra lagar. Inom utbildningsdepartementet har därför upprättats förslag till

1.

lag om ändring i radiolagen (1966: 755),

2.

lag om ändring i förordningen (1959: 348) med särskilda bestämmelser om biografförestäUningar m. m.,

3.

lag om ändring i radioansvarighetslagen (1966: 756),

4.

lag om ändring i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar,

5.

lag om ändring i lagen (1981:485) om förbud mot spridning av filmer och videogram med våldsinslag,

6.

lag om ändring i lagen (1981:508) om radiotidningar,

7.

lag om ändring i närradiolagen (1982:459),

8. lag om ändring i lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar.

Förslagen bör fogas lill protokollet i detla ärende som bilaga i'.

' Bilagan har uteslutits här. Bortsett från några redaktionella ändringar är förslagen

33

likalydande med dem som är fogade till propositionen,

3    Riksdagen 1985186. I saml. Nr 109

6 Specialmotivering

pp- 

1985/86:109

Förslaget till lag om ändring i radiolagen (1966:755)

/ 

§

1 denna lag förslås med

radiosändning:ljud, bild eller annat meddelande som sänds med hjälp av elektromagnetiska vågor vilkas frekvenser är lägre än 3000 giga­hertz och vilka utbreder sig i rymden utan särskilt anordnad ledare,

rundradiosändning:radios.ändning som är avsedd att tas emot di­rekt av allmänheten, om sändningen inle är avsedd endasl för en sluten krets, vars medlemmar är förenade genom en påtaglig gemenskap av annal slag än ett gemensamt intresse alt lyssna på eller se sändningen,

Irådsändning: ljud, bild eller annal meddelande som sänds med hjälp av elektromagnetiska vågor vilka är bundna vid särskilt anordnad ledare,

sänd are: anordning för radios;ändning (radiosändare) eller trådsänd­ning (Irådsändare),

mottagare:anordning för mottagning av radiosändning eller tråd­sändning,

radioprogram:radiosändnings eller trådsändnings innehåll, om del­ta består av annal än, utom angivande av namn eller källa, enkla meddelan­den om lid, väderlek, nyheter eller dylikt.

Från saklig synpunkt innebär ändringarna all Irådsändningarna avförs från begreppet rundradiosändning. Skälen för detla har behandlats i den allmänna motiveringen i avsnitten 4.1 och 4.2.

Övriga ändringar är redaktionella.

Enligt paragrafens gällande lydelse definieras begreppet Irådsändning före begreppet rundradiosändning. Den ändrade rundradiosändningsdefi-nilionen gör del motiverat alt ändra ordningen mellan begreppen.

5§

För rätt att här i landet sända radioprogram i rundradiosändning krävs

tiUstånd av regeringen.

För rätt att här i landet sända radioprogram i irådsändning krävs tillstånd av regeringen, om sändningen sker lill bostäder och når fler än 75 bostäder.

Varie innehavare av tillstånd enligl första eller andra stycket (program­företag) avgör ensam vad som skad förekomma i sändning som förelaget anordnar med stöd av tiUståndet. Härvid skall programföretaget iaktta bestämmelserna i 6 § och 7 § andra stycket.

Ändringen iförsta stycket och den nya bestämmelsen i andra stycket har behandlats i den allmänna motiveringen i avsnitt 4.2.

De båda styckena slår fast del principiella kravet på tillstånd av myndig­het för all få sända ljudradio- och televisionsprogram till allmänheten. Det krävs tillstånd i fråga om både mndradiosändningar - varmed här avses sändningar i etern - och irådsändningar lill bosläder, under fömtsättning att trådsändningarna når fler än 75 bosläder. Tillsammans motsvarar reg­lerna vad som nu föreskrivs i paragrafens första stycke.

Sändningsrätt med stöd av denna bestämmelse och med slöd av sådana

34

avtal som nämns i 6 § har endasl de fyra företagen SVT, UR, Sveriges     Prop. 1985/86: 109 Riksradio AB och Sveriges Lokalradio AB. Dessa företag, som alltså är programföretag i radiolagens mening, är dotterbolag i en koncern med SR som moderbolag.

Gällande regler om programföretagens sändningsrält tillkom år 1978. Förarbetena till lagstiftningen (prop. 1977/78:91, bl.a. s. 162) visar att lagtexten utformats med hänsyn lill att Sveriges Radio skulle delas upp i en koncern med ett icke sändande moderbolag och med dotterbolagen som programförelag. Det framgår alt det inte var meningen atl regeringen utan riksdagens godkännande skulle kunna medge sändningsrätt ål nya pro­gramförelag eller genomföra några väsentliga förändringar i fråga om de existerande programföretagens verksamhet. Del är inle min avsikt att ändra delta förhållande genom paragrafens nya lydelse.

På grund av att begreppet rundradiosändning i radiolagen för närvarande har avseende också på trådsändningar och all programföretagen enligt sina avtal har rätt atl bedriva rundradiosändningar från "sändare" här i landet, får företagen även sända i tråd. Bestämmelsen i andra slycket säkerställer alt det också i fortsättningen kommer alt vara möjligt all ge förelagen Irådsändningsräll.

Genom atl det särskilt föreskrivs all ett programförelag kan få rätt till trådsändning, behövs det ingen motsvarighet till nuvarande medgivande om att sändningarna kan härröra från varje slag av "sändare" här i landet (dvs. både radiosändare och Irådsändare). I första och andra styckena talas det därför bara om rätt att "här i landet sända". Någon saklig ändring åsyftas inte med detla. Även den föreslagna lydelsen visar att radiolagen endast reglerar sådan verksamhet med sändning av ljudradio- och TV-pro­gram som sker från sändare i landet.

Genom bestämmelsen i andra stycket införs begreppet bostäder i radio­lagen.

Med bosläder avses vad som i vanligt språkbruk betecknas som sådana, dvs. främst lägenheter, villor och fritidsbostäder. I bostadsbegreppet inbe­grips också lägenheter i s. k. servicehus och liknande inrättningar, där människor bor varaktigt, väsentligen på samma självständiga sätt som i andra bostadslägenheter. Däremot räknas inte exempelvis sjukhus, kri­minalvårdsanslalter eller hotellrum som bosläder.

En lillfällig möblerad bostad som någon i yrkesmässig verksamhet har tillhandahållit den boende bör i allmänhet anses falla utanför begreppet bosläder i radiolagens mening även om det rör sig om en fritt belägen stuga eller en sluga i en stugby eller liknande; jfr 1 § lagen (1966:742) om hotell-och pensionatrörelse. Om det däremot rör sig om en sådan tillfällig bostad, som den boende disponerar på grund av t.ex. äganderätt eller vanlig hyresrätt, bör del anses röra sig om en bostad vid tillämpningen av radiola­gen. Detla torde också gälla vid olika former av andelsägande, då varje användare bara kan nyttja huset eller lägenheten under en begränsad tid i tagel. Sådant andelsägande kan arrangeras med hjälp av t.ex. bostads-rätlsupplålelser.

Från vad som sagts nu om bostadsbegreppels avgränsning kan man

tänka sig vissa undanlag. Studentbostäder skulle kunna sägas vara tillfäl-

35

liga möblerade bosläder som tillhandahålls i yrkesmässig verksamhet.     Prop. 1985/86: 109 Studentbostäder bör likväl anses i princip utgöra bosläder vid tillämpning­en av radiolagen efiersom de som hyr studentrum i allmänhet är bosalla där; lagen om hotell- och pensionatrörelse torde för övrigt inte gälla i fråga om studentbostäder.

Tillslåndsplikten i fråga om Irådsändningar gäller som framgår av lagtex­ten bara sändningar som når fler än 75 bostäder.

En bostad nås av en sändning om sändningen kan las emot i bostaden av var och en som har tillgång lill erforderlig mottagaruimstning. Del saknar således betydelse huruvida den som bor i lägenheten utnyttjar mollag-ningsmöjligheierna eller inte. Det saknar också betydelse om signalen är kodad eller på annat sätt förvrängd. Så snart den som sänder i ell visst nät har avhänt sig möjligheten alt i sändningsögonblicket påverka om en sändning tas emot i en ansluten bostad eller inte, får sändningen anses nå bostaden.

Del nya tredje stycket motsvarar andra stycket i paragrafens gällande lydelse. Ändringarna är av redaktionell natur.

Enligt gällande lydelse är 5 § uppdelad i sju stycken. För atl göra lagtexten mera överskådlig, har de fem sista styckena brutits ut till en särskild paragraf, 5 a §.

5a§

Radioprogram i mndradiosändning som har lagus emot i centralantennan­läggning får utan särskilt tillstånd sändas vidare till mottagare inom faslig-hel som är ansluten till anläggningen.

Om rätt alt sända ljudradioprogram i vissa lokala rundradiosändningar finns särskilda föreskrifter i närradiolagen (1982:459).

Om räll alt sända radiolidningar finns föreskrifter i lagen (1981:508) om radiolidningar.

Om räll alt sända radioprogram i lokala irådsändningar lill bosläder finns särskilda föreskrifter i lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar.

Om rätt alt från radiosändare sända vidare televisionsprogram i radio-eller trådsändning från Finland finns särskilda föreskrifter i lagen (1986:3) om rundradiosändning av finländska televisionsprogram.

Ändringarna följer av ändringarna i 1 och 5 §§. Paragrafens beteckning, 5 a §, beror på att det i lagen om radiolidningar, närradiolagen och lagen om lokala kabelsändningar föreskrivs atl 6 och 7 §§ radiolagen inle gäller för de verksamheter som regleras i resp. lag. Om förevarande paragraf kallades 6 § skulle det alltså krävas; ytteriigare lagändringar.

7,?

Radionämnden granskar om programföretags rätt på grund av tiUstånd enligl 5 § första eller andra stycket har utövats i enlighet med 6 § och avtalet mellan regeringen och företaget. Regeringen meddelar närmare bestämmelser om nämndens verksamhet.

Om det föreskrivs i avtal mellan regeringen och programförelag skall

företaget sända redogörelse för beslut av radionämnden, i vilket företaget

förklarats ha brutit mot bestämmelser i denna lag eller i avtalet mellan

regeringen och förelaget.

,,

Enligt gällande lydelse av första stycket har radionämnden till uppgift att Prop. 1985/86: 109 granska radioprogram "som förekommit i rundradiosändning". Med rund­radiosändning åsyftas både radiosändningar och trådsändningar. Den i I § föreslagna definitionen av begreppet rundradiosändning omfattar däremot inle trådsändningar. Genom den föreslagna lydelsen av förevarande stycke klargörs emellertid atl radionämndens granskningsbefogenhet även i fort­sättningen omfattar sådana Irådsända program som ett programföretag sänder med stöd av sill tillstånd.

Radionämndens uppgifter anges, förutom i den aktuella bestämmelsen, i 2 § första slycket förordningen (1978:482) med instruktion för radionämn­den. Där heter det all nämnden genom eflerhandsgranskning övervakar atl de företag, som enligt 5 § första stycket radiolagen har rätt att sända radioprogram i rundradiosändning från sändare här i landet (programföre­tag), utövar denna rätt i överensstämmelse med 6 § radiolagen och de närmare bestämmelser om programverksamheten som har tagits in i avtal mellan regeringen och företagel.

Den föreslagna lydelsen av förevarande stycke ansluter i sak lill nyss­nämnda bestämmelse. Genom ändringen utsägs det tydligt i lagen all radionämndens granskningsbefogenhel inle endast omfattar innehållet i sända program utan också kan avse frågan huruvida frånvaron av program av viss art är förenlig med bestämmelserna i 6 § och programföretagets avtal med staten.

Ändringarna i andra stycket är redaktionella.

8§

Myndigheter och andra allmänna organ får inte i förväg granska eller föreskriva förhandsgranskning av radiosändningars innehåll och ej heller förbjuda en radiosändning på grund av dess innehåll. Detsamma gäller i fråga om Irådsändningar.

Ifråga om trådsändningar för offentlig förevisning av filmer och video­gram gäller dock sådant förbud som avses iförsta stycket endast om

1.      sändningen är en vidaresändning av en rundradiosändning eller av en

sändning från en satelUt i fast trafik eller

2.      sändningen är en egensändning som också sker till bostäder med stöd

av tillstånd enligl 5 § andra stycket eller i enlighet med bestämmelserna i

lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar.

Med vidaresändning och egensändning förslås i denna paragraf det­samma som i lagen om lokala kabelsändningar.

Bestämmelserna i första och andra styckena hindrar inte förhands­granskning eller sändningsförbud i fråga om bild som återger Sverige eller del därav och som innehåller upplysning av betydelse för rikels försvar.

I fråga om andra trådsändningar för offentlig förevisning avfdmer och videogram än sådana som avses i andra slycket gäller föreskrifterna i förordningen (1959:348) med särskilda bestämmelser om biografföreställ­ningar m.m.

I paragrafen fastslås att del allmänna inle får ingripa med censurålgärder i fråga om ljudradio- och TV-verksamhelen.

Såvitt gäller filmer och videogram som trådsänds för offentlig förevis­ning är paragrafen en direkt "spegelbild" av de ändringar som föreslås i

I § biogralTörordningen. Det förslaget har behandlats ulföriigt i den all-     Prop. 1985/86: 109 manna motiveringen i avsnitt 4.3.

Av det nya andra stycket framgår all det även i fortsättningen kommer atl gälla censurförbud i fyra situationer i fråga om trådsändning för offent­lig förevisning av filmer och videogram. De två första fallen avser att trådsändningen är en vidaresändning, dvs. en samtidig och oförändrad åtemtsändning av en annan sändning. Vidaresändningen kan gälla anting­en en mndradiosändning eller en sändning från en satellit i fast trafik.

Vad som är mndradiosändning anges i 1 § radiolagen. De rundradio­sända TV-program som i dag kan vidaresändas i tråd är - förutom de båda svenska TV-kanalerna - de danska, finländska och norska programmen.

Inom något år torde emellertid de första s. k. direklsändande satelliterna avsedda för Västeuropa komma all sändas upp. TV-signalerna från en sådan satellit är också alt anse som rundradiosändning i radiolagens me­ning. Trädbunden vidaresändning i offentlig miljö av en sådan rundradio­sändning kommer alltså att även i fortsättningen läckas av censurförbudet.

Det andra slaget av satellitsändningar av TV-program är sändningarna från satelliter i fast irafik, s.k. fixed salellite service. I satellilledel är det här fråga om en sluten transport av signaler mellan bestämda marksta­tioner; satelliten eUer satelliterna tjänstgör endasl som mellanliggande "speglar" eller förstärkare. Signalerna i den fasta satellittrafiken är av­sedda all las emot direkt endasl av dessa mottagarstationer. Sändningarna från en sådan satellit är inte rundra.diosändningar enligl rädiolagen.

Den i vårt land inledda kabel-TV-verksamheten gäller i allt väsentligt vidaresändning av utiändska program som distribueras inom ramen för den fasta satellittrafiken.

Genom förslaget kommer det även i fortsättningen att gälla censurförbud i fråga om filmer och videogram som trådsänds i offentlig miljö, om Irådsändningen är en vidaresändning från en satellit i fast trafik.

Den koppling som enligl förslaget sker mellan censuren på video- och Irådsändningsområdet och radiolagens censurförbud gör det motiverat atl i fjärde stycket hänvisa lill biografförordningens regler.

Förslaget till lag om ändring i föroriJlningen (1959:348) med särskUda bestämmelser om biografTörestäilningar m. m.

1 §

I fråga om offentlig förevisning av biograffilm (biografföreställning) och offentlig förevisning av videogram skall, utöver vad eljest finnes föreskri­vet, gälla vad nedan stadgas.

Denna förordning gäUer dock inte i fråga om radiosändning. Den gäller inle heller ifråga om trådsändning, om

1. sändningen är en vidaresändiung av en rundradiosändning eller av

en sändning från en satellit i fast trafik eller

2. sändningen är en egensändning som också sker tiU bostäder med

stöd av tillstånd enligt 5 § andra stycket radiolagen (1966:755) eller i

enlighet med bestämmelserna i lagen (1985:677) om lokala kabelsändning­

ar.

I förordningen förstås med radiosändning, rundradiosändning och tråd-

38

sändning detsamma som i radiolagen. Med vidaresändning och egensänd-     Prop. 1985/86: 109 ning förslås delsamma som i lagen om lokala kabelsändningar.

Vad som i förordningen föreskrivs om biografföreställning skall också gälla offentlig förevisning av videogram. Vad som föreskrivs om film skall, med undantag av bestämmelserna i 6 § 1 mom. andra slycket 2 och 3 saml 3 mom., också gälla videogram.

Förslaget har behandlats ulföriigt i avsnitt 4.3 i den allmänna motivering­en.

Som framhållits i specialmotiveringen lill förslaget till ändring i 8 § radiolagen är ändringen i den paragrafen en direkt "spegelbild" av det nu aktuella förslaget. Beträffande ullrycken i andra slycket 1 hänvisas därför till vad som sagts i anslutning lill 8 § radiolagen.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1981:485) om förbud mot spridning av flimer och videogram med våldsinslag.

4§

Denna lag gäller inte

1.

offentliga förevisningar av biograffilm eller videogram som omfattas av kravet på förhandsgranskning i förordningen (1959:348) med särskilda bestämmelser om biografföreställningar m. m.,

2.

sändningar av televisionsprogram som sker med stöd av tillstånd enligt 5 § första eller andra stycket radiolagen (1966:755), med slöd av 5a § första stycket radiolagen eller med stöd av tillstånd enligl lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar.

Ändringen i punkt 1 har skett för all tydligare uttrycka vad som gäller för närvarande. Ändringarna i punkt 2 är redaktionella.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar

I §

I denna lag finns föreskrifter om lokala trådsändningar av radioprogram

som når fier än 75 boslåder (lokala kabelsändningar).

Ändringarna har behandlats i avsnitt 4.2 i den allmänna motiveringen. Beträffande begreppet bosläder hänvisas lill specialmotiveringen lill ändringen i 5 § radiolagen.

7 Hemställan

Jag hemställer all lagrådels yttrande inhämtas över lagförslagen.

8 Beslut

Regeringen beslutar i enlighet med föredragandens hemställan.

39

Utdrag

Prop. 1985/86: 109

LAGRÅDET

PROTOKOLL

vid sammanträde 1986-02-20

Närvarande: juslilierädet Knulsson, f.d.justitierådet Sterzel, regeringsrå­det Toltie.

Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 13 februari 1986 har regeringen på hemställan av statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrå­dets yttrande över förslag till

1.

lag om ändring i radiolagen (1966:755),

2.

lag om ändring i förordningen (1959: 348) med särskilda bestämmelser om biografförestäUningar m. m.,

3.

lag om ändring i radioansvarighetslagen (1966:756),

4.

lag om ändring i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar,

5.lag om ändring i lagen (1981:485) om förbud mot spridning av filmer och videogram med våldsinslag,

6.

lag om ändring i lagen (1981:508) om radiolidningar,

7.

lag om ändring i närradiolagen (1982:459),

8.  lag om ändring i lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar.

Förslagen har inför lagrådet föredragils av hovrättsassessorn Britt-

Marie Blanck.

Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet: Lagrådet lämnar förslagen utan erinran.

40

Utbildningsdepartementet

Prop-1985/86: io9

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 mars 1986

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Lund­kvist,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], An­dersson, Bodslröm,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R. Carisson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ändringar i radiolagen m.m. 

Anmälan av lagrådets yttrande

Föredraganden anmäler lagrådels yttrande' över förslag till

1.

lag om ändring i radiolagen (1966:755),

2.

lag om ändring i förordningen (1959:348) med särskilda bestämmelser om biografföreställningar m. m.,

3.

lag om ändring i radioansvarighelslagen (1966:756),

4.

lag om ändring i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupplagningar,

5.

lag om ändring i lagen (1981:485) om förbud mot spridning av filmer och videogram med våldsinslag,

6.

lag om ändring i lagen (1981:508) om radiotidningar,

7.

lag om ändring i närradiolagen (1982:459),

8.   lag om ändring i lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar.

Föredraganden upplyser all lagrådet har lämnai lagförslagen ulan erin­

ran.

Mitt förslag lill ändring av begreppet rundradiosändning (avsnitt 4.2 i lagrådsremissen) kräver en följdändring i 18 § lolterilagen (1982: 1011). Inom utbildningsdepartementet har därför, utöver de i lagrådsremissen anmälda lagförslagen 1-8, upprättats förslag till lag om ändring i lotlerila­gen. Lagförslaget rör i och för sig sådant ämne som avses i 8 kap. 18 § andra stycket regeringsformen. Enligl min mening är dock frågan av så enkel beskaffenhet alt yttrande från lagrådet inle behöver inhämtas.

Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde den 13 februari 1986.

41

Hemställan

Prop. 1985/86: 109

Med hänvisning lill vad jag har anfört hemställer jag all regeringen föreslår riksdagen

dels att, efler vissa redaktionella ändringar, anta de av lagrådet granska­de förslagen till

1.

lag om ändring i radiolagen (1966:755),

2.

lag om ändring i förordningen (1959:348) med särskilda be­stämmelser om biografföreställningar m. m.,

3.

lag om ändring i radioansvarighetslagen (1966:756),

4.

lag om ändring i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupplagningar,

5.

lag om ändring i lagen (1981:485) om förbud mot spridning av filmer och videogram med våldsinslag,

6.

lag om ändring i lagen (1981:508) om radiotidningar,

7.

lag om ändring i närradiolagen (1982:459),

8.

lag om ändring i lagen (1985:677) om lokala kabelsändningar, dels att anta det lill delta protokoll fogade förslaget till

9.

lag om ändring i lotterilagen (1982: 1011).

Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar atl genom proposition föreslå riksdagen; atl anta de förslag som föredraganden har lagt fram.

42

Bilaga I    Prop. 1985/86: 109

UTBILDNINGS­DEPARTEMENTET

KABELS

Ä

NDNINGARNA OCH VIDEOCENSUREN

Delbetänkande av radiolagsutredningen

Ds U 1985:12

43

Prop. 1985/86:109 Till statsr

å

det Bengt G

ö

ransson

Genom beslut den 15 maj 1985 bemyndigade regeringen det statsr

å

d som har till uppgift att f

ö

redra 

ä

rery3en r

ö

rande rundradioverksam­het att tillkalla en s

ä

rskild utredare f

ö

r att se 

ö

ver den radio­r

ä

ttsliga lagstiftningen.

Med st

ö

d av detta bemyndigande f

ö

rordnades samma dag till s

ä

rskild utredare lagmannen Jan Pennl

ö

v.

Att som experter bitr

ä

da utreSaren f

ö

rordnades samma dag hovr

ä

tts­assessorn Britt-Marie Blanck, utbildningsdepartementet, byr

å

direk­t

ö

ren Rolf Jaensson, televerket, departementssekreteraren Lars Mar

é

n, utbildningsdepartementet och hovr

ä

ttsassessorn Bertil[REDACTED_EFTERNAMN], justitiedepartementet.

Till sekreterare f

ö

rordnades saina dag hovr

ä

ttsassessorn Tor[REDACTED_EFTERNAMN].

tJtredningen arbetar under namnet radiolagsutredningen.

Utredningen, som i enlighet 

miå 

vad som uttalats i direktiven har behandlat vissa fr

å

gor med f

ö

irtur, f

å

r h

ä

rmed 

ö

verl

ä

mna delbet

ä

nkandet Kabels

ä

ndningajrna och videocensuren.

Experterna h

«

ir deltagit i utairbetandet av bet

ä

nkandet i dess helhet och f

ö

rklarat att de inte har n

å

gra inv

ä

ndningar mot f

ö

rslagen.

44

Prop. 1985/86:109

Samr

å

d har skett med den s

ä

rskilde utredaren (UD 1985:01) f

ö

r att se 

ö

ver inriktningen av och oirganisationen f

ö

r Sveriges Radios utlands­program.

Stockholm i oktober 1985

Jan Pennl

ö

v

/Tor[REDACTED_EFTERNAMN]

45

Prop. 1985/86:109 

SAMMANFATTNING

Bakgrund

I radior

ä

ttsutredningens betiinkande (SOU 1981:19) 

Ö

versyn av radio­lagen och massmediekcmmitt

é

ni! bet

ä

nkande (SGU 1984:65) Via satellit och kabel har det f

ö

reslagits; att tr

å

ds

ä

ndningar av radio- och TV-program till allm

ä

nheten som tas emot i andra lokaler 

ä

n bost

ä

der generellt skall f

å

 bedrivas fritt. Utredningsf

ö

rslagen har bl.a. syftat till att tillgodose 

ö

nskem

å

l om att kunna direkts

ä

nda fr

å

n t.ex. idrottsevenemang eller gudstj

ä

nster till s

ä

rskilda lokaler p

å 

andra orter.

N

ä

r regeringen i v

å

ras tog st

ä

llning till massmediekommitt

é

ns bet

ä

nkande var den emellertid inte beredd att f

ö

rorda ett omedelbart genomf

ö

rande av det aktuella f

ö

rslaget. Anledningen var att den i en strax innan framlagd proposition (prop. 1984/85:116) hade f

ö

reslagit att f

ö

reskrifterna om censur av biograffilm i f

ö

rordningen (1959:348) med s

ä

rskilda best

ä

nmelser om biograff

ö

rest

ä

llningar m.m., den s.k. biograff

ö

rordningen, ocks

å 

skulle g

ä

lla videogram f

ö

r offentlig f

ö

revisning. Mot denna bakgrund ans

å

gs det att fr

å

gaji om gr

ä

nsdragningen mellan fria och tillst

å

ndspliktiga tr

å

ds

ä

ndningar borde bli f

ö

rem

å

l f

ö

r ytterligare 

ö

verv

ä

ganden.

Den f

ö

reslagna videocensuren .ins

å

gs ocks

å

 motivera s

ä

rskild utredning i vissa andra h

ä

rse

ä

r n

ä

mligen p

å

 s

ä

tt och vis detscnmia som att bedriva tr

å

ds

ä

ndning i den mening som radiolagen (1966:755) anv

ä

nder detta begrepp. Och i fr

å

ga om tr

å

ds

ä

ndningar g

ä

ller enligt 8 

§

 radiolagen att myndigheter och andra alLi

ä

nnct organ 

ä

r f

ö

rbjiK3na att ingripa med f

ö

rhandsgranskning eller s

ä

ndningsf

ö

rbod. Det har d

ä

rf

ö

r ansetts att ocks

å

 f

ö

rh

å

llandet mellan videocensuren samt tr

å

ds

ä

ndningsbegreppet och censurf

ö

rbudet i radiolagen borde omfattas av mitt utredningsctdrag.

Detta bet

ä

nkande 

ä

gnas i huvudsak 

å

t de tv

å

 n

ä

mnda fr

å

gorna.

46

Prop. 1985/86:109 F

ö

rslag

Videocensuren, tr

å

ds

ä

ndningarna och radiolagens censurf

ö

rbud

Detta

ä

mne behandlas i kap. 3. Efter att ha g

å

tt igenom inneb

ö

rden av begreppet tr

å

ds

ä

ndning, g

ö

r jag bed

ö

mningen att ett videogram kan 

å

terges offentligt genom tr

å

ds

ä

ndning och att radiolagens censur f

ö

r bud h

ä

rigenom kan hindra att den f

ö

reslagna videocensuren blir effektiv. Om det inf

ö

rs censur av videogram f

ö

r offentlig f

ö

revisning, b

ö

r denna censur inte kunna kringg

å

s genom att det h

ä

vdas att ett visst videogram 

å

terges genom tr

å

ds

ä

ndning. Jag unders

ö

ker ett par olika m

ö

jligheter att l

ö

sa detta problem. Den slutsats som jag drar 

ä

r att man inte kan laborera med begreppet tr

å

ds

ä

ndning p

å

 ett s

å

dant s

ä

tt att all s

å

dan videoanv

ä

ndning som f

å

r anses vara 

å

syftad i prop. 1984/85:116 kommer att falla utanf

ö

r radiolagens regler. Den framkomliga v

ä

gen finner jag i st

ä

llet vara att radiolagens censurf

ö

rbud inskr

ä

nks n

ä

r det g

ä

ller tr

å

ds

ä

ndningarna och att best

ä

mmelserna i biograff

ö

rordningen utvidgas till att ocks

å

 g

ä

lla vissa tr

å

ds

ä

ndningar.

De tr

å

ds

ä

ndningar som jag anser att biograff

ö

rordningen i princip b

ö

r omfatta f

ö

r att en videocensur enligt f

ö

rslaget i prop. 1984/85:116 skall bli verkningsfull, 

ä

r s

å

dana s

ä

ndningar som g

ä

ller offentJ.ig f

ö

revisning av filmer och videogram.

Uttrycket "offentlig f

ö

revisning" f

ö

rekomner redan i biograff

ö

rord­ningen. D

ä

rmed torde avses att f

ö

revisningen sker vid en s

å

dan allm

ä

n samnankomst som avses i lagen (1956:618) om allm

ä

nna sammankomster eller en s

å

dan offentlig tillst

ä

llning som avses i allm

ä

nna ordningsstadgan (1956:617). 

Å

tskilliga tr

å

ds

ä

ndningar i offentlig milj

ö

, s

å

som s

ä

ndningar f

ö

r visning i skyltf

ö

nster, inne i varuhus eller p

å

restauranger, kommer d

ä

rmed inte att ber

ö

ras av den t

ä

nkta utvidgningen av censuromr

å

det. S

ä

ndningar f

ö

r visning i privata milj

ö

er, t.ex. bost

ä

der, komner givetvis inte att omfattas av den ifr

å

gasattia lag

ä

ndringen.

47

Prop. 1985/86:109

Censuren avses vidare endast g

ä

lla "filmer och videogram" som tr

å

d­s

ä

nds, dvs. upptagningar. Det skall s

å

ledes inte vara m

ö

jligt att anordna censur vid tr

å

dkxmden direkts

ä

ndning av program, dvs. s

ä

nd­ning av n

å

got som utspelar sig i sj

ä

lva s

ä

ndnings

ö

gonblicket, t.ex. sportevenemang och gudstj

ä

nster.

Fr

å

n den pricipiella utvidgningen av censuren till filmer och videogram som tr

å

ds

ä

nds f

ö

r offentlig f

ö

revisning f

ö

resl

å

s vidare undantag i fyra h

ä

nseenden:

F

ö

r det f

ö

rsta menar jag att censur inte b

ö

r g

ä

lla om tr

å

ds

ä

ndningen

ä

r en vidares.

ä

ndning av en rundradios

ä

ndning.

F

ö

r det arv3ra b

ö

r censur inte g

ä

lla om tr

å

ds

ä

ndningen 

ä

r en vidare­s

ä

ndning av en s

ä

ndning fr

å

n en satellit i fast trafik.

F

ö

r det tredje b

ö

r censur inte g

ä

lla

oti tr

å

ds

ä

ndningen

ä

r en s.k. eget

ä

ndning som ocks

å

sker till bost

ä

der i enlighet med best

ä

nroel-serna i lagen (1985:677) cm lokala kabels

ä

ndningar.

F

ö

r det fj

ä

rde b

ö

r censur inte g

ä

lla om tr

å

ds

ä

ndningen 

ä

r en egen­s

ä

ndning som ocks

å

 sker till bost

ä

der med st

ö

d av tillst

å

nd enligt radiolagen.

De ir\skr

ä

nkningar som jag f

ö

resl

å

r i radiolagens censurf

ö

rbud an­sluter helt till den f

ö

resla

ä

ndringen i biograff

ö

rordningen. Jag vill s

å

ledes inskr

ä

nka a;nsurf

ö

rbudet endast i fr

å

ga om tr

å

d­s

ä

ndningarna och bara s

å

 l

å

ngt som motiveras av mitt f

ö

rslag till 

ä

ndring i biograff

ö

rordningen f

ö

r att videocensurf

ö

rslaget i prop. 1984/85:116 skall kunna bli verkningsfullt.

Fria och tillsti

å

ndspliktiga ur

å

ds

ä

ndningar

Denna fr

å

ga behandlas i kap. 4. Genom f

ö

rslaget i kap. 3 anser jag att jag p

å

 det hela taget hai: tillgodosett de inv

ä

ndningar som ledde till att det i v

å

ras inte ans

å

gs m

ö

jligt att sl

ä

ppa kravet p

å 

tillst

å

nd f

ö

r tr

å

ds

ä

ndningar till andra lokeder 

ä

n bost

ä

der.

48

Prop. 1985/86:109

Jag diskuterar emellertid h

ä

r s

ä

rskillt vidares

ä

rvSning av komnunikationssatellitdistribuerade filmer och videogram och de sv

å

righeter som f

ö

religger att st

ä

lla krav p

å

 inneh

å

llet n

ä

r den distributionsformen anv

ä

nds. Med h

ä

nsyn till dagens situation p

å

kommunikationssatellitcmr

å

det kommer jag dock fram till att man inte b

ö

r g

ö

ra skillnad i tillst

å

ndsh

ä

nseende mellan h

ä

r aktuella s

ä

ndningar och 

anåra

tr

å

ds

ä

ndningar i offentlig milj

ö

.

Jag f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att man - som radior

ä

ttsutredningen och massmediekcmmitt

é

n ville - helt avskaffar tillst

å

ndstv

å

nget f

ö

r tr

å

ds

ä

ndningar till andra lokaler 

ä

n bost

ä

der.

Fr.o.m. den 1 januari 1986 Konner tr

å

ds

ä

ndningar till bost

ä

der, bortsett fr

å

n vidares

ä

ndning av rimdradios

ä

ndningar, att omfattas av koncessionssystenet i lagen (1985:677) om lokala kabels

ä

ndningar, om s

ä

ndningarna 1) n

å

r fler 

ä

n cirka 50 bost

ä

der och 2) 

ä

r att anse som rundradios

ä

ndningar enligt radiolagen.

F

ö

r att f

ö

renkla den indre gr

ä

nsen f

ö

r tillst

å

ndsplikten f

ö

resl

å

r jag att nan enbart l

å

ter denna anknyta till att det 

ä

r fr

å

ga om s

ä

ndningar som n

ä

r "fler 

ä

n etthundra" bost

ä

der. Krav p

å

 tillst

å

nd skall allts

å

 endast g

ä

lla under f

ö

ruts

ä

ttning att en s

ä

ndning n

å

r fler 

ä

n 100 bost

ä

der. 

Ä

r 

å

 andra sidan denna f

ö

ruts

ä

ttning uppfylld, skall tillst

å

nd alltid kr

ä

vas.

Lagtekniskt inneb

ä

r mina f

ö

rslag i den h

ä

r delen att tr

å

ds

ä

ndningarna helt avf

ö

rs fr

å

n begreppet ruiv

ä

radios

ä

ndning i r

ä

diolagen. Begreppet rundradios

ä

ndning f

ö

resl

å

s allts

å

 i forts

ä

ttningen e

«ä

ast g

ä

lla en viss form av radios

ä

ndningar.

Ö

vrigt

I kap. 5 diskuterar jag vissa konsekvenser av de framlagda f

ö

rslagen i fr

å

ga om det upphovsr

ä

ttsliga skyddet och radiotidningar f

ö

r synskadade.

49

4   Riksdagen 1985186. I saml. Nr 109

Prop. 1985/86:109

F

Ö

RFATTNINGSF

Ö

RSLAG

1      F

ö

rslag till

Lag om 

ä

ndring i  radiolagen  (1966:755)

Härigenom föreskrivs i fråga om radiolagen (1966:755)

dels att 1,  5-8 och 10 

§§

 skcill  ha nedan angivna lydelse,

dels att i  lagen skall   inf

ö

ras en ny paragraf, 5 a 

§

, av nedan an­givna lydelse.

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

   1  

§

I denna lag förstås med

radios

ä

ndning: ljud, bild eller annat medde­lande som s

ä

nds med hj

ä

lp av elektromagnetiska v

å

gor vilkas frekvenser ro l

ä

gre 

ä

n 3 000 gigahertz och vilka utbreda sig i  rymden utan s

ä

rskilt anordnad ledare,

radios

ä

ndni  ng  : ljud, bild eller annat medde­lande som s

ä

nds med hj

ä

lp av elektromagnetiska v

å

gor vilkas frekvenser 

ä£

 l

ä

gre 

ä

n 3 000 gigahertz och vilka utbreder sig i  rymden utan s

ä

rskilt anordnad ledare,

1    Omtryckt 1972:240.

50

Prop. 1985/86:109

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

tr

å

ds

ä

ndning: ljud, bild eller annat medde­lande som s

ä

nds med hj

ä

lp av elektromagnetiska v

å

gor vilka 

ä

ro bundna vid s

ä

rskilt anord­nad ledare.

rundradios

ä

nd­ning:  radios

ä

ndning som 

ä

r avsedd att tas emot direkt av allm

ä

nheten, om s

ä

ndningen inte 

ä

r avsedd endast f

ö

r en sluten krets, vars medlemmar 

ä£ 

f

ö

renade genom en p

å

taglig ge­menskap av annat slag 

ä

n ett gemensamt intresse att lyssna p

å

 eller se s

ä

ndningen.

rundradios

ä

nd­ning:  radios

ä

ndning el­ler tr

å

ds

ä

ndning som 

ä

r avsedd att mottagas direkt av allm

ä

n­heten, om s

ä

ndningen icke 

ä

r avsedd endast f

ö

r en sluten krets, vars medlemmar 

ä£

0 f

ö

r­enade genom en p

å

taglig gemen­skap av annat slag 

ä

n ett gemen-sant intresse att lyssna p

å

el­ler se s

ä

ndningen.

tr

å

ds

ä

ndning : ljud, bild eller annat medde­lande som s

ä

nds med hj

ä

lp av elektromagnetiska v

å

gor vilka 

ä

r bundna vid s

ä

rskilt anord­nad ledare.

s

ä

ndare:  anordning f

ö

r radios

ä

ndning (radios

ä

ndare) eller tr

å

ds

ä

ndning (tr

å

ds

ä

ndare),

mottagare:  anordning f

ö

r mottagning av radios

ä

ndning el­ler tr

å

ds

ä

ndning,

radioprogram: radios

ä

ndnings eller tr

å

ds

ä

ndnings inne­h

å

ll, om detta best

å

r av annat 

ä

n, utom angivande av namn eller k

ä

l­la, enkla meddelanden om tid, v

ä

derlek, nyheter eller dylikt.

51

Prop. 1985/86:109

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

5

§

De f

ö

retag som regeringen be­st

ä

mmer (programf

ö

retag) ha r

ä

tt att s

ä

nda radioprogram i rundradios

ä

ndning fr

å

n s

ä

ndare h

ä

r i landet.

F

ö

r r

ä

tt att h

ä

r i landet s

ä

nda radioprogram i rundradios

ä

ndning kr

ä

vs tillst

å

nd av regeringen.

F

ö

r r

ä

tt att h

ä

r i landet s

ä

nda radioprogram fr

å

n tr

å

ds

ä

ndare kr

ä

vs tillst

å

nd av regeringen om programmen n

å

r fler 

ä

n etthundra bost

ä

der.

Varje programf

ö

retag avg

ö

r en­samt vilka radioprogram som skola f

ö

rekomma i rundradio­s

ä

ndning som f

ö

retaget anord­nar. H

ä

rvid skall programf

ö

re­taget iakttaga best

ä

mmelserna i 6 

§

 och 7 

§

 andra stycket.

Varje innehavare av s

ä

ndnings­r

ä

tt med st

ö

d av f

ö

rsta eller andra stycket (programf

ö

retag) avg

ö

r ensam vad som skall f

ö

re­komma i s

ä

ndning som f

ö

retaget anordnar. H

ä

rvid skall program­f

ö

retaget iaktta best

ä

mmelserna i 6 

§

 och 7 

§

 andra stycket.

Radioprogram i rundradios

ä

nd­ning som har upptagits tr

å

d­l

ö

st p

å

 centralantennanl

ä

gg­ning f

å

r utan s

ä

rskilt till-

5 a §

Radioprogram i  rundradios

ä

nd­ning som har tagits emot i cen­tralantennanl

ä

ggning f

å

r utan s

ä

rskilt tillst

å

nd s

ä

ndas vidare

2    Senaste lydelse 1985:676.

52

Prop. 1985/86:109

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

st

å

nd s

ä

ndas vidare till motta­gare inom fastighet som 

ä

r an­sluten till  anl

ä

ggningen.

till mottagare inom fastighet som 

ä

r ansluten till anl

ä

ggning­en.

Om r

ä

tt att s

ä

nda ljudradiopro­gram i vissa lokala rundradio­s

ä

ndningar fr

å

n radios

ä

ndare finns s

ä

rskilda f

ö

reskrifter i n

ä

rradiolagen (1982:459).

Om r

ä

tt att s

ä

nda ljudradiopro­gram i  vissa lokala rundradio­s

ä

ndningar finns s

ä

rskilda f

ö

re­skrifter i  n

ä

rradiolagen (1982:459),

Om r

ä

tt att s

ä

nda radiotidningar finns f

ö

reskrifter i  lagen (1981:508) om radiotidningar.

Om r

ä

tt att s

ä

nda program i  lo­kala  rundradios

ä

ndningar fr

å

n tr

å

ds

ä

ndare finns s

ä

rskilda f

ö­

reskrifter i  lagen  (1985:677) om lokala kabels

ä

ndningar.

Om r

ä

tt att s

ä

nda radioprogram i lokala tr

å

ds

ä

ndningar till  bost

ä­

der finns s

ä

rskilda f

ö

reskrifter i  lagen  (1985:677) om lokala ka-bels

ä

ndninaar.

6

§

-

Programf

ö

retags r

ä

tt enligt 5 

§

 f

ö

rsta och andra styckena skall  ut

ö

vas opartiskt och sak­ligt.  D

ä

rvid skall  beaktas att en vidstr

ä

ckt yttrandefrihet och informationsfrihet skall r

å

da i  rundradion.

Programf

ö

retags r

ä

tt enligt 5 

§ 

skall  ut

ö

vas opartiskt och sak­ligt. D

ä

rvid skall  beaktas att en vidstr

ä

ckt yttrandefrihet och informationsfrihet skall  r

å

da i ljudradion och televisionen.

3   Senaste lydelse 1978:476.

53

Prop. 1985/86:109

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

Programf

ö

retag skall i programverksamheten h

ä

vda det demokratiska statsskickets grundid

é

er samt principen om alla m

ä

nniskors lika v

ä

rde och den enskilda m

ä

nniskans frihet och v

ä

rdighet.

F

ö

r programf

ö

retag skall i 

ö

v­rigt g

ä

lla vad som f

ö

reskrives i avtal mellan regeringen och f

ö

retaget. I s

å

dant avtal f

å

r som villkor fijr r

ä

tt att s

ä

n­da radioprogram enligt 5 

§ 

f

ö

rsta stycket intagas

F

ö

r programf

ö

retag skall i 

ö

v­rigt g

ä

lla vad som f

ö

reskrivs i avtal mellan regeringen och f

ö

retaget. I s

å

dant avtal f

å

r som villkor f

ö

r r

ä

tt att s

ä

nda radioprogram enligt 5 

§

 tas in

1.

f

ö

reskrift om skyldighet i

ä

tt s

ä

nda beriktigande och genm

ä

le,

2.

f

ö

reskrift om skydd f

ö

r enskilds privatliv,

3.

f

ö

reskrift om f

ö

rbud mot kommersiell reklam eller mot program som bekostas av annan 

ä

n programf

ö

retag,

4.

f

ö

reskrift om skyldighet att p

å

 beg

ä

ran av myndighet s

ä

nda med­ delande till allm

ä

nheten, och

5.

f

ö

reskrift om skyldighet att s

ä

nda redog

ö

relse som avses i 7 

§ 

andra stycket.

7

§

'*

F

ö

r granskning av radioprogram som f

ö

rekommit i rundradios

ä

nd-

F

ö

r granskning av att program­f

ö

retags r

ä

tt enligt 5 

§

 har ut-

4    Senaste lydelse 1978:476.

54

Prop. 1985/86:109

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

ning finnes radion

ä

mnden. Rege­ringen meddelar n

ä

rmare be­st

ä

mmelser om n

ä

mndens verk­samhet.

ö

vats i enlighet med 6 

§

och av­talet mellan regeringen och f

ö­

retaget finns radion

ä

mnden. Re­geringen meddelar n

ä

rmare be­st

ä

mmelser om n

ä

mndens verksam­het.

Om det f

ö

reskrives i avtalet mellan regeringen och program­f

ö

retag skall programf

ö

retaget s

ä

nda redog

ö

relse f

ö

r beslut av radion

ä

mnden, vari programf

ö

re­taget f

ö

rklarats ha brutit mot best

ä

mmelser i denna lag eller i avtalet mellan regeringen och programf

ö

retaget.

Om det f

ö

reskrivs i avtalet mellan regeringen och program­f

ö

retag skall f

ö

retaget s

ä

nda redog

ö

relse f

ö

r beslut av ra­dion

ä

mnden, i vilket f

ö

retaget f

ö

rklarats ha brutit mot be­st

ä

mmelser i denna lag eller i avtalet mellan regeringen och f

ö

retaget.

8 

§

Myndighet eller annat allm

ä

nt organ f

å

r ej i  f

ö

rv

ä

g granska eller f

ö

reskriva f

ö

rhandsgransk­ning av radioprogram och ej hel­ler f

ö

rbjuda radios

ä

ndning el­ler tr

å

ds

ä

ndning p

å

grund av dess inneh

å

ll.

Myndigheter och andra allm

ä

nna organ f

å

r inte i  f

ö

rv

ä

g granska eller f

ö

reskriva f

ö

rhandsgransk­ning av radios

ä

ndningars inneh

å

ll och ej heller f

ö

rbjuda en radio-s

ä

ndninc p

å

grund av dess inne­h

å

ll.  Detsamma g

ä

ller i  fr

å

ga om tr

ä

ds

ä

ndningar.

I fr

å

ga om tr

å

ds

ä

ndningar f

ö

r of­fentlig f

ö

revisning av filmer och videogram g

ä

ller dock s

å

dant f

ö

r-

55

Prop. 1985/86:109

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

bud som avses i f

ö

rsta stycket endast om

1.

s

ä

ndningen

ä

r en vidares

ä

ndning av en rundradios

ä

ndning eller av en s

ä

ndning fr

å

n en satellit i fast trafik eller

2.

s

ä

ndningen

ä

r en egens

ä

ndning som ocks

å

sker till bost

ä

der med st

ö

d av tillst

å

nd enligt 5 

§

 andra stycket eller i enlighet med be­st

ä

mmelserna i lagen (1985:677) om lokala kabels

ä

ndningar.

Med vidares

ä

ndning och egens

ä

nd­ning f

ö

rst

å

s i denna paragraf detsamma som i lagen om lokala kabels

ä

ndningar.

Best

ä

mmelserna i f

ö

rsta styck­et hindra ej f

ö

rhandsgranskning eller s

ä

ndningsf

ö

rbud i fr

å

ga om bild som 

å

terger Sverige el­ler del d

ä

rav och som inneh

å

l­ler upplysning av betydelse f

ö

r rikets f

ö

rsvar.

Best

ä

mmelserna i f

ö

rsta och andra styckena hindrar inte f

ö

rhands-granskning eller s

ä

ndningsf

ö

rbud i fr

å

ga om bild som 

å

terger Sve­rige eller del d

ä

rav och som inne­h

å

ller upplysning av betydelse f

ö

r rikets f

ö

rsvar.

I fr

å

ga om andra tr

å

ds

ä

ndningar f

ö

r offentlig f

ö

revisning av filmer och videogram 

ä

n s

å

dana

56

Prop. 1985/86:109

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

som avses i andra stycket g

ä

l­ler f

ö

reskrifterna i f

ö

rordning­en (1959:348) med s

ä

rskilda be-st

ä

mmelser om biograff

ö

rest

ä

ll-ningar m. m.

10

§

5

Till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i       Till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst ett 

å

r d

ö

mes den som       h

ö

gst ett 

å

r d

ö

ms den som

1.

innehar eller anv

ä

nder radios

ä

ndare utan att ha tillst

å

nd enligt 2 

§

 f

ö

rsta stycket eller anv

ä

nder radios

ä

ndare i strid mot villkor som f

ö

reskrivits vid meddelande av s

å

dant tillst

å

nd,

2.

innehar ofullst

ä

ndig radios

ä

ndare eller byggsats f

ö

r tillverk­ning av radios

ä

ndare utan att ha erh

å

llit tillst

å

nd enligt 2 

§ 

f

ö

rsta stycket,

3.

upps

å

tligen eller av oaktsamhet 

ö

verl

å

ter eller uppl

å

ter radio­s

ä

ndare, ofullst

ä

ndig radios

ä

ndare eller byggsats f

ö

r tillverkning av radios

ä

ndare i strid mot best

ä

mmelserna i 2 

§

 tredje stycket,

4.  s

ä

nder radioprogram i rund-    4. s

ä

nder radioprogram utan att

radios

ä

ndning utan att inneha     ha r

ä

tt till det,

tillst

å

nd till s

å

dan s

ä

ndning,

5.  bryter mot f

ö

reskrift som meddelats med st

ö

d av 4 

§

 andra stycket

om det ej 

ä

r fr

ä

ga om radios

ä

ndare eller mottagare p

å

ö

rlogsfartyg.

5 Senaste lydelse 1978:476.

57

Prop. 1985/86:109

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

milit

ä

rt luftfartyg eller milit

ä

rt motorfordon.

S

ä

ndare som anv

ä

nts s

å

som hj

ä

lp­medel vid brott enligt f

ö

rsta stycket 4 och radios

ä

ndare, ofullst

ä

ndig radios

ä

ndare el­ler byggsats f

ö

r tillverkning! av radios

ä

ndare som varit f

ö

re­m

å

l f

ö

r brott enligt f

ö

rsta stycket 1, 2 eller 3 kan f

ö

r­klaras f

ö

rverkad. Best

ä

mmelser­na i 36 kap. brottsbalken 

ä

ga d

ä

rvid till

ä

mpning.

S

ä

ndare som anv

ä

nts s

ä

som hj

ä

lp­medel vid brott enligt f

ö

rsta stycket 4 och radios

ä

ndare, ofullst

ä

ndig radios

ä

ndare el­ler byggsats f

ö

r tillverkning av radios

ä

ndare som varit f

ö

re­m

å

l f

ö

r brott enligt f

ö

rsta stycket 1, 2 eller 3 kan f

ö

r­klaras f

ö

rverkad. Best

ä

mmelser­na i 36 kap. brottsbalken skall d

ä

rvid till

ä

mpas.

Om ansvar f

ö

r den som bryter mot 2 

§

 andra stycket finns best

ä

mmel­ser i lagen (1960:418) om straff f

ö

r varusmuggling.

Denna lag tr

ä

der i kraft den 1 juli 1986.

58

Prop. 1985/86:109

2  F

ö

rslag till

Lag om 

ä

ndring i f

ö

rordningen (1959:348) med s

ä

rskilda best

ä

mmelser

om biograff

ö

rest

ä

llningar m. m._____________________ 

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs att 1 

§

 f

ö

rordningen (1959:348) med s

ä

rskilda best

ä

mmelser om biograff

ö

rest

ä

llningar m. m, skall ha nedan angivna lydelse.

Lydelse enligt prop. 1984/85:116   F

ö

reslagen lydelse

1 

§

I fr

å

ga om offentlig f

ö

revisning av biograffilm (biograff

ö

rest

ä

ll­ning) och offentlig f

ö

revisning av videogram skall, ut

ö

ver vad el­jest finnes f

ö

reskrivet, g

ä

lla vad nedan stadgas.

Denna f

ö

rordning g

ä

ller dock inte i fr

å

ga om radios

ä

ndning eller tr

å

ds

ä

ndning. Med radio­s

ä

ndning och tr

å

ds

ä

ndning avses detsamma som i radiolagen (1966:755).

Denna f

ö

rordning g

ä

ller dock inte i fr

å

ga om radios

ä

ndning. Den g

ä

ller inte heller i fr

å

ga om tr

å

ds

ä

ndning, om

1. s

ä

ndningen 

ä

r en vidares

ä

nd­ning av en rundradios

ä

ndning el­ler av en s

ä

ndning fr

å

n en satel-lit i fast trafik eller

2. s

ä

ndningen 

ä

r en egens

ä

ndning

som ocks

å

 sker till bost

ä

der med

st

ö

d av tillst

å

nd enligt 5 

§

 and-

ra stycket radiolagen (1966:755)

eller i enlighet med best

ä

mmel-

59

Prop. 1985/86:109

Lydelse enligt prop. 1984/85:116   F

ö

reslagen lydelse

serna i lagen (1985:677) om lo­kala kabel s

ä

ndningar.

I f

ö

rordningen f

ö

rst

å

s med radio­s

ä

ndning, rundradios

ä

ndning och tr

å

ds

ä

ndning detsamma som i ra­diolagen. Med vidares

ä

ndning och egens

ä

ndning f

ö

rst

å

s detsamma som i lagen om lokala kabels

ä

ndningar.

Vad som i f

ö

rordningen f

ö

reskrivs om biograff

ö

rest

ä

llning skall ock­s

å

 g

ä

lla offentlig f

ö

revisning av videogram. Vad som f

ö

reskrivs om film skall, med undantag av best

ä

mmelserna i 6 

§

 1 mom. andra stycket 2 och 3 samt 3 mom., ocks

å

 g

ä

lla videogram.

Denna lag tr

ä

der i kraft den 1 juli 1986.

60

Prop. 1985/86:109

3     F

ö

rslag till

Lag om 

ä

ndring i  radioansvarighetslagen (1966:756)

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs att 1  

§

radioansvarighetslagen (1966:756)  skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse                             F

ö

reslagen lydelse

1  

§

Denna lag g

ä

ller yttrande-

Denna lag g

ä

ller yttrande­

friheten i ljudradio- och tele-

friheten i ljudradio- och tele­

visionsprogram (radioprogram)

visionsprogram (radioprogram)

som svenskt programf

ö

retag f

å

r

som svenskt programf

ö

retag f

å

r

s

ä

nda med st

ö

d av 5 

§

 f

ö

rsta

s

ä

nda med st

ö

d av 5 

§

 radiola-

stycket radiolagen (1966:755).

gen (1966:755).

Best

ä

mmelsen i 5 

§

 andra stycket 

ä

r till

ä

mplig 

ä

ven p

å

 meddelande f

ö

r offentligg

ö

rande i program som anordnas av utl

ä

ndskt program­f

ö

retag samt anskaffande av uppgifter och underr

ä

ttelser f

ö

r s

å

dant offentligg

ö

rande. Best

ä

mmelserna i 2 

§

 f

ö

rsta stycket samt 4, 5 och 7-9 a 

§§

ä

ro  

ej till

ä

mpliga p

å

 program eller del av program som best

å

r i direkts

ä

ndning av dagsh

ä

ndelse eller av s

å

dan gudstj

ä

nst eller offentlig tillst

ä

llning som anordnas av annan 

ä

n programf

ö

re­taget.

I fr

å

gor, som ej behandlas i denna lag eller i best

ä

mmelse som med­delats med st

ö

d av lagen, g

ä

ller vad som f

ö

reskrives i annan f

ö

r-

1 Senaste lydelse 1978:477.

61

Prop. 1985/86:109

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

fattning.

Denna lag tr

ä

der i kraft den s juli 1986.

62

Prop. 1985/86:109

4      F

ö

rslag till

Lag om 

ä

ndring i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och

ljud- och bildupptagningar___________________ 

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs att 11 

§

 lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar skall ha nedan angivna ly­delse.

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

11

§

Av upptagning av Ijudradio-och televisionsprogram, som har s

ä

nts av s

å

dant program­f

ö

retag som avses i 5 

§

 f

ö

rs­ta stycket radiolagen (1966: 755), skall programf

ö

retaget l

ä

mna ett pliktexemplar till arkivet f

ö

r ljud och bild.

Av upptagning av Ijudradio-och televisionsprogram, som har s

ä

nts av s

å

dant program­f

ö

retag som avses i 5 

§

radio­lagen (1966:755), skall program­f

ö

retaget l

ä

mna ett pliktexem­plar till arkivet f

ö

r ljud och bild.

Pliktexemplar enligt f

ö

rsta stycket skall utg

ö

ras av upptagning, som programf

ö

retaget enligt s

ä

rskilda f

ö

reskrifter skall g

ö

ra f

ö

r att s

ä

kerst

ä

lla framtida bevisning om inneh

å

llet i program. Plikt­exemplaret skall l

ä

mnas inom en m

å

nad fr

å

n den dag d

å

 programf

ö

re­tagets skyldighet att bevara upptagningen enligt dessa f

ö

reskrifter upph

ö

rde.

Denna lag tr

ä

der i kraft den 1 juli 1986.

63

Prop. 1985/86:109

5  F

ö

rslag till

Lag om 

ä

ndring i lagen (1981:485) om f

ö

rbud mot spridning av filmer

och videogram med v

å

ldsinslao____        ______________ 

H

ä

rigenom f

ö

resl

å

s att 4 

§

 lagen (1981:485) om f

ö

rbud mot spridning av filmer och videogram med v

å

ldsinslag skall ha nedan angivna ly­delse.

Lydelse enligt prop. 1984/85:116 och 208

F

ö

reslagen lydelse

4

§

Denna lag g

ä

ller inte

1. offentliga f

ö

revisningar av biograffilm eller videogram som avses i f

ö

rordningen (1959:348). med s

ä

rskilda best

ä

mmelser om biograff

ö

rest

ä

llningar m. m..

1. offentliga f

ö

revisningar av biograffilm eller videogram som omfattas av kravet p

å

 f

ö

rhands­granskning i f

ö

rordningen (1959: 348) med s

ä

rskilda best

ä

mmelser om biograff

ö

rest

ä

Uningar m. m..

2. s

ä

ndningar av televisions­program som sker med st

ö

d av 5 

§

 f

ö

rsta eller tredje styck-et radiolagen (1966:755) eller med st

ö

d av tillst

å

nd enligt lagen (1985:000) om lokala ka-

2. s

ä

ndningar av televisions­program som sker med st

ö

d av 5 

§

eller 5 a 

§

 f

ö

rsta stycket radiolagen (1966:755) eller med st

ö

d av tillst

å

nd enligt lagen (1985:677) om lokala ka-

1 Lagen omtryckt 1982:563.

64

Lydelse enligt prop.  1984/85:116        F

ö

reslagen lydelse och 208

bels

ä

ndningar.                                  bels

ä

ndningar.

Denna lag tr

ä

der i  kraft den 1 juli   1986.

5    Riksdagen 1985/86. I saml. Nr 109

Prop. 1985/86:109

65

Prop. 1985/86:109

6  F

ö

rslag till

Lag om 

ä

ndring i lagen (1985:677) om lokala kabels

ä

ndningar

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs att 1, 2, 4 och 15 

§§

lagen (1985:677) om lo­kala kabels

ä

ndningar skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

1 

§

I denna lag finns f

ö

reskrifter om tr

å

ds

ä

ndningar av radiopro­gram i lokala rundradios

ä

nd­ningar (lokala kabels

ä

ndning­ ar) .

I denna lag finns f

ö

reskrifter om lokala tr

å

ds

ä

ndningar av ra­dioprogram som n

å

r fler 

ä

n ett­hundra bost

ä

der (lokala kabel­s

ä

ndningar) .

2 

§

I lagen f

ö

rst

å

s med radios

ä

nct-ning, tr

å

ds

ä

ndning, rundradio­s

ä

ndning och radioprogram det­samma som i radiolagen (1966: 755). Vidare f

ö

rst

å

s ned

I lagen f

ö

rst

å

s med radios

ä

nd­ning, tr

å

ds

ä

ndning och radiopro­gram detsamma som i radiolagen (1966:755). Vidare f

ö

rst

å

s med

kabeln

ä

t

anl

ä

ggning f

ö

r lokala kabel s

ä

ndningar.

kanal :  det genom frekvensangivelse eller p

å

 annat d

ä

rmed j

ä

mf

ö

rligt s

ä

tt s

ä

rskilt best

ä

mda utrymme i ett kabeln

ä

t som be­h

ö

vs f

ö

r s

ä

ndning av radioprogram.

66

Prop. 1985/86:109

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

programkanal   :      det samlade utbud av radioprogram som under en gemensam beteckning s

ä

nds i en kanal,

vidares

ä

ndning:      samtidig och of

ö

r

ä

ndrad 

å

teruts

ä

nd-ning av en s

ä

ndning,

satellits

ä

ndning:      vidares

ä

ndning av programkanaler fr

ä

n satelliter i fast trafik,

egens

ä

ndning:      s

ä

ndning av annat slag 

ä

n vidares

ä

ndning.

4

§

F

ö

r lokala kabels

ä

ndningar kr

ä

vs tillst

å

nd om det inte 

ä

r fr

å

ga om

1. vidares

ä

ndningar enligt 5 

§ 

tredje stycket radiolagen (1966:755) eller

F

ö

r lokala kabel s

ä

ndningar kr

ä

vs tillst

å

nd om det inte 

ä

r fr

å

ga om vidares

ä

ndningar en­ligt 5 a 

§

 f

ö

rsta stycket ra­diolagen (1966:755).

2. s

ä

ndningar som enbart kan tas emot i bost

ä

der och som in­te n

ä

r fler 

ä

n cirka femtio bost

ä

der.

15

§

Satellits

ä

ndningar och egen-      Satellits

ä

ndningar och egen­s

ä

ndningar f

å

r inte f

ö

rekomna i    s

ä

ndningar f

å

r inte f

ö

rekomma i

67

Prop. 1985/86:109

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

samma kanal eller i en kanal i vilken vidares

ä

ndningar en­ligt 5 

§

tredje stycket radio­lagen (1966:755) f

ö

rekommer. Ett lokalt kabels

ä

ndarf

ö

retag och envar som har f

å

tt s

ä

nd­ningsr

ä

tt genom uppl

å

telse skall bedriva sina egens

ä

nd­ningar i s

ä

rskilda kanaler.

samma kanal eller i en kanal i vilken vidares

ä

ndningar en­ligt 5 a 

§

 f

ö

rsta stycket radio­lagen (1966:755) f

ö

rekommer. Ett lokalt kabels

ä

ndarf

ö

retag och envar som har f

å

tt s

ä

nd­ningsr

ä

tt genom uppl

å

telse skall bedriva sina egens

ä

nd­ningar i s

ä

rskilda kanaler.

Egens

ä

ndningar inom ett tillst

å

ndsomr

ä

de f

å

r inte inneh

å

lla vidare­s

ä

nda radioprogram som vid samma tillf

ä

lle vidares

ä

nds inom ett an­nat tillst

å

ndsomr

ä

de utanf

ö

r kommunen eller det st

ö

rre tillst

å

ndsom­r

å

de som kabel n

ä

mnden kan ha fastst

ä

llt.

Denna lag tr

ä

der i kraft den 1 juli 1986.

68

Prop. 1985/86:109

7  F

ö

rslag till

F

ö

rordning om 

ä

ndring i f

ö

rordningen (1978:482) med instruktion f

ö

r

radion

ä

mnden

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs att 2 

§

 f

ö

rordningen (1978:482) med instruktion f

ö

r radion

ä

mnden skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

2 

§

Radion

ä

mnden

Ö

vervakar genom efterhandsgranskning att de f

ö

retag, som enligt 5 

§

 f

ö

rs­ta stycket radiolagen (1966: 755) har r

ä

tt att s

ä

nda radio­program i rundradios

ä

ndning fr

å

n s

ä

ndare h

ä

r i landet (programf

ö

retag), ut

ö

var den­na r

ä

tt i 

ö

verensst

ä

mmelse med 6 

§

 radiolagen och de n

ä

rmare best

ä

mmelser om pro­gramverksamheten som har tagits in i avtal mellan regeringen och f

ö

retaget.

Radion

ä

mnden

ö

vervakar genom efterhandsgranskning att de f

ö

retag, som enligt 5 

§

 radio­lagen (1966:755) har r

ä

tt att s

ä

nda radioprogram (programf

ö

re­tag), ut

ö

var denna r

ä

tt i 

ö

ver­ensst

ä

mmelse med 6 

§

 radiola­gen och de n

ä

rmare best

ä

mmelser om programverksamheten som har tagits in i avtal mellan rege­ringen och f

ö

retaget.

Med gransknings

ä

rende f

ö

rst

å

s i denna f

ö

rordning 

ä

rende i vilket n

ä

mnden pr

ö

var huruvida programf

ö

retag har iakttagit de best

ä

mmel­ser i radiolagen och avtalet som avses i f

ö

rsta stycket.

Denna f

ö

rordning tr

ä

der i kraft den 1 juli 1986.

69

Prop. 1985/86:109 1        INLEDNING

Direktiven till mig 

ä

r intagna som bilaga till bet

ä

nkandet. Som de visar g

ä

ller utredningsuppdraget ett flertal fr

å

gor som har att g

ö

ra med den tekniska utvecklingen p

å

de eletroniska mediernas om­r

å

de.

Med den medieteknologiska utv(jcklingen h

ä

nger ocks

å

de tv

å

 fr

å

gor sarman som denna f

ö

rsta etapp av utredningsarbetet huvudsakligen handlar om, n

ä

mligen videocen

£

!urens f

ö

rh

å

llande till radiolagens tr

å

ds

ä

ndningsbegrepp och gr

ä

n

£

x3ragningen mellan fria och tillst

å

ndspliktiga tr

å

ds

ä

ndningar. Att dessa tv

å

 fr

å

gor inkluderats i utredningsuppdraget har dock sina speciella orsaker.

Regeringen har i en under 1984/85 

å

rs riksm

ö

te framlagd proposition (prop. 1984/85:116) f

ö

reslagit att best

ä

nmelserna om censur av bio­graffilm i den s.k. biograff

ö

rordningen ocks

å

 skall g

ä

lla videogram f

ö

r offentlig f

ö

revisning. Att spela upp ett videogram 

ä

r emellertid p

å

 s

ä

tt och vis detsamna som att bedriva tr

å

ds

ä

ndning i den mening som radiolagen anv

ä

nder detta begrepp. Och i fr

å

ga om tr

å

ds

ä

ndningar g

ä

ller enligt 8 

§

radiolagen att myndigheter och andra allm

ä

nna organ 

ä

r f

ö

rbjudna att ingripa med f

ö

rhandsgranskning eller s

ä

ndningsf

ö

rbud.

Mot denna bakgrurvd har det ansetts motiverat med s

ä

rskild utrednir av f

ö

rh

å

llandet mellan den f

ö

reslagna videocensuren samt tr

å

ds

ä

ndningsbegreppet och censurf

ö

rbudet i radiolagen. Kap. 3 i bet

ä

nkandet 

ä

gras 

å

t detta.

Gr

ä

nsdragningen mellan fria och tillst

å

ndspliktiga tr

å

ds

ä

ndningar tas upp i kap. 4. Denna fc

å

ga har tidigare utretts tv

å

 g

å

nger, senast av den parlamentariskt sammansatta massmediekonmitt

é

n i dess bet

ä

nkande (SOU 1984:65) Via satellit och kabel. Konmitt

é

n

1 Ej h

ä

r

2        Vid bet

ä

nkandets avl

ä

mnande lade konmitt

é

n f

ö

ljande samnan-

s

ä

ttning: kanslichefen Leif jidersson, ordf

ö

rande, sakkunnige

Bj

ö

rn[REDACTED_EFTERNAMN], riksdagsled

é

sn

ö

terna Georg[REDACTED_EFTERNAMN] och Anders

Bj

ö

rck, direkt

ö

ren Bert[REDACTED_EFTERNAMN] samt riksdagsledam

ö

terna Sven-Erik
[REDACTED_EFTERNAMN] och Yvonne Sandberg-Fiies.

7q

Prop. 1985/86:109

f

ö

reslog enh

ä

lligt att kravet p

å

 tillst

å

nd n

ä

r det g

ä

ller tr

å

ds

ä

nd­ningar av radio- och TV-program till allm

ä

nheten borde begr

ä

nsas till s

ä

ndningar som kan tas emot i bost

ä

der; s

ä

ndningar till andra lokaler 

ä

n bost

ä

der borde s

å

ledes enligt kommitt

é

n f

å

 bedrivas fritt.

N

ä

r regeringen i v

å

ras genom prop. 1984/85:199 tog st

ä

llning till koimiitt

é

ns bet

ä

nkande var den inte beredd att f

ö

rorda ett omedelbart genomf

ö

rande av det n

ä

mnda f

ö

rslaget. Anledningen var den strax innan framlagda videocensurpropositionen. Mot bakgrund av det f

ö

rslaget menade f

ö

redragande statsr

å

det i prop. 1984/85:199 att massmediekoimiitt

é

ns f

ö

rslag skulle leda till att reglerna f

ö

r offentlig 

å

tergivning av ett och samma program skulle bli mycket olika beroende p

å

 om det var fr

å

ga om filmvisning, uppspelning av videogram eller om tr

å

ds

ä

ndning. Det framh

ö

lls ocks

å

 att gr

ä

nsdragningen mellan uppspelning av videogram och tr

å

ds

ä

ndning d

å 

skulle kunna st

ä

lla till sv

å

righeter.

Mot denna bakgrund har det uppdragits 

å

t mig att g

ö

ra f

ö

rnyade 

ö

verv

ä

ganden om den l

ä

mpliga gr

ä

nsdragningen mellan fria och tillst

å

ndspliktiga tr

å

ds

ä

ndningar.

Under arbetet med bet

ä

nkandet har det h

å

llits sju saimiantr

ä

den med experterna.

71

Prop. 1985/86:109

2       GRUNDLAGSBEST

Ä

MElii5EK OM VTTRANDEFRIHETEN, INFOPMATIONSFRIHETTIiN OCH M

Ö

TESFRIHETEN

Enligt regeringsformen (RF, omtryckt 1982:940) 

ä

r varje medborgare gentemot det allm

ä

nna tillf

ö

rs

ä

krad bl.a. yttrandefrihet, informationsfrihet och m

ö

tesfrihet (2 kap. 1 

§

 RF). Yttrandefriheten definieras som frihet att i tal, skrift eller bild eller p

å

 annat s

ä

tt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, 

å

sikter och k

ä

nslor. Informationsfriheten beskrivs som frihet att inh

ä

mta och motta upplysningar samt att i 

ö

vrigt ta del av andras yttranden. M

ö

tesfriheten anges best

å

 i frihet att anordna och bevista sanmankamst f

ö

r upplysning, meningsyttring eller annat liknande syfte eller f

ö

r framf

ö

rande av konstn

ä

rligt verk.

Begr

ä

nsnit\gar av yttrandefriheten, informationsfriheten och m

ö

tes­friheten f

å

r g

ö

ras genom lag i den utstr

ä

ckning som RF medger (2 kap. 12 

§

 f

ö

rsta stycket RI?). En s

å

dan begr

ä

nsning f

å

r g

ö

ras endast f

ö

r att tillgodose 

ä

ndijm

å

l som 

ä

r godtagbara i ett demokratiskt samh

ä

lle. Begr

ä

nssningen f

å

r aldrig g

å

 ut

ö

ver vad som 

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt med h

ä

nsyn till det 

ä

ndam

å

l som har f

ö

rarJ.ett den och inte heller str

ä

cka sig s

å

 l

å

rjgt att den utg

ö

r ett hot mot den fria 

å

siktsbildningen s

å

som en av folkstyrelsens grundvalar. En begr

ä

nsning f

å

r inte g

ö

ras entiart p

å

 grund av politisk, religi

ö

s, kulturell eller annan s

å

dan 

å

sik

å

dning (2 kap. 12 

§

 andra stycket RF).

Yttrandefriheten och informationsfriheten f

å

r begr

ä

nsas med h

ä

nsyn till rikets s

ä

kerhet, folkf

ö

rs

ö

rjningen, allm

ä

n ordning och s

ä

kerhet, enskilds anseerK3e, privatlivets helgd eller f

ö

rebyggandet och beivrandet av brott. Vidare f

å

r friheten att yttra sig i n

ä

ringsverksamhet begr

ä

nsas. I 

ö

vrigt f

å

r begr

ä

nsning av yttrandefriheten och informationsfriheten ske endast om s

ä

rskilt viktiga sk

ä

l f

ö

ranleder det (2 kap. 13 

§

 f

ö

rsta stycket RF). Vid bed

ö

mandet av vilka begr

ä

nsningar som f

å

r ske med st

ö

d av nyss 

å

tergivna best

ä

mmelser skall s.

ä

rskilt beaktas vikten av vidaste m

ö

jliga yttrandefrihet i politiska, religi

ö

sa, fackliga, vetenskapliga och kulturella angel

ä

genheter (2 kap. 13 

§

 andra

72

Prop. 1985/86:109

stycket RF). Som begr

ä

nsning av yttrandefriheten och informationsfriheten anses inte meddelande av f

ö

reskrifter som utan avseende p

å

yttrandes inneh

å

ll n

ä

rmare reglerar visst s

ä

tt att sprida eller motta yttranden (2 kap. 13 

§

 tredje stycket RF).

M

ö

tesfriheten f

å

r begr

ä

nsas endast av h

ä

nsyn till rikets s

ä

kerhet, till ordning och s

ä

kerhet vid saimankomsten eller till trafiken eller f

ö

r att motverka farsot (2 kap. 14 

§

 f

ö

rsta stycket PF).

RF:s nu 

å

tergivna best

ä

mmelser fick i allt v

ä

sentligt sin utformning genom lag

ä

ndringar 

å

r 1976 som tr

ä

dde i kraft den 1 januari 1977 (SFS 1976:871).

Best

ä

nmelserna i RF om vilka begr

ä

nsningar som f

å

r g

ö

ras i yttrandefriheten g

ä

ller inte tryckfriheten (2 kap. 1 

§

 andra stycket RF). Betr

ä

ffande tryckfrihten g

ä

ller i st

ä

llet vad som f

ö

reskrivs i tryckfrihetsf

ö

rordningen (TF, omtryckt 1982:941). N

å

gon n

ä

rmare redog

ö

relse f

ö

r reglerna i TF skall inte l

ä

mnas h

ä

r. Det f

ö

rtj

ä

nar dock att n

ä

mnas att det i f

ö

rordningen f

ö

reskrivs ett kategoriskt censurf

ö

rbud (1 kap. 2 

§

 f

ö

rsta stycket TF). Vidare g

ä

ller att myndigheter och andra allm

ä

nna organ inte f

å

r p

å

 grund av en skrifts inneh

å

ll, genom 

å

tg

ä

rd som inte har st

ö

d i f

ö

rordningen, hindra tryckning eller utgivning av skriften eller dess spridning bland allm

ä

nheten (1 kap. 2 

§

 andra stycket TF).

Som skall utvecklas n

ä

rmare i avsnitt 3.1.1 g

ä

ller enligt f

ö

rordningen (1959:348) med s

ä

rskilda best

ä

mmelser 

ö

rest

ä

llnirvgar m.m., den s.k. biograf f

ö

rordningen, i princip censur i fr

å

ga om offentlig f

ö

revisning av biograffilm. F

ö

reskrifterna i f

ö

rordningen inneb

ä

r en begr

ä

nsning inte bara av yttrandefriheten (i film) utan ocks

å

 av m

ö

tesfriheten, eftersom de tar sikte just p

å

sammankomster av ett slag som i pricip omfattas av RF:s skydd f

ö

r m

ö

tesfriheten (prop. 1975/76:209 s. 111). Filmcensuren motiveras emellertid av delvis andra intressen 

ä

n de som enligt 2 kap. 14 

§

 RF f

å

r leda till att m

ö

tesfriheten begr

ä

nsas. Denna best

ä

mmelse ger d

ä

rf

ö

r inte filmcensuren beh

ö

vligt grundlagsst

ö

d.

73

Prop. 1985/86:109

Med h

ä

nvisning till att filmcensuren skulle utredas av yttrandefri-hetsutredningen (Ju 1977:10) - se n

ä

rmare avsnitt 3.1.2 - ans

å

gs det vid tillkomsten av 1976 

å

rs 

ä

ndringar i RF, att censuren i avbidan p

å

utredningens arbete borde f

å

 grundlagsst

ö

d genom en 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mnelse till RF. Best

ä

nmelsen finns intagen i punkt 4 av 

ö

verg

å

ngsbest

ä

irmelserna till lagen (1976:871) om 

ä

ndring i regeringsformen. Det f

ö

reskrivs d

ä

r att vid ikrafttr

ä

dandet (dvs. den 1 januari 1977) f

ö

religgande best

ä

nmelser om att film inte f

å

r f

ö

revisas offentligt, om den inte dessf

ö

rinnan har godk

ä

nts f

ö

r s

å

dan visning, g

ä

ller utan hir

«

3er av best

ä

nmelserna om m

ö

tesfriheten i RF. Biograff

ö

rordningens existerande regler g

ä

ller allts

å

 enligt denna punkt tills vidare. En sk

ä

rpning av reglerna kr

ä

ver d

ä

remot grundlags

ä

ndring (prop. 1975/76:209 s. 170).

N

å

gon s

ä

rskild best

ä

itmelse med anledning av att filmcensuren inneb

ä

r en begr

ä

nsning av yttrandefriheten har inte inf

ö

rts. Det torde ha ansetts att inskr

ä

nkningsm

ö

jligheterna enligt 2 kap. 13 

§ 

RF ger utrynme f

ö

r filmcensuren (jfr prop. 1984/85:83 s. 9).

Som n

ä

mnts ovan kan enligt 2 kap. 13 

§

 f

ö

rsta stycket RF yttrandefriheten och informationsfriheten begr

ä

nsas bl.a. om "s

ä

rskilt viktiga sk

ä

l" f

ö

ranleder det. Under denna generalklausul h

ä

nf

ö

rdes vid best

ä

mmelsens tillkomst radiolagens (1966:755) d

å

varande regler om ensamr

ä

tt f

ö

r Sveriges Radio att bedriva rundradioverksamhet (prop. 1975/76:209 s. 155).

Avslutningsvis skall n

ä

ranas att det genom regeln i 2 kap. 13 

§ 

tredje stycket RF st

å

r klart att grundlagsskyddet f

ö

r yttrandefriheten och informationsfriheten inte hindrar en s

å

dan reglering av yttranden som ha: en ren ordningsf

ö

reskriftskarakt

ä

r. Exempel p

å

 s

å

dana f

ö

reskrifte;: 

ä

r de best

ä

nmelser om innehav och anv

ä

ndning av radios

ä

ndare, s

ä

ller i fr

å

ga om frekvenser och avgifter, samt best

ä

mmelserna om skyldighet att anm

ä

la innehav av IV-mottagare till televerket (x:h om avgift f

ö

r innehavet (jfr anf. prop. s. 156).

74

Prop. 1985/86:109

3       VIDBOCENSUREN, TR

Ä

DS

Ä

NDNINGARNA OCH RADIOLAGENS CENSURP

Ö

RBUD

3.1    Bakgrund

3.1.1   G

ä

llande r

ä

tt

Biograff

ö

rordningen

Best

ä

mmelser om filmcensur har funnits i v

å

rt land sedan 

å

r 1911. De regler som g

ä

ller finns i f

ö

rordningen (1959:348) med s

ä

rskilda best

ä

mmelser om biograf f

ö

rest

ä

llningar m. m., den s.k. biograff

ö

rordningen (

ä

ndrad senast 1979:213).

Reglerna i biograff

ö

rordningen g

ä

ller endast film. N

å

gon definition av begreppet "film" l

ä

mnas emellertid inte i f

ö

rordningen. I 1911 

å

rs biograf f

ö

rordning, som upph

ä

vdes genom den nu g

ä

llande f

ö

rordningen, talades det ursprungligen om "r

ö

rliga fotografiska bilder eller s

å

 kallade biografbilder". Detta uttryck ersattes vid en 

å

r 1939 f

ö

retagen 

ä

ndring i f

ö

rordningen (SFS 1939:703) med "r

ö

rliga fotografiska bilder (biograffilm)". I den nuvarande f

ö

rordningen talas det endast om "biograffilm" och "film", dvs. utan f

ö

rklaringen "r

ö

rliga fotografiska bilder". I f

ö

rarbetena till den nuvarande f

ö

rordningen (prop. 1959:135, L2U 39, rskr 308) s

ä

gs med avseerxSe p

å

 bl.a. begreppet bigraffilm, att f

ö

rordningen, med vissa huvudsakligen redaktionella j

ä

mkningar, 

ö

verensst

ä

mmer med den tidigare f

ö

rordningen.

Biograff

ö

rordningens filmbegrepp g

ä

ller erv

ä

ast s

å

dana bilder som framst

ä

llts genom sedvanligt fotografiskt f

ö

rfarande, videogram i form av kassetter eller skivor, d

ä

r upptagningen 

å

terges genom en teknik som utnyttjar elektriska signaler, omfattas inte av f

ö

rordningen.

F

ö

rordningen g

ä

ller vidare endast "offentlig f

ö

revisning" av film. ErJ.igt vad som uttalats i prop. 1984/85:116 s. 14 menas med kravet p

å

offentlighet att filmf

ö

revisningen sker vid en s

å

dan allm

ä

n

75

Prop. 1985/86:109

saramankonst som avses i lagen (1956:618) om allm

ä

nna samnankomster eller en s

å

dan offentlig tillst

ä

llning som avses i allm

ä

nna ordningsstadgan (1956:617). Detta betyder att biograff

ö

rordnigen inte g

ä

ller all filmvisning ;. offentliga milj

ö

er. Som exempel p

å 

fall som normalt inte omfattcis av f

ö

rordningen kan n

ä

mnas visningar i skyltf

ö

nster, inne i varuhus eller p

å

 restauranger.

I 2 

§

 biograf f

ö

rordningen f

ö

reskrivs att det vid en biograff

ö

rest

ä

llning inte f

å

r f

ö

revisas film, som inte dessf

ö

rinnan har godk

ä

nts av statens biografbyr

å

. F

ö

reskriften 

ä

r straffsanktionerad; den som Lipps

å

tligen bryter mot den kan d

ö

mas till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst sex m

å

nader (8 S).

Enligt 3 

§

 1 mom. i f

ö

rordningen f

å

r biografbyr

å

n inte godk

ä

nna en film eller en del av en film om visandet av den p

å

 grund av det s

ä

tt som h

ä

ndelserna skildras p

å

 och det sammanhang som de f

ö

rekommer i kan verka f

ö

rr

å

ande eller skadligt upphetsande eller f

ö

rleda till brott. Inte heller f

å

r en film eller en del av en film godk

ä

nnas om visandet av den kan anses ol

ä

mpligt med h

ä

nsyn till rikets f

ö

rh

å

llande till fr

ä

nnande makt eller kan l

ä

nda till upplysning om f

ö

rh

å

llanden, vilkas uppenbarande kan medf

ö

ra men f

ö

r f

ö

rsvaret eller eljest f

ö

r rikets s

ä

kerhet. Biografbyr

å

n f

å

r ocks

å 

i annat fall v

ä

gra godk

ä

nna en film eller en del av en film om byr

å

n finner att visandet av den uppenbarligen skulle strida mot allm

ä

n lag.

Censurgrunderna "f

ö

rr

å

ande" o:h "skadligt upphetsande" torde vara de oj

ä

mf

ö

rligt mest till

ä

mpade. Biografbyr

å

ns praxis har beskrivits i filmcensurutredningens bet

ä

nkande (SOU 1969:14) Filmen, censur och ansvar, s. 24. Av beskrivningen framg

å

r att det stora flertalet ingripanden mot filmer g

ö

rs i syfte att eliminera grov brutalitet, destruktivitet, r

å

het och sadism. Bildkategorier som ofta f

ö

ranleder f

ö

rbud eller klippning 

ä

r s

å

lunda t.ex. l

å

ngvariga r

å

a slagsm

å

l med inslag av grymhet och blodsutgjutelse, detaljerade eller utdragna skildringar av grymhet mot m

ä

nniskor eller djur, olika former av tortyr, n

ä

rg

å

ngna skildringar av avr

ä

ttnigar eller avancerade skr

ä

ckscener med dijdshot, mord, dr

å

p eller sj

ä

lvmord.

76

Prop. 1985/86:109

N

ä

r det g

ä

ller sexuella f

ö

rh

å

llanden ingriper man mot skildringar som innefattar sadism eller tv

å

ng. - I prop. 1984/85:116 s. 18 har uttalats att denna beskrivning av praxis i huvudsak torde vara giltig fortfarande.

De hittills behandlade censurgrunderna g

ä

ller den s.k. vuxencensuren, dvs. censuren i fr

å

ga om filmer som 

ä

r avsedda att visas bara f

ö

r dem som har fyllt 15 

å

r. H

ä

rut

ö

ver har biografbyr

å

n till uppgift att 

å

ldersklassificera filmer p

å

 det s

ä

ttet att den skall v

ä

gra godk

ä

nna en film f

ö

r visning som barnfilm i den m

å

n filmen kan v

å

lla barn i aktuell 

å

ldersgrupp psykisk skada. 

Å

ldersgrupperna

ä

r enligt f

ö

rordningen tre: barn under 7 

å

r, barn som fyllt 7 

å

r men inte 11 

å

r och barn som fyllt 11 men inte 15 

å

r (3 

§

 2 mom.).

Kravet p

å

 f

ö

rhandsgranskning g

ä

ller inte om annan film 

ä

n s

å

dan som ber

ö

r f

ö

rsvaret eller eljest rikets s

ä

kerhet vidkommande f

ö

rh

å

llanden visas i samband med undervisningen vid l

ä

roanstalt. Inte heller g

ä

ller kravet om regeringen p

å

 ans

ö

kan meddelat befrielse fr

å

n biograff

ö

rordningens till

ä

mpning (9 

§

).

Besluten i fr

å

ga om godk

ä

nnande av filmer fattas som n

ä

mnts av statens biografbyr

å

. Till byr

å

n 

ä

r knutna tv

å

 r

å

dgivande organ, statens filmgranskningsr

å

d och statens barnfilmn

ä

mnd. Ett beslut av biografbyr

å

n om f

ö

rbud eller censur

å

tg

ä

rd kan med ett undantag 

ö

verklagas genom besv

ä

r hos regeringen.

Videov

å

ldslagen

F

ö

rs

ä

ljningen av videobandspelare f

ö

r hemabruk b

ö

rjade 

ö

ka markant i v

å

rt land i slutet av 1970-talet. En av orsakerna till detta v

é

u: att biograffilm i v

ä

xande utstr

ä

ckning b

ö

rjade f

ö

rekonma p

å

videokassetter f

ö

r uthyrning till allm

ä

nheten.

Till en b

ö

rjan f

ö

rekom det ofta grova v

å

ldsskildringar i de filmer som f

ö

rdes 

ö

ver p

å

 hyr kassetter. Reglerna om f

ö

rliandsgranskning i biograf f

ö

rordningen g

ä

ller som n

ä

mnts inte videogram och n

å

gra

77

Prop. 1985/86:109

s

ä

rskilda regler med sikte p

å

 videouthyrningen fanns inte. De missf

ö

rh

å

llanden som ans

å

gs f

ö

religga p

å

 cmur

å

det ledde till att riksdagen antog lagen (1981:485) om f

ö

rbud mot spridning av filmer och videogram med v

å

ldsinsLag, den s.k. videov

å

ldslagen (omtryckt 1982:563).

Som framg

å

r av dess titel giiller videov

å

ldslagen b

å

de filmer och videogram.

Med videogram 

å

syftas enligl; lagens f

ö

rarbeten (prop. 1980/81:176 s. 12) - i enlighet med def:Lnitionen i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar, den s.k. pliktexemplarslagen - en anordning, p

å

 vilken det finns en upptagning som 

ä

r avsedd att 

å

terges i form av r

ö

rliga bilder, med eller utan ljud, genom en teknik som i n

å

got skede utnyttjar elektriska signaler. Anordningen kan vara ett band eller en skiva.

Videov

å

ldslagens huvudregel i 1 

§

 g

ä

ller det s.k, extremv

å

ldsf

ö

rbudet. F

ö

rbudet irmeb

ä

r att filmer och videogram med n

ä

rg

å

ngna eller l

å

ngvariga sikildring

å

r av att n

å

gon uts

ä

tts f

ö

r r

å

tt eller sadistiskt v

å

ld inte i yrkesm

ä

ssig verksamhet eller annars i f

ö

rv

ä

rvssyfte f

å

r spridas till allm

ä

nheten genom saluh

å

llning eller annat tillhandah

å

llande eller genom visning. F

ö

rbudet g

ä

ller dock bara om spridandet med h

ä

nsyn till framst

ä

llningens syfte och sammanhang samt omst

ä

ndigheterna i 

ö

vrigt 

ä

r uppenbart of

ö

rsvarligt.

F

ö

rutom regeln om extremv

å

ldsf

ö

rbud inneh

å

ller lagen i 2 s en s

ä

rskild best

ä

mnelse till skydd f

ö

r barn under 15 

å

r. Det f

ö

reskrivs d

ä

r att filmer och videogram med ing

å

ende skildringar av verklighetstrogen karakt

ä

r som 

å

terger v

å

ld eller hot cm v

å

ld mot m

ä

nniskor eller djur inte f

å

r i yrkesm

ä

ssig verksamhet eller annars i f

ö

rv

ä

rvssyfte l

ä

ranas ut till barn under 15 

å

r eller spelas upp vid s

ä

rskilt anordnad visning, n

ä

r n

å

got s

å

dant barn 

ä

r n

ä

rvarande.

F

ö

rbudet enligt 1 

§

 g

ä

ller inte filmer som statens biografbyr

å

 har godk

ä

nt enligt biograff

ö

rordningens best

ä

mmelser om vuxencensur och

78

Prop. 1985/86:109

inte heller videogram med samma inneh

å

ll. F

Ö

rhwdet enligt 2 

§ 

g

ä

ller inte filmer som biografbyr

å

n har godk

ä

nt enligt best

ä

mmelserna om barncensur och inte heller videogram med samma inneh

å

ll (3 

§

).

Undantagna fr

å

n videov

å

ldslagens till

ä

mpningsomr

å

de 

ä

r s

å

dana biograff

ö

rest

ä

llningar som avses i biograff

ö

rordningen (4 

§

 1) och s

å

dana s

ä

ndningar av TV-program som sker med st

ö

d av 5 

§

 f

ö

rsta eller tredje stycket radiolagen (1966:755) eller med st

ö

d av lagen (1978:479) om f

ö

rs

ö

ksverksamhet med n

ä

rrdio (4 

§

 2).

Videov

å

ldslagen g

ä

ller s

å

ledes inte de TV-program som s

ä

nds av Sveriges Television AB eller Sveriges Utbildningsradio AB. Inte heller g

ä

ller lagen svenska eller utl

ä

ndska rundradios

ä

nda TV-program som vidares

ä

nds i centralantennanl

ä

ggningar.

Ö

vertr

ä

delse av f

ö

rbuden enligt 1 och 2 

§§

 videov

å

ldslagen kan leda till att den skyldige d

ö

ms till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst sex m

å

nader (5 

§

).

Radiolagen

Radiolagen (1966:755, omtryckt 1972:240, 

ä

ndrad senast 1985:676) ligger till grund f

ö

r den r

ä

ttsliga regleringen av ljudradio- och TV-verksamheten i v

å

rt land. Eftersom det i direktiven till mig -avsnitt 2.3 - l

ä

mnas en ganska ing

å

ende redog

ö

relse f

ö

r reglerna i lagen, skall h

ä

r bara tas upp det som 

ä

r av s

ä

rskilt intresse f

ö

r censur- och v

å

ldsskildringsproblematiken.

Radiolagen g

ä

ller inte bara radios

ä

ndningar, dvs. elektromagnetiska v

å

gor som fortplantar sig i etern, utan ocks

å

 tr

å

ds

ä

ndningar. Begreppet tr

å

ds

ä

ndning 

ä

r av central betydelse i detta sammanhang. D

ä

rmed menas enligt 1 

§

 radiolagen "ljud, bild eller annat meddelande som s

ä

nds med hj

ä

lp av elektromagnetiska v

å

gor vilka

ä

ro bundna vid s

ä

rskilt anordnad ledare".

79

Prop. 1985/86:109

Enligt sin ordalydelse omfattar denna definition bl.a. all tr

ä

dbunden bild

ö

verf

ö

ring sojii sker med hj

ä

lp av elektromagnetiska v

å

gor. Om tr

å

den 

ä

r kort eller l

å

ng spelar ingen roll. Av motiven till lagen framg

å

r emellertid att tr

å

ds

ä

ndningsbegreppet inte skall tolkas alldeles bx>kstavligt. F

ö

redragande departementschefen yttrade n

ä

mligen f

ö

ljande (prop. 1966:149 s. 36):

Det skulle kunna g

ö

ras g

ä

llarde att den rent tekniska inneb

ö

rden av definitionen omfattar 

ä

ven 

ö

verf

ö

ringar som uppenbarligen inte b

ö

r i f

ö

revarande h

ä

nseende betraktas som tr

å

ds

ä

ndningar, t.ex. 

ö

verf

ö

ring av tal, s

å

ng eller musik fr

å

n en mikrofon till en h

ö

gtalare vid konsert, folkmcte eller under liknande f

ö

rh

å

llanden, eller uppspelning av granroofcnskiva eller ljudband. Det har inte visat sig m

ö

jligt att komma fram till en definition scm 

ä

r p

å

 en g

å

ng l

ä

mpad f

ö

r lagtext och tekniskt oantastlig och som helt utesluter att begreppet tr

å

ds

ä

ndning f

å

r denna vida inneb

ö

rd. Detta f

å

r givetvis inte leda till den orimliga tolkningen att lagf

ö

rslagets best

ä

mmelser om tr

å

ds

ä

ndning skulle vara till

ä

mpliga p

å

ö

verf

ö

ringar s

å

dana som de n

ä

mnda.

En tolkning med ledning av motiven ger allts

å

 som resultat att "uppspelning av grammofonskiva eller ljudband" inte skall anses som tr

å

ds

ä

ndning i radiolagens mening. Motiven n

ä

mner inte videogram bland de upptagningar som kan spelas upp utan att det 

ä

r fr

å

ga om tr

å

ds

ä

ndning. Men det b

ö

r inte leda till slutsatsen att uppspelning av videogram alltid skulle vara att r

ä

kna som tr

å

ds

ä

ndning. Ty n

ä

r radiolagens regler kom till vid mitten av 1960-talet hade videotekniken endast begr

ä

nsad spridning.

I st

ä

llet 

ä

r det tydligt att de sk

ä

l som f

ö

ranlett att uppspelning av grammfonskivor och ljudband inte skall anses som tr

å

ds

ä

ndning talar i sanma riktning i fr

å

ga om uppspelning av videogram. Det 

ä

r emellertid inte utan problem att utesluta vissa uppspelningar fr

å

n vad som skall r

ä

knas som tr

å

ds

ä

ndningar. Det g

ö

r tr

å

ds

ä

ndningsbegreppet oskarpt. Till detta blir det anledning att 

å

terkomma.

F

ö

rutom begrsHJet tr

å

ds

ä

ndning finns det anledning att uppm

ä

rksamma legaldefinitionerna av begrepipen ruridradios

ä

rtdning och radioprogram. Vad som s

ä

rskilt b

ö

r understrykas h

ä

r 

ä

r att rundradios

ä

rx

ä

ningsbegreppet 

ä

ven omfattar tr

å

ds

ä

ndningar och att med radioprogram ocks

å

 avses en tr

å

ds

ä

ndnings inneh

å

ll.

80

Prop. 1985/86:109

En synnerligen viktig regel med tanke p

å

 censur- och v

å

ldsskildringsproblematiken

ä

r slutligen det censurf

ö

rbud f

ö

r myndigheter och andra allm

ä

nna organ som efter f

ö

rebild av 1 kap. 2 

§

 TF har tagits in i 8 

§

 radiolagen. Allm

ä

nna organ f

å

r enligt denna best

ä

mmelses f

ö

rsta stycke "inte i f

ö

rv

ä

g granska eller f

ö

reskriva f

ö

rhandsgranskning av radioprogram", dvs. bland annat tr

å

ds

ä

ndningars inneh

å

ll, och inte heller "f

ö

rbjuda radios

ä

ndning eller tr

å

ds

ä

ndning p

å

 grund av dess inneh

å

ll". Censurf

ö

rbudet g

ä

ller dock enligt paragrafens andra stycke inte i fr

å

ga om bild som 

å

terger Sverige eller del d

ä

rav och som inneh

å

ller upplysning av betydelse f

ö

r rikets f

ö

rsvar.

Radiolagens censurf

ö

rbud betyder att filmer som visas i TV inte omfattas av biograff

ö

rordningens best

ä

mmelser.

Censurf

ö

rbudet 

ä

r i f

ö

rsta hand avsett att vara en garanti f

ö

r allm

ä

nradions och allm

ä

ntelevisionens sj

ä

lvst

ä

ndighet i det l

ö

pande programarbetet. Det understr

ö

ks av departementschefen n

ä

r f

ö

rslaget till radiolag remitterades till lagr

å

det (prop. 1966: 149 s. 33). Departementschefen betonade i likhet med utredningsmarmen som f

ö

rst hade lagt fram f

ö

rslaget,* att f

ö

rbudet skulle vara 

ä

gnat att st

ä

rka allm

ä

nhetens f

ö

rtroende f

ö

r programverksamheten och att det ocks

å

 kunde vara en f

ö

rdel, om statsmakterna gentemot fr

ä

mmande stater eller inhemska p

å

tryckningsgrupper kunde 

å

beropa att myndigheter gencm lag 

ä

r f

ö

rhindrade att blanda sig i programverksamheten. Departementschefen framh

ö

ll emellertid ocks

å 

(s. 33 f) att principen om yttrandefrihet i radio kr

ä

vde att inte heller inneh

å

llet i andra s

ä

ndningar

ä

n Sveriges Radios utsattes f

ö

r f

ö

rhandsgranskning eller belades med s

ä

ndningsf

ö

rbud.

Efter radiolagens tillkomst har censurf

ö

rbudet f

å

tt

ö

kad r

ä

ckvidd p

å

 flera s

ä

tt. En omst

ä

ndighet

ä

r videoteknikens utveckling, n

å

got som jag skall 

å

terkomna till i avsnitt 3.3.5. En annan omst

ä

ndighet 

ä

r att det sedan slutet av 1970-talet har tillkomnit nya

* Bet

ä

nkandet (SOU 1965:58) Radioansvarighetslag.

6   Riksdagen 1985/86. 1 saml. Nr 109

Prop. 1985/86:109

rundradioformer ut

ö

ver allm

ä

nradion och allm

ä

ntelevisionen i Sveriges Rad i o-koncernens regi. Utvecklingen b

ö

rjade med n

ä

rradion, nu fr

ä

mst reglerad i n

ä

rradiolagen (1982: 459, 

ä

ndrad senast 1985: 678). N

ä

sta steg togs med lagen (1981:508) om radiotidningar (

ä

ndrad senast 1985:385). H

ä

refter har det genom lagen (1984: 115) om f

ö

rs

ö

ksverksamhet med s

ä

rskild tr

å

ds

ä

ndning (

ä

ndrad 1985: 679) blivit ml

ö

jligt att i kabeln

ä

t vidares

ä

nda program fr

å

n s.k. kommunikationssatelliter. Nu senast 

ä

r det den vid 1984/85 

å

rs riksm

ö

te antagna lagen (1985:; 677) an lokala kabels

ä

ndningar som utstr

ä

ckt censurf

ö

rbudets r

ä

ckvidd (kabels

ä

ndningslagen behandlas n

ä

rmare i avsnitt 3.1.4).

3.1.2   Framlagda f

ö

rslag

Yttrandefrihetsutredningen

Yttrandefrihetsutredningen (Ju 1977: 10) tillkallades 

å

r 1977 f

ö

r att utreda fr

å

gan om en ny yt;trandefrihetsgrundlag. Den nya grundlagsregleringen borde eriligt direktiven omfatta alla de medier som kan ha s

ä

rskild betydelse f

ö

r den fria 

å

siktsbildningen i samh

ä

llet. F

ö

r utredningsarbetet skulle TF vara ett m

ö

nster.

I direktiven behandlades bl.a. fr

å

gan om filmcensurens vara eller icke vara. Departementschefen yttrade i den delen bl.a. (Kommitt

é

ber

ä

ttelsen 1978 del 

II 

s. 78):

Filmcensurutredningen f

ö

reslog

å

r 1969 i sitt tidigare n

ä

mnda bet

ä

nkande att vuxencensuren helt skulle avskaffas och att eventuella ingripanden mot filmer, i likhet med vad som g

ä

ller i fr

å

ga om andra medier, skulle ske i efterhand. Enligt utredningen borde yttrarv3efriheten i film som viseis offentligt ges samma inneh

å

ll och omfattning som yttrandefriheten i radio/TV och pressen. I konsekvens h

ä

rmed lade utredningen fram f

ö

rslag till en filmansvarighetslag som i sak var n

ä

ra anpassad till TF och formellt i stora delar var utformad i anslutning till reglerna i radioansvarighetslagen. Som jag redan har n

ä

mnt ledde utredningens f

ö

rslag emellertid inte till n

å

gra lagstiftnings

å

tg

ä

rden.

Regler som hindrar att yttranSen uts

ä

tts f

ö

r f

ö

rhandsgranskning av offentliga organ h

ö

r till de .allra viktigaste inslagen i ett skydd f

ö

r yttrandefriheten. F

ö

r att censur i n

å

gon form skall kunna

82

Prop. 1985/86:109

godtas m

å

ste d

ä

rf

ö

r kr

ä

vas starka sk

ä

l. Det b

ö

r ankomma p

å

 den kommitt

é

som nu skall tillkallas att 

ö

verv

ä

ga om det f

ö

religger tillr

ä

ckliga sk

ä

l att beh

å

lla n

å

gon form av vuxencensur p

å

 filmens omr

å

de. Att viss barncensur beh

ö

vs synes vara ganska klart. Om kommitt

é

n i likhet med filmcensurutredningen skulle stanna f

ö

r att vuxencensuren b

ö

r avskaffas, f

å

r den bl.a. 

ö

verv

ä

ga 

cm i  

st

ä

llet -s

å

som filmcensurutredningen f

ö

rutsatte - m

ö

jligheterna till efterhandsingripanden b

ö

r utvidgas i n

å

gon m

å

n genom en best

ä

mmelse r

ö

rande pornografi och v

å

ldsframst

ä

llningar.

Departementschefen ber

ö

rde ocks

å

 videogrammens st

ä

llning. Han uttalade att de s

ä

rskilda fr

å

gest

ä

llningar som 

ä

r knutna till en grundlagsreglering av dem inte torde skilja sig p

å

 n

å

got avg

ö

rande s

ä

tt fr

å

n vad som g

ä

ller i fr

å

ga om film. Sanma regler torde d

ä

rf

ö

r i allt v

ä

sentligt kunna g

ä

lla.

Yttrandefrihetsutredningen 

ö

verl

ä

mnade i januari 1984 bet

ä

nkandet (SOU 1983: 70) V

ä

rna yttrandefriheten. Det inneh

å

ller bl.a. ett f

ö

rslag till yttrandefrihetsgrundlag (YGL) som avses g

ä

lla vid sidan av TF. Lagf

ö

rslaget bygger p

å

 de b

ä

rande principerna i TF och avser yttranden som g

ö

rs offentliga i program i eter- eller tr

å

ds

ä

ndningar, Ijudupptagnigar, upptagningar av r

ö

rliga bilder (dvs. med nuvarande teknik filmer och videogram) samt s

å

dana sceniska framst

ä

llningar och utst

ä

llningar f

ö

r vilka den som driver verksamheten har valt att utse en utgivare.

Utredningen finner det inte n

ö

dv

ä

ndigt att det i YGL tas in n

å

gon definition av begreppet tr

å

ds

ä

ndning. I bet

ä

nkandet yttras (s. 294) att inneb

ö

rders 

ä

r densamma som i radiolagen: "ljud, bild eller annat meddelande som s

ä

nds med hj

ä

lp av elektranagnetiska v

å

gor vilka 

ä

ro bundna vid s

ä

rskilt anordnad ledare".

I bet

ä

nkandet behandlas bl.a. fr

å

gor om ett allm

ä

nt censurf

ö

rbud, filmcensur och straffbara v

å

ldsskildringar.

Utredningen f

ö

resl

å

r att det i RF inf

ö

rs ett allm

ä

nt censurf

ö

rbud i fr

å

ga om yttranden som 

ä

r avsedda att framf

ö

ras offentligen. H

ä

rj

ä

mte f

ö

resl

å

s att det i YGL f

ö

reskrivs f

ö

rbud f

ö

r myndigheter och andra allm

ä

ima organ att f

ö

rharv3sgrai\ska yttraiv

ä

en som 

ä

r avsedda att framf

ö

ras genom s

å

dana offentliga framst

ä

llningar som omfattas av YGL och att p

å

 grund av det k

ä

nda eller v

ä

ntade

83

Prop. 1985/86:109

inneh

å

llet i en s

å

dan framst

ä

llning f

ö

rbjuda eller hindra dess offentligg

ö

rande. RF och YGL f

ö

resl

å

s dock medge att det i varilig lag som villkor f

ö

r "f

ö

revisning av upptagningar av r

ö

rliga bilder vid allm

ä

nna saninankomster" resp. "offentlig 

å

tergivning av upptagningar av r

ö

rliga bilder" f

ö

reskrivs att upptagningarna har granskats i f

ö

rv

ä

g. Det f

ö

resl

å

s 

ä

ven att YGL skall 

ö

ppna f

ö

r att det i vanlig lag inf

ö

rs f

ö

rbud att utan i f

ö

rv

ä

g l

ä

mnat tillst

å

nd sprida upptagningar av r

ö

rliga bilder till dem som inte har fyllt 18 

å

r eller offentligen 

å

terge s

å

dana upptagningar f

ö

r dem.

N

ä

r det g

ä

ller vuxencensuren av biograffilm irmeb

ä

r utredningens f

ö

rslag att f

ö

rhandsgranskningen skall finnas kvar samt utstr

ä

ckas till att avse ocks

å

 offentligt visade videogram. Det f

ö

resl

å

s emellertid att statens biografbyr

å

 inte skall ha r

ä

tt att f

ö

rbjuda en visning. Byr

å

ns uppgift skall i st

ä

llet vara att avge ett icke bindande utl

å

tande i fr

å

gan ori en framst

ä

llning innefattar olaga v

å

ldsskildring, vilket 

ä

r utr

«

idningens ben

ä

mning p

å

det extremv

å

ldsf

ö

rbud som den f

ö

resl

å

r. 

Ä

ven om biografbyr

å

n anser att en framst

ä

llning strider mot extremv

å

ldsf

ö

rbudet, skall allts

å 

filmen eller videogrammet kunna visas. F

ö

rhandsgranskningen 

ä

r d

ä

rf

ö

r enligt utredningen inte: n

å

gon censur. Fr

å

gan huruvida brott har beg

å

tts genom visningen fiir pr

ö

vas i efterhand av av domstol i yttrandefrihetsr

ä

ttslig ordning, vilket irmeb

ä

r att justitiekanslern 

ä

r 

å

klagare cch att r

ä

tteg

å

ngen 

ä

r densamma som f

ö

r tryckfrihetsm

å

l.

Nu g

ä

llande censurm

ö

jligheter av h

ä

nsyn till rikets f

ö

rh

å

llande till fr

ä

mmande makt och till skydd f

ö

r rikets s

ä

kerhet f

ö

resl

å

s helt avskaffade. Detsamna g

ä

ller censurgrunden att visandet av en film uppenbarligen skulle strida mot allm

ä

n lag.

Vad g

ä

ller fr

å

gan om att j

ä

mst

ä

lla filmer och videogram i censurh

ä

nseende s

ä

ger utredningen endast (s. 279) att det 

ä

r givet att filmer som 

ä

r avsedda att visas offentligt f

ö

r vuxna b

ö

r omfattas av den f

ö

rhandsgranskning som f

ö

resl

å

s och att det ocks

å 

g

ä

ller videogram f

ö

r sarnna 

ä

ndam

å

l.

84

Prop. 1985/86:109

Betr

ä

ffande barncensuren f

ö

resl

å

s fortsatt bindande f

ö

rhandsgranskning och att denna utstr

ä

cks till att avse ocks

å 

videogram. Vidare f

ö

resl

å

s att censuren skall omfatta en ny 

å

ldersgrupp, n

ä

mligen ungdcmar som har fyllt 15 men inte 18 

å

r.

F

ö

rhandsgranskningen n

ä

r det g

ä

ller barn och ungdomar b

ö

r enligt utredningen g

ä

lla b

å

de upptagningar som visas offentligt och s

å

dana som hyrs ut eller s

ä

ljs.

Som redan n

ä

mnts f

ö

resl

å

r utredningen inf

ö

randet av ett extremv

å

ldsf

ö

rbud ben

ä

mnt olaga v

å

ldsskildring. Detta brott skall enligt utredningen vara ett av yttrandefrihetsbrotten i YGL:s brottskatalog. I f

ö

rh

å

llande till 1 

§

 videov

å

ldslagen irmeb

ä

r f

ö

rslaget sk

ä

rpningar p

å

 flera punkter. Det blir anledning att 

å

terkomma till detta senare i detta avsnitt vid redog

ö

relsen f

ö

r regeringens proposition 1984/85: 116.

Yttrandefrihetsutredningen var inte enh

ä

llig i fr

å

ga om alla de nu 

å

tergivna f

ö

rslagen.

Tre ledam

ö

ter reserverade sig mot f

ö

rslaget om att utstr

ä

cka barncensuren till ungdomar under 18 

å

r.

En ledamot reserverade sig mot den f

ö

reslagna utformningen av best

ä

mnelsen om olaga v

å

ldsskildring.

En ledamot uttryckte i ett s

ä

rskilt yttrande tvivel ang

å

ende det kloka i f

ö

rslaget om r

å

dgivande f

ö

rhandsgranskning vad betr

ä

ffar filmer och videogram f

ö

r vuxenvisning.

En sakkuimig rekomnenderade i ett s

ä

rskilt yttrande att vuxencensuren skulle avskaffas och ers

ä

ttas med pr

ö

vning i efterhand enligt best

ä

mnelsen om olaga v

å

ldsskildring.

Utredningens bet

ä

nkande har varit f

ö

rem

å

l f

ö

r en omfattande remissbehandling. I departementspromanorian (Ds Ju 1985: 4) Remissyttranden 

ö

ver yttrandefrihetsutredningens bet

ä

nkande (SOU

85

Prop. 1985/86:109

1983: 70) V

ä

rna yttrandefriheten har det nyligen lagts fram en systematisk samnanst

ä

llning 

ö

ver de avgivna yttrandena.

Enligt promemorian 

ä

r alla remissinstanser som har uttalat sig om det f

ö

reslagna allm

ä

ima censurf

ö

rbudet positivt inst

ä

llda till detta. Flera instanser 

ä

r dock kritiska mot f

ö

rslaget om m

ö

jlighet att i vanlig lag till

å

ta f

ö

rh.andsgranskning av upptagningar av r

ö

rliga bilder.

I fr

å

ga om vuxencensuren ange:3 remissutfallet vara mycket splittrat. M

å

nga remissinstanser 

ä

r kritiska mot f

ö

rslaget om r

å

dgivande f

ö

rhandsgranskning. Betr

ä

ffande fr

å

gan om f

ö

rhandsgranskning skall firmas 

ö

ver huvud taget finns en svag 

ö

vervikt f

ö

r uppfattningen att den skall avskaffas helt. Denna

å

sikt har flertalet av de juridiska instanserna, de flesta kulturf

ö

retr

ä

darna samt film- och videobranschens f

ö

retr

ä

dare. 

Ö

nskem

å

let om att filmcensuren skall firmas kvar och utvidgas till att omfatta 

ä

ven f

ö

rs

ä

ljning och uthyrning har flertalet av de instanser som f

ö

retr

ä

der barn och ungdom, de flesta kvinnoorganisationerna samt de kyrkliga organisationerna.

F

ö

rslaget att det inte l

ä

ngre skall g

å

 att f

ö

rbjuda visning av film av h

ä

nsyn till rikets f

ö

rh

å

llimde till fr

ä

mmande makt m.m. tillstyrks av de tre remissinstanser som yttrar sig om det.

Allm

ä

n enighet cinges r

å

da om att film och videogram b

ö

r j

ä

mst

ä

llas i alla avseenden (prop. 1984/85: 116 s. 13).

Betr

ä

ffande barncensuren anges det r

å

da stor enighet bland remissinstanserna om att den bindande f

ö

rhandsgranskningen skall finnas kvar liksom att den skcill g

ä

lla b

å

de filmer och videogram s

å

v

ä

l f

ö

r offentlig visning som f

ö

r uthyrning och f

ö

rs

ä

ljning. D

ä

remot 

ä

r nveningarna delade 

i  

fr

å

ga om 

å

ldersgr

ä

nserna. M

å

nga remissinstanser anser att den nuvarande 15-

å

rsgr

ä

nsen skall finnas kvar.

I fr

å

ga om remissutfallet mer i detalj h

ä

nvisas till promemorian.

86

Prop. 1985/86:109

Yttrandefrihetsutredningens f

ö

rslag bereds f.n. inom justitiedepartementet. Avsikten 

ä

r att ett f

ö

rslag p

å

 grundval av utredningens bet

ä

nkande skall kunna remitteras till lagr

å

det v

å

ren 1986.

Det vilande grundlagsf

ö

rslaget om m

ö

jlighet att inf

ö

ra videocensur

I avvaktan p

å

 st

ä

llningstagandet till yttrandefrihetsutredningens f

ö

rslag har riksdagen vid 1984/85 

å

rs riksm

ö

te (prop. 1984/85: 83, KU 20, rskr 117) som vilande antagit ett f

ö

rslag till 

ä

ndrad lydelse av punkt 4 i 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna till lagen (1976: 871) om 

ä

ndring i regeringsformen. Enligt f

ö

rslaget, som avses tr

ä

da i kraft den 1 januari 1986, f

å

r det utan hinder av test

ä

ramelserna om m

ö

tesfriheten i 2 kap. 1 

§

 3 och 14

§

f

ö

rsta stycket RF i lag f

ö

reskrivas att filmer och videogram inte f

å

r f

ö

revisas offentligt, om de inte dessf

ö

rinnan har godk

ä

nts f

ö

r s

å

dan visning. Det vilande f

ö

rslaget irmeb

ä

r s

å

ledes att det i fr

å

ga an videogram som visas offentligt skall vara m

ö

jligt att lagstifta om censur.

Som sk

ä

l f

ö

r att RF skall medge detta har f

ö

redragande departementschefen anf

ö

rt (prop. 1984/85: 83 s. 10) att yttrandefrihetsutredningens f

ö

rslag till l

ö

sning av censurfr

å

gorna utsatts f

ö

r betydande remisskritik och att det kommit fram starka 

ö

nskem

å

l om att f

ö

rhandsgranskningen skall finnas kvar i sin nuvarande utformning och 

ä

ven utvidgas till att omfatta filmer och videogram f

ö

r uthyrning och f

ö

rs

ä

ljning. F

ö

redraganden h

ä

nvisade ocks

å

 till att statsr

å

det G

ö

ransson avs

å

g att beg

ä

ra regeringens bemyndigande att l

å

ta utreda fr

å

gor om f

ö

rhandsgranskning av filmer och videogram. Han yttrade d

ä

refter (samna sida).

Det

ä

r angel

ä

get att 

å

tg

ä

rder s

å

 snart som m

ö

jligt vidtas f

ö

r att motverka spridningen av videogram med extrema v

å

ldsskildringar. Eftersom det kan dr

ö

ja innan utredningsarbetet leder till lagstiftning, anser jag att vissa 

ä

ndringar b

ö

r g

ö

ras i den nu g

ä

llande lagstiftningen f

ö

r att man p

å

 ett mera effektivt s

ä

tt skall kunna ingripa mot v

å

ldsskildringar i videogram. Jag avser d

ä

rf

ö

r att inom kort f

ö

rel

ä

gga regeringen f

ö

rslag till regler som kan till

ä

mpas i avvaktan p

å

 resultatet av utredningsarbetet.

87

Prop. 1985/86:109

De f

ö

rslag jag har f

ö

r avsikt att l

ä

gga fram inneb

ä

r bl.a. att f

ö

rhandsgranskningen skall utstr

ä

ckas till att omfatta 

ä

ven videogram f

ö

r offentlig visning.

Det 

ä

r allts

å

 med h

ä

nsyn till att de f

ö

rutskickade reglerna m

å

ste ha st

ö

d i RF som det vilande f

ö

rslaget cm 

ä

ndring av 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mnelserna till lagen (1976: 871) om 

ä

ndring i regeringsformen tillkommit.

Regeringens proposition 1984/'85: 116

De i prop. 1984/85: 83 f

ö

rutskickade reglerna har f

ö

relagts riksdagen den 31 januari 1985 genom prop. 1984/85: 116. F

ö

rslagen g

ä

ller

ä

ndringar i biograff

ö

rordningen och videov

å

ldslagen. Lag

ä

ndringarna f

ö

resl

å

s tr

ä

d

é

i i kraft den 1 januari 1986.

Ä

ven i denna proposition h

ä

nvisas det till statsr

å

det G

ö

ranssons avsikt att l

å

ta utreda fr

å

gor om f

ö

rhandsgranskning av filmer och videogram. Det anges (s. 12) att denna utredning skall 

ö

verv

ä

ga bl.a. fr

å

gan om obligatorisk f

ö

rhandsgranskning av filmer och videogram som sprids gencm uthyrning och f

ö

rs

ä

ljning. Dessa fr

å

gor ber

ö

rs d

ä

rf

ö

r inte i propositionen.

Propositionens f

ö

rslag till 

ä

ndringar i biograff

ö

rordningen g

å

r ut p

å

 f

ö

ljande. Kravet p

å

 f

ö

rhandsgranskning av film utstr

ä

cks till att omfatta ocks

å

 videogram sism visas offentligt. M

ö

jligheten att ingripa mot en film d

ä

rf

ö

r att visandet av den kan anses ol

ä

mpligt av h

ä

nsyn till rikets f

ö

rh

å

lL

ä

nde till fr

ä

mmande makt m.m. avskaffas. Reklamfilmer och reklamvideogram undantas fr

å

n f

ö

rhandsgranskning. Vidare undantas visningar vid varumassor, utst

ä

llningar och sportevenera;mg om visningarna ing

å

r som moment i tillst

ä

llningarna.

som sk

ä

l f

ö

r f

ö

rslaget att utstr

ä

cka filmcensuren till videogram f

ö

r offentlig visning anf

ö

r f

ö

redraganden (s. 13 f):

som jag n

ä

mnde inledningsvis g

ä

ller biograf f

ö

rordningen endast film. Videov

å

ldslagen d

ä

remot g

ä

ller b

å

de filmer och videogram. Jag anser att man redan nu helt bcir j

ä

mst

ä

lla filmer och videogram i dessa h

ä

nseenden. Det 

ä

r ol

ä

mf>ligt att skilda regler skall g

ä

lla f

ö

r de b

å

da medierna. Det 

ä

r endast de tekniska f

ö

ruts

ä

ttningarna som skiljer dem 

å

t. F

ö

r 

å

sk

å

daoren 

ä

r de b

å

da uttrycksformerna lika.

Prop. 1985/86:109

Redan d

å

 f

ö

rslaget till videov

å

ldslagen var ute p

å

 remiss kritiserades det f

ö

rh

å

llandet att olika regler skulle komna att g

ä

lla f

ö

r filmer och videogram.

Jag f

ö

rordar d

ä

rf

ö

r att enhetliga regler skall g

ä

lla i fr

å

ga om f

ö

rhandsgranskning av filmer och videogram. Best

ä

nmelserna i biograff

ö

rordningen b

ö

r allts

å

utvidgas till att g

ä

lla ocks

å 

videogram.

F

ö

redraganden framh

å

ller (s. 14) att videogram f.n. inte visas p

å 

biografer i n

ä

mnv

ä

rd omfattning. 

Ä

ven om utvecklingen p

å 

videoomr

å

det sker snabbt, dr

ö

jer det enligt honom f

ö

rmodligen ytterligare n

å

got eller n

å

gra 

å

r irman s

å

dana visningar blir vanliga. Det anf

ö

rs att videograramen i st

ä

llet visas - f

ö

rutom i hemmen och i andra slutna kretsar - i s

å

dana milj

ö

er som restauranger, hotell, varuhus och butiker. Visningar anges ocks

å 

f

ö

rekaima vid offentliga tillst

ä

llningar av olika slag, varvid de ofta ing

å

r som ett led i sj

ä

lva tillst

ä

llningen.

En f

ö

ljd av f

ö

rslaget om videocensur 

ä

r att det ansetts n

ö

dv

ä

ndigt att f

ö

resl

å

 ett till

ä

gg till 1 

§

biograff

ö

rordningen i form av ett nytt andra stycke lydande: Denna f

ö

rordning g

ä

ller dock inte i fr

å

ga oir. radios

ä

ndning eller tr

å

ds

ä

ndning. Med radios

ä

ndning och tr

å

ds

ä

ndning avses detsamma som i radiolagen (1966: 755).

San sk

ä

l f

ö

r detta till

ä

gg anf

ö

r f

ö

redraganden (s. 31 f):

Av det nya andra stycket framg

å

r att f

ö

rordningen inte g

ä

ller i fr

å

ga om radios

ä

ndningar eller tr

å

ds

ä

ndningar. En upplysning h

ä

rom har tagits in i f

ö

rordningen eftersom denna nu utvidgas till att omfatta visning av r

ö

rliga bilder med en ny teknik d

ä

r den enskilde betraktaren av bilderna inte torde kurma uppfatta n

å

gra skillnader mellan radios

ä

ndningar, tr

å

ds

ä

ndningar och andra visningar. Med radios

ä

ndning och tr

å

ds

ä

ndning avses detsamna som i radiolagen (1966: 755). I fr

å

ga om begreppet tr

å

ds

ä

ndning kan ocks

å

 h

ä

nvisas till f

ö

rarbetena till radiolagen, prop. 1966: 149 s. 36.

Enligt 8 

§

 f

ö

rsta stycket radiolagen f

å

r myndigheter och andra allm

ä

nna organ inte f

ö

rbjuda en radios

ä

ndning eller tr

å

ds

ä

ndning p

å 

grund av dess inneh

å

ll. I fr

å

ga om ansvar f

ö

r inneh

å

llet i flertalet radios

ä

ndningar och tr

å

ds

ä

ndningar som f.n. kan tas emot av allm

ä

nheten h

ä

r i landet finns s

ä

rskilda best

ä

nmelser.

Av andra stycket f

ö

ljer s

å

ledes att f

ö

rordningen inte g

ä

ller f

ö

r s

å

dana filmer och videogram som visas i TV-program vilka s

ä

nds av n

å

got av programf

ö

retagen inom Sveriges Radiokoncernen. Den g

ä

ller t.ex. inte heller f

ö

r vidares

ä

ndningar av TV-program 

ö

ver en

89

Prop. 1985/86:109

centralantennanl

ä

ggning och :Lnte heller f

ö

r s

ä

ndningar fr

å

n satelliter. S

ä

ndningar fr

å

n

ä

nder 

ä

r ocks

å

 undantagna. Det b

ö

r emellertid p

å

pekas att undantag bara g

ä

ller f

ö

r sj

ä

lva s

ä

ndningen av ett TV-program

 Om ett videogram med sarnna irmeh

å

ll som ett TV-program f

ö

revisas offentligt p

å

 annat s

ä

tt 

ä

n genom radios

ä

ndning eller tr

å

ds

ä

ndning omfattas visningen av biograf f

ö

rordningens best

ä

mwilser.

Den f

ö

reslagna utvidgningen civ filmcensuren till videogram f

ö

r offentlig f

ö

revisning g

ä

ller s

å

ledes bl.a. inte det fallet att filmen eller videogramnet tr

å

ds

ä

nds f

ö

r offentlig f

ö

revisning.

Vad h

ä

refter ang

å

r de f

ö

reslasgna

ä

ndringarna i videov

å

ldslagen inneb

ä

r de samnanfattningsvis f

ö

ljande. Extremv

å

ldsf

ö

rbudet i lagens 1 

§

 sk

ä

rps i vissa avseenden. Det nuvaraix3e ansvarssystemet 

ä

ndras s

å

att inte bara detaljister utan ocks

å

grossister och andra leverant

ö

rer blir 

å

tkomliga f

ö

r straff. En detaljist skall kunna undg

å

ansvar enligt lagen om han endast sprider upptagningar p

å 

vilka det intygas att de st

ä

mmer 

ö

verens med en av statens biografbyr

å

 godk

ä

nd kopia. Allm

ä

nt 

å

tal f

ö

r brott mot lagen skall f

å

 v

ä

ckas endast efter medgivande av biografbyr

å

n.

Sk

ä

rpningarna i extremv

å

ldsf

ö

rbudet st

ä

mmer i stort sett 

ö

verens med yttrandefrihetsutredningens f

ö

rslag. I propositionen f

ö

resl

å

s dock inte att fr

å

gan c

«

n ansvar skall pr

ö

vas i yttrandefrihetsr

ä

ttslig ordning.

Genom de f

ö

reslagna sk

ä

rpningarna konmer f

ö

rbudet i n

ä

rmare 

ö

verensst

ä

mmelse med biografbyr

å

ns praxis i fr

å

ga om f

ö

rbud mot offentlig visning av film. Sk:Lldringar av sexuellt v

å

ld eller tv

å

ng kriminaliseras i 

ö

kad utstr

ä

cloiing. F

ö

rbudet utvidgas till att omfatta ocks

å

 v

å

ld mot djur och v

å

ld san inte har n

å

gon m

ä

nniska som direkt eller indirekt uppliov. vidare formuleras best

ä

nmelsen om s

å

att presumtionen vid sprid

å

ldsskildring - i motsats till vad som g

ä

ller nu - blir att detta 

ä

r f

ö

rbjudet. Spridandet skall dock inte vara straffbart om det 

ä

r f

ö

rsvarligt med h

ä

nsyn till framst

ä

llningens syfte och sammanhang samt omst

ä

ndigheterna i 

ö

vrigt.

90

Prop. 1985/86:109

F

ö

rslagen i prop. 1984/85: 116 har inte behandlats vid 1984/85 

å

rs riksm

ö

te. Riksdagen har beslutat (KU 1984/85: 38, snabbprot. 165 s. 47) att uppskjuta behandlingen till 1985/86 

å

rs riksm

ö

te.

3.1.3   Utredningen (U 1985:10) om 

å

tg

ä

rder mot v

å

lds­skildringar i r

ö

rliga bilder

Sedan regeringen den 23 maj 1985 bemyndigat statsr

å

det G

ö

ransson d

ä

rtill, har denne tillkallat en s

ä

rskild utredare* f

ö

r behandlingen av de i prop. 1984/85: 83 och 116 aviserade censurfr

å

gorna.

I direktiven (dir 1985: 29) framh

å

lls att utredaren b

ö

r kartl

ä

gga hur utvecklingen av nya medier f

ö

r att 

å

terge inspelningar av r

ö

rliga bilder p

å

verkar risken f

ö

r att framf

ö

r allt barn och ungdomar uts

ä

tts f

ö

r skadeverkningar genom v

å

ldsskildringar i s

å

dana inspelningar. Utredaren b

ö

r vidare bed

ö

ma om utvecklingen kan v

ä

ntas leda till att det beh

ö

vs nya eller 

ä

ndrade regler f

ö

r att motverka s

å

dana skadeverkningar. Utredaren b

ö

r i s

å

 fall avge f

ö

rslag till l

ä

mpliga regler. Alternativet med f

ö

rhandsgranskning av alla filmer och videogram b

ö

r belysas ing

å

ende.

Betr

ä

ffande barncensuren anges det att utredaren b

ö

r 

ö

verv

ä

ga om det 

ä

r befogat att 

ä

ndra de 

å

ldersgr

ä

nser som g

ä

ller vid offentlig visning av film och som f

ö

resl

å

s g

ä

lla f

ö

r s

å

dan visning av videogram. H

ä

nsyn b

ö

r h

ä

rvid tas till bl.a. barnpsykologiska r

ö

n, utvecklingen inom massmedieomr

å

det i 

ö

vrigt och de erfarenheter som finns fr

å

n granskning av barnfilm inom t.ex. statens biografbyr

å 

och dess r

å

dgivande organ statens barnfilmn

ä

mnd samt Svenska Filminstitutet.

Utredaren b

ö

r slutligen g

ö

ra en f

ö

rfattningsteknisk 

ö

versyn av biograff

ö

rordningen och 

ö

vriga f

ö

reskrifter p

å

censuromr

å

det.

* Ordf

ö

randen i arbetsdomstolen Claes Eklundh.

91

Prop. 1985/86:109

I direktiven anges att utredaren b

ö

r h

å

lla kontakt med mig och beakta de resultat som jag kiOTmer fram till i mitt 

ö

versynsarbete.

Utredarens arbete b

ö

r vara avslutat f

ö

re 1986 

å

rs utg

å

ng.

3.1.4   1984/85 

å

rs riksm

ö

tes beslut om radio- och TV-s

ä

ndningar i kabeln

ä

t

Efter att den 31 januari 1985 ha lagt fram prop. 1984/85: 116, beslutade regeringen den 11 cipril 1985 prop. 1985/85: 199 om radio- och TV-s

ä

ndningar i kabeln

ä

t. P

å

 grundval av denna proposition har vid 1984/85 

å

rs riksm

ö

te (KU 37, rskr 398) antagits lagen (1985: 677) om lokala kabels

ä

ndningar, vilken tr

ä

der i kraft den 1 januari 1986.

Med h

ä

nsyn till sambandet mellan det radior

ä

ttsliga tr

å

ds

ä

ndningsbegreppet och fr

å

gan om videocensur finns det anledning att redovisa n

å

gra av huvudpunkterna i den nya lagen. I ett avseende skall ocks

å

riksdagsbehandlingen av propositionen ber

ö

ras n

ä

rmare.

Som skall visas i kap. 4 inneb

ä

r nu g

ä

llande best

ä

mmelser i fr

å

ga om r

ä

tten att i kabel s

ä

nda ljudradio- och TV-program till allm

ä

nheten, att s

å

dan verksamhet i princip inte f

å

r bedrivas av andra 

ä

n programf

ö

retagen inan Sveriges Radio-koncernen.

Genom lagen oro lokala kabels

ä

ndningar sker det en betydande utvidgning av m

ö

jligheterna att f

å

tillst

å

nd till s

å

dana s

ä

ndningar.

Med lokala kabels

ä

ndningar menas enligt lagen tr

å

ds

ä

ndningar av radioprogram i lokala rundradiios

ä

ndningar (1 

§

).

Begreppen tr

å

ds

ä

ndning, rundrjidios

ä

ndning och radioprogram har samma inneb

ö

rd som enligt r

ä

diolagen. Bland de i den nya lagen definierade begreppen m

ä

rks i 

ö

vrigt bl.a. vidares

ä

ndning, satellits

ä

ndning och egens

ä

ndning. Med vidares

ä

ndning avses

92

Prop. 1985/86:109

samtidig och of

ö

r

ä

ndrad 

å

teruts

ä

ndning av en s

ä

ndning, med satellits

ä

ndning vidares

ä

ndning av programkanaler fr

å

n satelliter i fast trafik och med egens

ä

ndning s

ä

ndning av annat slag 

ä

n vidares

ä

ndning (2 

§

).

Fr

å

gor om lokala kabels

ä

ndningar pr

ö

vas av en f

ö

r hela landet gemensam kabeln

ä

mnd. N

ä

mnden skall 

ä

ven ut

ö

va tillsyn 

ö

ver verksamheten med lokala kabels

ä

ndningar (3 

§

).

F

ö

r lokala kabels

ä

ndningar kr

ä

vs tillst

å

nd om det inte 

ä

r fr

å

ga om rundradios

ä

nda program som vidares

ä

nds i centralantennanl

ä

ggningar eller s

ä

ndningar som enbart kan tas emot i bost

ä

der och som inte n

å

r fler 

ä

n cirka femtio bost

ä

der (4 

§

).

Varje tillst

å

nd skall avse ett visst omr

å

de. Detta omr

å

de f

å

r normalt anf

å

tta h

ö

gst en kommun (5 

§

).

Tillst

å

nd till sa tell i ts

ä

ndningar kan ges dels till var och en som 

ä

ger eller annars f

ö

rfogar 

ö

ver ett kabeln

ä

t, om denne 

ä

r svensk medborgare, svensk juridisk person eller utl

ä

nning som har hemvist i Sverige, s.k. n

ä

tinnehavare, dels till s

å

dan svensk juridisk person scm har bildats f

ö

r att bedriva lokala kabels

ä

ndningar och i vilken ing

å

r f

ö

retr

ä

dare f

ö

r olika intressen och meningsriktningar inom tillst

å

ndsomr

å

det, s.k. lokala kabels

ä

ndarf

ö

retag (8 

§

 f

ö

rsta stycket jfrt med 6 

§

). Ett tillst

å

nd till satellits

ä

ndningar g

ä

ller generellt f

ö

r alla satellits

ä

ndningar och 

ä

r inte bundet till en viss programkanal eller vissa programkanaler.

Tillst

å

nd till egens

ä

ndningar kan endast ges till lokalt kabels

ä

ndarf

ö

retag (8 

§

 andra stycket). Ett s

å

dant tillst

å

nd inneb

ä

r 

ä

ven r

ä

tt f

ö

r f

ö

retaget att st

ä

lla s

ä

ndningstid till f

ö

rfogande f

ö

r annan (23 

§

f

ö

rsta stycket). F

ö

retaget skall vid ut

ö

vandet av sin s

ä

ndningsr

ä

tt str

ä

va efter vidaste m

ö

jliga yttrandefrihet och informationsfrihet (23 

§

 andra stycket).

B

å

de n

ä

tinnehavare och lokala kabels

ä

ndarf

ö

retag kan f

å

tillst

å

nd att uppl

å

ta kanaler i ett kabeln

ä

t 

å

t andra f

ö

r egens

ä

ndningar

93

Prop. 1985/86:109

(9 

§

). Ett s

å

dant tillst

å

nd irmeb

ä

r r

ä

tt f

ö

r tillst

å

ndshavaren att genom avtal medge annan att ensam bedriva egens

ä

ndningar i en kanal (25 

§

 f

ö

rsta stycket f

ö

rsta meningen). S

å

dant medgivande f

å

r ges till svensk medborgare, svensk juridisk person eller utl

ä

rming som har hemvist i Sverige (25 

§

 andra stycket).

Som en f

ö

ljd av lagen om lokala kabels

ä

ndningar kan man s

å

ledes efter den 1 januari 1986 r

ä

kna med en v

ä

xande aktivitet p

å 

kabels

ä

ndningsomr

å

det.

Lagen om lokala kabels

ä

ndningar

ä

r i sitt av riksdagen antagna skick inte komplett. I motsats till propositionens f

ö

rslag irmeh

å

ller lagen inga regler om m

ö

jligheter att ingripa mot s

ä

ndningar med f

ö

rgripligt inneh

å

ll, t.ex. extremv

å

ldsskildringar. Ett lokalt kabels

ä

ndarf

ö

retags tillst

å

nd att bedriva egens

ä

ndningar skulle i det fallet enligt propositionen kunna 

å

terkallas genom beslut av kabeln

ä

mnden. Vid motsvarande f

ö

rh

å

llande betr

ä

ffande program i egens

ä

ndningar i en uppl

å

ten kanal skulle enligt propositionen kabeln

ä

mnden kunna besluta om s

ä

ndningarnas upph

ö

rande.

Konstitutionsutskottet (KU 1984/85: 37 s. 12) har inte godtagit propositionen i dessa delar utan ansett att fr

å

gor an ingripanden p

å

 grund av s

ä

ndningars irmeh

å

ll i princip b

ö

r pr

ö

vas i yttrandefrihetsr

ä

ttslig ordning, huvudsakligen i enlighet med yttrandefrihetsutredningens f

ö

rslag. Med h

ä

nsyn till den korta 

å

terst

å

ende tiden av 1984/85 

å

rs riksm

ö

te var dock inte utskottet berett att ta definitiv st

ä

llning till dessa fr

å

gor. Utskottet ans

å

g d

ä

rf

ö

r att behandlingen av dera borde uppskjutas till 1985/86 

å

rs riksm

ö

te. Einellertid var utskottet angel

ä

get om att det s

å 

snart som m

ö

jligt blev klart vilka regler som i andra avseenden skulle g

ä

lla f

ö

r kabels

ä

ndningarna. Redan 1984/85 

å

rs riksm

ö

te borde d

ä

rf

ö

r anta en lag om lokala kabels

ä

ndningar, l

å

t vara utan n

å

got stadgande under vissa paragrafnummer.

Riksdagen f

ö

ljde utskottet. Fr

å

gan an ingripanden p

å

 grund av s

ä

ndningars inneh

å

ll skall allts

å

 behandlas vid 1985/86 

å

rs

94

Prop. 1985/86:109

riksm

ö

te. Enligt utskottet b

ö

r trots detta lagstiftningen i sin helhet kunna tr

ä

da i kraft den 1 januari 1986.

Som komplement till prop. 1984/85: 199 beslutade regeringen den 25 april 1985 prop. 1984/85: 208 om ansvarighet f

ö

r lokala kabels

ä

ndningar m.m. I denna proposition, som regeringen ocks

å ö

nskade f

å

 behandlad av 1984/85 

å

rs riksm

ö

te, har f

ö

reslagits en s

ä

rskild lag om ansvarighet f

ö

r lokala kabels

ä

ndningar, vidare har f

ö

reslagits bl.a. att 4 

§

 2 videov

å

ldslagen skall 

ä

ndras s

å

 att lagen inte g

ä

ller s

ä

ndningar av TV-program som sker "med st

ö

d av tillst

å

nd" enligt lagen om lokala kabels

ä

ndningar. I fr

å

ga om s

ä

ndningar som inte kr

ä

ver tillst

å

nd enligt derma lag - och som inte heller 

ä

r vidares

ä

ndning av rundradios

ä

ndningar - irmeb

ä

r allts

å

 propositionen att videov

å

ldslagen skall g

ä

lla.

Riksdagens beslut om att till 1985/86 

å

rs riksm

ö

te uppskjuta en del av lagstiftningsfr

å

gorna p

å

 kabels

ä

ndningsomr

å

det g

ä

ller ocks

å 

f

ö

rslagen i prop. 1984/85: 208.

3.2     Direktiven

I direktiven till mig, som i sin helhet 

ä

r intagna i bilaga, tas den nu aktuella delen av uppdraget upp under rubriken 3.2 Vissa gr

ä

nsdragningsfr

å

gor.

Inledningsvis omn

ä

mns h

ä

r videocensurf

ö

rslaget i prop.

1984/85: 116, censur f

ö

r budet i 8 

§

 radiolagen och uttalandena om

det radior

ä

ttsliga tr

å

ds

ä

ndningsbegreppet i prop. 1966: 149 s. 36.

H

ä

refter anf

ö

rs att det enligt f

ö

redragandens mening inte alltid 

ä

r klart n

ä

r en tr

å

dbunden 

ö

verf

ö

ring skall betraktas som en tr

å

ds

ä

ndning enligt radiolagen och att det 

ä

r angel

ä

get att den os

ä

kerhet som r

å

der undanr

ö

js.

F

ö

redraganden yttrar vidare att jag b

ö

r kunna pr

ö

va olika v

ä

gar f

ö

r att n

å

 det 

å

syftade resultatet. Skulle 

ä

rK3rade definitioner inte erbjuda en framkomlig v

ä

g b

ö

r en 

ä

ndring av 8 

§

 radiolagen kunna

95

Prop. 1985/86:109

ö

verv

ä

gas s

å

 att denna paragraf inte komner att omfatta vad som b

ö

r anses utg

ö

ra uppspelning av \'ideogram men son enligt lagens definition utg

ö

r tr

å

ds

ä

ndning av TV-program.

3.3     

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag

3.3.1   Min uppgift

Av den tidigare l

ä

mnade redog

ö

relsen framg

å

r att attityderna under de senaste 15 

å

ren i viss m

å

n har f

ö

r

ä

ndrats n

ä

r det g

ä

ller metoderna f

ö

r att motarbeta extremv

å

ld i filmer och videogram.

Den parlamentariskt sammansatta filmcensur utredningen var i sitt bet

ä

nkande 1969 enig an att filmcensuren f

ö

r vuxna skulle avskaffas. Det ans

å

gs tillr

ä

ckligt att ingripanden mot vuxenfilmerna kunde ske i efterhand, i princip i enlighet med d

å 

g

ä

llande best

ä

mmelser.*

som yttrandefrihetsutredningen redovisat (SOU 1983: 70 s. 263) godtog det 

ö

verv

ä

gande antalet remissinstanser detta f

ö

rslag.

Direktiven f

ö

r yttrandefrihetsutredningen, utf

ä

rdade 1977, f

å

r ocks

å

 s

ä

gas inta en allm

ä

nt kritisk h

å

llning till censuren. Regler son hindrar att yttranden uts

ä

tts f

ö

r f

ö

rhandsgranskning av offentliga organ s

ä

gs h

ö

ra till de allra viktigaste inslagen i ett skydd f

ö

r yttrandefriheten. Och det framh

å

lls att det m

å

ste kr

ä

vas starka sk

ä

l f

ö

r att censur i n

å

gon form skall kunna godtas.

* Som en "yttersta gr

ä

ns" f

ö

r straffbarheten f

ö

rutsatte utredningen en best

ä

mmelse om straff f

ö

r kr

ä

nkande av "den allm

ä

rma k

ä

nslan f

ö

r anst

ä

ndighet genan grovt sedl:Lghetss

å

rande eller uppenbart f

ö

rr

å

ande framst

ä

llning eller genom att sprida s

å

dan framst

ä

llning". F

ö

rslag till en s

å

dan best

ä

mmelse med brottsben

ä

mningen kr

ä

nkande ai; anst

ä

ndigheten lades fram av konmitt

é

n f

ö

r lagstiftningen cm yttrande- och tryckfrihet i bet

ä

nkandet (SOU 1969: 38) Yttrandefrihetens gr

ä

nser.

96

Prop. 1985/86:109

Medan yttrandefrihetsutredningen arbetade tillkom videov

å

ldslagen 1981. Den inneh

å

ller s

ä

rskilda straffbest

ä

mmelser just f

ö

r att motverka v

å

ldsskildringar i filmer och videogram. De 

ä

r ocks

å

 att m

ä

rka att yttrandefrihetsutredningens f

ö

rslag till yttrandefrihetsgrundlag inneb

ä

r sk

ä

rpningar av videov

å

ldslagens extremv

å

ldsf

ö

rbud. Trots detta och trots sina direktiv har utredningen inte kunnat samla sig om att f

ö

lja filmcensurutredningen och f

ö

resl

å

 vuxencensurens avskaffande.

Yttrandefrihetsutredningen sammanfattar (s. 277) opinionsklimatet s

å

 att det efter filmcensurutredningens bet

ä

nkande dels "med viss sk

ä

rpa" har yrkats att dess f

ö

rslag om vuxencensurens avskaffande skall genomf

ö

ras, dels under 1980-talet har vuxit fram en opinion som kr

ä

ver vidgad censur. Betr

ä

ffande den senare opinionen s

ä

gs det att krav har rests p

å

 att "alla r

ö

rliga bilder skall underkastas censur oavsett i vilken form de f

ö

rmedlas till allm

ä

nheten". Motivet s

ä

gs vara en vilja att skydda mot skadlig p

å

verkan.

Remissutfallet p

å

 yttrandefrihetsutredningens bet

ä

nkande inneb

ä

r att det finns en svag 

ö

vervikt f

ö

r uppfattningen att vuxencensuren skall avskaffas helt. Regering och riksdag har emellertid nu inte anslutit sig till denna uppfattning. Resultatet har blivit det vilande grundlagsf

ö

rslaget om m

ö

jlighet att lagstifta mot censur av videogram som visas offentligt och prop. 1984/85: 116 med f

ö

rslag till s

å

dan lagstiftning.

I den n

ä

mnda propositionen har regeringen vidare f

ö

reslagit att videov

å

ldslagens extremv

å

ldsf

ö

rbud sk

ä

rps, huvudsakligen i 

ö

verensst

ä

mmelse med yttrandefrihetsutredningens f

ö

rslag.

Till bilden av det nuvarande l

ä

get h

ö

r slutligen tills

ä

ttandet av utredningen om 

å

tg

ä

rder mot v

å

ldsskildringar i r

ö

rliga bilder, vilken "ing

å

ende" b

ö

r belysa alternativet med f

ö

rhandsgranskning av "alla filmer och videogram".

Det tillkoraner inte mig att utreda och l

ä

gga fram f

ö

rslag r

ö

rande

filmcensurens fortsatta 

ö

de. Min uppgift 

ä

r att unders

ö

ka om de

st

ä

llningstaganden som regering och riksdag gjort kan anses kr

ä

va

n

å

gra lag

ä

ndringar med h

ä

nsyn till att 8 

§

 radiolagen stadgar

97

7    Riksdagen 1985/86. I saml. Nr 109

Prop. 1985/86:109

censurf

ö

rbud i fr

å

ga om bl.a. alla tr

å

ds

ä

ndningar. Det 

ä

r h

ä

rvid i f

ö

rsta hand 

ä

ndringar i den iradior

ä

ttsliga lagstiftningen som koraner i fr

å

ga.

F

ö

r att min uppgift skall frjnntr

ä

da i sitt r

ä

tta perspektiv har det emellertid synts motiverat at:t i korthet erinra on en del av de principst

å

ndpunkter som under seneure 

å

r intagits n

ä

r det g

ä

ller censur- och v

å

ldsskildringspioblematiken.

3.3.2   Utg

å

ngspunkter f

ö

r 

ö

verv

ä

gandena

I prop. 1984/85: 116 g

ö

rs ett; par uttalanden som det firms anledning f

ö

r mig att korament.era. Sedan f

ö

redraganden p

å

pekat att biograff

ö

rordningen endast g

ä

ller film och videov

å

ldslagen b

å

de filmer och videogram, s

ä

ger han sig anse (s. 13) att man nu "helt" b

ö

r j

ä

mst

ä

lla filmer och videogram i dessa h

ä

nseenden. Han f

ö

rordar d

ä

rf

ö

r att "enhetliga" regler skall g

ä

lla i fr

å

ga om f

ö

rhandsgranskning av filmer och videogram.

Regeringen har genom propositionen tagit st

ä

llning f

ö

r principen att filmcensuren tills vidare skall finnas kvar och att videogram som visas offentligt skall j

ä

mst

ä

llas med film. Propositionen kan d

ä

remot inte ses som ett st

ä

llningstagande f

ö

r att all offentlig visning av videogram skall vara underkastad censur. Blcind annat betyder ju radiolagens censurf

ö

rbud att det som visas i TV inte kommer att omfatts av biograff

ö

rordningens best

ä

mmelser i den f

ö

reslagna lydelsen. Detta g

ä

ller ocks

å

 om visningen sker p

å

 en storbildsk

ä

rm i biograflokal.

S

ä

ndningar av ljud, bilder eller text gencm tr

å

d 

ä

r redan nu av betydelse som massmedium. I framtiden kan tr

å

ds

ä

ndningarna korana att spela en 

ä

nnu st

ö

rre roll. De kan bli ett viktigt medium f

ö

r nyhetsf

ö

rmedling och opinionsbildnir. Tr

å

ds

ä

ndningar b

ö

r d

ä

rf

ö

r i princip inte kunna censureras.

En f

ö

rsta utg

å

ngspunkt f

ö

r mina f

ö

rslag b

ö

r d

ä

rf

ö

r vara att de inte skall leda till mer censur 

ä

n som kan visa sig vara n

ö

dv

ä

ndigt f

ö

r

98

Prop. 1985/86:109

att propositionsf

ö

rslaget om filmcensurens utstr

ä

ckande till att omfatta ocks

å

 offentligt visade videogram skall bli verkningsfullt.

Min andra utg

å

ngspunkt 

ä

r att propositionsf

ö

rslaget nu m

å

ste ses fr

å

n delvis andra utg

å

ngspunkter 

ä

n de som f

ö

rel

å

g d

å

 det lades fram. Vad som h

ä

nt sedan dess 

ä

r ju att riksdagen genan att anta lagen om lokala kabels

ä

ndningar beslutat om en betydande utvidgning av m

ö

jligheterna att f

å

 tillst

å

nd att tr

å

ds

ä

nda TV-program till allm

ä

nheten.

3.3.3   Radiolagens tr

å

ds

ä

ndningsbegrepp och prop. 1984/85: 116

Om vi h

å

ller oss till ordalagen i 1 

§

 radiolagen 

ä

r varje uppspelning av ett videogram ocks

å

 en tr

å

ds

ä

ndning. Som jag f

ö

rut har anf

ö

rt ger emellertid en tolkning med ledning av motiven som resultat att s

å

dant san rimligen endast b

ö

r kallas uppspelning av videogram inte 

ä

r tr

å

ds

ä

ndning i radiolagens mening. Uppspelning av videogram skall allts

å

 anses vara vad det 

ä

r och inte vad det synes vara vid en l

ä

sning av lagtexten.

Vad b

ö

r d

å

 f

ö

rst

å

s med uppspelning av videogram?

Otvivelaktigt r

ö

r det sig om detta on man stoppar in eh videokassett i en bandspelare och spelar upp kassetten s

å

 att dess inneh

å

ll framtr

ä

der p

å

 en enda TV-ruta. Hush

å

llens videotittande 

ä

r s

å

ledes ingen tr

å

ds

ä

ndningsverksamhet i radiolagens mening.

Einellertid m

ö

jligg

ö

r videotekniken att ett mycket stort antal TV-mottagare (monitorer) ansluts till en enda bandspelare (eller skivspelare, om det handlar om bildskivor). Det 

ä

r ocks

å

 m

ö

jligt att l

å

ta monitorerna finnas p

å

 en plats och bandspelaren p

å

 en annan, monitorerna t.ex. p

å

 f

ö

rs

ä

ljningsavdelningarna i ett varuhus och bandspelaren hos ett videof

ö

retag flera kilometer bort eller rentav p

å

 en annan ort.

I radior

ä

ttsutredningens slutbet

ä

nkande (SOU 1981: 19) 

Ö

versyn av radiolagen n

ä

mns som exempel p

å

 videoanv

ä

ndning bl.a. att videogram

99

Prop. 1985/86:109

ers

ä

tter film vid biografvisningar. I bet

ä

nkandet yttras (s. 53): "Att videogram delvis kan karnia att ers

ä

tta konventionell film vid biograff

ö

rest

ä

llningar anses sannolikt. Tanken att med hj

ä

lp av centrala projektorer s

ä

nda bilden via kabel till olika biograflokaler har framf

ö

rts av f

ö

retr

ä

dare f

ö

r filmbranschen."* Utredningen konkluderar: "Den sist n

ä

mnda distributionsformen 

ä

r med nu g

ä

llande regler sannolikt att bed

ö

ma scan rundradios

ä

ndning." Denna slutsats f

ö

ruts

ä

tter sj

ä

lvfallet att det anses vara fr

å

ga om tr

å

ds

ä

ndning i radiolagens m

«

;ning.

Betr

ä

ffande det n

ä

mnda exemplet p

å

 s.k. videografverksamhet inneb

ä

r allts

å

 1981 

å

rs bet

ä

nkande att det inte r

ö

r sig om blott uppspelning av videogram. N

å

gon avvikande mening framf

ö

rdes inte vid remissbehandlingen av bet

ä

nkandet.

H

ä

rvid b

ö

r det dock framh

å

llais att radior

ä

ttsutredningen inte hade som uppgift att s

ä

rskilt granska vad son i radiolagens mening 

ä

r tr

å

ds

ä

ndning. Det har jag nu. Det finns d

ä

rf

ö

r anledning att dr

ö

ja n

å

got ytterligare vid fr

å

gan.

I motiven till radiolagen avvisas som tidigare n

ä

mnts den tolkningen av lagens best

ä

mmelser om tr

å

ds

ä

ndning att den skulle omfatta 

ä

ven 

ö

verf

ö

ringar "som uppenbarligen inte b

ö

r i f

ö

revarande h

ä

nseende betraktas som tr

å

ds

ä

ndningar". Som exempel p

å

 vad som i enlighet h

ä

rmed inte skall falla under lagens regler n

ä

mns "

ö

verf

ö

ring av tal, s

å

ng eller musik fr

å

n en mikrofon till en h

ö

gtalare vid konsert, folkm

ö

te eller under liknande f

ö

rh

å

llanden, eller uppspelning av grammofonskiva eller ljudband". Tr

å

ds

ä

ndningsbegreppet har inte den "vida inneb

ö

rd" att ocks

å ö

verf

ö

ringar "s

å

dana som de n

ä

mnda" omfattas.

Den praktiska verksamhet som i f

ö

rsta hand f

ö

ranlett prop. 1984/85: 116 

ä

r uppenbarligen de s.k. videograf erna; jfr det p

å

 s. 45 ovan 

å

tergivna uttalandet av f

ö

redragande statsr

å

det. Om

* Jfr f

ö

redragandens bed

ö

mning i prop. 1984/85:116 s. 14, vilken 

å

tergetts tidigare (s. 45).

100

Prop. 1985/86:109

videografverksamhet bedrivs s

å

 att videobandspelaren finns i sj

ä

lva videograflokalen, anser jag g

ä

llande r

ä

tt inneb

ä

ra att det r

ö

r sig om s

å

dan uppspelning av videogram som inte skall betraktas som tr

å

ds

ä

ndning i radiolagens mening. Jag kan d

ä

remot inte finna att det handlar om blott s

å

dan uppspelning, on videografen - kanske i likhet med ett flertal andra s

å

dana - f

ö

rs

ö

rjs med de f

ö

revisade bilderna fr

å

n en p

å

 annan plats placerad bandspelare. Radiolagens ordalag och motiv medger inte en s

å

dan tolkning. I st

ä

llet m

å

ste det h

ä

r anses r

ö

ra sig on tr

å

ds

ä

ndning i lagens mening.

Mellan de nu diskuterade slagen av videografverksamhet kan man s

ä

kert t

ä

nka sig olika mellanformer. Att i fr

å

ga om den best

ä

mma om 

ö

verf

ö

ringarna 

ä

r tr

å

ds

ä

ndningar i radiolagens mening eller inte 

ä

r sv

å

rare. Mellan vad som klart 

ä

r blott uppspelning och vad som klart 

ä

r tr

å

ds

ä

ndning f

å

r man r

ä

kna med en viss "gr

å

zon".

Vad som klart kan sl

å

s fast 

ä

r emellertid detta: ett videogram kan 

å

terges offentligt genom tr

å

ds

ä

ndning i radiolagens mening men kan enligt de tankar som varit v

ä

gledande f

ö

r f

ö

rslagen i prop. 1984/85: 116 

ä

ndock b

ö

ra censureras.

Det inneb

ä

r att radiolagens censurf

ö

rbud kan hindra att den f

ö

reslagna utvidgningen av biografcensuren blir effektiv. Man kan kringg

å

 censuren genom att h

ä

nvisa till att 

å

tergivningen av ett videogram sker genom tr

ä

ds

ä

ndning. Den m

ö

jligheten b

ö

r st

ä

ngas. Det kan, 

å

tminstone i teorin, g

ö

ras p

å

 olika s

ä

tt.

Ett

ä

r att f

ö

rklara att 

å

tergivning av videogram i vissa fall inte skall anses vara tr

å

ds

ä

ndning i radiolagens mening. Man skulle med andra ord h

ä

nf

ö

ra vissa 

å

tergivningar till den grupp av "uppspelningar" som enligt motiven till 1 

§

radiolagen inte skall behandlas ei\ligt reglerna f

ö

r tr

å

ds

ä

ndningar.

Det

ä

r, som nyss har sagts, m

ö

jligt att visa videogram genan en mycket l

å

ng tr

å

d,

ä

ven mellan skilda orter. Ett videogram kan fr

å

n en enda uppspelningsapparat visas genom tr

å

d p

å

flera st

ä

llen samtidigt. S

å

dan videogramanv

ä

ndning 

ä

r utan tvivel tr

å

ds

ä

ndning i

101

Prop. 1985/86:109

radiolagens mening. Radiolagen anv

ä

nder uttrycket tr

å

ds

ä

ndning i en tekniskt fastlagd bem

ä

rkelse. Det 

ä

r inte rimligt att fr

å

n vad som skall f

ö

lja reglerna f

ö

r tr

å

ds

ä

ndningar utesluta s

å

dant som enligt legaldefinitionen uppenbarligen m

å

ste anses som s

å

dana. D

ä

rtill koraner att man inte kan genomf

ö

ra detta enbart genom ett motivuttalande. Det 

ä

r uteslutet av formella sk

ä

l.

C3m alla videogram

å

tergivningar som saken g

ä

ller skall undantas fr

å

n radiolagens regler om tr

å

ds

ä

ndningar kr

ä

vs f

ö

ljaktligen en lag

ä

ndring. Den m

å

ste utg

å

 fr

å

n att videogram

å

tergivningarna kan ske genom n

å

got som i radiolagens bem

ä

rkelse

ä

r tr

å

ds

ä

ndningar. Men den skulle kunna g

å

ut p

å

 att undanta vissa tr

å

ds

ä

ndningar fr

å

n radiolagens till

ä

mpningsomr

å

de. Sv

å

righeten 

ä

r att ange vilka.

Syftet med prop. 1984/85: 115 

ä

r att videogram som n

å

gon vill f

ö

revisa offentligt, dvs. vid en allm

ä

n samnankomst eller offentlig tillst

ä

llning, skall falla under censuren lika v

ä

l som biograffilm. De tv

å

 medierna 

ä

r likv

ä

rdiga fr

å

n 

å

sk

å

darnas synpunkt. De b

ö

r d

ä

rf

ö

r behandlas lika n

ä

r det g

ä

ller censur. Fr

å

n den utg

å

ngspunkten skulle uppgiften bli att s

ö

ka ange n

ä

r 

å

tergivningar av videogram genom tr

å

ds

ä

ndning kan j

ä

mst

ä

llas med biograff

ö

rest

ä

llningar.

Det

ä

r m

å

nga g

å

nger inte s

å

 sv

å

rt. S

ä

g att ett videogram f

ö

revisas i en offentlig lokal i samna former som 

ä

r g

ä

ngse vid biograff

ö

rest

ä

llningar. D

å

äx  

visningen likv

ä

rdig med en biograff

ö

rest

ä

llning

ä

ven an den sker genom tr

å

ds

ä

ndning fr

å

n ett betydande avst

å

nd. Detsamma g

ä

ller om videogramnet f

ö

revisas offentligt i flera lokaler pii en g

å

ng fr

ä

n en enda s

ä

ndare. Men ett videogram kan s

ä

ndas f

ö

r att samtidigt visas 

ä

ven p

å

 andra st

ä

llen, t.ex. rummen p

å

ett hotell. Ocks

å

 vanliga bost

ä

der kan komma i fr

å

ga. Det 

ä

r n

ä

r s

ä

ndningarna p

å

 det s

ä

ttet g

å

r 

ä

ven till andra mottagare 

ä

n lokaler f

ö

r off

«

ntlig f

ö

revisning som avgr

ä

nsningssv

å

righeterna uppst

å

r.

Om endast f

ö

rhandsgranskade \

å

deogram f

å

r f

ö

rekomma vid offentlig f

ö

revisning, komner m

å

nga s

ä

ndningar till bost

ä

der och andra "fria" mottagare inte att kunna f

ö

rmedla andra videogram 

ä

n s

å

dana som har

102

Prop. 1985/86:109

g

å

tt igenom censuren. Regler som antas med tanke p

å

offentliga f

ö

revisningar f

å

r verkan ocks

å

 f

ö

r andra s

ä

tt att anv

ä

nda videogram.

T

ä

nkbart

ä

r givetvis ocks

å

att 

ö

nskem

å

let att undvika all censur p

å 

s

ä

ndningar som inte 

ä

r avsedda endast f

ö

r offentlig f

ö

revisning ges f

ö

retr

ä

de. Det skulle inneb

ä

ra att det inte fick f

ö

rekomna n

å

gon f

ö

rhandsgranskning av videogram som s

ä

nds genom tr

å

d till andra mottagare 

ä

n lokaler d

ä

r offentlig f

ö

revisning ordnas. Men en s

å

dan regel skulle g

ö

ra den i prop. 1984/85: 116 f

ö

reslagna censurutvidgningen till en chim

ä

r.

En  

h

ä

nvisning till att videogramnet ocks

å

 f

ö

rmedlades genom tr

å

ds

ä

ndning till en eller annan mottagare utanf

ö

r den offentliga f

ö

revisningen skulle r

ä

cka f

ö

r att g

ö

ra det till

å

tet att f

ö

revisa videogram son inte hade g

å

tt igenom censuren.

En

ä

ndring av radiolagen f

ö

r att undanta vissa tr

å

ds

ä

ndningar blir ocks

å

lagtekniskt besv

ä

rlig. En del regler som nu finns i radiolagen skulle i sj

ä

lva verket ocks

å

 i forts

ä

ttningen beh

ö

va g

ä

lla f

ö

r de undantagna s

ä

ndningarna. Det g

ä

ller fr

ä

mst regeln cm tystnadsplikt i 3 a 

§

med tillh

ö

rande sraffbest

ä

nmelse. F

ö

r det 

ä

ndam

å

let skulle beh

ö

vas en s

ä

rskild lag.

Det som nu har sagts visar att ett f

ö

rs

ö

k att undanta offentliga f

ö

revisningar av videogram fr

å

n radiolagens till

ä

mpningsomr

å

de m

ö

ter sv

å

righeter. Men ett 

ä

nnu viktigare sk

ä

l mot en s

å

dan 

ä

ndring

ä

r att den skulle inneb

ä

ra att man minskade r

ä

ckvidden av censurf

ö

rbudet i 8 

§

 radiolagen utan att den paragrafen 

ä

ndrades. En s

å

dan lagstiftningsmetod 

ä

r sj

ä

lvfallet inte utan bet

ä

nkligheter.

Av nu anf

ö

rda sk

ä

l har jag koranit fram till att man varken b

ö

r s

ö

ka l

ö

sa det aktuella problemet genom att verka f

ö

r en utvidgning av begreppet uppspelning eller genom att undanta vissa tr

å

ds

ä

ndningar fr

å

n radiolagens till

ä

mpningsomr

å

de.

103

Prop. 1985/86:109

Saninanfattningsvis

ä

r det d

ä

rf

ö

r min uppfattning att det inte l

å

ter sig g

ö

ra att - som direktiven till mig i f

ö

rsta hand synes 

ö

nska -laborera med begreppet tr

å

ds

ä

ndning p

å

 s

å

dant s

ä

tt att all s

å

dan videoanv

ä

ndning san f

å

r anses vara 

å

syftad i prop. 1984/85: 116 kommer att falla utanf

ö

r radiolagen. Den enda till buds st

å

ende l

ö

sningen av det aktuella problemet finner jag vara att begr

ä

nsa radiolagens censurf

ö

rbud n

ä

r det g

ä

ller tr

å

ds

ä

ndningarna och utvidga biograff

ö

rordningen till att ocks

å

 g

ä

lla vissa tr

å

ds

ä

ndningar.

3.3.4   Vilka tr

å

ds

ä

ndninga:: b

ö

r biograf f

ö

rordningen omfatta?

Huvudregeln

Enligt prop. 1984/85: 116 ska].l biograff

ö

rordningen g

ä

lla i fr

å

ga om s

å

dan offentlig f

ö

revisning av film och videogram som sker p

å

annat s

ä

tt

ä

n genom radios

ä

ndning eller tr

å

ds

ä

ndning i radiolagens mening.

Som jag n

ä

mnt anser jag att aritagandet av propositionen reser krav p

å

 f

ö

rhandsgranskning ocks

å

 i fr

å

ga on vissa tr

å

ds

ä

ndningar.

De tr

å

ds

ä

ndningar som f

ö

r att g

ö

ra f

ö

rslaget i prop. 1984/85: 116 verkningsfullt b

ö

r underkastas censur 

ä

r s

å

dana som g

ä

ller offentlig f

ö

revisning av filmer och videogram.

Det

ä

r allts

å

 endast i fr

å

ga om tr

å

ds

ä

ndningar f

ö

r "offentlig f

ö

revisning" som censur b

ö

r godtas. Uttrycket offentlig f

ö

revisning anv

ä

nds redan p

å

 ett speciellt s

ä

tt i biograf f

ö

rordningen. Som det uttalats i prop. 1984/85: 116 s. 14 torde d

ä

rmed avses att f

ö

revisningen sker vid en s

å

dan allm

ä

n sarnnankcmst som avses i lagen (1956: 618) om allm

ä

nna sammankomster eller en s

å

dan offentlig tillst

ä

llning som avses i allm

ä

nna ordningsstadgan (1956: 617). I enlighet h

ä

rmed kan som exempel p

å

 s

ä

ndningar i offentlig milj

ö

som normalt inte omfattas av den t

ä

nkta utvidgningen av censuromr

å

det n

ä

mnas s

å

dana son g

ä

ller visnirvg i skyltf

ö

nster, inne i varuhus elLler p

å

restauranger. S

ä

ndningar f

ö

r

104

Prop. 1985/86:109

visning i privata milj

ö

er, t.ex. bost

ä

der, omfattas givetvis inte av den ifr

å

gasatta lag

ä

ndringen.

Vidare avses det f

ö

r censur kr

ä

vas att s

ä

ndningen g

ä

ller offentlig f

ö

revisning av "filmer och videogram". B

å

da dessa begrepp f

ö

rekoraner i den i prop. 1984/85: 116 f

ö

reslagna lydelsen av 1 

§ 

biograff

ö

rordningen. Inneb

ö

rden av begreppen har utvecklats i det f

ö

reg

å

ende. N

å

got ytterligare klarl

ä

ggande av dem torde d

ä

rf

ö

r inte beh

ö

vas.

Det b

ö

r d

ä

remot p

å

pekas att det 

ä

ven efter en s

å

dan utvidgning av censuromr

å

det som den som h

ä

r f

ö

resl

å

s 

ä

r uteslutet att anordna censur vid tr

å

dbunden direkts

ä

ndning av program, dvs. tr

å

ds

ä

ndning av n

å

got som utspelar sig i sj

ä

lva s

ä

ndnings

ö

gonblicket, t.ex. en gudstj

ä

nst eller ett sportevenemang.

Att avg

ö

ra om en tr

å

ds

ä

ndning g

ä

ller en direkt

ö

verf

ö

ring eller inte torde normalt inte vara sv

å

rt. Principen 

ä

r att det son s

ä

nds ut inte skall ha spelats in f

ö

re uts

ä

ndningen. Om detta skett omfattas den upptagning p

å

 vilken inspelningen gjorts av kravet p

å 

f

ö

rhandsgranskning, om det 

ä

r fr

å

ga om en tr

å

ds

ä

ndning f

ö

r offentlig f

ö

revisning.

Det f

ö

rh

å

llandet att det som s

ä

nds ut har spelats in f

ö

re uts

ä

ndningen b

ö

r dock inte utan undantag f

å

 till f

ö

ljd att den aktuella upptagningen m

å

ste f

ö

rhandsgranskas.

Till en b

ö

rjan 

ä

r att m

ä

rka att det i prop. 1984/85: 116 f

ö

resl

å

s att biograff

ö

rordningen inte skall g

ä

lla i fr

å

ga om visningar av filmer och videogram vid varumassor, utst

ä

llningar och sportevenemang, om inte sj

ä

lva visningen utg

ö

r en s

å

dan allm

ä

n sammankomst som avses i lagen (1956: 618) om allm

ä

ima saninankomster. Om en direkts

ä

ndning fr

å

n en varumassa, en utst

ä

llning eller ett sportevenemang ocks

å

 innefatt

é

u: 

ö

verf

ö

ring av vid tillst

ä

llningen visade filmer eller videogram skall filmerna eller videograramen naturligtvis inte beh

ö

va f

ö

rhandsgranskas, om inte s

å

dan granskning kr

ä

vs f

ö

r visningen vid tillst

ä

llningen.

105

Prop. 1985/86:109

Detta f

å

r anses s

å

 sj

ä

lvklart att n

å

gon uttrycklig f

ö

reskrift h

ä

rom inte beh

ö

vs.

Ofta torde det emellertid vara s

å

 att det inte f

ö

rekommer n

å

gra film- eller videovisningar vid sj

ä

lva tillst

ä

llningen. Likv

ä

l 

ä

r det som bekant vanligt att vissa inslag fr

å

n t.ex. sportevenemang som direkts

ä

nds i TV visas flera g

å

nger, vid ishockeymatcher brukar exempelvis m

å

len i en period visas p

å

 nytt i den f

ö

ljande pausen. Att detta kan ske beror p

å

 att den s

ä

ndande spelar in matchen samtidigt som den s

ä

nds ut. Att st

ä

lla krav p

å

 f

ö

rhandsgranskning av upptagningarna av s

å

dana inslag skulle inte vara reeilistiskt. F

ö

ljden av ett s

å

dant krav skulle sannolikt endast bli att repriseringarna upph

ö

rde till nackdel f

ö

r publikens utbyte av s

ä

ndningarna. Utan hinder av att en direkts

ä

ndning interfolieras av bandade inslag av vad som tidigare f

ö

rekommit i direkts

ä

ndningen b

ö

r s

å

ledes fr

å

n censursynpuiikt s

ä

ndningen i sin helhet anses utg

ö

ra en direkts

ä

ndning. N

å

gon s

ä

rskild f

ö

reskrift f

ö

r att klarg

ö

ra detta torde inte bein

ö

vas.

Om det i en r

ä

tteg

å

ng om ansvar f

ö

r s

ä

ndning i strid mot censurreglerna inv

ä

nds att siindningen har varit en direkts

ä

ndning och s

å

ledes inte underkastad censur, f

å

r inv

ä

ndningen bed

ö

mas enligt vanliga principer. Den m

å

ste allts

å

 godtas, om den inte kan vederl

ä

ggas eller framst

å

r s

Om biograff

ö

rordningen utstr

ä

cks till att omfatta ocks

å 

tr

å

ds

ä

ndningar f

ö

r offentlig f

ö

revisning av filmer och videogram m

å

ste detta givetvis vara gnmdlagsenligt. S

å

ä

r inte fallet idag. som n

ä

mnts tidigare f

ö

religger det emellertid ett vilande f

ö

rslag om 

ä

ndring i 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna till lagen (1976: 871) om 

ä

ndring i regeringsformen. Enligt detta f

å

r det utan hinder av 2 kap. 1 

§

 3 och 14 

§

 f

ö

rsta stycket RF i lag f

ö

reskrivas att filmer och videogram inte f

å

r f

ö

revisas offentligt, om de inte dessf

ö

rinnan har godk

ä

nts f

ö

r s

å

dan visning.

On det vilande f

ö

rslaget anttis slutligt 

ö

ppnas det enligt min mening f

ö

r censurlagstiftninci i fr

å

ga om videogram som f

ö

revisas

106

Prop. 1985/86:109

offentligt oavsett visningstekniken. En s

å

dan grundlagsregel medger allts

å

 att biograff

ö

rordningen utstr

ä

cks till att omfatta ocks

å 

s

å

dan offentlig f

ö

revisning av filmer och videogram som sker genom tr

å

ds

ä

ndning.

Som strax skall framg

å

ä

r det emellertid uppenbart att f

ö

rordningen inte b

ö

r g

ä

lla all tr

å

ds

ä

ndning f

ö

r offentlig f

ö

revisning av filmer och videogram. N

ä

rmare best

ä

mt har jag kommit fram till att det i fyra avseenden b

ö

r f

ö

reskrivas undantag fr

å

n censurkravet.

F

ö

r det f

ö

rsta b

ö

r censur inte g

ä

lla on tr

å

ds

ä

ndningen 

ä

r en vidares

ä

ndning av en rundradios

ä

ndning.

F

ö

r det andra b

ö

r censur inte g

ä

lla om tr

å

ds

ä

ndningen 

ä

r en vidares

ä

ndning av en s

ä

ndning fr

å

n en satellit i fast trafik.

F

ö

r det tredje b

ö

r censur inte g

ä

lla om tr

å

ds

ä

ndningen 

ä

r en s.k. egens

ä

ndning som ocks

å

 sker till bost

ä

der i enlighet med best

ä

mnelserna i lagen om lokala kabels

ä

ndningar.

F

ö

r det fj

ä

rde b

ö

r censur inte g

ä

lla om tr

å

ds

ä

ndningen 

ä

r en egens

ä

ndning som ocks

å

 sker till bost

ä

der med st

ö

d av tillst

å

nd enligt radiolagen.

Vart och ett av dessa undantag skall kommenteras s

ä

rskilt.

Vidares

ä

ndning av rundradios

ä

ndningar

Att biograff

ö

rordningen inte kan g

ä

lla s

å

dana s

ä

ndningar som skyddas av radiolagens censurf

ö

rbud 

ä

r tydligt. Som k

ä

rnomr

å

det i det radior

ä

ttsliga censurf

ö

rbudet f

å

r betecknas rundradios

ä

ndningarna, dvs. med g

ä

llande terminologi och f

ö

renklat uttryckt de radios

ä

ndningar och tr

å

ds

ä

ndningar som 

ä

r avsedda att tas onot direkt av allm

ä

nheten.

Radiolagens censurf

ö

rbud m

å

ste allts

å

 uppenbarligen skydda de b

å

da svenska TV-kanalerna TV 1 och TV 2.

107

Prop. 1985/86:109

Med h

ä

nsyn h

ä

rtill anser jag att biograff

ö

rordningen b

ö

r g

ö

ra ett uttryckligt undantag i fr

å

ga lOn s

å

dana tr

å

ds

ä

ndningar som sker med st

ö

d av 5 

§

 tredje stycket radiolagen (5 a 

§

 f

ö

rsta stycket enligt mitt f

ö

rslag), dvs. vidares

ä

maning i centralantennanl

ä

ggning av rundradios

ä

ndningar. De rundradios

ä

nda TV-program som idag kan vidares

ä

ndas p

å

 detta s

ä

tt 

ä

r - f

ö

rutom de svenska kanalerna - de danska, finl

ä

ndska och norska programnen.

Om ett eller annat 

å

r k

ä

nner tanellertid de f

ö

rsta s.k. direkts

ä

ndande satelliterna a\'sedda f

ö

r V

ä

steuropa att s

ä

ndas upp. Eftersom signalerna fr

å

n s

å

dana satelliter 

ä

r rundradios

ä

ndningar i radiolagens mening, kommer viclares

ä

ndning av dem i kabeln

ä

t ocks

å

att omfattas av den nu aktuella undantagsregeln.

Vidares

ä

ndning av s

ä

ndningar fr

å

n satelliter i fast trafik

Den andra typen av telesatelliter 

ä

r satelliterna i s.k. fast trafik. De kallas i dagligt tal ofta f

ö

r koranunikationssatelliter. Den i v

å

rt land inledda kabel-TV-verksamheten g

ä

ller i allt v

ä

sentligt vidares

ä

ndning av utl

ä

ndska s

ä

ndningar fr

å

n s

å

dana satelliter.

Ett exearpel p

å

 en komrtiunikationssatellitdistribuerad programkanal 

ä

r den brittiska "Sky Channel" som s

ä

nds

ö

ver satelliten Eutelsat Fl. I Sverige torde den kanalen f.n. via kabeln

ä

t n

å

 n

ä

rmare 100 000 hush

å

ll.

Programmen i koranunikationssatellitkanalerna torde till mycket stor del utg

ö

ras av filmer och videogram. Dessa kan givetvis ocks

å

visas i offentliga milj

ö

er, t.ex. biograflokaler. Om biograff

ö

rordningen inte gjorde undantag f

ö

r s

å

dana s

ä

ndningar, skulle 

ä

ven de anf

å

ttas av kravet p

å

 f

ö

rhandsgranskninci.

Det s

ä

ger sig emellertid sj

ä

lvt att det av rent praktiska sk

ä

l inte kan uppst

ä

llas ett krav p

å

 f

ö

rhandsgranskning n

ä

r det g

ä

ller filmer och videogram i utl

ä

ndska satellitkanaler. S

å

dana s

ä

ndningar b

ö

r d

ä

rf

ö

r uttryckligen undantas fr

å

n biogrciff

ö

rordningens till

ä

mpningsomr

å

de.

108

Prop. 1985/86:109

I fr

å

ga om kommunikationssatellitkanaler som l

ä

nkas upp fr

å

n Sverige och som 

ä

r avsedda f

ö

r svensk publik skulle man i och f

ö

r sig kunna g

ö

ra en annan bed

ö

mning. N

å

gon s

å

dan satellitkanal f

ö

rekommer emellertid inte idag. Det m

å

ste ocks

å

 antas att n

ä

r det blir aktuellt med s

å

dana kanaler, s

å

 koraner det p

å

annat s

ä

tt 

ä

n genom f

ö

rhandsgranskning att s

ä

kerst

ä

llas att programutbudet 

ä

r godtagbart med h

ä

nsyn till exenpelvis biograff

ö

rordningens best

ä

nmelser.

P

å

 grund av det anf

ö

rda f

ö

resl

å

r jag att det g

ö

rs ett generellt undantag fr

å

n tr

å

ds

ä

ndningscensuren i fr

å

ga om vidares

ä

ndning av s

ä

ndningar fr

å

n kommunikationssatelliter.

En vidares

ä

ndning 

ä

r en samtidig och of

ö

r

ä

ndrad 

å

teruts

ä

ndning av en s

ä

ndning; jfr lagr

å

det i prop. 1984/85: 199 s. 81. Tr

å

ds

ä

ndningen m

å

ste allts

å

ske utan tidsf

ö

rskjutning i f

ö

rh

å

llande till nedl

ä

nken fr

å

n satelliten. I annat fall - om satellits

ä

ndningen bandas innan den s

ä

nds ut - omfattas upptagningen av kravet p

å

 f

ö

rhandsgranskning, om det 

ä

r fr

å

ga om en tr

å

ds

ä

ndning f

ö

r offentlig f

ö

revisning.

Vissa andra aspekter 

ä

n de nu behandlade av vidares

ä

ndning av kommunikatisonsatellitdistrilbuerade filmer och videogram i offentliga milj

ö

er tas upp i avsnitt 4.3.2.

Egens

ä

ndningar som ocks

å

 sker till bost

ä

der i enlighet med best

ä

mnelserna i lagen om lokala kabels

ä

ndningar

De tv

å

 tidigare undantagen fr

å

n censurkravet kan betraktas san t

ä

mligen sj

ä

lvklara. S

å

ä

r inte fallet med de s

ä

ndningar som avses h

ä

r. Som jag n

ä

mnt tidigare medf

ö

r emellertid kabels

ä

ndningslagen att f

ö

rslaget om videocensur i prop. 1984/85: 116 f

å

r ses fr

å

n delvis andra utg

å

ngspunkter 

ä

n de som ursprungligen f

ö

rel

å

g.

Genom kabels

ä

ndningslagen

ö

ppnas det ju f

ö

r en betydande tr

å

ds

ä

ndningsverksamhet till hemmen i form av bl.a. egens

ä

ndningar, dvs. s

å

dana s

ä

ndningar som inte 

ä

r vidares

ä

ndning av andra

109

Prop. 1985/86:109

s

ä

ndningar. Som tidigare n

ä

mnts 

ä

r kabels

ä

ndningslagen inte komplett 

ä

nnu. Meningen 

ä

r emellertid att den ocks

å

 skall uppta regler om f

ö

rfarandet vid ingripanden p

å

 grund av s

ä

ndningars inneh

å

ll, exempelvis extremv

å

ld.

Det f

ö

rslag som jag l

ä

gger fram i kap. 4 irmeb

ä

r bl.a. att alla tr

å

ds

ä

ndningar till andra lokaler 

ä

n bost

ä

der sl

ä

pps fria fr

å

n tillst

å

ndstv

å

ng. Cm den f

ö

r

ä

ndringen genomf

ö

rs skulle det mycket v

ä

l kunna bli s

å

 att en viss laest

ä

md egens

ä

ndnirmg b

å

de 

ä

r en s

ä

ndning till bost

ä

der i enli

ä

mmelserna i kabels

ä

ndningslagen och en fri s

ä

ndning till en eller flera offentliga lokaler. Till den (3el s

ä

ndningen sker till bost

ä

der kan den f

ö

rutses komna att vara ujnderkastad inneh

å

llsregler syftande till ungef

ä

rligen detsamma san best

ä

mmelserna i biograff

ö

rordningen. Ett krav p

å

 f

ö

rhandsgranskning i fr

å

ga om s

ä

ndningen till offentliga lokaler skulle d

å

 vara liktydigt med ett krav p

å

 dubbel kontroll. Detta synes f

ö

ga meningsfullt.

Framf

ö

r allt 

ä

r det emellerticS fr

å

n de sandandes synpunkt som fr

å

gan an f

ö

rhandsgranskning m

å

ste ses.

De r

ä

ttssubjekt som enligt katels

ä

ndningslagen kan f

å

 bedriva egens

ä

ndningar 

ä

r dels de lokala kabels

ä

ndarf

ö

retagen - i princip ett i varje konmun - och dels var och en som 

ä

r svensk medborgare, svensk juridisk person eller utl

ä

nning som har hemvist i Sverige och som med kabels

ä

ndarf

ö

retaget eller n

ä

tinnehavaren har tr

ä

ffat avtal om r

ä

tt att ensam f

å

 s

ä

nda i en kanal i kabeln

ä

tet. N

ä

r det g

ä

ller t

ä

nkbara intressenter :'l fr

å

ga om s

å

dana avtal, har bl.a. vissa tidningsf

ö

retag n

ä

mnts.

S

å

v

ä

l f

ö

r kabels

ä

ndarf

ö

retaget som f

ö

r varje arman s

ä

ndande m

å

ste det vara mycket sv

å

rt att skaiffa sig kunskap om alla offentliga visningsmilj

ö

er som finns inotn tillst

å

ndsomr

å

det, vilket ju kan omfatta en hel konnun. De s

ä

ncJande kan d

ä

rf

ö

r inte anses ha praktiska m

ö

jligheter att se till att inte det vanliga programutbudet, som 

ä

r avsett f

ö

r mottagning i henroen, ocks

å

 blir f

ö

rem

å

l f

ö

r offentlig visning,. Inte heller kan en s

ä

ndande anses ha

110

Prop. 1985/86:109

m

ö

jlighet att h

å

lla sig informerad om huruvida verksamheten i en viss f

ö

r allm

ä

nheten tillg

ä

nglig lokal skall betraktas scm allm

ä

n sammankomst eller offentlig tillst

ä

llning eller ingetdera. Om det i dessa fall kr

ä

vdes f

ö

rhandsgranskning av egens

ä

ndningarna f

ö

r offentlig f

ö

revisning, skulle f

ö

ljden kunna befaras bli, att de s

ä

ndande generellt inte v

å

gade l

å

ta dessa s

ä

ndningar inneh

å

lla annat material 

ä

n s

å

dant som var f

ö

rhandsgranskat.

Fr

ä

mst av nu angivna sk

ä

l har jag koranit till uppfattningen att en ordning med f

ö

rhandsgranskning av s

å

dana egens

ä

ndningar f

ö

r offentlig f

ö

revisning som ocks

å

 g

å

r till bost

ä

der i enlighet med best

ä

mmelserna i kabels

ä

ndningslagen skulle f

å

oacceptabla f

ö

ljder. Jag f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r ett uttryckligt undantag fr

å

n censuren i fr

å

ga om dessa s

ä

ndningar.

Ett s

å

dant undantag skulle uppenbarligen st

å

 i god 

ö

verensst

ä

mmelse med det f

ö

rh

å

llandet att biograff

ö

rordningen inte g

ä

ller de filmvisningar som f

ö

rekomner i allm

ä

ntelevisionen.

Vad skulle d

å

 den aktuella regeln betyda i praktiken? Det 

ä

r avh

ä

ngigt av vad som avses med tr

å

ds

ä

ndnningar till bost

ä

der "i enlighet med best

ä

mmelserna i" kabels

ä

ndningslagen.

I princip kr

ä

ver kabels

ä

ndningslagen som n

ä

mnts tillst

å

nd f

ö

r tr

å

ds

ä

ndningar till bost

ä

der. Tillst

å

nd kr

ä

vs dock inte f

ö

r s

ä

ndningar som - 

ä

ven om de 

ä

r att anse som rundradios

ä

ndningar -inte n

å

r fler 

ä

n "cirka femtio" bost

ä

der. Det f

ö

rslag som jag l

ä

gger fram i kap. 4 inneb

ä

r att frizonen enbart knyts till antalet bost

ä

der och att detta antal best

ä

ms till 100.

B

å

de kabels

ä

ndningslagens regel och mitt 

ä

ndringsf

ö

rslag ger uttryck f

ö

r tanken att den radior

ä

ttsliga regleringen inte b

ö

r cmfatta s

å

dan s

ä

ndningsverksamhet som f

å

r anses vara av underordnad betydelse fr

å

n raassmediesynpunkt. En ordning med tillst

å

ndsplikt f

ö

r alla tr

å

ds

ä

ndningar skulle helt enkelt inneb

ä

ra en orimlig reglering.

111

Prop. 1985/86:109

Mot denna bakgrund kan man skilja mellan f

ö

ljande tre fall av egens

ä

ndning f

ö

r offentlig lE

ö

revisning av filmer och videogram:

A)

S

ä

ndningen 

ä

r enbart en s

ä

ndning f

ö

r offentlig f

ö

revisning.

B)

S

ä

ndningen 

ä

r dels en s

ä

ndning f

ö

r offentlig f

ö

revisning, dels en s

ä

ndning incm frizonen i fr

å

ga om s

ä

ndningar till bost

ä

der.

C)

S

ä

ndningen 

ä

r dels en s

ä

ndning f

ö

r offentlig f

ö

revisning, dels en s

ä

ndning till fler bost

ä

der 

ä

n vad frizonen omfattar i enlighet med best

ä

nmelserna i kabels

ä

indningslagen.

Den regel som jag f

ö

resl

å

r har avseende p

å

fall c). Och regelns praktiska betydelse beror av vilken omfattning frizonen i fr

å

ga om s

ä

ndningar till bost

ä

der har. Ju st

ö

rre frizon, desto st

ö

rre censuromr

å

de. Och omv

ä

nt: jc mindre frizon, desto mindre censuromr

å

de.

Att inte ha n

å

gon frizon alls skulle vara omrimligt. Den l

ö

sningen kan allts

å

 inte v

ä

ljas trots att den i och f

ö

r sig skulle leda till ett minimum av censur.

Den l

ö

sning som jag f

ö

resl

å

r inneb

ä

r att en egens

ä

ndning f

ö

r offentlig f

ö

revisning av filmer och videogram inte skall vara underkastad censur, an s

ä

ndningen ocks

å

 g

å

r till "fler 

ä

n etthundra bost

ä

der" i enlighet med best

ä

nmelserna i kabels

ä

ndningslagen, men skall kr

ä

va f

ö

rhandsgranskning i armat fall, om inte den undantagsregel som behandlas h

ä

rn

ä

st 

ä

r till

ä

iiplig.

Ä

ndringsf

ö

rslaget betr

ä

ffande tillst

å

ndsplikten f

ö

r s

ä

ndningar till bost

ä

der irmeb

ä

r, som jag skall visa i kap. 4, inte n

å

gon entydig utvidgning av det fria s

ä

ndnLngsutrynmet. I f

ö

rsta hand b

ö

r det f

ö

rslaget ses s

å

att tillst

å

ndsplikten anges p

å

 ett klarare och enklare s

ä

tt 

ä

n idag. F

ö

rslaget kan d

ä

rmed inte anses ha n

å

gon direkt effekt p

å

 censuronr

å

dets omfattning.

Prop. 1985/86:109

Ut

ö

ver vad som tidigare anf

ö

rts synes som sk

ä

l f

ö

r den f

ö

reslagna undantagsregeln i biograff

ö

rordningen kunna 

å

beropas att den som enbart s

ä

nder till en eller flera offentliga lokaler f

å

r f

ö

ruts

ä

ttas kunna ta reda p

å

 om de visnirvgar som f

ö

rekoraner omfattas av kravet p

å

 f

ö

rhandsgranskning eller inte. Samma antagande f

å

r g

ö

ras i fr

å

ga om den scm s

ä

nder till offentliga lokaler och till 100 eller f

ä

rre bost

ä

der; verksamhetens tyngdpunkt synes h

ä

r alltj

ä

mt vara s

ä

ndningarna till offentliga lokaler. F

ö

r den som s

ä

nder till offentliga lokaler och till fler 

ä

n 100 bost

ä

der i enlighet med best

ä

mmelserna i kabels

ä

ndningslagen framst

å

r d

ä

remot s

ä

ndningarna till bost

ä

der som det prim

ä

ra. Enligt vad som tidigare sagts kan det f

ö

rutses att det f

ö

r dessa s

ä

ndningar kommer att g

ä

lla inneh

å

llsregler som syftar till ungef

ä

rligen detsamna som best

ä

nmelserna i biograff

ö

rordningen. Dessa regler kommer d

å

indirekt att kunna g

ä

lla ocks

å

 f

ö

r den biprodukt till bostadss

ä

ndningarna som s

ä

ndningarna till offentliga lokaler utg

ö

r.

Det st

å

r givetvis klart f

ö

r mig att det h

ä

r framf

ö

rda f

ö

rslaget bidrar till att g

ö

ra regleringen i viss m

å

n komplicerad. Jag vill ocks

å

 s

ä

ga att jag i och f

ö

r sig har f

ö

rst

å

else f

ö

r kritik mot f

ö

rslaget fr

å

n den utg

å

ngspunten. Mot en s

å

dan kritik kan det emellertid inv

ä

ndas vad jag har f

ö

rs

ö

kt visa, n

ä

nligen att en tekniskt sett enklare l

ö

sning leder till mer censur. Det anser jag vara ett alltf

ö

r h

ö

gt pris f

ö

r enkelheten. Min bed

ö

mning 

ä

r d

ä

rf

ö

r att den f

ö

reslagna undantagsregeln i biograff

ö

rordningen 

ä

r n

ö

dv

ä

ndig.

Egens

ä

ndningar som ocks

å

 sker till bost

ä

der med st

ö

d av tillst

å

nd enligt radiolagen

S

ä

ndningsr

ä

tt med st

ö

d av tillst

å

nd enligt radiolagen har endast programf

ö

retagen inom Sveriges Radio-koncernen. De tillst

å

nd som f

ö

retagen har g

ä

ller r

ä

tt att s

ä

nda "radioprogram i rundradios

ä

ndning" (5 

§

f

ö

rsta stycket radiolagen). S

ä

ndningsr

ä

tten g

ä

ller s

å

ledes ocks

å

tr

å

ds

ä

ndningar.

113

8   Riksdagen 1985186. 1 saml. Nr 109

Prop. 1985/86:109

Av koncernens fyra programf

ö

retag intresserar h

ä

r endast de som s

ä

nder TV-program, dvs. Sveriges Television AB (SVT) och Sveriges Utbildningsradio AB (UR). Dessa f

ö

retag torde anv

ä

nda sig av den s

ä

rskilda tr

å

ds

ä

ndningsr

ä

tten i h

ö

gst begr

ä

nsad omfattning. Under de senaste 

å

ren torde detta huvudsakligen ha skett i samband med den f

ö

rs

ö

ksverksamhet med lokala kabel-TV-s

ä

ndningar som f

ö

retagen deltagit i. En beskrivning av n

å

gra av dessa f

ö

rs

ö

k har l

ä

mnats i massmediekonmitt

é

ns bet

ä

nkande (SOU 1984: 65) Via satellit och kabel, avsnitten 10.1 och 10.2 (s. 205 ff).

SVT:s och UR:s medverkan i den n

ä

mnda f

ö

rs

ö

ksverksamheten har varit naturlig med h

ä

nsyn till att inga andra f

ö

retag haft lagliga mojligheter att syssla med tr

å

dbundna rundradios

ä

ndningar av TV-program. Genon lagen om lokala kabels

ä

ndningar f

ö

r

ä

ndras emellertid situationen. I framtiden konmer d

ä

rf

ö

r sarmolikt den s

ä

rskilda tr

å

ds

ä

ndningsr 

ä

tten f

ö

r SVT och UR att spela en 

ä

n mer blygsam roll 

ä

n hittills.

Mot denna bakgrund kan man st

ä

lla fr

å

gan om det finns tillr

ä

ckliga sk

ä

l att tynga biograf f

ö

rordningen med ett s

ä

rskilt undantag fr

å

n tr

å

ds

ä

ndningscensuren i fr

å

ga om h

ä

r avsedda egens

ä

ndningar.

Min uppfattning 

ä

r dock att en s

å

dan regel 

ä

r motiverad; S\'T och UR skulle annars hamna i ett s

ä

rnre l

ä

ge 

ä

n de r

ä

ttssubjekt som omfattas av det nyss diskuterade undantaget f

ö

r s

ä

ndningar enligt kabels

ä

ndningslagen.

F

ö

rutom slopandet av tillst

å

ndstv

å

nget i fr

å

ga om tr

å

ds

ä

ndningar till andra lokaler 

ä

n bost

ä

der inneb

ä

r mitt f

ö

rslag i kap. 4 att b

å

de kabels

ä

ndningslagen och radiolagen skall g

ö

ra det fritt att bedriva tr

å

ds

ä

ndningar som inte n

å

r fler 

ä

n 100 bost

ä

der. Med h

ä

nsyn h

ä

rtill b

ö

r undantaget fr

å

n tr

å

ds

ä

ndningscensuren f

ö

r SVT och UR kunna utformas s

å

 att det helt motsvarar vad som nyss har f

ö

reslagits i fr

å

ga om kabels.

ä

ndningslagen. Betr

ä

ffande filmer och videogram som av SVT och UR s

ä

nds enbart f

ö

r offentlig f

ö

revisning b

ö

r det i enlighet h

ä

rmed -liksom f

ö

r varje annan s

ä

ndande - kr

ä

vas

114

Prop. 1985/86:109

f

ö

rhandsgranskning. Detsanma b

ö

r g

ä

lla i fr

å

ga om s

å

dana s

ä

ndningar av f

ö

retagen som 

ä

r dels s

ä

ndningar f

ö

r offentlig f

ö

revisning och dels s

ä

ndningar inom frizonen f

ö

r s

ä

ndningar till bost

ä

der. N

ä

r det g

ä

ller s

ä

ndningar f

ö

r offentlig f

ö

revisning som ocks

å

 g

å

r till fler 

ä

n 100 bost

ä

der b

ö

r f

ö

retagen d

ä

remot vara befriade fr

å

n kravet p

å 

f

ö

rhandsgranskning.

I f

ö

rh

å

llande till vad som nu g

ä

ller inneb

ä

r vad jag s

å

lunda f

ö

resl

å

r att censurfriheten f

ö

r SVT och UR i viss m

å

n inskr

ä

nks. Utan en undantagsregel skulle emellertid censurfriheten f

ö

r f

ö

retagen inskr

ä

nkas 

ä

n mer.

I och f

ö

r sig skulle det visserligen vara m

ö

jligt att medge f

ö

retagen censurfrihet 

ä

ven i fr

å

ga om s

å

dan s

ä

ndningsverksamhet som f

ö

r andra s

ä

ndande rymner krav p

å

 f

ö

rhandsgranskning av f

ö

rekommande filmer och videogram. Sj

ä

lvfallet talar dock principiella sk

ä

l mot att i fr

å

ga an en fri s

ä

ndningsverksamhet g

ö

ra skillnad i censurh

ä

nseende mellan SVT och UR 

å

ena sidan och alla andra s

ä

ndande 

å

 den andra. Fr

å

n praktisk synpunkt m

å

ste vidare beaktas att s

å

dana tr

å

ds

ä

ndningar som framf

ö

r allt g

ä

ller offentlig f

ö

revisning f

å

r s

ä

gas vara av mycket ringa vikt f

ö

r SVT och UR med tanke p

å

 de uppgifter f

ö

retagen har enligt radiolagen och avtalen med staten. Enligt min mening b

ö

r det d

ä

rf

ö

r inte komna i fr

å

ga att betr

ä

ffande s

å

dana s

ä

ndningar privilegiera f

ö

retagen framf

ö

r andra s

ä

ndande. Vad som kan t

ä

nkas 

ä

r en s

å

dan regel san den son jag f

ö

resl

å

r. Och jag anser som n

ä

mnts att den regeln har sk

ä

l f

ö

r sig 

ä

ven om dess praktiska betydelse inte kan f

ö

rv

ä

ntas bli s

ä

rskilt stor.

3.3.5   Vilka tr

å

ds

ä

ndningar b

ö

r radiolagens censurf

ö

rbud avse?

Jag har inte n

å

got uttryckligt uppdrag att 

ö

verv

ä

ga vilken r

ä

ckvidd censurf

ö

rbudet i 8 

§

radiolagen b

ö

r ha. Vad jag tidigare f

ö

reslagit i fr

å

ga om censur av vissa tr

å

ds

ä

ndningar kr

ä

ver att f

ö

rbudet i viss m

å

n inskr

ä

nks. D

ä

rmed aktualiseras oundvikligen fr

å

gan on f

ö

rbudet bara skall inskr

ä

nkas s

å

 l

å

ngt sorr, f

ö

rslaget till 

ä

ndring i biograff

ö

rordningen kr

ä

ver eller om regelns utformning skall

115

Prop. 1985/86:109

baseras p

å

 s

ä

rskilda, enbart till censurf

ö

rbudet h

ä

nf

ö

rliga 

ö

verv

ä

ganden.

F

ö

r den senare uppfattningen talar n

ä

rmast f

ö

ljande.

N

ä

r radiolagen tillkom 

å

berojiades som sk

ä

l f

ö

r utformningen av 8 

§ 

s

ä

rskilt princpen om "yttrancJefrihet i radio" (prop. 1966:149 s. 34). 

Ä

ven om det kan diskuteras vad man b

ö

r l

ä

gga in i de citerade orden, 

ä

r det uppenbart att Kan inte i f

ö

rsta harx

ä

 t

ä

nker p

å

 olika sorters videoanv

ä

ndning. videK)anv

ä

ndning i from av tr

å

ds

ä

ndingar tycks 

ö

ver huvud taget inte ha tilldragit sig lagstiftarens intresse vid radiolagens tillkomst.

Videotekniken har under senaie 

å

r f

å

tt en allt st

ö

rre spridning. Bl.a. fr

å

n distributionssynpuinkt torde videon ha betydande f

ö

rdelar framf

ö

r filmen. Fortsatta tetaiska f

ö

rb

ä

ttringar kan ocks

å

 f

ö

rutses liksom att mediet finner nya anv

ä

ndningsomr

å

den. 

Ä

ven om en hel del av videoanv

ä

ndningen f

å

r betraktas som tr

å

ds

ä

ndningar i radiolagens mening, faller det sig fr

å

n endra synpunkter 

ä

n denna formaljuridiska mest naturligt att j

ä

mf

ö

ra videon med filmen, f

ö

r vilken det inte g

ä

ller n

å

got lagf

ä

st censurf

ö

rbud utan motsatsen -statens biografbyr

å

s censur. Att fr

å

n 8 

§

radiolagen ta bort exempelvis alla tr

å

ds

ä

ndningar f

ö

r offentlig f

ö

revisning av filmer och videogram skulle d

ä

rf

ö

r knappast hindra att paragrafen ocks

å

 i forts

ä

ttningen v

ä

l tillgodos

å

g principen om yttrandefrihet i radio.

Jag anser s

å

ledes att det finns sk

ä

l som talar f

ö

r att 8 

§ 

radiolagen i forts

ä

ttningen inte alls b

ö

r g

ä

lla tr

å

ds

ä

ndningar f

ö

r offentlig f

ö

revisning av filmer och videogram.

A andra sidan skulle en s

å

dan utformning av paragrafen inskr

ä

nka censurf

ö

rudet mer 

ä

n den av mig f

ö

reslagna 

ä

ndringen i biograff

ö

rordningen kr

ä

ver. M3t det kan inv

ä

ndningar g

ö

ras, s

ä

rskilt som det inte uttryckligen beg

ä

rts att jag skall behandla fr

å

gan. Till saken h

ä

r ocks

å

 att radiolagsutredningen 

ä

r en expertutredning med till stor del juridiskt-tekniskt betonade arbetsuppgifter.

116

Prop. 1985/86:109

Med h

ä

nsyn till vad jag nu har sagt vill jag inte f

ö

resl

å

 l

ä

ngre g

å

ende 

ä

ndringar i censurf

ö

rbudet 

ä

n som beh

ö

vs f

ö

r att mitt f

ö

rslag till 

ä

ndring i biograff

ö

rordningen skall kunna genomf

ö

ras.

Detta inneb

ä

r f

ö

r tr

å

ds

ä

ndningarnas del att jag anser att 8 

§ 

radiolagen b

ö

r ta vid s

å

 snart man koraner utanf

ö

r det omr

å

de som biograff

ö

rordningen f

ö

resl

å

s omfatta (se avsnitt 3.3.4).

F

ö

r det f

ö

rsta f

ö

resl

å

s allts

å

 att censurf

ö

rbudet fortfarande skall g

ä

lla alla tr

å

ds

ä

ndningar som avser armat 

ä

n offentlig f

ö

revisning av filmer och videogram.

F

ö

r det andra f

ö

resl

å

s fortsatt censurf

ö

rbud i fr

å

ga om tr

å

ds

ä

ndningar f

ö

r offentlig f

ö

revisning av filmer och videogram om

1.

s

ä

ndningen 

ä

r en vidares

ä

ndning av en rundradios

ä

ndning eller av en s

ä

ndning fr

å

n en satellit i fast trafik eller

2.

s

ä

ndningen 

ä

r en egens

ä

ndning som ocks

å

 sker till bost

ä

der med st

ä

d av tillst

å

nd enligt radiolagen eller i enlighet med best

ä

mnelserna i lagen om lokala kabels

ä

ndningar.

I specialmotiveringen skall jag ta upp ett par lagtekniska aspekter p

å

 regelns utformning.

117

Prop. 1985/86:109

4

FRIA OCH TILLSTAnDSPLIKTIGA TRAdSÄNDNINGAR

4.1

Bakgrund

4.1.1   G

ä

llande r

ä

tt

Som direktiven till mig visar (avsnitt 2.3) 

ä

r det begreppet rund­radios

ä

ndning som h

ä

r st

å

r i blickpunkten. Med rundradios

ä

ndning f

ö

rst

å

s enligt 1 

§

 radiolagen en radios

ä

ndning eller tr

å

ds

ä

ndning "som 

ä

r avsedd att mottagas direkt av allm

ä

nheten, om s

ä

ndningen icke 

ä

r avsedd endast f

ö

r en sluten krets, vars medlemmar 

ä

ro f

ö

re­nade genom en p

å

taglig gemenskap av annat slag 

ä

n ett gemensamt intresse att lyssna p

å

 eller se s

ä

ndningen".

Det f

ö

rh

å

llandet att en s

ä

ndning anses vara en rundradios

ä

ndning eriligt radiolagen, medf

ö

r att det i princip fordras tillst

å

nd av offentlig myndighet f

ö

r den (se 5 

§

 radiolagen). vidare har den ordningen g

ä

llt att rundradioverksamheten varit f

ö

rbeh

å

llen Sveriges Radio (sedan 1978 de fyra programf

ö

retagen inom koncernen). Andra r

ä

ttssubjekt har s

å

ledes inte kurmat ges s

ä

ndningstillst

å

nd. N

ä

r det g

ä

ller tr

å

ds

ä

ndningarna f

ö

r

ä

ndras emellertid denna situation efter 

å

rsskiftet genom att lagen om lokala kabels

ä

ndningar b

ö

rjar g

ä

lla.

Den n

ä

rmare inneb

ö

rden av be

ä

ndning utvecklas i radiolagens f

ö

rarbeten (prop., 1966:149 s. 31-32 och 36-37). Bl.a. anf

ö

rs d

ä

r att det inte har kunnat korana i fr

å

ga att best

ä

mma begreppet s

å

 att varje s

ä

ndni.ng som 

ä

r avsedd f

ö

r en viss grupp av personer faller utanf

ö

r begreppet. En s

ä

ndning som 

ä

r riktad till en viss grupp anges b

ö

ra falla utanf

ö

r rundradios

ä

ndningsbegreppet endast om gruppen verkligen kan anses som en sluten krets. S

ä

rskilt framh

å

lls att de som bor inom ett bostadsomr

å

de inte endast av den anledningen kan anses utg

ö

ra en sluten krets.

Som framg

å

r av mina direktiv ges i lagmotiven vissa exempel p

å 

s

ä

ndningar som enligt departementschefen b

ö

r resp. inte b

ö

r anses utg

ö

ra rundradios

ä

ndningar. 1 fr

å

ga oro TV inneb

ä

r exemplifieringen

118

Prop. 1985/86:109

att 

ö

verf

ö

ring till andra orter av sportevenenang eller koranentarer till s

å

dant evenemang, specialtelevision f

ö

r bostadsomr

å

den eller stadsdelar och s.k. pay-TV b

ö

r anses utg

ö

ra rundradios

ä

ndningar. S

å

b

ö

r d

ä

remot inte anses vara fallet med television inom ett varuhus eller med specialtelevision f

ö

r undervisnings

ä

ndam

å

l, f

ö

r patienter p

å

 sjukhus, f

ö

r att underl

ä

tta f

ö

r publiken vid offentliga evenemang att f

ö

lja med vad som h

ä

nder eller f

ö

r passagerare p

å 

b

å

tar och andra f

ä

rdmedel som tidsf

ö

rdriv eller information. l fall som dessa "och liknande" s

ä

gs det att s

ä

ndningen f

å

r anses vara avsedd att tas emot av en sluten krets, vars medlemnar 

ä

r f

ö

renade genom en p

å

taglig gemenskap av annat slag 

ä

n ett gemensamt intresse att lyssna p

å

 eller se s

ä

ndningen, f

ö

ruts

ä

ttningar som inte anges f

ö

religga i fall s

å

dana som de san n

ä

mnts f

ö

rst i detta stycke.

I praktiken har det n\

å

nga g

å

nger visat sig sv

å

rt att tolka begreppet rundradios

ä

ndning. Delade meningar uppst

å

r l

ä

tt om vad man b

ö

r l

ä

gga in i uttryck som "allm

ä

nheten" och "sluten krets". Vidare 

ä

r att m

ä

rka att man kan ha anledning att tala om en sluten krets av personer i radiolagens mening 

ä

ven d

å

 det 

ä

r fr

å

ga om en krets som 

ä

r att h

ä

nf

ö

ra till allm

ä

nheten i detta ords vedertagna betydelse. Scm s

å

dana slutna kretsar r

ä

knas exejrpelvis kunderna i ett varuhus eller publiken p

å

 en idrottst

ä

vling.

Det

ä

r s

ä

rskilt p

å

 tr

å

ds

ä

ndningsomr

å

det som tolkningssv

å

righeterna visat sig. Detta belyses v

ä

l genom H

ö

gsta domstolens dom 1976 i det s.k. Sk

ö

nstaholmsm

å

let (NJA 1976 s. 95).

Fr

å

gan i m

å

let g

ä

llde om det var att anse som otill

å

ten rundradio­s

ä

ndning att en f

ö

rening av de boende inom radhusomr

å

det Sk

ö

nstaholm i s

ö

dra Stockholm hade anordnat lokala TV-s

ä

ndningar 

ö

ver cmr

å

dets centralantennanl

ä

ggning. S

ä

ndningarna kunde endast tas emot inom omr

å

det. De hade anordnats av gramskapsklubben i omr

å

det, till vilken samtliga 150 hush

å

ll var anslutna. F

ö

rutom program som grannskapsklubben sj

ä

lv hade producerat, visades bl.a. tecknade filmer och vissa reportage.

M

å

let g

ä

llde s

å

ledes om de aktuella 150 hush

å

llen skulle anses vara en s

å

 stor mottagarkrets att den borde h

ä

nf

ö

ras till "allm

ä

nheten"

119

Prop. 1985/86:109

och - om detta befanns vara fallet - om kretsen likv

ä

l kurx3e anses som en "sluten krets" i radiolagens mening. Cm detta hade domstolarna helt olika mening.

Tingsr

ä

tten fann att s

ä

ndningarna hade varit avsedda att tas emot av allm

ä

nheten och att nottagarkretsen inte var en sluten krets i radiolagens mening. Tingsr

ä

tten bed

ö

mde d

ä

rf

ö

r s

ä

ndningarna som otill

å

tna rundradios

ä

ndningiir.

Hovr

ä

tten ans

å

g 

å

 andra sidi

ä

n att klubbmedleranarna utgjorde en sluten krets i radiolagens mening och att de var f

ö

renade genom en p

å

taglig gemenskap av armat slag 

ä

n ett gemensamt intresse att se s

ä

ndningarna. Bl.a. uttalade hovr

ä

tten att graimskapsklubben sedan drygt 20 

å

r hade bedrivit verksamhet med en rad olika medlemsaktiviteter och att klubbmedlemnarna inte kunde antas ha slutit sig samman endast f

ö

r att se s

ä

ndningarna utan att dessa snarare framstod som ett korplement till 

ö

vriga aktiviteter inom klubben. Hovr

ä

tten menade vidare att det f

ö

rh

å

llandet att vissa av de uts

ä

nda programmen inte varit direkt anpassade f

ö

r mottagarnas behov och intressen i deras egenskap av klubbnedlenmar inte borde leda till annan bed

ö

mning.

I H

ö

gsta domstolen inskr

ä

nktes ansvarsyrkandet till att g

ä

lla s

ä

nd­ningarna av de program son grannskapsklubben inte hade producerat sj

ä

lv. I motsats till underirtnserna fann HD att redan inneb

ö

rden av uttrycket "allm

ä

nheten" medf

ö

rde att s

ä

ndningarna f

ö

ll utanf

ö

r begreppet rundradios

ä

ndning.

HD yttrade i sin dom bl.a. f

ö

ljande.

En s

ä

ndning f

å

r anses vara avsedd f

ö

r allm

ä

nheten i f

ö

rsta hand i fall, d

å

 den kan mottagas av eller st

å

r 

ö

ppen f

ö

r en obest

ä

md krets av personer, s

å

som fallet 

ä

r t.ex. vid eters

ä

ndning p

å

 en v

å

gl

ä

ngd inom de v

å

gl

ä

ngdsomr

å

den, som kan tas in p

å

 vanliga mottagningsapparater, eller d

å

 abonnemang p

å

 tr

å

ds

ä

ndning st

å

r 

ö

ppet f

ö

r envar som anm

ä

ler sig och f

ö

rfogar 

ö

ver erforderliga anslutningsanordningar. Det nu sagda g

ä

ller 

ä

ven om t.ex. ett f

ö

retag som arrangerar en tr

å

ds

ä

ndning, som i praktiken 

ä

r avsedd f

ö

r envar som anm

ä

ler sig som abonnent, s

ö

ker genoro vissa yttre former, s

å

som krav p

å

 arrr

ä

lan till viss f

ö

rening eller liknande, ge kretsen av abonnenter sken av att tillh

ö

ra en i r

ä

ttslig mening

120

Prop. 1985/86:109

sluten krets (jfr i fr

å

ga om motsvarande problem inom upphovsr

ä

tten NJA 

II 

1961 s. 47 f, 54 f). Om d

ä

remot den krets, f

ö

r vilken en s

ä

ndning 

ä

r avsedd, enligt g

ä

ngse kriterier verkligen 

ä

r att anse son i r

ä

ttslig mening sluten, l

ä

r s

ä

ndningen - i allt fall om kretsen ej 

ä

r s

ä

rskilt stor - icke kurma anses vara i radiolager mening avsedd f

ö

r allm

ä

nheten. N

ä

r en s

ä

ndning f

ö

retages i flera led txjr bed

ö

mningen ske f

ö

r varje led f

ö

r sig. Om t.ex. ett tr

å

ds

ä

ndningsf

ö

retag s

ä

nder 

ö

ver ett st

ö

rre omr

å

de och s

ä

ndningen bl.a. mottages av en mindre radhusf

ö

rening, vilken vidarebefordrar den till sina medlemmar, b

ö

r f

ö

retagets s

ä

ndning anses vara avsedd f

ö

r allm

ä

nheten medan detta ej kan anses g

ä

lla f

ö

reningens vidares

ä

ndning till medlemnarna, om f

ö

reningen utg

ö

r en i g

ä

ngse mening sluten krets.

De s

ä

ndningar det 

ä

r fr

å

ga om i m

å

let har skett 

ö

ver centralantenn­anl

ä

ggningen i sk

ö

nstaholms bostadsomr

å

de och har allts

å

 kunnat mottagas av samtliga 150 hush

å

ll inom omr

å

det men ej n

å

tt utanf

ö

r detta. Den omst

ä

ndigheten att mottagningsm

ö

jligheterna s

å

lunda har varit lokalt begr

ä

nsade p

å

 grund av den tekniska metod som anv

ä

nts f

ö

r 

ö

verf

ö

ringen torde emellertid inte i och f

ö

r sig utesluta att s

ä

ndningarna kan anses ha varit avsedda f

ö

r allm

ä

nheten.

S

ä

ndningarna har anordnats av Grannskapsklubben Sk

ö

nstaholm. I m

å

let har obestritt uppgivits att samtliga boende i omr

å

det har varit anslutna till klubben. Denna har existerat under en l

å

ng f

ö

ljd av 

å

r och bedrivit verksamhet i olika former f

ö

r att tillvarataga medlemmarnas gemensamma intressen och st

ä

rka sanmanh

å

llningen mellan dem och trivseln i bostadsomr

å

det. S

ä

ndningarna har ing

å

tt som led i denna verksamhet.

P

å

 grund av det nu anf

ö

rda f

å

r det anses att s

ä

ndningarna har varit anordnade f

ö

r de boende i deras egenskap av medlemnar i Grarmskapjs-klubben och att de ej har varit avsedda att mottagas av allm

ä

nheten. De har allts

å

 icke varit att h

ä

nf

ö

ra till rundradios

ä

ndning enligt 1 

§

 radiolagen.

HD:s dom kan inte uppfattas s

å

 att det generellt skulle vara till

å

tet att bedriva tr

å

dbundna TV-s

ä

ndningar till bost

ä

der, om blott mottagarkretsen 

ä

r begr

ä

nsad till 150 hush

å

ll. Tv

ä

rtom visar domen tydligt att det var de speciella omst

ä

ndigheterna i fr

å

ga om graanskappsklubben och dess verksamhet som ledde till att s

ä

ndningarna till de aktuella 150 hush

å

llen ans

å

gs kunna bedrivas fritt.

Ocks

å

 n

ä

r det g

ä

ller tr

å

ds

ä

ndningar till andra lokaler 

ä

n bost

ä

der har begreppet rundradios

ä

ndning gett upphov till problem. Ett exempel h

ä

rp

å

 ger Svea hovr

ä

tts, avd. 6, dom den 19 oktober 1979, nr DB 125. M

å

let g

ä

llde VM-matchen i professionell tungviktsboxning

121

Prop. 1985/86:109

mellan Muhanmed Aii och Leon spinks. Matchen, som 

ä

gde rum i USA i september 1978, s

ä

ndes via satellit till Tanums jordstation i Bohusl

ä

n, d

ä

rifr

å

n vidare till mottagarstationer i Stockholm, G

ö

teborg och Sundsvall och s

«

>dan vidare i tr

å

d till vissa lokaler, d

ä

r matchen kunde ses p

å

 storbildsk

ä

rmar.

Tr

å

ds

ä

ndningen befanns av b

å

de tingsr

ä

tten och hovr

ä

tten utg

ö

ra rundradios

ä

ndning. Som sk

ä

l f

ö

r den bed

ö

mningen anf

ö

rdes bl.a. dels att den publik som kunde se natchen visserligen var p

å

 det s

ä

ttet avgr

ä

nsad att den samtidigt hefann sig inom en och samma lokal men att den 

ä

nd

å

 m

å

ste anses h

ä

nf

ö

rlig till allm

ä

nheten, dels att det varit m

ö

jligt f

ö

r var och en att f

å

 tilltr

ä

de till lokalen genom att i n

ä

ra anslutning till entr

é

erna l

ö

sa medlemsavgift i n

å

gon boxningsklubb och att kravet p

å

 medlemskap i boxningsklubb, som uppst

ä

llts som villkor f

ö

r att f

å

 koima in, m

å

ste betraktas som tillkommet endast f

ö

r att ge sken av att publiken skulle utg

ö

ra en i radiolagens mening sluten krets.

Videoanv

ä

ndning i form av s.k. hotell-TV 

ä

r ett annat exempel 

pk 

tr

å

ds

ä

ndningsverksamhet, d

ä

r ioegreppet rundradios

ä

ndning visat sig vara problematiskt. I sitt slutbet

ä

nkande diskuterar radior

ä

ttsutredningen det fallet, utredningen yttrar (SOO 1981:19 E. 53): "Om en hotell innehavare vill ge sina g

ä

ster m

ö

jlighet att se videogram i>

å

 sina rum g

å

r detta bra om han placerar en videobandspelare i varje rum. Om han d

ä

remot har bara en videobandspelare p

å

 sitt hotell och s

ä

nder videobandets inneh

å

ll per tr

å

d fr

å

n sin bandspelare till de olika rumnen, kan det diskuteras om det inte 

ä

r fr

å

ga om rundradios

ä

ndning." Hotell-TV av det n

ä

mnda slaget torde emellertid f

ö

rekomna i r

ä

tt betydande ut­str

ä

ckning och s

å

vitt bekant har s

å

dan verksamhet inte i n

å

got fall f

ö

rarilett r

ä

ttsligt ingripande p

å

 den grunden att det skulle vara fr

å

ga om otill

å

ten rundradios

ä

indning.

Sammanfattningsvis kan man s

ä

rskilt n

ä

r det g

ä

ller tr

å

ds

ä

ndningarna s

ä

ga att begreppaet rundradios

ä

ndning inte uppfyller de krav p

å 

enkelhet och tydlighet som man har anledning att st

ä

lla. Det 

ä

r m

å

nga g

å

nger inte m

ö

jligt att ge tillfredsst

ä

llande besked om en

122

Prop. 1985/86:109

viss planerad s

ä

ndning 

ä

r en rundradios

ä

ndning eller inte. Ol

ä

genheterna h

ä

rav kan v

ä

ntas bli allt st

ö

rre i takt med att tr

å

ds

ä

ndningsverksamheten

ö

kar i omfattning.

4.1.2   Framlagda utredningsf

ö

rslag

Radior

ä

ttsutredningen

Radior

ä

ttsutredningen* tillkallades 1979. Som framg

å

r av mina direktiv var dess uppgifter bl.a. att revidera och modernisera radiolagens terminologi och att unders

ö

ka om det fanns sk

ä

l att fullt ut bibeh

å

lla tillst

å

ndskravet i fr

å

ga om rundradios

ä

ndningar.

Utredningens f

ö

rslag i dessa delar redovisades i slutbet

ä

nkandet (SOU 1981:19) 

Ö

versyn av radiolagen.

N

ä

r det g

ä

ller etableringsreglerna f

ö

reslog utredningen att radio­lagen skulle 

ä

ndras s

å

 i fr

å

ga on r

ä

tten att s

ä

nda i tr

å

d att bara s

ä

ndningar som kan tas emot "direkt av allm

ä

nheten i bost

ä

der" skulle kr

ä

va tillst

å

nd. Enligt utredningen borde s

å

ledes tr

å

ds

ä

ndningar till andra lokaler 

ä

n bost

ä

der f

å

 bedrivas fritt.

Utredningens motivering f

ö

r detta f

ö

rslag var att man kunde firma betydande skillnader mellan tr

å

ds

ä

ndningar som riktar sig till bo­st

ä

der och andra tr

å

ds

ä

ndningar. Utredningen fortsatte (s. 54):

Inom den senare gruppen firms ett stort antal typer av s

ä

ndningar med olika irmeh

å

ll, syfte, mottagarkrets osv. I och f

ö

r sig kan man givetvis inom denna oenhetliga grupp s

ö

ka fastst

ä

lla vilka s

ä

ndningar som med h

ä

nsyn till den grupp s

ä

ndningen 

ä

r avsedd f

ö

r skulle vara att anse som rundradios

ä

ndning. En s

å

dan gr

ä

nsdragning kan dock aldrig g

ö

ras s

å

dan att den f

ö

r alla fall ter sig naturlig. Inte heller kan en s

å

dan gr

ä

nsdragning g

ö

ras s

å

dan att det i alla situationer framst

å

r som klart f

ö

r den som avser att bedriva tr

å

d­s

ä

ndning huruvida den verksamhet han avser att bedriva utg

ö

r rund­radios

ä

ndning eller ej. Man b

ö

r inte inf

ö

ra m

ö

jlighet att fr

å

n

* S

ä

rskild utredare, d

å

varande r

ä

ttschefen Jan pennl

ö

v.

123

Prop. 1985/86:109

regering eller myndighet få förhandsbesked huruvida viss sändning är tillåten eller ej eftersan den slutliga prövningen måste göras av allmän domstol i samband riied åtal för brott mot radiolagen. Redan derma rättsosäkerhet tcilar enligt min uppfattning för att man ska överväga huruvida även i fortsättningen en del av dessa sändningar bör kräva tillstånd.

Som jag tidigare påpsekat utgör ofta trådsändning till annat än bostäder ett distributionsalternativ bland flera. Trådsändningen fyller en uppgift som - visserligen med viss tidsförlust - kan fullgöras genom distribution och uppspelning av t.ex. videogram, ljudband, film och brev. Som också framgått av vad jag tidigare anfört är det i många fall en mycket ringa skillnad mellan t.ex. tråd-TV-sändning av ett evenemang och en videogramuppspelning av ett evenemang. För konsumenten är kanske skillnaden inte ens möjlig att uppfatta. Samtidigt är det möjligt att med ganska ringa teknisk och ekonomisk insats s.a.s. förvandla en rundradiosändning till en visning av ett videogram eller en film eller till en uppspelning av ett ljudband. Ett krav på tillstånd till rundradiosändning kan ganska lätt kringgås. Enligt min uppfattning talar även dessa omständigheter mot ett krav på etableringstillstånd. Med hänsyn till detta och eftersom jag inte funnit andra vägande skäl för tillståndskrav anser jag att sådana trådsändningar sor. inte är av.sedda för bostäder bör kunna få förekaima utan krav på tillstånd.

Beträffande trådsändningar som kan tas emot i bostäder diskuterade utredningen möjligheten av etableringsfrihet för t.ex. tillfälliga sändningar över mycket små ante.nnsystem. Utredningen avrådde dock från lösningar av det slaget, bl.a. med hänvisning till att de lätt skulle leda till gränsdragningssvårigheter och rättsosäkerhet.

När det gäller terminologin i rädiolagen föreslogs att begreppet rundradiosändning skulle utmönstras helt;  i stället ville utredningen att etableringsreglerna skulle anknyta till uttrycken radiosändningar som är avsedda att tas emot "direkt av allmänheten" resp. trådsändningar som kan tas emot "direkt av allmänheten i bo­städer".

Ordet "allmänheten" i radiolagens föreslagna lydelse borde enligt utredningen förstås på ett sätt scm stämner överens med normalt språkbruk och ha samma huvudsakliga innebörd som i bl.a. den förvaltningsrättsliga och upphovsrättsliga lagstiftningen. Utanför allmänhetsbegreppet borde därför bara falla sådana kretsar som enligt gängse kriterier är att anse om i verklig mening slutna. En sluten krets borde m.a.o. aldrig kunna hänföras till allmänheten.

124

Prop. 1985/86:109

Utredningen tog s

ä

rskilt upp allm

ä

nhetsbegreppet i samband med tr

å

ds

ä

ndningar till bost

ä

der. D

ä

rvid yttrades (s. 77 f):

I f

ö

rarbetena till radiolagen anf

ö

rdes specialtelevision f

ö

r bostadsomr

å

den eller stadsdelar som exempel p

å

 s

ä

ndningar som m

å

ste anses vara avsedda f

ö

r allm

ä

nheten. S

å

scm utg

å

ngen i det s.k. Sk

ö

nstaholmsm

å

let (se 

ä

ven avsnitt 2.6.2) visar kan en saklig bed

ö

mning emellertid inte stanna vid ett s

å

dant generellt konstaterande. Fr

å

gan on en kabels

ä

ndning i ett bostadsomr

å

de 

ä

r att anse som avsedd f

ö

r allm

ä

nheten eller f

ö

r en sluten krets m

å

ste sj

ä

lvfallet pr

ö

vas enligt g

ä

nse kriterier i varje s

ä

rskilt fall. Avv

ä

gningen f

å

r enligt vad som har ber

ö

rts i det f

ö

reg

å

ende ske med h

ä

nsynstagande till s

å

v

ä

l mottagarkretsens omfattning som dess samh

ö

righetsgrad, dvs. styrkan i dess intressegemenskap. Bed

ö

mningen kan allts

å

 s

ä

gas irmefatta tv

å

 moment, ett kvantitativt och ett kvalitativt. Momenten torde f

å

 v

ä

gas mot varandra - ju starkare en grupps gemenskapsband 

ä

r, detso st

ö

rre omfattning av gruppen torde kunna accepteras, innan den m

å

ste anses ha passerat gr

ä

nsen mellan sluten krets och allm

ä

nhet.

Mottagarkretsen f

å

r inte vara alltf

ö

r stor. En centralantennanl

ä

gg­ning kan, som n

ä

mnts, idag omfatta allt fr

å

n en enstaka fastighet med ett f

å

tal l

ä

genheter eller ett mindre sm

å

husonr

å

de till stora bostadsomr

å

den med tusentals hush

å

ll. Enbart det f

ö

rh

å

llandet att de presumtiva mottagarna av en s

ä

ndning bor incm sanma bostadsonr

å

de eller 

ä

r hyresg

ä

ster i samna fastighet kan i och f

ö

r sig inte anses inneb

ä

ra en s

å

dan intressegemenskap att de utg

ö

r en verklig sluten krets. Ju st

ö

rre omr

å

det 

ä

r - eller r

ä

ttare ju fler hush

å

ll det omfattar - desto sv

å

rare blir det att betrakta inv

å

narna som en sluten krets, 

ä

ven om de t.ex. sedan gammalt 

ä

r medlemmar i en gemensair. boendef

ö

reing som arrangerar s

ä

ndningen. Inv

å

narna i en stadsdel av ordin

ä

r storlek med n

å

gra kilometers diameter torde aldrig kunna anses utg

ö

ra en sluten krets. S

ä

ndningar 

ph 

s

å

dana distanser f

å

r i st

ä

llet h

ä

nf

ö

ras till omr

å

det f

ö

r n

ä

rradio och n

ä

r-TV.

Det gemensamma intresset f

å

r givetvis inte best

å

 i enbart att ta del av s

ä

ndningen utan det m

å

ste r

ö

ra sig om en p

å

taglig intressegemenskap av annat slag. Den skall med andra ord grunda sig p

å

 helt andra f

ö

ruts

ä

ttningar och ha uppkoimit oberoende av det eventuella gemensamma intresset att lyssna p

å

 eller se s

ä

ndningen. En f

ö

rening san har bildats enbart f

ö

r s

ä

ndningsverksamheten eller med denna som huvud

ä

ndairi

å

l kan allts

å

 inte accepteras.

Utredningen h

ä

nvisade i det samnanhanget ocks

å

 till de tre avslutande styckena i HD:s dom i Sk

ö

nstaholmsm

å

let (se ovan s. 78),

Vidare behandlade utredningen vad som borde f

ö

rst

å

s med "bost

ä

der". D

ä

rvid redogjordes f

ö

r vad som menas med bostad i olika f

ö

rfattningar, bl.a. 12 kap. jordabalken, 4 kap. 6 

§

 f

ö

rsta stycket

125

Prop. 1985/86:109

brottsbalken  (straffbudet mot hemfridsbrott) och 46 s byggnadsstadgan  (1959:612). Liksom jordabalkens definition av bostadslägenhet ansåg utredningen att uttrycket bostäder i radiolagen inte borde omfattci exenpelvis hotellrum eller rum på vårdinrättningar av olika sléig. I andra fall, där varaktigheten i vistelsen i och för sig kan vara starkare, t.ex. ålderdomshem och institutioner av olika slag där märmiskor vistas långa tider, kurxae det enligt utredningen diskuteras om det inte är fråga om bostäder. Utredningen stannade dock för att inte heller t.ex. ålderdanshem eller långvårdsinrättningar torde anses som bostäder i radiolagens mening. Med bostäder borde således eräast avses vad som i allmänt språkbruk betecknas som sådana, dvs. främst villor, hyreslägenheter, bostadsrättslägenheter och fritidsbostäder.

Flertalet remissinstanser tillstyrkte eller läm.nade utan erinran utredningens förslag att liberalisera etableringsreglerna för tråd­sändningar. De invändningar som gjordes grundades i h'jvudsak på farhågor för utvecklingen av en koranersialiserad kabel-TV-verksamhet och följderna därav för bl.a. Sveriges Radio-koncernens ställning.

Förslaget att ha koncessionstvång bara för trådsändningar av program som kan tas emot direkt av allmänheten i bostäder tillstyrktes eller lämnades utan erinran av justitiekanslern  (JK), hovrätten för Ö-/re Norrland, televerket, statskontoret, riksrevisionsverket, länsstyrelsen i Jönköpings län, yttrandefrihetsjtredningen, u{3phovsrättsutredningen  (Ju 1976:02), Svenska komnunf or bundet. Landstingsförbundet, Tjänsterrannens Centralorganisation  (TCO), Svenska Arbetsgivareföreningen, Svenska Journalistförbundet  (SJF), Konstnärliga och Litterära Yrkesutövares Samarbetsnämnd, Svenska Artisters och Musikers Intresseorganisation (SAMI), Sveriges frikyrkoråd/De fria kristna sarriundens råd (SFR/SAMRAD) , Stiftelsen Sveniska Filminstitutet och Sveriges Riksidrottsförbund.

Förslaget avstyrktes av Landsorganisationen i Sverige  (ID) , Lantbrukarnas riksförbund och Centralorganisationen SAOO/SR.

126

Prop. 1985/86:109

Sveriges Radio AB ans

å

g att en uppmjukning av etableringsreglerna skulle kunna 

ä

ventyra koncernens m

ö

jligheter 

ä

tt fullg

ö

ra uppdraget som ett f

ö

retag i allm

ä

nhetens tj

ä

nst. 

W 

betonade s

ä

rskilt risken f

ö

r kommersialisering av en fri kabels

ä

ndningsverksamhet och att den f

ö

r Sveriges Radio skulle inneb

ä

ra en konkurrens 

pk  

olika villkor.

N

ä

rradiokoranitt

é

n (U 1978:11) fann det vara en komplikation med f

ö

rslaget att det kunde r

ä

cka med ytterst begr

ä

nsade tekniska arrangemang f

ö

r att koppla in en tr

å

ds

ä

ndning fr

å

n ett m

ö

te eller sportevenemang direkt 

pk 

hush

å

llsn

ä

tet, dvs. till bost

ä

der, s

ä

rskilt om evenemanget 

ö

verf

ö

rs till en samlingslokal i ett bostadsomr

å

de.

F

ö

rslaget till 

ä

ndrad terminologi i radiolagen l

ä

mnades utan erinran av de flesta remissinstanserna. N

å

gra instanser hade emellertid synpunkter p

å

 de f

ö

reslagna 

ä

ndringarna.

Betr

ä

ffande det f

ö

reslagna radior

ä

ttsliga allm

ä

nhetsbegreppet uttalade hovr

ä

tten f

ö

r 

Ö

vre Norrland att det i m

å

nga fall fortfarande kommer att vara os

ä

kert huruvida en s

ä

ndning 

ä

r tillst

å

ndspliktig eller ej. Enligt hovr

ä

tten torde dock begreppet allm

ä

nheten knappast kunna f

å

 en tillr

ä

ckligt exakt definition i radiolagens text utan man m

å

ste sannolikt n

ö

ja sig med att ge begreppet en i saitmanhanget rimlig tolkning med ledning av kommentarerna till lag

ä

ndringen.

Televerket uttalade sig f

ö

r att begreppet rundradios

ä

ndning skulle bibeh

å

llas i lagtexten f

ö

r att beteckna de koncessionspliktiga s

ä

ndningarna. Verket anf

ö

rde bl.a. att internationella h

ä

nsyn motiverade detta.

N

ä

rradiokcmmitt

é

n diskuterade utredningens uttalanden r

ö

rande ut­trycket bost

ä

der, s

ä

rskilt att 

å

lderdomshem och l

å

ngv

å

rdsinr

ä

ttningar inte borde anses som bost

ä

der i radiolagens mening. Komnitt

é

n yttrade:

127

Prop. 1985/86:109

Utredningen synes h

ä

r st

ö

dja sig 

pk

definitioner som blivit l

ä

tt f

ö

r

å

ldrade och som inte tar h

ä

nsyn till de nya boendeformer f

ö

r 

ä

ldre som blivit vanliga under senare 

å

r. "pension

ä

rshotell" eller "bostadshotell" har i m

å

nga koranuner ersatt 

å

lderdomshemmen i varje fall som begrepp f

ö

r nybyggen. Dessa bostadsformer ger hyresg

ä

sten m

ö

jlighet att i anslutning till en institution ha egen l

ä

genhet p

å 

ett mer markerat s

ä

tt 

ä

n pi

å

 de gamla 

å

lderdomshemnen och samtidigt ha tillg

å

ng till kollektiv service.

N

ä

rradiokoranitt

é

n menade att uttrycket bost

ä

der i radiolagen 

ä

ven borde omfatta s

å

dana boendeformer.

Som det s

ä

gs i mina direktiv har radior

ä

ttsutredningens f

ö

rslag i slutbet

ä

nkandet inte lett till lagstiftning.

Yttrandefrihetsutredningen

I avsnitt 3.1.2 har n

ä

mnts att yttrandefrihetsutredningen i bet

ä

nkandet (SOU 1983:70) V

ä

rna yttrandefriheten f

ö

resl

å

r att det skall inf

ö

ras en s

ä

rskild yttrandefrihetsgrundlag (YGL) vid sidan av TF f

ö

r yttranden som g

ö

rs offentliga i bl.a. program i eter- och tr

å

ds

ä

ndningar.

YGL f

ö

resl

å

s ge varje svensk medborgare och varje svensk juridisk E>erson r

ä

tt gentemot det allm

ä

nna att bedriva verksamhet f

ö

r "s

ä

ndning till allm

ä

nheten av ljud, bilder eller text genom, tr

å

d". YGL sl

å

r s

å

ledes fast en principiell s

ä

ndningsfrihet f

ö

r var och en oavsett om det 

ä

r fr

å

ga on tr

å

ds

ä

ndningar till bost

ä

der eller andra tr

å

ds

ä

ndningar.

Son motivering f

ö

r f

ö

rslaget anf

ö

r utredningen att dagens teknik och 

ä

n mer morgorrfagens ger starkt 

ö

kade s

ä

ndningsm

ö

jligheter 

pk

tr

å

d och att en s

ä

ndningsfrihet d

å

 f

ö

ljer av utredningens principiella sT) p

å

 yttrandefriheten.

Utredningen anf

ö

r emellertid att 

ä

ven om s

ä

ndningsutrymmet blir

stort, kommer det att beh

ö

vas praktiska arrangemang f

ö

r att t.ex.

ordna s

ä

ndningstider, undvika kollisioner och l

ö

sa eventuella

k

ö

problem. S

å

dana regler kan enligt utredningen tillkomna med st

ö

d

av 2 kap. 13 

§

 tredje stycket RF och inneb

ä

r f

ö

ljaktligen inte

n

å

gon begr

ä

nsning av s

ä

ndningsfriheten.

128

Prop. 1985/86:109

F

ö

r tv

å

 i YGL angivna 

ä

ndam

å

l b

ö

r det dock enligt utredningen 

ö

ppnas f

ö

r begr

ä

nsningar av s

ä

ndriingsfriheten genom lag. Den ena 

ö

ppningen avser att fr

ä

mja "allm

ä

nhetens tillg

å

ng till s

ä

ndningar av dagsh

ä

ndelser". F

ö

rslaget tar sikte p

å

 m

ö

jligheterna f

ö

r Sveriges Radi o-koncernen att fullg

ö

ra sin s.k. public service­funktion. Genom det andra f

ö

reslagna inskr

ä

nknings

ä

ndam

å

let vill utredningen m

ö

jligg

ö

ra ingripanden mot "fortsatt s

ä

ndning av ett utbud som 

ä

r ensidigt inriktat p

»å

 v

å

ldsframst

ä

llningar eller pornografiska skildringar", pr

ö

vnigen av om n

å

gon har distribuerat s

å

dana program b

ö

r enligt utredningen ske i former som ligger s

å 

n

ä

ra de yttrandefrihetsr

ä

ttsliga san m

ö

jligt. Endast JK b

ö

r ha r

ä

tt att ta initiativ till pr

ö

vningen, vidare b

ö

r denna 

ä

ga rum under medverkan av jury.

Av deprtementspromemorian (Ds Ju 1985:4) Remissyttranden 

ö

ver yttrandefrihetsutredningens bet

ä

nkande (SOU 1983:70) V

ä

rna yttrandefriheten framg

å

r att f

ö

rslaget om s

ä

ndningsfrihet i fr

å

ga om tr

å

ds

ä

ndningar har f

å

tt ett ganska blandat mottagande.

En grupp instanser tillstyrker f

ö

rslaget, bl.a. l

ä

nsstyrelsen i Stockholms l

ä

n, SFR/SAMRAd, Frikyrkliga studief

ö

rbundet (FS), Svenska Tidningsutgivaref

ö

reningen, Radio- och Hemelektronikhandelns Riksf

ö

rbund, Sveriges Radio- och Hemelektronikleverant

ö

rer och Arbetarnas Bildningsf

ö

rbund.

Andra instanser h

ä

nvisar till det till massmediekoramitt

é

n (U 1982:07) l

ä

mnade utredningsuppdraget, s

å

som statens kulturr

å

d, radion

ä

mnden, fyra ledam

ö

ter i Svenska koimunf

ö

rbundets styrelse, Sveriges F

ö

rfattarf

ö

rbund (SFF), Sveriges Radio AB, Sveriges Television AB, Sveriges Riksradio AB, Sveriges Lokalradio AB, SAg och Svenska Musikerf

ö

rbundet.

En tredje grupp remissinstanser f

ö

respr

å

kar n

å

gon form av koncessionssystem,. S

å

 g

ö

r bl.a. statens ungdomsr

å

d (majoriteten) , n

ä

rradiokoranitt

é

n, utredningen (U 1983:02) om videogram f

ö

r d

ö

va, journalisth

ö

gskolan i Goteborg, Svenska konmunf

ö

rbundets styrelse (majoriteten), TCO och SJF.

129

9    Riksdagen 1985/86. 1 saml. Nr 109

Prop. 1985/86:109

F

ö

rslaget att s

ä

ndningsfriheten skall f

å

 begr

ä

nsas genom lag om det sker f

ö

r att fr

ä

mja allm

ä

nhetens tillg

å

ng till s

ä

ndningar av dags­h

ä

ndelser tillstyrks av rad:lon

ä

mnden, statens ungdomsr

å

d. Svenska komnunf

ö

rbundet, TCO, SFR/s;>MRAd,

FS, SJF, SFF och Sveriges Utbild­ningsradio AB. F

ö

rslaget avstyrks av JK och Stockholms tingsr

ä

tt.

F

ö

rslaget att det skall g

å

 att ingripa mot fortsatt s

ä

ndning av ett utbud som 

ä

r ensidigt inriktat p

å

 v

å

ldsframst

ä

llnigar eller pornografiska skildringar tillstyrks av JK, statens ungdomsr

å

d, n

ä

rradiokcmmitt

é

n, Svenska koimunf

ö

rbundet, TCO, SFR/SAMRAd,

FS och Sveriges Utbildningsradio AE..

Som n

ä

mnts i kap. 3 

ä

r yttrandefrihetsutredningens f

ö

rslag f.n. f

ö

rem

å

l f

ö

r beredning inom regeringskansliet med sikte p

å

en lagr

å

dsremiss v

å

ren 1986.

Massmediekcmmitt

é

n

Avslutningsvis skall jag i dstta avsnitt n

ä

mna n

å

got om 

ö

verv

ä

gandena och f

ö

rslagen i massmediekoramitt

é

ns bet

ä

nkande (SOU 1984:65) Via satellit och kalsel. Det 

ä

r ju detta bet

ä

nkande sotr. ligger till grund f

ö

r lagen (1985:677) om, lokala kabels

ä

ndningar.

Massmediekorcrrdtt

é

n fann det vara mest 

ä

ndam

å

lsenligt att som grund f

ö

r kabels

ä

ndningsverksamheten ha ett system med tiUst

å

ndsgivning av offentlig myrx

ä

ighet. Kaim:Ltt

é

n inst

ä

mde s

å

ledes inte i yttrande­frihetsutredningens f

ö

rslag Intr

ä

ffande tr

å

ds

ä

ndningarna om en principiell s

ä

-ndningsfrihet gentemot det allm

ä

nna f

ö

r var och en.

De principiella sk

ä

len f

ö

r kcmnitt

é

ns bed

ö

mning synes kunna samnan-f

å

ttas s

å

landc. 

Ä

ven om den tekniska utvecklingen kan korana att medge starkt 

ö

'-:ade s

ä

ndningsm

ö

jlighter i tr

å

d, kommer fr

ä

mst ekonomiska faktorer att leda till att det inte blir n

å

gra avg

ö

rande praktiska skillnader mellan tr

å

dutnyttjande och eteranv

ä

ndning. Med h

ä

nsyn h

ä

rtill kan de tekniska skillnaderna mellan eter och tr

å

d inte anses v

ä

ga s

å

 tungt att de motiverar s

ä

idningsfrihet i tr

å

d n

ä

r det inte ar m

ö

jligt med s

ä

.ndningsfrihet i etern. En

130

Prop. 1985/86:109

s

ä

ndningsfrihet i tr

å

d skulle vidare i f

ö

rsta hand vara en frihet f

ö

r den som 

ä

ger tr

å

dn

ä

tet. 

Ä

garen skulle f

å

ett tekniskt distributionsmonopol och d

ä

rigenom kunna begr

ä

nsa andras yttrandem

ö

jligheter kraftigt. Visserligen skulle det vara m

ö

jligt att i lag 

å

l

ä

gga n

ä

t

ä

garen att st

ä

lla n

ä

tet till f

ö

rfogande f

ö

r alla som vill s

ä

nda utan avseende p

å

 s

ä

ndningarnas v

ä

ntade inneh

å

ll. Att 

ö

verl

ä

mna detta slags beslutsfattande 

å

t n

ä

t

ä

garen skulle dock inte vara l

ä

mpligt; besluten om kabeln

ä

ts anv

ä

ndning i vissa avseenden borde hellre fattas av ett s

ä

rskilt organ.

Ehuru massmediekoramitt

é

n s

å

ledes i princip f

ö

rordade ett koncessionssystem p

å

 kabels

ä

ndningsomr

å

det, delade dock kaimitt

é

n radior

ä

ttsutredningens uppfattning att tillst

å

ndskravet borde begr

ä

nsas till s

ä

ndningar som kan tas emot i bost

ä

der. De i n

å

gra remissyttranden 

ö

ver radior

ä

ttsutredningens f

ö

rslag framf

ö

rda inv

ä

ndningarna mot etableringsfrihet i fr

å

ga om tr

å

ds

ä

ndningar till andra lokaler 

ä

n bost

ä

der var enligt kcnmitt

é

n inte av den arten att de motiverade n

å

gon annan l

ö

sning 

ä

n den som radior

ä

ttsutredningen hade stannat f

ö

r.

Vad g

ä

ller tr

å

ds

ä

ndningar till bost

ä

der var rrassmediekatmitt

é

ns utg

å

ngspunkt att koncessionstv

å

nget borde g

ä

lla s

ä

ndnigar sar, riktar sig till allm

ä

nheten. Med uttrycket allm

ä

nheten menade kaimitt

é

n - i 

ö

verensst

ä

mmelse med vad som torde vara normalt spr

å

kbruk -en 

ö

ppjen och obest

ä

nd krets av personer. Kaimitt

é

n f

ö

rklarade att den i v

ä

sentliga delar kunde st

ä

lla sig bakom vad radior

ä

ttsutredningen hade sagt om uttrycket allm

ä

nheten i samband med tr

å

ds

ä

ndningar till bost

ä

der.

Emellertid f

ö

rordade konmitt

é

n en 

ö

ppnare h

å

llning 

ä

n radior

ä

ttsut­redningen i fr

å

ga om s

ä

ndningar i sm

å

n

ä

t. Kaimitt

é

n framh

ö

ll att uttryck som allm

ä

nheten och sluten krets 

ä

r ganska vaga. Kommitt

é

n f

ö

reslog d

ä

rf

ö

r att tr

å

ds

ä

ndningar som n

å

r h

ö

gst 50 bost

ä

der alltid skulle f

å

 bedrivas fritt.

Tillst

å

ndsplikten i fr

å

ga om s

ä

ndningar till st

ö

rre mottagarkretsar 

ä

n 50 bost

ä

der borde enligt komo-iitt

é

n anknyta till begreppet rund-

131

Prop. 1985/86:109

radios

ä

ndning enligt radiolagen. Komnitt

é

n h

ä

nvisade i det samman­hanget bl.a. till utg

å

ngen i Sk

ö

nstaholmsm

å

let. Det var s

å

ledes inte kommitt

é

ns mening att ers

ä

tta begeppet rundradios

ä

ndning med gr

ä

nsen 50 bost

ä

der utan bara att man i fr

å

ga om s

ä

ndningar till 50 eller f

ä

rre bost

ä

der utan vidare skulle kunna fastsl

å

 att s

ä

ndningarna inte kr

ä

vde tillst

å

nd.

4.1.3   Lagen (1985:677) an lokala kabels

ä

ndningar

Lagen (1985:677) om lokala kabels

ä

ndningar

grundar sig san n

ä

mnts

p

å

massmediekommitt

é

ns bet

ä

nkande. I vissa

avseenden avviker dock

lagen fr

å

n vad som f

ö

reslogs av konmitt

é

n.

Tv

å

l av dessa avvikelser

ä

r av den karakt

ä

ren att jag har anledning

att h

ä

r redovisa dem.

F

ö

r det f

ö

rsta inneb

ä

r kabels

ä

ndningslagen i motsats till massmediekoranitt

é

ns f

ö

rslag att det i princip kr

ä

vs tillst

å

nd 

ä

ven f

ö

r s

ä

ndningar till andra lokaler 

ä

n bost

ä

der. Detta fr

å

ng

å

ende av konmitt

é

f

ö

rslaget har i regeringens proposition till riksdagen motiverats p

å

 f

ö

ljande s

ä

tt av f

ö

redragande statsr

å

det (prop. 1984/85:199 s. 30):

Konmitt

é

n f

ö

resl

å

r att tillst

å

nd inte skall kr

ä

vas f

ö

r tr

å

ds

ä

ndning som inte riktar sig till bost

ä

der utan bara till lokaler. F

ö

rslaget syftar bl.a. till att tillgodose 

ö

nskem

å

l om att kunna direkts

ä

nda fr

å

n t.ex. idrottsevenemang eller gudstj

ä

nster till s

ä

rskilda lokaler p

å

 andra orter. Jag kan inst

ä

mma i att en s

å

dan f

ö

r

ä

ndring vore 

ö

nskv

ä

rd. En konsekvens av kommitt

é

ns f

ö

rslag 

ä

r emellertid att de regler f

ö

r inneh

å

llet som kommitt

é

n f

ö

resl

å

r skall g

ä

lla f

ö

r kabels

ä

ndningar inte koraner att g

ä

lla f

ö

r s

å

dana s

ä

ndningar till lokaler. Regeringen har i en proposition (prop. 1984/85:116) bl.a. f

ö

reslagit en 

ä

ndring av biograf f

ö

rordningen. 

Ä

ndringen inneb

ä

r att samma regler i fr

å

ga om f

ö

rhandsgranskning som g

ä

ller f

ö

r offentlig f

ö

revisning av biograffilm skall g

ä

lla f

ö

r offentlig f

ö

revisning av videogram. Om massmediekaimitt

é

ns f

ö

rslag genomf

ö

rdes skulle vi koima i en situation d

ä

r reglerna f

ö

r offentlig 

å

tergivning av ett och samma program skulle vara mycket olika beroende p

å

 om det var fr

å

ga orr, filmvisning eller up,Dspelning av videogram eller on. tr

å

d­s

ä

ndning. Ocks

å

 gr

ä

nsdragningen mellan uppspelning av videogram och tr

å

ds

ä

ndning skulle d

å

 kunna st

ä

lla till sv

å

righeter. En s

å

dan konsekvens kan enligt min mening inte godtas. Jag 

ä

r d

ä

rf

ö

r inte beredd att nu fr

å

ng

å

 kravet p

ä

 tillst

å

nd f

ö

r tr

å

ds

ä

ndningar till lokaler.

F

ö

r det andra inneb

ä

r kabels

ä

ndningslagen i f

ö

rhalande till

koimitt

é

f

ö

rslaget och 

ä

ven propositionen att det skett en viss

12

Prop. 1985/86:109

ä

ndring av den undre gr

ä

nsen f

ö

r tillst

å

ndsplikten n

ä

r det g

ä

ller s

ä

ndningar till bost

ä

der.

I propositionen f

ö

reslogs i principiell 

ö

verensst

ä

mmelse med kaimitt

é

bet

ä

nkandet att kravet p>

å

 tillst

å

nd f

ö

r tr

å

ds

ä

ndningar till bost

ä

der bara skulle g

ä

lla s

ä

ndningar som n

å

r fler 

ä

n 50 bost

ä

der. P

å

 hemst

ä

llan av konstitutionsutskottet (KU 1984/85:37) har riksdagen 

ä

ndrat detta till "cirka femtio" bost

ä

der. St

ä

llningstagandet har som bakgrund ett motionsyrkande (c) om att kravet 

pk  

tillst

å

nd inte skulle g

ä

lla kabeln

ä

t med h

ö

gst 250 anslutna hush

å

ll. KU yttrade i fr

å

ga om den undre gr

ä

nsen f

ö

r tillst

å

ndsplikten f

ö

ljande (s. 13 f):

Utskottet vill p

å

peka att f

ö

rslaget om en h

ö

jning av undre gr

ä

nsen f

ö

r tillst

å

ndsplikten fr

å

n 50 bost

ä

der som bygger p

å 

massmediekonmitt

é

ns f

ö

rslag till 250 bost

ä

der h

ä

nger n

ä

ra samnan med begreppet rundradios

ä

ndning enligt radiolagens definition. I uppdraget till den s

ä

rskilde utredaren som skall g

ö

ra en 

ö

versyn av den radior

ä

ttsliga lagstiftningen skall

ä

ven ing

å

 att 

ö

verv

ä

ga hur gr

ä

nsen mellan tillst

å

ndspliktiga och icke tillst

å

ndspliktiga tr

å

ds

ä

ndningar l

ä

npligen b

ö

r dras. Med h

ä

nsyn bl.a. h

ä

rtill anser sig utskottet inte b

ö

ra f

ö

resl

å

 en 

ä

ndring av lagf

ö

rslaget i denna del och avstyrker allts

å

 notionen i h

ä

r aktuellt avseende. I fr

å

ga om den f

ö

reslagna gr

ä

nsen cm 50 bost

ä

der anser utskottet att detta antal b

ö

r ses som en allm

ä

n riktlinje vid tillst

å

ndspr

ö

vningen och att kabeln

ä

mnden om s

å

ä

r befogat till

ä

upar best

ä

nmelsen flexibelt.

Utifr

å

n dessa 

ö

verv

ä

ganden har riksdagen gjort en justering av lag­texten betr

ä

ffande den undre gr

ä

nsen f

ö

r tillst

å

ndsplikten.

Hur kabels

ä

ndningslagen i det nu behandlade h

ä

nseendet b

ö

r f

ö

rst

å

s f

ö

refaller i och f

ö

r sig kunna diskuteras. Lagtextens ordalag -"cirka femtio bost

ä

der" - f

å

r dock i f

ö

rsta hand anses inneb

ä

ra att ocks

å

 vissa s

ä

ndningar som n

å

r fler 

ä

n 50 bost

ä

der f

å

r bedrivas fritt, 

ä

ven on de 

ä

r att anse som rundradios

ä

ndningar. - Jag skall 

å

terkoima till den h

ä

r fr

å

gan i avsnitt 4.3.3.

4.2     Direktiven

I mina direktiv framh

å

lls i det h

ä

r avseendet att 

ö

versjTien b

ö

r resultera i f

ö

ljande:

133

Prop. 1985/86:109

-

Tillst

å

r

«

3 b

ö

r inte kr

ä

vas f

ö

r tr

å

ds

ä

ndningar till t.ex. kunderna p

å

 ett varuhus, patienterna p

å

 ett sjukhus eller g

ä

sterna p

å

 ett hotell, liksom inte heller till passagerare 

pk  

olika f

ä

rdmedel.

-

Alla direkts

ä

ndningar i tr

å

d fr

å

n idrottsevenemang, gudstj

ä

nster, massm

ö

ten och andra liknande evenemang till annat 

ä

n bost

ä

der b

ö

r vara fria fr

å

n krav 

pk  

tillst

å

rx

ä

 och s

ä

rskilda regler f

ö

r s

ä

ndningarnas inneh

å

ll. D

ä

remot b

ö

r inneh

å

llsregler kunna g

ö

ras g

ä

llande f

ö

r andra slag av s

ä

ndningar till offentliga lokaler.

-

N

ä

r det g

ä

ller tr

å

ds

ä

ndningar till bost

ä

der b

ö

r dessa omfattas av ett principiellt krav p

å

 tillst

å

nd oavsett om bost

ä

derna innehas med 

ä

gander

ä

tt, hyresr

ä

tt eller bostadsr

ä

tt. Det uttalas att ett s

å

dant tillst

å

ndskrav f

å

r anses g

ä

lla redan idag.

4.3    

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag

4.3.1   Min utg

å

ngspunkt

Det ligger utanf

ö

r mitt uppdirag att 

ö

verv

ä

ga en s

å

 l

å

ngtg

å

ende f

ö

r­

ä

ndring i fr

å

ga om r

ä

tten att s

ä

nda i tr

å

d som den som yttrandefri­hetsutredningen har f

ö

reslagi.t. Yttrandefrihetsutredningens bet

ä

nkande bereds f.n. som jag n

ä

mnt inom, regeringskansliet och det 

ä

r s

å

ledes som ett resultat av det arbetet som st

ä

llningstagandena till utredningens f

ö

rslag b

ö

r ske.

Jag har i st

ä

llet att grunda mina 

ö

verv

ä

ganden p

å

 de bed

ö

mningar som riksdagen gjort genom att anta lagen om lokala kabels

ä

ndningar. Detta betyder att den principiella utg

å

ngspxmkten f

ö

r mig m

å

ste vara att det 

ä

ven i forts

ä

ttringen,

å

tminstone tills vidare, skall kr

ä

vas tillst

å

nd av offentlig myndighet f

ö

r att f

å

 s

ä

nda Ijudradio- och TV-program i tr

å

d till allm

ä

nheten.

4.3.2   S

ä

ndningar till andra lokaler 

ä

n bost

ä

der

Det nuvarande koncessionstv

å

nget 

pk 

radio- och TV-anr

å

det 

ä

r som framg

å

tt knutet till att s

ä

ndningen 

ä

r att anse som

134

Prop. 1985/86:109

rurv

ä

radios

ä

ndning enligt radiolagen. Den tidigare framst

ä

llningen har ocks

å

 visat f

ö

ljande. Begreppet rundradios

ä

ndning medf

ö

r i praktiken att tr

å

ds

ä

ndningar till andra lokaler 

ä

n bost

ä

der i r

ä

tt betydande grad f

å

r bedrivas fritt, medan motsatsen g

ä

ller i fr

å

ga om s

ä

ndningar till bost

ä

der. Tv

å

offentliga utredningar -radior

ä

ttsutredningen 1981 och massmediekoranitt

é

n 1984 - har ansett att denna skillnad skall markeras ytterligare. Utredningarna har s

å

lunda f

ö

reslagit att krav p

å

 tillst

å

nd bara skall g

ä

lla i fr

å

ga an s

ä

ndningar till bost

ä

der. I 1985 

å

rs kabel-TV-proposition har f

ö

redragande statsr

å

det inst

ä

mt i utredningarnas f

ö

rslag att en s

å

dan f

ö

r

ä

ndring 

ä

r 

ö

nskv

ä

rd. Att f

ö

r

ä

ndringen skjutits p

å 

framtiden beror 

pk 

det kort f

ö

re kabel-TV-propositionen framlagda f

ö

rslaget om filmcensurens utstr

ä

ckande till att g

ä

lla ocks

å 

offentligt visade videogram (prop. 1984/85:116).

inneh

å

llet i prop. 1984/85:116 har presenterats i kap. 3 (avsnitt 3.1.2). Mitt f

ö

rslag i det kapitlet irmeb

ä

r i f

ö

rh

å

llande till propositionen att biograff

ö

rordningen skall utstr

ä

ckas till att cmfatta ocks

å

 vissa tr

å

ds

ä

ndningar f

ö

r offentlig f

ö

revisning av filmer och videogram. Biograff

ö

rordningens regler, som g

å

r ut p

å 

att motverka bl.a. "f

ö

rr

å

ande" och "skadligt upphetsande" framst

ä

llningar, f

ö

ruts

ä

tts allts

å

 komma att g

ä

lla ocks

å

 dessa tr

å

ds

ä

ndningar. F

ö

redragandens grundl

ä

ggande krav i 1985 

å

rs kabel-TV-proposition f

ö

r att slopa tillst

å

ndstv

å

nget i fr

å

ga om. tr

å

ds

ä

nd­ningar till andra lokaler 

ä

n bost

ä

der synes d

ä

rmed ha tillgodosetts.

F

ö

redragandens andra krav f

ö

r en s

å

dan liberalisering g

ä

llde problemet med gr

ä

nsdragningen mellan uppspelning av videogram och tr

å

ds

ä

ndning. Mitt f

ö

rslag i kap. 3 inneb

ä

r att denna fr

å

ga inte konmer att ha n

å

gon betydelse n

ä

r det g

ä

ller biograff

ö

rordningens r

ä

ckvidd.

I det stora hela anser jag s

å

ledes att mina f

ö

rslag i kap. 3 tillgodoser de krav som har st

ä

llts f

ö

r att man skall kunnna genomf

ö

ra en ordning med s

ä

ndningsfrihet gentemot det allm

ä

nna i fr

å

ga om h

ä

r aktuella tr

å

ds

ä

ndningar.

135

Prop. 1985/86:109

L

å

t oss itot denna bakgrund g

å

 igenom direktivens 

ö

nskem

å

l n

ä

r det g

ä

ller tr

å

ds

ä

ndningar till iindra lokaler 

ä

n bost

ä

der.

Direktiven g

ö

r en distinktion mellan tv

å

 grupper av s

ä

ndningar. F

ö

r det f

ö

rsta anges att tillst

å

nd inte b

ö

r kr

ä

vas f

ö

r s

ä

ndningar till t.ex. kunderna p)

å

 ett varuhus, patienterna p

å

 ett sjukhus eller g

ä

sterna p

å

 ett hotell, liksom inte heller till passagerare p

å 

olika f

ä

rdmedel.

Hela denna grupp av s

ä

ndningar har i radiolagens f

ö

rarbeten uttryckligen - med ur>dantag f

ö

r s

ä

ndningar till hotellg

ä

ster -angetts falla utanf

ö

r begreppet rundradios

ä

ndning och d

ä

rmed kravet p

å

 tillst

å

nd. Det 

ä

r allts

å

 endast i fr

å

ga om s

ä

ndningar till hotellg

ä

ster som man sakligt sett har anledning att 

ö

verv

ä

ga om det beh

ö

vs en lag

ä

ndring f

ö

r att tillgodose direktivens 

ö

nskem

å

l.

Direktiven s

ä

ger f

ö

r det arwra att alla direkts

ä

ndningar fr

å

n idrottsevenemang, gudstj

ä

nster, massm

ö

ten och andra liknande evenemang till andra lokaler

ä

n bost

ä

der bor vara fria fr

å

n tillst

å

ndstv

å

ng. Eftersom detta slags s

ä

rdningar f.n. i princip 

ä

r tillst

å

ndspliktiga s

å

som varande rundradios

ä

ndningar 

ä

r det h

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt med en lag

ä

ndring.

Det enklaste s

ä

ttet att tillgodose direktivens 

ö

nskem

å

l skulle uppenbarligen vara att - som jag redan varit inne p>

å

 - helt slopa tillst

å

ndskravet f

ö

r tr

å

ds

ä

ndningar till andra lokaler 

ä

n bost

ä

der. Fr

å

gan 

ä

r d

ä

rf

ö

r n

ä

rmast om det anf

ö

ras n

å

gra sk

ä

l mot en s

å

dan reform.

Det

ä

r i sammanhanget s

ä

rskilt en kategori s

ä

ndningar som intresserar. Jag t

ä

nker p

å

 vidares

ä

ndningar i offentlig milj

ö

 av kommunikationssatellitdistriouerade filmer och videogram.

Som framg

å

r av kap. 3 f

ö

resl

å

r jag att biograff

ö

rordningen av prak­tiska sk

ä

l inte skall g

ä

lla h

ä

r. I s

å

 m

å

tto koraner det allts

å

 att saknas s

ä

rskilda inneh

å

llsreijler f

ö

r dessa filmer och videogram, otti man slopar kravet p

å

 tillst

å

nd f

ö

r att f

å

distribuera dem genom rundradios

ä

ndning till andra lokaler 

ä

n bost

ä

der.

136

Prop. 1985/86:109

Fr

å

gan om inneh

å

llsregler f

ö

r satellitdistribuerade filmer och videogram erbjuder ocks

å

 p>

å

 andra s

ä

tt s

ä

rskilda problem. S

å

som videov

å

ldslagen 

ä

r utformad - och av mig f

ö

ruts

ä

tts vara utformad -skulle den visserligen formellt vara till

ä

mplig h

ä

r. I verkligheten l

ä

r det dock bli annorlunda. Det beror 

pk  

att den som i Sverige vidares

ä

nder en satellits

ä

ndning normalt inte torde kunna 

ö

verbevisas om upps

å

t eller oaktsamhet i fr

å

ga om att ge en objektivt sett straffbar extremv

å

ldsskildring spridning.

Motsvarande l

ä

ge torde f

ö

religga i fr

å

ga om framst

ä

llningar scm objektivt sett 

ä

r straffbara s

å

som 

ö

vertr

ä

delser av gr

ä

nserna f

ö

r yttrandefriheten (jfr prop. 1984/85:208 s. 9).

Betydelsen av de nu n

ä

mnda omst

ä

ndigheterna synes dock inte b

ö

ra 

ö

verdrivas. Dagens satellitdistribuerade programutbud 

ä

r huvudsakligen avsett f

ö

r mottagning i henmen och torde allm

ä

nt sett vara v

ä

l f

ö

renligt med reglerna i t.ex. biograff

ö

rordningen och videov

å

ldslagen. Man b

ö

r vidare l

ä

gga m

ä

rke till ett f

ö

rh

å

llande som n

ä

mns i direktiven till mig (avsnitt 3.5), n

ä

mligen att Sverige och 

ö

vriga medlemsstater i Europar

å

det har inlett ett samarbete som syftar till att skapa vissa garantier i fr

å

ga an inneh

å

llet i s

ä

ndningar till satelliter, de s.k. uppl

ä

nkarna. Det kan antas att det internationella samarbetet koraner att leda till att de som svarar f

ö

r sammans

ä

ttningen av satellitprogramutbudet f

ö

rm

å

s att tillgodose sk

ä

liga anspr

å

k i fr

å

gs om att t.ex. undvika extremv

å

ld.

Vad betr

ä

ffar uppl

ä

nkar som sker fr

å

n svenskt territorium b

ö

r ocks

å 

armi

ä

rkas att det i mitt uppdrag ing

å

r att 

ö

verv

ä

ga fr

å

gan om s

ä

rskilda inneh

å

llsregler. Den fr

å

gan 

å

terkoimer jag allts

å

 till senare.

Av nu anf

ö

rda sk

ä

l anser jag att man inte b

ö

r g

ö

ra skillnad i tillst

å

ndsh

ä

nseende mella". vidares

ä

ndningar av

kommunikationssatellitdistribuerade filmer och videogram. och andra tr

å

ds

ä

ndningar i offentlig milj

ö

.

Jag f

ö

rordar d

ä

rf

ö

r att iran helt avskaffar tillst

å

ndstv

å

nget f

ö

r tr

å

ds

ä

ndningar till andre lokaler 

ä

n bost

ä

der.

137

Prop. 1985/86:109

Jag vill emellertid understryka att jag g

ö

r denna bed

ö

mning mot bakgrund av dagens situation p

å

koranunikationssatellitcmr

å

det och de framtidsplaner som olika f

ö

retag har gett till k

ä

nna. Om det skulle visa sig att verklighesten blir en helt arman och att det inte g

å

r att f

ö

rhindra att deit etableras satellitkanaler med ett koncentrerat utbud av grovt v

å

ld - t.ex. filmer av det slag som i v

å

rt land inte f

å

r visas vi

ö

biograff

ö

rest

ä

llningar - ser jag det som en politisk uppgift att ta initiativ till att motverka s

å

dana kanalers spridning i offentlig milj

ö

.

4.3.3   S

ä

ndningar tilll bost

ä

der

Fr.o.m, den 1 januari 1986 kaimer tr

å

ds

ä

ndningar till bost

ä

der, bortsett fr

å

n vidares

ä

ndning av rundradios

ä

ndningar, att omfattas av kabels

ä

ndningslagens koncessionssystem, om s

ä

ndningarna 1) n

å

r fler 

ä

n cirka 50 bost

ä

der och 2) 

ä

r att anse scm rundradios

ä

ndningar enligt radiolagen.

Ö

nskem

å

let i direktiven till mig 

ä

r som n

ä

mnts att h

ä

r aktuella s

ä

ndningar - i 

ö

verensst

ä

mnelse med vad som f

å

r anses vara fallet redan idag - b

ö

r omfattas av ett principiellt krav p

å

tillst

å

nd oavsett er. bost

ä

derna innehas med 

ä

gander

ä

tt, hyresr

ä

tt eller bostadsr

ä

tt.

Direktive-n kan inte anses st

ä

lla n

å

got krav p

å

 att kabels

ä

n

ö

Tiingslagens ordning 

ä

ndras. EJnellertid tillkom direktiven innan riksdagen hade beslutat om kabels

ä

ndningslagen. Eftersom jag anser att det finns sakliga sk

ä

l f

ö

r att g

å

 in p

å

 fr

å

gan om den undre gr

ä

nsen f

ö

r tillst

å

ndsplikten, k

ä

nner jag mig d

ä

rf

ö

r of

ö

rhindrad att g

ö

ra det.

I och f

ö

r sig kan det som jag n

ä

mnt diskuteras hur man egentligen b

ö

r f

ö

rst

å

 riksdagens justering till "cirka" 50 bost

ä

der. 

Ä

r det meningen att vissa s

ä

ndningar som n

å

r f

ä

rre 

ä

n 50 bost

ä

der skall anses tillst

å

ndspliktiga? Eller skall best

ä

nmelsen snarare uppfattas s

å

 att ocks

å

vissa s.

ä

ndningar som n

å

r fler 

ä

n 50 bost

ä

der f

å

r bedrivas fritt trots att de h

ö

r anses utg

ö

ra

138

Prop. 1985/86:109

rundradios

ä

ndningar enligt radiolagen? Det sistn

ä

mnda f

ö

refaller mest sarmolikt.

Cm regeln b

ö

r f

ö

rst

å

s p

å

 det s

ä

ttet uppkoraner emellertid fr

å

gan i vilken utstr

ä

ckning s

ä

ndningar som n

å

r fler 

ä

n 50 bost

ä

der f

å

r be­drivas fritt.

Hur beteckningen cirka i kabels

ä

ndningslagen b

ö

r f

ö

rst

å

s har inte angetts. Slutsatsen m

å

ste d

ä

rf

ö

r bli att det inte g

å

r att besvara fr

å

gan i vilken utstr

ä

ckning s

ä

ndningar som n

å

r fler 

ä

n 50 bost

ä

der f

å

r bedrivas fritt.

EnJigt min mening 

ä

r det inte tillfredsst

ä

llande att en offentligr

ä

ttslig regel om tillst

å

ndsplikt f

ö

r viss verksamhet har en s

å

 oklar inneb

ö

rd. Jag tror knappast att man n

å

gon annanstans kan finna en tillst

å

ndsregel som har formulerats p

å

motsvarande s

ä

tt.

S

ä

rskilt 

ä

r att m

ä

rka att den aktuella regeln 

ä

r straffsanktionerad genom best

ä

nmelsen i 10 

§

 f

ö

rsta stycket 4 radiolagen. I fr

å

ga om lagbest

ä

mmelser, som, or. de 

ö

vertr

ä

ds, kan leda till straff, synes det vara s

ä

rskilt angel

ä

get att man bem

ö

dar sig om tydlighet i utformningen.

Cm TTian, som massmediekoranitt

é

n avs

å

g, vill g

ö

ra det helt klart att s

ä

ndningar som n

å

r ett begr

ä

nsat antal bost

ä

der f

å

r bedrivas fritt, b

ö

r man d

ä

rf

ö

r best

ä

mia antalet p

å

 ett otvetydigt s

ä

tt.

Vilken siffra man best

ä

mmer sig f

ö

r h

ä

nger emellertid n

ä

ra samman med om man ocks

å

 skall laborera med begreppet rundradios

ä

ndning eller n

å

gon ers

ä

ttning f

ö

r det f

ö

r att avgr

ä

nsa tillst

å

ndsplikten.

Sar, skall framg

å

 av avsnitt 4.3.4 

ä

r det min 

å

sikt att begreppet rundradios

ä

ndning i den radior

ä

ttsliga lagstiftningen b

ö

r inskr

ä

nkas s

å

 att det inte konmer att omfatta n

å

gra tr

å

dbundne 

ö

verf

ö

ringar. Jag vill s

å

ledes reservera begreppet rundradios

ä

ndning f

ö

r s

å

dana eters

ä

ndningar som b

ö

r anses kr

ä

va s

ä

rskilt tillst

å

nd.

139

Prop. 1985/86:109

vid en s

å

dan f

ö

r

ä

ndring uppkcraner fr

å

gan om man i lagtexten i st

ä

llet b

ö

r tala om t.ex. tr

å

ds

ä

ndningar som kan tas emot av "allm

ä

nheten" i bost

ä

der. I 

£

;itt slutbet

ä

nkande f

ö

reslog ju radior

ä

ttsutredningen detta.

Av radior

ä

ttsutredningens uttalanden r

ö

rande uttrycket allm

ä

nheten i samband med tr

å

ds

ä

ndningar till bost

ä

der (se ovan s. 82) framg

å

r emellertid att detta uttryck 

ä

r gariska oskarpt i konturerna. Detta pj

å

pekades ocks

å

 vid remissbehandlingen av utredningens bet

ä

nkande. Till saken h

ö

r vidare att bed

ö

mningen i de tveksanma fallen skulle ankomma inte bara p

å

 den som t

ä

nker s

ä

nda utan 

ä

ven p

å

 kabeln

ä

mnden i samband med tiUst

å

ndsgivning och p

å å

klagare och allm

ä

n domstol i samband med fr

å

gan om 

å

tal f

ö

r brott mot radiolagen. Det skulle vara olyckligt - inte minst i kabels

ä

ndningsverksamhetens uppbyggnadsskede - om det r

å

dde betydande os

ä

kerhet r

ö

raiK

ä

e tillst

å

ndskravets r

ä

ckvidd.

Jag har mot denna bakgrund funnit att 

ö

verv

ä

gande sk

ä

l talar mot att man anv

ä

nder sig av uttrycket allm

ä

nheten i detta sanmanhang och att det 

ä

r enklast och b

ä

st att uteslutande l

å

ta tillst

å

ndsplikten anknyta till att det 

ä

r fr

å

ga om s

ä

ndningar som n

å

r mer 

ä

n ett visst best

ä

mt ,

ä

ntal bost

ä

der.

Det f

ö

refaller scm om riksdagen ansett att massmediekonmitt

é

ns och propositionens f

ö

rslag till uindre gr

ä

ns - 50 bost

ä

der - varit v

ä

l sn

å

lt tilltagen. Man b

ö

r d

ä

rf

ö

r knappast g

å

 tillbaka till detta antal utan hellre v

ä

lja en h

ö

gre siffra. Samtidigt b

ö

r det tal man best

ä

mmer sig f

ö

r inte vara s

å

 h

ö

gt att grunden f

ö

r det beslutade koncessionssystemet rycks undan.

Den enligt Sk

ö

nstaholmsm

å

let :fria mottagarkretsen utgjorde som bekant 150 hush

å

ll. Som jag framh

å

llit ka-, einsllertid utg

å

ngen i detta m

å

l inte tolkas s

å

 att det generellt skulle vara till

å

tet att bedriva tr

å

ds

ä

ndningar till bcjst

ä

der, om, mottagarkretsen 

ä

r begr

ä

nsad till 150 hush

å

ll. Huvudregeln f

å

r snarare anses vara den motsatta med tanke p

å

 att det mellan Sk

ö

nstaholmskretens medlemmar r

å

dde en s

å

 p

å

taglig - och antagligen ganska ovanlig - gemenskap.

140

Prop. 1985/86:109

Jag har kanmit fram till att kravet p

å

 tillst

å

nd b

ö

r anknyta till att s

ä

ndningarna n

å

r fler 

ä

n 100 bost

ä

der, s

ä

ndningar som n

å

r h

ö

gst 100 bost

ä

der b

ö

r s

å

ledes f

å

 bedrivas fritt.

Betr

ä

ffande fr

å

gan om en s

å

dan regel kan anses inneb

ä

ra n

å

gon 

ä

ndring i sak av tillst

å

ndspliktens omfattning, f

å

r man inte stirra sig blind p

å

 att 100 

ä

r ett dubbelt s

å

 h

ö

gt tal som 50. Dagens gr

ä

ns best

å

r ju inte bara av kriteriet cirka 50 bost

ä

der utan ocks

å

 av begreppet rundradios

ä

ndning.

Det

ä

r allts

å

ä

ven fr

å

ga om huruvida mottagargruppen kan anses utg

ö

ra en sluten krets eller ej. Som tidigare sagts 

ä

r det inte enbart antalet bost

ä

der som kan n

å

s av en kabels

ä

ndning som avg

ö

r om mottagarkretsen skall anses sluten. Det 

ä

r dock uppenbart att en s

ä

ndning som bara n

å

r n

å

gra f

å

 bost

ä

der inte kan anses avsedd f

ö

r allm

ä

nheten, sannolikt f

å

r man ocks

å

 s

ä

ga att detta g

ä

ller f

ö

r flertalet s

ä

ndningar som n

å

r f

ä

rre 

ä

n 50 bost

ä

der. A andra sidan kan konstateras att bortsett fr

å

n rena undantagsfall 

ä

r s

ä

ndningar som kan tas emot i flera hundra bost

ä

der att bed

ö

ma som rundradios

ä

ndningar. Mellan dessa relativt klara kategorier finns en gr

å

zon d

ä

r man med ledning av omst

ä

ndigheterna i det enskilda fallet f

å

r bed

ö

ma om mottagarkretsen 

ä

r sluten eller ej. Tvekl

ö

st r

ö

r en stor del av dessa fall s

ä

ndningar som kan tas emot i mellan 50 och 100 bost

ä

der.

Att uttryckligen undanta de tveksamna fallen fr

å

n krav p

å

 tillst

å

nd irmeb

ä

r knappast n

å

gon entydig utvidgning av det fria s

ä

ndnings-utrynmet. Det blir i alla h

ä

ndelser inte fr

å

ga om n

å

gon betydande utvidgning. Till en viss del blir det tv

ä

rtom en inskr

ä

nkning. S

ä

ndningarna i Sk

ö

nstaholmsm

å

let skulle ju ha kr

ä

vt tillst

å

nd om den av mig f

ö

reslagna regeln g

ä

llt. Att detta blir en effekt av mitt f

ö

rslag ser jag dock inte son n

å

gon betydande ol

ä

genhet efter­som tillst

å

nd till tr

å

ds

ä

ndningar kommer att kunna ges i betydande utstr

ä

ckning efter den 1 januari 1936.

Den sakliga inneb

ö

rden f

ö

rslaget m

å

ste i f

ö

rsta hand anses vara att tillst

å

ndspliktens OTifattning blir helt klar. Man slipper g

å

 in p

å

141

Prop. 1985/86:109

alla de omst

ä

ndigheter som f 

n. m

å

ste beaktas f

ö

r att man skall kunna ta st

ä

llning. Och man kan ge klart besked i f

ö

rv

ä

g om en viss s

ä

ndning kr

ä

ver tillst

å

nd eller inte.

Det b

ö

r t.ex. bli helt klart att boendeformen i det enskilda fallet inte spelar n

å

gon roll. Cm en s

ä

ndning n

å

r fler 

ä

n 100 bost

ä

der 

ä

r den s

å

ledes tillst

å

ndspliktig oavsett om det r

ö

r sig om hyresl

ä

genheter, bostadsr

ä

ttsl

ä

genheter, villaboerde etc.

Till uttrycket bost

ä

der skall jag 

å

terkomma i sp>ecialmotiveringen till f

ö

rslaget till 

ä

ndring i radiolagen.

4.3.4   Den lagtekniska l

ö

sningen

Mina f

ö

rslag i detta kapitel inneb

ä

r att de radior

ä

ttsliga etableringsreglerna 

ä

ndras s

å

att 1) tr

å

ds

ä

ndningar till arvdra lokaler 

ä

n bost

ä

der blir helt fria och 2) kravet p

å

 tillst

å

nd f

ö

r tr

å

ds

ä

ndningar till bost

ä

der 

ä

ndras till att g

ä

lla s

ä

ndningar som n

å

r fler 

ä

n 100 bost

ä

der.

Nyckelfr

å

gan n

ä

r det g

ä

ller det lagtekniska genomf

ö

randet av dessa f

ö

rslag 

ä

r begreppet rundradios

ä

ndning; som jag redan n

ä

mnt anser jag att detta begrepp inte b

ö

r omfatta n

å

gra tr

å

dbundna 

ö

verf

ö

ringar.

I internationell terminologi :menas med uttrycket rundradio ("broad-casting") endast en viss form av tr

å

dl

ö

sa s

ä

ndningar, dvs. s

ä

ndningar i etern. Att radiolagens inneb

ö

rd 

ä

r en arman beror p

å 

f

ö

rh

å

llandena i v

å

rt land och de st

ä

llningstaganden som statsmakterna gjorde genom att anta lagen.

Enligt det till grund f

ö

r radiolagen liggande utredningsbet

ä

nkandet (SOU 1965:46 Radiolag) skulle begreppet rundradios

ä

ndning endast avse vissa radios

ä

ndningar, allts

å

s

ä

ndningar i etern. Departementschefen ville emellertid (prop. 1966:149 s. 28) "l

å

ta sam:ra regler g

ä

lla" vare sig is

ä

ndningen sker tr

å

dl

ö

st eller med tr

å

d. Enligt departementschefen borde d

ä

rf

ö

r rundradios

ä

ndning

142

Prop. 1985/86:109

anv

ä

ndas san ett gemensamt begrepp f

ö

r vissa slags radio- och tr

å

d­s

ä

ndningar .

Departementschefen anf

ö

rde vidare (s. 29) att programverksamheten p

å

 radio- och TV-anr

å

det i v

å

rt land alltsedan tillkomsten av AB Radiotj

ä

nst den 1 januari 1925 hade onbes

ö

rjts av ett enda f

ö

retag och att det inte borde ske n

å

gon 

ä

ndring i den principen. F

ö

retagets ensamr

ä

tt sades b

ö

ra avse att best

ä

mma vilka program som skall f

ö

rekomma "i rundradios

ä

ndning fr

å

n s

ä

ndare h

ä

r i landet", dvs. b

å

de radios

ä

ndare och tr

å

ds

ä

ndare. Det angavs dessutom (s.32) att f

ö

retagets ensamr

ä

tt i princip 

ä

ven borde omfatta vidares

ä

ndning av program.

Att begreppet rundradios

ä

ndning i radiolagen 

ä

ven har avseende p

å 

tr

å

ds

ä

ndningar beror s

å

ledes p

å

 de mediepolitiska v

ä

rderingar som var f

ö

rh

ä

rskande vid lagens tillkomst.

Visserligen

ä

r det, om man bortser fr

å

n det mycket speciella fallet med radiotidningar f

ö

r synskadade, fortfararv

ä

e bara Sveriges Radio­koncernens programf

ö

retag som f

å

r bedriva rikst

ä

ckande s

ä

ndningar av radio- och TV-program till allm

ä

nheten. Men den verklighet som regleras med hj

ä

lp av de radior

ä

ttsliga begreppen har 

ä

ndock f

ö

r

ä

ndrats, bl.a. genom, lagen om lokala kabels

ä

ndningar. Kravet p

å 

tillst

å

nd f

ö

r vissa tr

å

ds

ä

ndningar kan uppr

ä

tth

å

llas utan att tr

å

ds

ä

ndningar beh

ö

ver kunna klassificeras sorr. rundradios

ä

ndningar.

Enligt min mening 

ä

r det nu ett naturligt steg att begreppet rundradios

ä

ndning reserveras f

ö

r s

å

dana s

ä

ndningar i etern som det kr

ä

vs s

ä

rskilt tillst

å

nd f

ö

r.

143

Prop. 1985/86:109

5       VISSA KONSEKVENSER AV F

Ö

RSLAGEN

5.1     Det upphovsr

ä

ttsliga skyddet

Den helt 

ö

verv

ä

gande delen av programmaterialet i radio och TV 

å

tnjuter skydd mot obeh

ö

rigt utnyttjande genom f

ö

reskrifterna i lagen (1960:729) om upphovsr

ä

tt till litter

ä

ra och konstn

ä

rliga verk (upp*iovsr

ä

ttslagen, 

ä

ndrad senast 1982:1059) och lagen (1960:730) om r

ä

tt till fotografisk bild (fotografilagen, 

ä

ndrad senast 1982:285).

Det starkaste skyddet f

ö

r sina verk har upphovsm

ä

nnen, dvs. fr

ä

mst f

ö

rfattare, komposit

ö

rer och konstn

ä

rer. Lagstiftningen skyddar emellertid ocks

å

 prestationer av fotografer, artister, musiker, sk

å

despelare, framst

ä

llare av ljudupptagningar och radio- och TV-f

ö

retag.

En upphovsman har ensamr

ä

tt att best

ä

mna 

ö

ver bl.a. varje s.k. offentligt framf

ö

rande av sitt verk (2 

§

 upphovsr

ä

ttslagen). Ett offentligt framf

ö

rande kcin ha bl.a. den formen att verket s

ä

nds ut i radio eller TV till allm

ä

nheten. Ensamr

ä

tten g

ä

ller d

å

 oavsett ar. uts

ä

ndningen

ä

i- en originaluts

ä

ndning eller en 

å

teruts

ä

ndning. Med offentligt framf

ö

rande j

ä

mst

ä

lls framf

ö

rande som. i f

ö

rv

ä

rvsverksamhet anordnas inf

ö

r en st

ö

rre sluten krets.

Ocks

å

 artister, musiker, sk

å

desp>elare och andra s.k. ut

ö

vande konstn

ä

rer har ensamr

ä

tt att best

ä

mma 

ö

ver uts

ä

rvdning i radio eller TV av sina prestationer (45 

§

 upphovsr

ä

ttslagen). R

ä

tten OTifattar b

å

de direktuts

ä

ndning och 

å

teruts

ä

ndning. vad nu sagts g

ä

ller f

ö

r s.k, live-framf

ö

randen. Om originaluts

ä

ndningen sker p

å

 grundval av en inspelning av framf

ö

randet f

ö

religger d

ä

reiWt ingen ensamr

ä

tt utan bara en r

ä

tt till ers

ä

ttning och denna r

ä

tt g

ä

ller desutom bara i fr

å

ga om ljudupptagningar (47 

§

 upphovsr

ä

ttslagen). vid 

å

teruts

ä

ndning g

ä

ller inte ens n

å

gon r

ä

tt till ers

ä

ttning - vare sig f

ö

r den ut

ö

vande konstn

ä

ren eller f

ö

r framst

ä

llaren av ljudupptagningen.

144

Prop. 1985/86:109

Radio- och TV-f

ö

retag har en ensamr

ä

tt att best

ä

mma 

ö

ver 

å

teruts

ä

ndning av deras uts

ä

ndningar (48 

§

 upphovsr

ä

ttslagen).

Fotografer, slutligen, har en ensamr

ä

tt att visa sina bilder offentligt, exempelvis i TV-s

ä

ndning till allm

ä

nheten (1 

§ 

fotografilagen).

Att n

ä

rmare beskriva det upphovsr

ä

ttsliga regelsystemet faller utanf

ö

r ramen f

ö

r det h

ä

r bet

ä

nkandet; jag f

å

r h

ä

nvisa till de redog

ö

relser som har l

ä

mnats i radior

ä

ttsutredningens slutbet

ä

nkande (SOU 1981:19) 

Ö

versyn av radiolagen, avsnitt 2.9, i den av en nordisk arbetsgrupp utarbetade rapporten (NU 1983:12) Nabolands-TV i kabel och i massmediekaimitt

é

ns bet

ä

nkande (SOU 1984:65) Via satellit och kabel, s

ä

rskilt avsnitten 7.2.2 och 7.2.7. Det kan ocks

å

n

ä

mnas att det i en inav. justitiedepartementet utarbetad promemoria (Ds Ju 1985:7) 

Å

teruts

ä

ndning av radio- och TV-program har lagts fram f

ö

rslag till l

ö

sning av vissa upphovsr

ä

ttsliga fr

å

gor i samband med tr

å

dl

ö

s eller tr

å

dbunden 

å

teruts

ä

ndning av radio- och TV-program i Sverige.

Jag vill d

ä

remot i korthet ber

ö

ra f

ö

rh

å

llandet mellan mina f

ö

rslag i kap. 4 och den upphovsr

ä

ttsliga lagstiftningen.

Ocks

å

 radior

ä

ttsutredningen behandlade f

ö

rh

å

llandet mellan radior

ä

tten och den upphovsr

ä

ttsliga lagstiftningen. Bl.a. framh

ö

ll utredningen (SOU 1981:19 s. 66) att radiolagstiftningen tillkoimit och utformats fr

å

n helt andra utg

å

ngspunkter 

ä

n den upphovsr

ä

ttsliga lagstiftningen. Medan det f

ö

rra regelkonplexet hade koimit till av offentligr

ä

ttslige h

ä

.nsyn, bl.a, f

ö

r att s

ä

kerst

ä

lla en rationell anv

ä

ndning av tillg

ä

ngliga radiofrekvenser, syftade upphovsr

ä

ttslagstiftningen till att skydda vissa kategorier av r

ä

ttighetshavare mot obeh

ö

rigt utnyttjande av deras prestationer. Upphovsr

ä

ttslagstiftningen var s

å

ledes av privatr

ä

ttslig natur. Med h

ä

nvisning till detta fann utredningen att de olika r

ä

ttigheterna enligt den upphovsr

ä

ttsliga lagstiftningen inte n

ö

dv

ä

ndigtvis beh

ö

vde p

å

verkas av 

ä

ndringar i ra

ä

iolagstiftningen.

10   Riksdagen 1985/86. 1 saml. Nr 109

145

Prop. 1985/86:109

I ett avseende skulle dock enligt utredningen dess f

ö

rslag f

å 

en direkt inverkan p

å

 den upphovsr

ä

ttsliga lagstiftningen. Det g

ä

llde bed

ö

mningen av vilka radio- och TV-f

ö

retag som borde f

å 

m

ö

jlighet att anv

ä

nda sig av den s.k. avtalslicensen i 22 

§

andra stycket upphovsr

ä

ttslagen och motsvarande regel i 9 S fotografilagen. Avtalslicensbest

ä

nmelserna

ä

r till

ä

mpliga p

å 

svenskt radio- och TV-f

ö

retag resp, svenskt TV-f

ö

retag som regeringen best

ä

mner, dvs, - enligt vad som framg

å

r av 15 

§ 

f

ö

rordningen (1961:348) med till

ä

mpningsbest

ä

nmelser till upphovsr

ä

ttslagen och fotografilagen - programf

ö

retag som avses i 5 

§

 f

ö

rsta stycket radiolagen,

Avtalslicensbest

ä

mnelserna kan s

å

ledes anv

ä

ndas av Sveriges Radio-koncernens programf

ö

retag men inte av exerrpelvis de sammanslutnirvgar som s

ä

nder in

ä

rradio. Utredningen framh

ö

ll att man om 5 

§

radiolagen 

ä

ndrades m

å

ste g

ö

ra en bed

ö

mning huruvida avtalslicensbest

ä

imelserna borde f

å

till

ä

:ipning p

å

 de f

ö

retagskategorier som avs

å

g,5 med utredningens f

ö

rslag till 

ä

ndring i 5 

§

 r

ä

diolagen.

Radior

ä

ttsutredningen p

å

pekade slutligen att avtalslicensbest

ä

mnelserna genom, dess f

ö

rslag skulle f

å 

minskad r

ä

ckvidd d

ä

rigenom att kravet p

å

 tillst

å

nd f

ö

r tr

å

ds

ä

ndningar endast skulle g

ä

lla s

ä

ndningar till bost

ä

der. 1 fr

å

ga om tr

å

ds

ä

ndningar till andra lokaler 

ä

n bost

ä

der r

ö

rde det sig enligt utredningen oi:tast om 

ö

verf

ö

ring av enstaka evenemang d

ä

r det borde vara l

ä

tt att tr

ä

ffa erforderliga avtal och inte, som i den vanliga s

ä

ndningsverksamheten, om roassutnyttjande av verk och prestationer, vilket kan motivera s

ä

rskilda regler f

ö

r att s

ä

kra tillg

å

ng till materialet. Den angivna konsekvensen syntes d

ä

rf

ö

r utredningen inte vara 

ä

gnad att inge bet

ä

nkligheter.

Upphovsr

ä

ttsutredningen (Ju 1976:02) kcMnenterade i sitt rem.issyttrande radior

ä

ttsutr

«

ingens nu 

å

tergivna synpunkter. Utredningen f

ö

rklarade att den delade radior

ä

ttsutredningens uppfattning att 

ä

ndringar i fr

å

ga om de radior

ä

ttsliga begreppen inte borde f

å

 n

å

gri: direkta upphovsr

ä

ttsliga konsekvenser. Betr

ä

ffande recjlerna om avtalslicens i

146

Prop. 1985/86:109

uppihovsr

ä

ttslagen och fotografilagen h

ö

ll

upphovsr

ä

ttsutredningen med om att en 

ä

ndring i 5 

§

radiolagen skulle f

å

 f

ö

ljder betr

ä

ffande vilka radio- och TV-f

ö

retag som skall omfattas av avtalslicensbest

ä

nmelserna. Det var enligt upphovsr

ä

ttsutredningen av vikt att denna konsekvens uppm

ä

rksammades. Upphovsr

ä

ttsutredningen f

ö

rklarade slutligen att den inte hade n

å

gon erinran mot st

ä

llningstagandet att avtalslicensbest

ä

mnelserna endast borde g

ä

lla i fr

å

ga om tr

å

ds

ä

ndningar till bost

ä

der.

Mina f

ö

rslag i kap. 4 ansluter sig i sak mycket n

ä

ra till radior

ä

ttsutredningens f

ö

rslag. Vad utredningen uttalat om de upphovsr

ä

ttsliga konsekvenserna av dess f

ö

rslag g

ä

ller i lika h

ö

g grad om mina f

ö

rslag och uttalandena f

å

r anses alltj

ä

mt vara relevanta.

Scm framg

å

r av kap. 4 anser jag att den undre gr

ä

nsen f

ö

r tillst

å

ndsplikten n

ä

r det g

ä

ller tr

å

ds

ä

ndningar till bost

ä

der skall vara 100 bost

ä

der. Jag vill d

ä

rf

ö

r ocks

å

 n

å

got ber

ö

ra f

ö

ljderna fr

å

n upphovsr

ä

ttslig synpunkt av det f

ö

rslaget.

Begreppet offentligt framf

ö

rande i upphovsr

ä

tten b

ö

r ses mot bakgrund av att upphovsmannens r

ä

tt principiellt omfattar alla framf

ö

randen som. inte 

ä

ger rum inf

ö

r helt slutna kretsar. Det betyder att en radior

ä

ttsligt fri tr

å

ds

ä

ndning mycket v

ä

l kan vara f

ö

rbeh

å

llen upphovsmannens ensamr

ä

tt. Det g

ä

ller oavsett om man till grund f

ö

r bed

ö

mningen l

ä

gger g

ä

llande radior

ä

tt, kabels

ä

ndningslagen i dess nuvarande lydelse eller mitt f

ö

rslag. 1 f

ö

rsta hand vill jag d

ä

rf

ö

r h

ä

vda att mitt f

ö

rslag till undre gr

ä

ns, dvs. 100 bost

ä

der, inte p

å

verkar det skydd som upphovsm

ä

n och visse andra kategorier har enligt den upphovsr

ä

ttsliga lagstiftningen.

Jag 

ä

r emellertid inte fr

ä

mmande f

ö

r att r

ä

ttighetshavarna och deras organisationer skalle kunna h

ä

vde att den nya gr

ä

nsbest

ä

mningen kan medf

ö

ra vissa praktiska ol

ä

genheter f

ö

r dem. Utift

å

n kabels

ä

ndningslagens nuvarande undre gr

ä

ns - cirke 50 bost

ä

der j

ä

mte att det 

ä

r fr

å

ga om.

147

Prop. 1985/86:109

rundradios

ä

ndning - kan de k

é

mske f

ö

rmodas inskr

ä

nka sin r

ä

ttighetsbevakning till dem som s

ä

nder med st

ö

d av tillst

å

nd enligt lagen. Med mitt f

ö

rslag s

ä

ger de sig kanske d

ä

remot att fler radior

ä

ttsligt fria s

ä

ndlningar skulle vara f

ö

rem

å

l f

ö

r deras ensamr

ä

tt och att det s

å

ledes skulle kr

ä

vas en st

ö

rre bevakning av den fria sektorn fr

å

n deras sida.

Ä

ven om detta resonemang skulle ha fog f

ö

r sig anser jag dock, att det inte representerar n

å

gon v

ä

gande inv

ä

rv

ä

ning mot mitt f

ö

rslag. De radior

ä

ttsliga reglernas utformning kan inte baseras i f

ö

rsta hand p

å

ö

nskem

å

let att underl

ä

tta f

ö

r r

ä

ttighetshavarna att bevaka sina intressen. Bl,a, kan det ju erinras om att yttrandefrihetsutredningen f

ö

reslagit att det inte alls skall kr

ä

vas tillst

å

nd av myndighet f

ö

r att f

å 

bedriva tr

å

ds

ä

ndningar till allm

ä

nheten. F

ö

r 

ö

vrigt tror jag att det 

ä

ven fr

å

n r

ä

ttighetshavarsynpunkt m

å

ste vara en f

ö

rdel att radior

ä

ttens tillst

å

ndsregler g

ö

rs klarare och enklare att till

ä

mpa 

ä

n vad som, 

ä

r fallet idag.

5.2  Radiotidningar f

ö

r synskadade

En radiotidning 

ä

r enligt 1 

§

 lagen (1981:508) om radiotidningar ett radioprogram av visst slag som 

ä

r avsett f

ö

r synskadade och s

ä

nds i "i rundradios

ä

ndning", dvs. s

å

v

ä

l eters

ä

ndning som tr

å

ds

ä

ndning.

Mitt f

ö

rslag i kap. 4 inneb

ä

r att begreppjet rundradios

ä

ndning bara skall avse en viss form av eters

ä

ndningar och inte n

å

gra tr

å

ds

ä

ndningar. Om. det f

ö

rsla.get genomf

ö

rs och radiotidningslagen inte 

ä

ndras, blir s

å

ledes f

ö

ljden att begreppjet radiotidning f

å

r en sn

ä

vare irmeb

ö

rd 

ä

n idag. Mot denna bakgrund har jag 

ö

verv

ä

gt or. det 

ä

r p

å

kallat att anpassa radiotidningslagen till rvitt f

ö

rslag

ä

nka rundradios

ä

ndningsbegreppet. Jag menar emellertid att det inte finns n

å

got omedel'Dart behov av en s

å

dan anpassning.

Syftet med radiotidningslagen 

ä

r i f

ö

rsta hand att m

ö

jligg

ö

ra att dagstidningars inneh

å

ll skall kunns 

ö

verf

ö

ras till

148

synskadade genom radios

ä

ndningar, dvs. eters

ä

ndningar. Det bet

ä

nkande av radior

ä

ttsutredningen som ligger till grund f

ö

r lagen heter f

ö

ljdriktigt (Ds U 1980:12) Radios

ä

nda dagstidningar.

Taltidningskaimitt

é

n (U 1982:05) har i sitt bet

ä

nkande (Ds U 1984:8) Cm St

ö

d till radio- och kassettidningar tagit upp fr

å

gan om kabeldistribution av radiotidningar. Komnitt

é

n har d

ä

rvid pekat p

å

 en metod med s

ä

ndning av datorlagrad text, den s.k. RAPS/RATS-metoden. Metoden, som befinner sig p

å

 ett inledande f

ö

rs

ö

ksstadium, inneb

ä

r f.n. att textmaterialet eters

ä

nds. Komnitt

é

n framh

å

ller emellertid att i b

ö

rjan av 1990-talet, d

å

 kabel-TV-n

ä

t och teledata/videotex m

å

h

ä

nda har f

å

tt en stor onfattning, kan s

å

dana s

ä

t i kombination med syntetiskt tal vara ett b

ä

ttre medium f

ö

r distribution av inneh

å

llet i dagstidningar till synskadade.

P

å

 grund av vad taltidningskaimitt

é

n s

å

lunda uttalat kan fr

å

gan om kabeldistribution av dagstidningars inneh

å

ll till synskadade inte anses vara aktuell under den n

ä

rmaste framtiden. F.n. b

ö

r det d

ä

rf

ö

r inte m

ö

ta n

å

gra bet

ä

nkligheter att enbart l

å

ta radiotidningslagen g

ä

lla eterdistribuerat material.

Qn utvecklingen motiverar detta, kommer jag att ta upp denna fr

å

ga p

å

 nytt i slutbet

ä

nkandet.

Prop. 1985/86:109

149

Prop. 1985/86:109

6

SPECIAI>CTIVERING TILL FÖRFATININGSFÖRSLAGEN

6.1

Förslaget till lag om ändring i radiolagen  (1966:755)

1 S

Vissa 

ä

ndringar f

ö

resl

å

s i fr

å

ga om definitionerna av begreppen radios

ä

ndning, tr

å

ds

ä

ndning och rundradios

ä

ndning. Vidare f

ö

resl

å

s att paragrafen i viss utstr

ä

ckning disponeras om.

Fr

å

n saklig synpunkt inneb

ä

r f

ö

rslaget att begreppet rundradios

ä

nd­ning reserveras f

ö

r radios

ä

ndningar. En tr

å

ds

ä

ndning skall allts

å 

inte kunna vara en rundradios

ä

ndning. Sk

ä

leh f

ö

r detta har behandlats i avsnitt 4.3.4.

Ö

vriga

ä

ndringsf

ö

rslag r

ö

rande begreppiedefinitionerna 

ä

r av redaktionell natur.

Till fr

å

gan om det kan anses p

å

kallat med ytterligare terminologiska 

ä

ndringar avser jag att 

å

terkomra i slutbet

ä

nkandet.

Genom f

ö

rslaget att tr

å

ds

ä

ndringar inte skall kunna utg

ö

ra rundradios

ä

ndningar, anser jag det vara mest f

ö

ljdriktigt att l

å

ta definitionen av rundradios

ä

ndning f

ö

lja omedelbart eftger definitionen av radios

ä

ndning och s

å

ledes f

ö

re definitionen av tr

å

ds

ä

ndning (jfr SOU 1965:46 s. 7).

5 

§

Enligt den nuvarande regeln i f

ö

rsta stycket 

ä

r tillst

å

ndsplikten f

ö

r s

ä

ndningsverksamhet avh

ä

ngig av att s

ä

ndningarna g

ä

ller "radio­program i rundradios

ä

ndning". P

å

 det s

ä

ttet ka-, tillst

å

ndsplikten

inte best

ä

mias 

m 

man, san jag tidigare f

ö

reslasit, vill att 

begreppet rundradios

ä

ndning bara skall avse en viss form av radios

ä

ndningar men att det 

ä

nd

å

 skall kr

ä

vas tillst

å

nd f

ö

r vissa tr

å

ds

ä

ndningar. I sistn

ä

mnda .avseende m

å

ste ma." d

å

ha en s

ä

rskild regel. I st

ä

llet f

ö

r vad sorr. nu f

ö

reskrivs b

ö

r man allts

å

ha tv

å

150

Prop. 1985/86:109

regler, en f

ö

r rundradios

ä

ndningarna i den nya betydelsen (f

ö

rsta stycket) och en f

ö

r de tillst

å

ndsplliktiga tr

å

ds

ä

ndningarna (andra stycket).

Fr

å

n saklig synpiunkt inneb

ä

r mitt f

ö

rslag

ä

ndringar endast vad g

ä

ller tr

å

ds

ä

ndningarna. Krav p

å

 tillst

å

nd f

ö

resl

å

s g

ä

lla s

ä

ndningar som n

å

r "fler 

ä

n etthundra bost

ä

der", under det att s

ä

ndningar som n

å

r h

ö

gst detta antal bost

ä

der liksom s

ä

ndningar som tas emot i andra lokaler 

ä

n bost

ä

der avses f

å

bedrivas fritt. Betr

ä

ffande sk

ä

len f

ö

r derma l

ö

sning f

å

r jag h

ä

nvisa till den allm

ä

nna motiveringen (avsnitten 4.3.2 och 4.3.3).

Med den angivna metoden att best

ä

mma de tillst

å

ndspliktiga tr

å

ds

ä

ndningarna p

å

kallar emellertid uttrycket bost

ä

der uppm

ä

rksamhet. Den fr

å

gan vill jag d

ä

rf

ö

r ta upp nu.

Principen att anknyta tillst

å

ndspliktens omfattning till att det r

ö

r sig om s

ä

ndningar som n

å

r mer 

ä

n ett visst antal bost

ä

der 

ä

r i och f

ö

r sig redan kn

ä

satt eftersom lagen om lokala kabels

ä

ndningar inneh

å

ller en s

å

dan regel (4 

§

). I f

ö

rarbetena till den best

ä

mmelsen har uttalats bl.a. f

ö

ljande (prop, 1984/85:199 s. 62):

Med bostad f

ö

rst

å

s vad som i vanligt spr

å

kbruk betecknas son s

å

dan, dvs. fr

ä

mst villor, l

ä

genheter och fritidsbost

ä

der. Ocks

å 

l

ä

genheter i s.k. servicehus och liknande inr

ä

ttningar inbegrips, dvs. d

ä

r m

ä

nniskor bor varaktigt, v

ä

sentligen p

å

 saima sj

ä

lvst

ä

rx

ä

iga s

ä

tt som i andra bostadsl

ä

genheter. Att s

ä

ndningen dessutom kan tas emot i n

å

gon enstaka samlingslokal i ett bostadshus b

ö

r inte g

ö

ra s

ä

ndningen tillst

å

ndspliktig. Bostadsbegreppet omfattar inte exenpelvis sjukhus, f

ä

ngelser eller hotellrum.

Dessa uttalanden f

ö

ranleder inga inv

ä

ndningar fr

å

n m.in sida. Fr

å

gan 

ä

r endast om man har anledning att f

ö

rs

ö

ka precisera uttrycket bost

ä

der ytterligare.

Jag tror att det s

ä

rskilt

ä

r gr

ä

nsdragningen mellan hotell och fri­tidsbost

ä

der som tilldrar sig intresse. Tanken 

ä

r ju att s

ä

ndningar till hotellrum skall f

å

 bedrivas helt fritt, medan fritidsbost

ä

der skall r

ä

knas som bost

ä

der i den radior

ä

ttsliga lagstiftningens mening.

151

Prop. 1985/86:109

I lagen (1966:742) om hotell- och pjensionatr

ö

relse, som 

ä

r till

ä

mp­lig p

å

 s

å

dan verksamhet, avses d

ä

rmed yrkesm

ä

ssig verksamhet med 

ä

ndam

å

l att tillhandah

å

lla tillf

ä

llig m

ö

blerad bostad. Det anges dock att lagen bl.a. inte giiller bostad som tillhandah

å

lls som ett led i verksamhet f

ö

r v

å

rd, tillsyn, utbildning eller uppfostran. Med hotell eller pensionat avses i lagen byggnad eller l

ä

genhet, vari hotell- eller pensionatr

ö

relse drivs.

Boende i en tillf

ä

llig m

ö

blerad bostad som n

å

gon i yrkesm

ä

ssig verksamhet har tillhandah

å

llit den boerv3e, b

ö

r i enlighet med vad nu sagts i allm

ä

nhet anses falla utanf

ö

r uttrycket bost

ä

der i radiolagens mening 

ä

ven om det r

ö

r sig om en ensligt bel

ä

gen stuga eller en stuga i en stugby eller liknande. Om det d

ä

remot r

ö

r sig om en s

å

dan tillf

ä

llig bostad, som den boende sj

ä

lv disponerar 

ö

ver genom att han t.ex. 

ä

ger huset eller l

ä

genheten, b

ö

r det i princip anses r

ö

ra sig om en bostad vid till

ä

npningen av radiolagen. Det torde 

ä

ven g

ä

lla om huset eller l

ä

genheten 

ä

r f

ö

rem

å

l f

ö

r s.k. andels

ä

gande, dvs. av varje anv

ä

ndare bara kan nyttjas under en begr

ä

nsad tid i taget.

Jag vill dock inte bestrida att det kan finnas undantagsfall. Ett exempel 

ä

r studentbost

ä

derna. Det framst

å

r inte som onaturligt att s

ä

ga att ett studentrum kan vara en tillf

ä

llig m

ö

blerad bostad som tillhaiK

ä

ah

å

lls i yrkesm

ä

ssig verksamhet. De son hyr studentrum eller studentl

ä

genheter f

å

r dock i allm

ä

nhet anses vara bosatta d

ä

r - jfr 12 och 15 SS folkbokf

ö

ringsf

ö

rordningen (1967:198). Hotell-och pensionatr

ö

relselagen torde inte g

ä

lla i fr

å

ga om studentbost

ä

der. Mot denna bakgrund b

ö

r studentbost

ä

der anses i princip utg

ö

ra bost

ä

der vid till

ä

npningen av radiolagen.

5 

§

ä

r f.n. uppdelad i sex stycken. Varje ny s

ä

ndningsverksamhet som det under senare 

å

r 

ö

ppnats f

ö

r har medf

ö

rt att paragrafen sv

ä

llt ut. Jag anser att lagtexten blir mera 

ö

versk

å

dlig om de fyra sista styckena f

å

r bilda en s

ä

rskild paragraf, 5 a 

§

. Den nya 5 

§ 

b

ö

r s

å

ledes endast irmeh

å

lla motsvarigheterna till nuvarande paragrafs f

ö

rsta och andra stycken.

152

Prop. 1985/86:109

Genom att det nuvarande f

ö

rsta stycket delas upp i tv

å

 stycken, koraner nuvarande arv3ra stycke att bilda paragrafens tredje stycke. I det stycket f

ö

resl

å

s endast 

ä

ndringar av formell och redaktionell natur. I stort sett st

ä

nmer den f

ö

reslagna lydelsen 

ö

verens med radior

ä

ttsutredningens f

ö

rslag.

5 a 

§

F

ö

rsta stycket motsvarar nuvarande 5 

§

 tredje stycket. F

ö

rslaget att begreppet rundradios

ä

ndning endast skall g

ä

lla en viss form av radios

ä

ndningar p

å

kallar en viss jusering av texten. Det 

ä

r s

å

ledes inte n

ö

dv

ä

ndigt att framh

å

lla att det skall r

ö

ra sig om en "tr

å

dl

ö

st" mottagen rundradios

ä

ndning. Vidare synes uttrycket att programmen skall ha "upptagits p

å

" en centralantennanl

ä

ggning inte vara helt lyckat. Jag f

ö

resl

å

r att man i st

ä

llet talar on program som har "tagits emot i" en s

å

dan anl

ä

ggning.

Andra stycket motsvarar nuvarande 5 ,S fj

ä

rde stycket. Med mitt f

ö

rslag till 

ä

ndrad rundradios

ä

ndningsdefinition skulle det vara en 

ö

vertydlighet att tala om rundradios

ä

ndningar "fr

å

n radios

ä

ndare". De citerade orden b

ö

r d

ä

rf

ö

r utg

å

.

Fj

ä

rde stycket motsvaras av 5 

§

 sj

ä

tte stycket och har justerats med h

ä

nsyn till mitt f

ö

rslag om koncessionsplikten p

å

tr

å

ds

ä

ndningsomr

å

det.

Paragrafen f

ö

resl

å

s f

å

 beteckningen 5 a 

§

 beroende p

å

 att det i flera lagar - radiotidningslagen, n

ä

rradiolagen och kabels

ä

ndningslagen - s

ä

gs att 6 och 7 sS radiolagen inte g

ä

ller de verksamheter som avhandlas i dessa lagar. Orr. paragrafen kalides 6 

§ 

skulle det allts

å

 kr

ä

vas ytterligare lag

ä

ndringar, vilket synes on

ö

digt med h

ä

nsyn till att radiolagstiftningen skall ses 

ö

ver i sin helhet.

6

§

F.n. heter det i f

ö

rste stycket bl.a. att programf

ö

retag skall beakta att en vidst

ä

rckt yttrandefrihet och informationsfrihet

11    Riksdagen 1985186. 1 saml. Nr 109

153

Prop. 1985/86:109

skall r

å

da i "rundradion". Mitt f

ö

rslag till 

ä

ndrad rundradios

ä

ndningsdefinition g

ö

r att uttrycket rundradion inte kan avse b

å

de radios

ä

ndningar a:h tr

å

ds

ä

ndningar. Jag f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att uttrycket rundradion ers

ä

tts med orden "ljudradion och televisionen".

Ö

vriga f

ö

reslagna 

ä

ndringar 

ä

r av redaktionell natur.

1  

S

Den föreslagna utformningen av första stycket avses göra det helt klart att radionämndens befogenhet inte endast omfattar efterhands­granskning av innehållet i £;ända program, utan också kan avse frågan huruvida frånvaron av progrem av viss art är förenlig med bestänmelserna i 6 S radiolagen och programföretagets avtal med staten. Radionämnden tog upjpi detta när den yttrade sig över radiorättsutredningens slutbetänkande och hänvisade till att nämnden tolkade 2 § första stycket förordningen  (1978:482) med instruktion för radionämnden p>å det sättet.

I andra stycket föreslås endast redaktionella ändringar.

8 S

De sakliga 

ö

verv

ä

gandena bakom den f

ö

reslagna utformningen 

å

terfinns i den allm

ä

rma notiveringen (avsnitten 3.3.3 - 3.3.5).

Censurf

ö

rbudet i f

ö

rsta stycket skyddar f.n. alla "radioprogram". Ett radioprogram kan emellertid ocks

å

 vara en tr

å

ds

ä

ndnings inneh

å

ll. Om vissa tr

å

ds

ä

ndningar - i motsats till vad som g

ä

ller idag - skall underkastas censur, 

ä

r det inte m

ö

jligt med ett kateogriskt censurf

ö

rbud som anknyter till begreppet radioprograri. Jag f

ö

resl

å

r att det kategoriska censurf

ö

rbudet f

å

r g

ä

lla "radios

ä

ndningars inneh

å

ll". I 

ö

vrigt f

ö

resl

å

s i dette stycke ett par redaktionella 

ä

ndringar.

Det nya andra stycke sorr, jag f

ö

resl

å

r 

ä

r helt och h

å

llet en spseg

é

lbild av f

ö

rslaget till 

ä

ndring i biograf f

ö

rordningen.

154

Prop. 1985/86:109

Inneb

ö

rden av den f

ö

reslagna regeln 

ä

r s

å

ledes att det f

ö

r tr

å

ds

ä

ndningarnas del skall g

ä

lla censurf

ö

rbud s

å

 sncirt man koraner utanf

ö

r det omr

å

de som biograff

ö

rordningen omfattar. N

ä

r det g

ä

ller biograff

ö

rordningens f

ö

reslagna omfattning, f

å

r jag h

ä

nvisa till den allm

ä

nna motiveringen (avsnitt 3.3.4).

Det f

ö

reslagna nya tredje stycket beror p

å

 att begreppen vidares

ä

ndning och egens

ä

ndning inte definieras i radiolagen utan i lagen om lokala kabels

ä

ndningar. En h

ä

nvisning till dessa definitioner synes n

ö

dv

ä

ndig.

Det nuvarande andra stycket har f

å

tt bilda paragrafens fj

ä

rde stycke. Det har bara 

ä

ndrats redaktionellt.

Genom mitt f

ö

rslag om censur f

ö

r vissa tr

å

ds

ä

ndningar anser jag det motiverat med en upplysning h

ä

rom i radiolagens censurf

ö

rbudsregel. En s

å

dan upplysning l

ä

mnas i det nya femte stycket.

10

Enligt f

ö

reskriften i f

ö

rsta stycket 4 kan man straffas om man "s

ä

nder radioprogram i rundradios

ä

ndning utan att irmeha tillst

å

nd till s

å

dan s

ä

ndning". Denna regel m

å

ste 

ä

ndras om rundradios

ä

ndning upph

ö

r att vara ett gemensamt begrepp f

ö

r vissa former av radio-och tr

å

ds

ä

ndningar.

Jag f

ö

resl

å

r att den straffbara handlingen helt enkelt f

å

r best

å

 i att nan "s

ä

nder radioprogram utan att ha r

ä

tt till det". D

ä

rmed 

å

syftas ingen 

ä

ndring i sak.

Ö

vriga 

ä

ndringar som f

ö

resl

å

s 

ä

r av redaktionell natur.

6.2     F

ö

rslaget till lag ar. 

ä

.ndring i f

ö

rordnigen (1959:348)

med s

ä

rskilda best

ä

nmelser om biograff

ö

rest

ä

llningar m.m.

1 

§

F

ö

rslagen har kommenterats utf

ö

rligt i den allm

ä

nna motiveringen (avsnitt 3.3.4), till vilken jag f

å

r h

ä

nvisa.

155

Prop. 1985/86:109

6.3     F

ö

rslaget till lag om 

ä

ndring i radioansvarighetslagen (1966:756)

1 S

Den

ä

ndring som f

ö

resl

å

s f

ö

ljer av f

ö

rslaget till 

ä

ndring i 5 

§

radiolagen.

6.4     F

ö

rslaget till lag om 

ä

ndring i lagen (1978:487) om

pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar

11

§

Ä

ven detta f

ö

rslag f

ö

ljer av f

ö

rslaget till 

ä

ndring i 5 S

radiolagen.

6.5     F

ö

rslaget till lag om 

ä

ndring i lagen (1981:485) om

f

ö

rbud mot spridning av filmer och videogram med v

å

ldsin­slag

4 S

S

å

som punkt 1 f

ö

resl

å

s lyda i prop. 1984/85:116 skall videov

å

ldslagen inte g

ä

lla offentliga f

ö

revisningar av biograffilm eller videogram "som. avses i' biograf f

ö

rordningen.

Derma lydelse 

ä

r inte helt inv

ä

ndningsfri men synes 

ä

nd

å

 kunna accepteras utifr

å

n den f

ö

ruts

ä

ttning som propositionen bygger 

pk, 

n

ä

mligen att biografforordningen inte skall g

ä

lla n

å

gra

tr

å

ds

ä

ndningar.

Mitt f

ö

rslag i kap. 3 inneb

ä

i att tr

å

ds

ä

ndningar i vissa fall skall underkastas censur. Detta finner jag notivera att videov

å

ldslagens aktuella regel f

ö

rtydligas. Jag f

ö

resl

å

r att best

ä

mielsen

156

Prop. 1985/86:109

formuleras s

å

 att lagen inte g

ä

ller offentliga f

ö

revisningar av biograffilm eller videogram "som omfattas av kravet p

å 

f

ö

rhandsgranskning i" biografforordningen.

I fr

å

ga om punkt 2 f

ö

resl

å

s endast den 

ä

ndring som f

ö

ljer av att jag har flyttat 5 S tredje stycket radiolagen till 5 a 

§

 f

ö

rsta stycket samma lag.

6.6     F

ö

rslaget till lag om 

ä

ndring i lagen (1985:677) om lokala kabels

ä

ndningar

1

§

(Dm begreppet rundradios

ä

ndning inte skall g

ä

lla n

å

gra tr

å

ds

ä

ndningar, m

å

ste det ers

ä

ttas med n

å

gonting f

ö

r att kabels

ä

ndningslagens till

ä

npningsomr

å

de skall kunna anges. Jag f

ö

resl

å

r att till

ä

npningsomr

å

det uttrycks med orden "lokala tr

å

ds

ä

ndningar av radioprogram som n

å

r fler 

ä

n etthundra bost

ä

der (lokala kabels

ä

ndningar)".

Det kan sj

ä

lvfallet diskuteras om denna definition av begreppet lokala kabels

ä

ndningar 

ä

r den l

ä

npligaste. Jag anser dock att definitionen 

ä

r godtagbar f.n. och avser att 

å

terkaima i denna och andra definitionsfr

å

gor i samband med att jag redovisar mina slutliga f

ö

rslag om radiolagstifningens utformning.

Betr

ä

ffande uttrycket bost

ä

der f

å

r jag h

ä

nvisa till specialmotive-ringen till f

ö

rslaget till 

ä

ndring i 5 S radiolagen.

2

§

Den enda 

ä

ndring scm f

ö

resl

å

s 

ä

r att begreppet rundradios

ä

ndning tas bort fr

å

n f

ö

rsta stycket.

4 S

Regeln om tillst

å

ndspliktens omfattning kan utformas enklare genorr. att den fria zonen f

ö

r s

ä

ndningar till bost

ä

der anges redan i 1 S-

12    Riksdagen 1985/86. I saml. Nr 109

157

Prop. 1985/86:109 15 S

Den f

ö

reslagna 

ä

ndringen f

ö

ljer av att jag flyttat 5 S tredje stycket radiolagen till 5 a 

§

 f

ö

rsta stycket samma lag.

6.7     F

ö

rslaget till f

ö

rordning cm armring i f

ö

rordningen (1978:482) med insitruktion f

ö

r radion

ä

mnden

2

§

I f

ö

rsta stycket f

ö

resl

å

s 

ä

ndringar beroende 

pk 

dels den 

ä

ndring som f

ö

resl

å

s i fr

å

ga om begreppet rundradios

ä

ndning, dels f

ö

rslaget till 

ä

ndring i 5 S radiolage:n.

158

Prop. 1985/86:109

INNEHALL

Sid.

Sammanfattning..............................................................   46

F

ö

rfattningsf

ö

rslag..........................................................   50

1.

F

ö

rslag till lag om 

ä

ndring i radiolagen (1966:755)...........    50

2.

F

ö

rslag till lag an 

ä

ndring i f

ö

rordningen (1959:348)

med s

ä

rskilda best

ä

mmelser om biograff

ö

rest

ä

llningar m.m    59

3.    F

ö

rslag till lag om 

ä

ndring i radioansvarighetslagen

(1966:756).............................................................    61

4.

F

ö

rslag till lag om 

ä

ndring i lagen (1978:487) om pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar                                                                                63

5.

F

ö

rslag till lag om 

ä

ndring i lagen (1981:485) om f

ö

rbud

mot spridning av filmer och videogram med v

å

ldsinslag.....    64

6.

F

ö

rslag till lag om 

ä

ndring i lagen (1985:677) om lokala kabels

ä

ndningar        66

7.

F

ö

rslag till f

ö

rordning om 

ä

ndring i f

ö

rordningen

(1978:482) med instruktion f

ö

r radion

ä

mnden................    69

1

INLEDNING..............................................................    70

2

GRUNDLAGSBEST

Ä

MMELSER OM YTTRANDEFRIHETEN, INFORMATIONS­FRIHETEN OCH CTESFRIHEEN          72

3

VIDEOCENSUREN, TRAdS

Ä

NDNINGARNA 

OCH RADIOLAGENS CENSUR-F

Ö

RBUD           75

3.1 Bakgrund................................................................. 

.... 

75

3.1.1

G

ä

llande r

ä

tt.................................................. 

.... 

75

3.1.2

Framlagda f

ö

rslag............................................ 

.... 

82

3.1.3

Utredningen (U 1985:10) om 

å

tg

ä

rder mot v

å

lds­skildringar i r

ö

rliga bilder    

91

3.1.4

1984/85 

å

rs riksm

ö

tes beslut om radio- och TV-s

ä

ndningar i kabeln

ä

t        

92

159

Prop. 1985/86:109 

Sid.

3.2   Direktiven................................................................................ 

..... 

95

3.3   

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag...................................................... 

96

3.3.1

Min uppgift.................................................................... 

96

3.3.2

Utg

å

ngspunkter f

ö

r

ö

verv

ä

gandena............................. 

98

3.3.3

Radiolagens tr

å

ds

ä

ndningsbegrepp och prop.

1984/85:116................................................................ 

..... 

99

3.3.4   Vilka tr

å

ds

ä

ndningar b

ö

r biograff

ö

rordningen

omfatta?....................................................................... 

104

3.3.5   Vilka tr

å

ds

ä

ndningar b

ö

r radiolagens censur­

f

ö

rbud avse?................................................................. 

115

4      FRIA OCH TILLSTANDSPLIKTIGA TR

Ä

DS

Ä

NDNINGAR................. 

118

4.1   Bakgrund................................................................................. 

... 

118

4.1.1

G

ä

llande r

ä

tt................................................................ 

118

4.1.2

Framlagda utredningsf

ö

rslag....................................... 

123

4.1.3

Lagen (1985:677) cm lokala kabels

ä

ndningar............. 

132

4.2   Direktiven................................................................................ 

133

4.3   

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag...................................................... 

.. 

134

4.3.1

Min utg

å

ngspunkt......................................................... 

134

4.3.2

S

ä

ndningar till andra lokaler 

ä

n bost

ä

der.................... 

.. 

134

4.3.3

S

ä

ndningar till bost

ä

der............................................... 

.. 

138

4.3.4

Den lagtekniska l

ö

sningen........................................... 

.. 

142

5      VISSA KONSEKVENSER AV F

Ö

RSLAGEN ................................... 

.. 

144

5.1

Det upphovsr

ä

ttsliga skyddet................................................. 

144

5.2

Radiotidningar f

ö

r synskadade................................................ 

148

6      SPBCIAIOTIVERING TILL P

Ö

RFATTNINGSE

Ö

RSLAGEN............... 

.. 

150

6.1

F

ö

rslaget till lag om 

ä

ndring i radiolagen (1966:755).............. 

.. 

150

6.2

F

ö

rslaget till lag om 

ä

ndring i f

ö

rordningen (1959:348)

med s

ä

rskilda best

ä

mmelser om biograff

ö

rest

ä

llningar m.m... 

.. 

155

6.3   F

ö

rslaget till lag om 

ä

ndring i radioansvarighetslagen

(1966:756)............................................................................. 

.. 

156

6.4   F

ö

rslaget till lag om 

ä

ndring i lagen (1978:487) om

pliktexemplar av skrifter och ljud- och bildupptagningar......... 

.. 

156

160

Prop. 1985/86:109 

Sid.

6.5

F

ö

rslaget till lag om 

ä

ndring i lagen (1981:485) om f

ö

rbud mot spridning av filmer och videoprogram med v

å

ldsinslag...................................... 156

6.6

F

ö

rslaget till lag on 

ä

ndring i lagen (1985:677) om

lokala kabels

ä

ndningar............................................... 157

6.7  F

ö

rslaget till f

ö

rordning om 

ä

ndring i f

ö

rordningen

(1978:482) med instruktion f

ö

r radion

ä

mnden................ 158

161

Bilaga 2     Prop. 1985/86: 109

Sammanställning av remissyttrandena över radiolagsutredningens delbetänkande (Ds U 1985:12) Kabelsändningarna och videocensuren

1 Remissinstanserna

Över radiolagsutredningens delbetänkande (Ds U 1985: 12) Kabelsänd­ningarna och videocensuren har remissyttranden efter anmodan avgivits av Justitiekanslern (JK), hovrätten över Skåne och Blekinge, televerket, statens biografbyrå, radionämnden, juridiska fakultetsnämnden vid Stock­holms universitet, statskontoret, riksrevisionsverket, länsstyrelsen i Göte­borgs och Bohus län, upphovsrältsutredningen (Ju 1976:02), taltidnings­kommittén (U 1982:05) och organisationskommittén (U 1985:08) för ka­bel- och närradionämnderna.

Remissyttranden har vidare avgivits av Svenska kommunförbundet, Sveriges Radio AB (SR), Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), Tjänste­männens centralorganisation (TCO), DlK-förbundet, Konstnärliga och lit­terära yrkesutövares samarbetsnämnd (KLYS), Föreningen IFPI- VIDEO (IFPl-VIDEO), Förhandlingsgruppen för kabel-TV, Esselte AB (Esselte), Industriförvaltnings AB Kinnevik (Kinnevik), Svenska tidningsutgivare­föreningen (TU), Sveriges Filmuthyrareförening, Sveriges smalfilm och videogramdistributörers förening. Folketshusföreningarnas riksorganisa­tion. Riksföreningen Våra Gårdar, HSB:s riksförbund ek. för. (HSB), Riksbyggen ekonomisk förening, Sveriges bostadsrättsföreningars central­organisation (SBC), Sveriges allmännyttiga bostadsföretag (SABO), Sveri­ges fastighetsägareförbund och Sveriges villaägareförbund i ett gemensamt yttrande. Hyresgästernas riksförbund, Sveriges riksidrottsförbund. Svens­ka kyrkans centralstyrelse och Sveriges hotell- och restaurangförbund.

Ett yttrande har också kommit in från Synskadades riksförbund.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län har bifogat yttranden från Göteborgs stadskansli samt de altmännyttiga bostadsföretagen AB Göte­borgshem, Göteborgs stads bostads AB och Familjebostäder i Göteborg AB.

Till Svenska kommunförbundets yttrande är fogat en reservation av företrädarna för centerpartiet och en reservation av företrädarna för mode­rata samlingspartiet och folkpartiet.

2 Allmänna synpunkter

Utredningens förslag godtas helt eller i huvudsak av ett stort antal remiss­

instanser. JK, hovrätten över Skåne och Blekinge, televerket, statens

biografbyrå, radionämnden, juridiska fakulietsnämnden vid Stockholms

universitet, statskontoret, riksrevisionsverket, länsstyrelsen i Göteborgs

och Bohus län. Svenska kommunförbundet (majorUeten), SAF, KLYS,

IFPl-VIDEO, Sveriges FUmuthyrareförening, Folketshusföreningarnas

riksorganisation. Riksföreningen Våra Gårdar, HSB, Riksidrottsförbundet

162

och Svenska kyrkans centralstyrelse tillstyrker förslagen helt eller i huvud- Prop. 1985/86: 109 sak eller lämnar dem utan erinran. Några av dessa remissinstanser har avvikande mening i enstaka delfrågor eller redovisar tveksamhet från principiella utgångspunkter. Den delfråga som har föranlett de flesta syn­punkterna är gränsdragningen för tillståndspliktiga trådsändningar till bo­städer.

Inledningsvis redovisas remissinstansernas synpunkter på utrednings­förslagens förhållande till övrig lagstiftning och till frågor om yttrandefrihet och filmcensur.

Några remissinstanser påpekar att den radiorättsliga lagstiftningen är komplicerad och svåröverskådlig. Enligt hovrätten över Skåne och Ble­kinge kan förslaget godtas som ett provisorium i väntan på en mer genom­gripande reglering med syfte bl. a. att uppnå större överskådlighet och klarhet. Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet har en liknande uppfattning. Fakultetsnämnden anför att svårigheterna beror på att det radiorättsliga regelverket för närvarande lämnar oklara besked i åtskilliga fundamentala frågor och att det alltjämt saknas ett helhetsgrepp på de rättsfrågor som hänför sig till moderna former för etersänd eller trådbunden programverksamhet. Radionämnden, organisationskommittén för kabel- och närradionämnderna. Svenska kommunförbundet (majorite­ten) och SR understryker också förslagets karaktär av övergångslösning i avvaktan på en mer genomgripande översyn.

Även statens biografbyrå anser att de föreslagna reglerna är komplicera­de. Biografbyrån anser sig dock ha goda möjligheter att ge klarläggande besked till dem som vänder sig till byrån för att få råd om vad som gäller i enskilda fall.

KLYS menar att det rättsläge som föranlett delbetänkandet är oklart framför allt på grund av att lagstiftning i olika frågor har skett brådstörtat och utan tillräckligt hänsynstagande till konsekvenserna av olika åtgärder. KLYS anser att utredningens förslag undanröjer de tekniska ofullkomlig-heterna, men hade samtidigt föredragit att man hade låtit frågorna vila till dess ett förslag om en ny yttrandefrihetsgrundlag föreligger och blivit behandlat av riksdagen.

Några remissinstanser ställer sig principiellt tvekande eller avvisande till

filmcensuren, men godtar ändå förslaget som ett provisorium. Juridiska

fakulietsnämnden vid Stockholms universitet menar att den analys som

skall företas av utredningen om åtgärder mot våldsskildringar i rörliga

bilder strängt taget borde ha föregått det nu framlagda förslaget. Fakultets­

nämnden finner att starka skäl talar för att en ordning med innehållsregler

utan krav på förhandsgranskning bör övervägas också för offentlig före­

visning av filmer och videogram. SAF anser att förslaget, genom att det

innebär vidgade möjligheter till censur, går i en från principiella utgångs­

punkter felaktig riktning. När SAF lämnar förslaget utan erinran fram­

håller föreningen samtidigt att den betraktar förslaget som en temporär

lösning i avvaktan på en mera övergripande behandling av yttrandefrihets­

frågorna. IFPI-VIDEO och Sveriges filmuthyrareförening betonar att de

anser att vuxencensuren helt bör avskaffas och ersättas med en ordning

med ansvarig uthyrare och efterhandsprövning i domstol. De kan accepte-

163

ra de föreslagna förändringarna, men betonar deras karaktär av övergångs-     Prop. 1985/86: 109 lösning.

TU hänvisar till att föreningen i sitt yttrande över yttrandefrihetsutred­ningens betänkande (SOU 1983:70) Värna yttrandefriheten föreslagit att den nuvarande filmcensuren för vuxna skulle avskaffas. Mot bakgrund av denna sin uppfattning motsätter sig TU utredningens förslag om förhands­granskning av vissa trådsändningar.

Några remissinstanser uttalar på olika sätt sitt stöd för filmcensuren. Svenska kyrkans centralstyrelse anlör att filmcensuren bör finnas kvar och utvidgas till att omfatta även försäljning och uthyrning av videogram. Riksföreningen Våra Gårdar uttalar sitt stöd för biografförordningens regler om förhandsgranskning av offentligt visade filmer och videogram.

TCO hänvisar till ett kongressuti:alande där det krävs att gällande lag­stiftning till skydd för barn och ungdom utvidgas till att också omfatta videofilmer.

3 Videocensuren och trådsändningarna

Utredningen föreslår att förhandsgranskning enligt biografförordningen skall krävas för trådsändningar som gäller offentlig förevisning av filmer och videogram. Vidaresändningar av rundradiosändningar eller sändningar från satelliter i fast trafik samt egensändningar som också sker till bostäder med stöd av tillstånd enligt radiolagen eller i enlighet med bestämmelserna i lagen om lokala kabelsändningar föreslås dock inte omfattas av biograf­förordningen. För dessa sändningar föreslås att censurförbudet i 8 § radio­lagen fortfarande skall gälla.

De flesta remissinstanser som särskilt har berört förslagen i denna del tillstyrker dem eller lämnar dem utan erinran. IFPI-VIDEO och Sveriges filmuthyrareförening understryker dock att de tillstyrker förslagen under förutsättning att de endast innebär att de regler i biografförordningen som gäller fr, o. m. den 1 januari 1986 blir verkningsfulla och att de inte innebär några ytterligare inskränkningar för filmer och videogram.

KLYS ger uttryck för en kluven inställning till förslagen. Å ena sidan innebär de att lagstiftningen på det sätt som går har anpassats till statsmak­ternas önskemål, å andra sidan är det oroande att området för censur utvidgas.

TU anser att någon censur inte bör få förekomma av trådsändningar som gäller offentlig förevisning för vuxna av filmer och videogram.

Några remissinstanser diskuterar de föreslagna undantagen, dvs. att fortsatt censurförbud bör gälla för rundradiosändningar, sändningar från satelliter i fast trafik och egensändningar.

Förhandlingsgruppen för kabel-TV tillstyrker förslagen till den del de rör förbud mot censur av program som utgör vidaresändning och egen­sändning till bostäder. Också Folketshusföreningarnas riksorganisation tillstyrker förslagen medan HSB lämnar dem utan erinran.

Svenska kommunförbundet (majoriteten) tillstyrker förslaget till undan­

tag för rundradiosändningar. I fråga om vidaresändning av sändningar från

satelliter i fast trafik har förbundet förståelse för de praktiska svårigheter

164

som motiverar undantaget. Förbundet betonar att frågan om innehållet i Prop. 1985/86:109 satellitsändningar bör lösas genom internationella överenskommelser och önskar att man från svensk sida söker åstadkomma internationellt bin­dande konventioner, i första hand med berörda europeiska stater. Förbun­det har också förståelse för undantaget för egensändningar, men anser att utvecklingen bör följas noga. Också Svenska kyrkans centralstyrelse hän­visar till de strävanden som förekommer bl. a. i Europarådet för att undvi­ka extremvåld i sateUitprogram. Sverige bör också i framtiden med kraft understödja sådana strävanden.

Utredningens förslag innebär att inga särskilda innehållskrav skall gälla för direktsändningar till andra lokaler än bostäder. 1 detta ingår att för­handsgranskning inte skall krävas vid återgivning i en sådan sändning av en inspelning av något som har inträffat under själva sändningen. Riks­idrottsförbundet anser att förhandsgranskning inte heller bör krävas vid sändning av ett bandat program som tidigare har gått i direktsändning.

I några remissyttranden diskuteras för vilka slag av visningar som för­handsgranskning skall krävas. Svenska kommunförbimdet (majoriteten) anser att man i det fortsatta lagstiftningsarbetet bör överväga om inte visning på varuhus, restauranger och hotell bör jämställas med offentlig förevisning. I detta sammanhang bör också frågan om undantag från för­handsgranskning prövas, t. ex. för utbildningsändamål eller vetenskapliga ändamål. Också Riksidrottsförbundet menar att informations- och utbild­ningsprogram bör vara undantagna från förhandsgranskning.

IFPI-VIDEO menar att det inte står helt klart att offentlig visning av videogram inte omfattar exempelvis visning inom ett hotell. Av själva lagtexten borde framgå om en förevisning eller trådsändning är underkas­tad censur. I andra hand bör det anges tydligare i motiven. Esselte har en liknande uppfattning.

Utredningens förslag innebär att tillstånd för trådsändningar enligt radio­lagen eller lagen om lokala kabelsändningar endast skall krävas för sänd­ningar som når fler än 100 bostäder. Censurförbud skall enligt förslaget gälla endast för trådsändningar för vilka tillstånd krävs.

SR motsätter sig att företag inom SR-koncernen åläggs förhands­granskning vid sändningar enbart för offentlig förevisning eller i kombina­tion med sändning till ett lägre antal bostäder än 100. SR anser att censur-förbud bör gälla för alla sändningar från programföretag som har tillstånd att sända enligt radiolagen oberoende av vart sändningsverksamheten rik­tas. Förhandsgranskning bör inte heller förekomma när ett företag inom SR-koncernen anordnar visning av filmer eller videogram i samband med allmänna sammankomster eller offentliga tillställningar. Det regelverk som gäller för programföretagen och det ansvar som åvilar dessa företag utgör tillräckliga villkor för att uppnå det som eftersträvas med förhandsgransk­ningen. Juridiska fakultetsnämnden vid Stockholms universitet och KLYS anser också att SR-koncernens företag skall vara undantagna från censur i all verksamhet som de ägnar sig åt.

165

4 Fria och tillståndspliktiga trådsändningar

PP- 1985/86:109

Förslaget att trådsändningar till andra lokaler än bostäder skall få bedrivas utan tillstånd tillstyrks eller lämnas utan erinran av samtliga remissinstan­ser som berör frågan med undantag av SR. Svenska kyrkans centralstyrel­se noterar med tillfredsställelse att framtida direktsändningar från guds­tjänster föreslås bli fria från tillståndstvång. Enligt Riksidrotlsförbundel är det väsentligt att trådsändningar av radio- och TV-program till allmänheten i offentliga lokaler kan genomföras utan att särskilt tillstånd behöver in­hämtas vid varje enskilt tillfälle. Sveriges hotell- och restaurangförbund anför att någon tillståndspliktig trådsändning inte kan anses föreligga om videofilmer trådsänds till olika anläggningar inom en hotellkedja.

SR menar att om sändningsmöjligheterna i tråd släpps helt fria så kom­mer den ekonomiska konkurrensen att medföra risker i form av inskränk­ningar, särskilt vad gäller sportsändningar, i den mångfald i utbudet som i dag är tillgänglig för alla genom SR: s programföretag. För att tillgodose den stora allmänhetens intressen behövs enligt SR även i fortsättningen ett regelsystem som innebär krav på tillstånd för sändningar till andra lokaler än bostäder.

En fråga som har tilldragit sig stort intresse bland remissinstanserna är som nämnts gränsen för tillståndspliktiga sändningar till bostäder. Utred­ningen föreslår att gränsen skall gå vid 100 bostäder och att någon koppling till begreppet rundradiosändning inte längre skall ske. Begreppet rundra­diosändning föreslås inte längre bli tillämpligt i fråga om trådsändningar.

Utredningens förslag tillstyrks eller lämnas utan erinran av Juridiska fakulietsnämnden vid Stockholms universitet, upphovsrättsutredningen. Svenska kommunförbundet, TU och Riksföreningen Våra Gårdar.

IFPl-VIDEO och Sveriges FUmuthyrareförening anser att en klar gräns måste vara fördelaktig både för den enskilde sökanden och för myndighe­terna. Förslaget innebär enligt dessa organisationer att nätinnehavare med något mer än 100 bostäder i nätet kommer i en ekonomiskt ofördelaktig ställning eftersom en avgift uttas för tillståndet. Göteborgs stadskansli har liknande synpunkter. Stadskansliet tillstyrker därför förslaget under förut­sättning att avgiftssystemet kan ändras på sådant sätt att ett meddelat tillstånd inte blir avgörande för avgiftsskyldigheten.

SR instämmer med utredningen i att det bör vara helt klart var gränsen för tillståndsplikt går. Däremot anser SR att det krävs en utförligare analys för varför man väljer en gräns på 100 bostäder

Organisationskommittén för kabel- och närradionämnderna pekar pä att för kabelnät med ett mindre antal anslutna bostäder än det valda kommer kabellagens kontrollmaskineri över huvud taget inte att gälla. Detsamma gäller nätinnehavarens skyldigheter enhgt lagen, exempelvis att upplåta kanal åt lokalt kabelsändarföretag. Var gränsen dras kan från den utgångs­punkten tänkas i viss mån styra inriktningen av den kommande utbyggna­den av kabelnät.

De allmännyttiga bostadsförerågen i Göteborg förordar att gränsen

sänks i förhållande till den nu gällande. De anser att antalet bör minskas till

ca 25 bostäder för att motverka gynnandet av små nät.

166

Förhandlingsgruppen för kabel-TV anser att den ursprungliga gränsen Prop. 1985/86: 109 om 50 bostäder bör fastställas. Gruppen menar att utredningens förslag i kombination med avgiften skulle skapa ett incitament att bygga nät med 99 eller något färre anslutna hushåll. Hyresgästernas riksförbund önskar att nuvarande gräns om ca 50 bostäder behålls. Enligt förbundet medför förslaget att färre tillståndsinnehavare får dela på kabelnämndens kostna­der.

Också televerket menar att utredningens förslag kommer att medföra ökad användning av relativt små nät. Detta kommer att snedvrida konkur­rensförhållandena mellan byggare av små och stora kabelnät. De kulturpo­litiska intressen som ligger till grund för vissa bestämmelser i lagen om lokala kabelsändningar kommer inte heller att tillgodoses. Det finns också risk för att den tekniska kvaliteten och standardiseringen blir lidande. Televerket anser att gränsen bör sättas vid 60 bostäder.

Kinnevik anser att gränsen bör sättas till 200 bostäder. För mindre anläggningar finns knappast skäl för det relativt omständliga koncessions­systemet. Detta gäller särskilt om näten endast är inrättade för vidare­sändning av satellitsändningar.

SBC anser att utredningens förslag utgör en förbättring. Det går emeller­tid inte tillräckligt långt om man vill undvika att åtskilliga bostadsrättsföre­ningar och andra fastighetsägare blir tillståndspliktiga för överföringar i de egna centralantennanläggningama. 250 bostäder vore en bättre gräns, men bäst vore att helt undanta centralantennanläggningar från tillståndsplikt.

Folketshusföreningarnas riksorganisation anser att det inte framgår om den av utredningen föreslagna gränsen ensidigt favoriserar egnahemsbo­städer och bostadsrättsföreningar gentemot hyresrättsbostäder. Om så är fallet bör förslaget omprövas.

SABO anser att förslaget missgynnar stora kabelnät. Organisationen förordar att tillstånd endast skall krävas för kabelnät som berör mer än en fastighetsägare eller för nät som omfattar fler än 50 bostäder och där boinflytandeavtal saknas.

Förslaget om att inte längre låta trådsändningarna omfattas av rundra­diosändningsbegreppet har berörts av ett fåtal remissinstanser. Invänd­ningar har riktats mot förslaget av två skäl.

Enligt HSB torde den nuvarande innebörden av begreppet rundradio­sändning medföra att trådsändningar inom en bostadsrättsförening kan göras utan tillstånd. Förslaget innebär därför en försämring för bostads­rättsföreningar. HSB anser att kabelsändningar inom en bostadsrättsföre­ning inte bör kräva tillstånd. Därför föreslår HSB att kabelsändningar inom en bostadsrättsförening generellt skall undantas från kravet på tillstånd.

Enligt lagen (1981:508) om radiotidningar är en radiotidning ett radio­

program som är avsett för synskadade och som sänds i rundradiosändning.

Utredningens förslag att rundradiobegreppet inte längre skall omfatta tråd­

sändning leder därför till att en trådsändning inte längre kan utgöra en

radiotidning i lagens mening. Taltidningskommittén anser det vara angelä­

get att radiotidningslagen även i fortsättningen omfattar både eterburna

och trådöverförda dagstidningar för synskadade. Kommittén påpekar att

trådöverföringar av dagstidningar kan bli aktuella redan om något år. Med

167

utredningens förslag skulle lagen om lokala kabelsändningar komma att bli     Prop. 1985/86: 109 tillämplig på sådana sändningar. Detta skulle leda till problem genom de speciella kraven på innehavaren, Jinsvarighetsreglernas utformning och i fråga om möjligheterna att sända reklam. Synskadades riksförbund instäm­mer i taltidningskommitténs uppfattning.

5 Övriga frågor

Några remissinstanser berör förslagens konsekvenser för upphovsrätten. Upphovsrältsutredningen uppmärksammar att utredningens förslag att upphäva tillståndsplikten för trådsändningar som inte kan tas emot i bostä­der kommer att leda till att de radio- och TV-företag som för närvarande kan utnyttja avtalslicensbestämmelsen i 22 § andra stycket upphovsrättsla­gen inte längre kommer att kunna göra detta för sådana trådsändningar. Upphovsrättsutredningen har ingen erinran mot radiolagsutredningens be­dömning atfdetta är en naturlig begränsning eftersom det torde vara lätt att träffa erforderliga avtal för sådana sändningar.

IFPl-VIDEO understryker att del inte bör vara möjligt för programbolag att med stöd av 22 § framställa kopiieringar av inspelningar som sedan kan användas felaktigt till förfång för rättighetshavarna.

Förhandlingsgruppen för kabel-TV uttalar sig till förmån för att alla de inskränkningar och avtals- resp. tvingslicenser som i dag omfattar Sveri­ges Radios programföretag också skall vara tillgängliga för dem som ansva­rar för lokala egensändningar enligt kabellagen.

Flera remissinstanser diskuterar vilken inverkan gränsen för tillstånds­plikt enligt lagen om lokala kabelsändningar kommer att ha för upphovs­männens möjligheter att få ut ersättningar av dem som sänder ut skyddat material i kabelnät. IFPI-VIDEO k;onstaterar att den föreslagna föränd­ringen inte har någon betydelse i upphovsrättsligt hänseende. Organisatio­nen instämmer i att det även från rättighetshavarnas synpunkt är en fördel om radiorättens tillståndsregler görs klarare. Emellertid har det visat sig, säger organisationen, att kabeloperatörer ofta tror att gränsen för till­ståndsplikt enligt andra lagstiftningar också innebär att verken är upphovs­rättsligt fria. Enligt organisationen bör det ankomma på statsmakterna att klargöra rättsläget. Kabelnämnden bör kunna informera också om de upphovsrättsliga reglerna. KLYS, Förhandlingsgruppen för kabel-TV, Es­selte och Sveriges filmuthyrareförening understryker också behovet av sådan information.

Svenska kyrkans centralstyrelse föreslår en uppmjukning av förbudet mot samtidig vidaresändning av radioprogram i olika kabelnät. Ideella organisationer, folkrörelser, kommuner och landsting borde kunna ges tillstånd att ordna sådana vidaresändningar. De aUmännytuga bostadsfö­retagen i Göteborg vill upphäva förbudet i 15 § lagen om lokala kabelsänd­ningar att sända olika slags sändningar i samma kanal.

Statskontoret utgår från att utredningen under sitt fortsatta arbete beak­

tar frågan om hur datakommunikation till allmänheten skall betraktas i

rättsligt avseende.

168

Några remissinstanser har haft synpunkter på de enskilda lagparagrafer-     Prop. 1985/86: 109 nas utformning eller på den använda terminologin.

SR har inga invändningar mot att man i lagförslaget skiljer mellan eter­sändning och trådsändning. SR förutsätter att sändningsrätten för koncer­nens programföretag även i fortsättningen gäller för båda distributionsfor­merna.

SR anser inte att den ändrade formuleringen av 7 § första stycket radio­lagen är behövlig. Ändringen avser att klargöra att radionämndens befo­genhet inte endast omfattar efterhandsgranskning av sända program utan också kan avse frågan om frånvaron av program av viss art är förenlig med lag och avtal. Eftersom radionämnden redan tolkar radiolagen på detta sätt behövs ingen ändring.

DIK-förbundet efterlyser klarare definitioner av begreppen bostad och allmän plats. Organisationen ställer frågan om vad som gäller för hotell och studentbostäder. Enligt organisationskommittén för kabel- och närradio­nämnderna har utredningen på ett förtjänstfullt sätl belyst innebörden av begreppet bostäder. Bl. a. har gränsdragningen mellan hotell och fritids­bostäder preciserats. Organisationskommittén delar utredningens övervä­ganden och tolkningar i fråga om begreppet bostäder. Sveriges hotell- och resiaurangförbund diskuterar gränsdragningen mellan hotell och fritids­bostad i anläggningar med blandad användning. Som exempel nämns en bostadsrättsförening där lägenheterna disponeras av olika bostadsrättsha-vare enligt ett rullande schema och hyrs ut som hotell om bostadsrättsha-varna inte utnyttjar dem. Enligt förbundets mening bör en sådan anlägg­ning i sin helhet betraktas som ett hotell.

JK har redaktionella synpunkter på den föreslagna utformningen av I § radioansvarighetslagen. Hovrätten över Skåne och Blekinge har sådana synpunkter på 5 § 2 stycket och 10 § punkt 4 i radiolagen. Också KLYS har en redaktionell synpunkt på 5 § andra stycket radiolagen. Upphovsrältsut­redningen påpekar att förslaget till ändrad lydelse av 5 § radiolagen leder till att tillämpningsbestämmelserna till upphovsrättslagen och fotografila­gen bör ändras. SR har vissa kritiska synpunkter på den föreslagna utform­ningen av 6 § radiolagen.

169

Innehåll

ProP- 1985/86:109

Sida

Propositionen  .................................................... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll   ..................... 

1

Propositionens lagförslag ...................................... 

2

Utdrag ur protokoll vid regeringsssimmanträde den 13 februari 1986

17

1

Inledning  ....................................................... 

17

2

Bakgrund    ..................................................... 

.. 

17

3

Utredningsförslaget   ........................................ 

.. 

19

4

Överväganden   ............................................... 

.. 

22

4.1

Förslagets allmänna inriktning   ....................... 

22

4.2

Närmare om förslagen    ................................ 

.. 

24

4.3

Förhandsgranskningen på videoområdet ........... 

.. 

28

4.4

Radiotidningar   ........................................... 

32

5

Lagförslag ....................................................... 

.. 

33

6

Specialmotivering   ........................................... 

.. 

34

7

Hemställan   .................................................... 

.. 

39

8

Beslut   .......................................................... 

39

Utdrag ur lagrådets protokoll den 20 februari 1986 .... 

40

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 13 mars 1986  ...

41

Bilaga 1        Kabelsändningarna och videocensuren. Delbetänkande

(DsU 1985:12) av radiolagsutredningen    .. 

.. 

43

Bilaga 2 Sammanställning av remissyttrandena över radiolagsut­

redningens delbetänkande   .................... 

162

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1986

170