Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1976/77: 32

Regeringens proposition

1976/77: 32

om ändring i ärvdabalken, m. m.;

beslutad den 4 november 1976.

Regeringen föreslår riksdagen all antaga de förslag som har upptagils i bifogade uldrag av regeringsprolokoll.

På regeringens vägnar

THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

SVEN[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

1 propositionen behandlas vissa speciella frågor på arvsrättens och för-mynderskapsräitens områden. Bl. a. föreslås regler om preskription av rätt lill arv efler barn vars föräldrar inle har varil gifta med varandra. Är fa­derskapet lill barnel inte fastställt vid barnels död och är fadern inle heller känd på annal sätt, måste fadern eller dennes släktingar framställa anspråk på arv senast tre månader efter dödsfallet eller, om bouppteckningen förrättas senare, senast vid bouppteckningen.

På förmynderskapsrättens område föreslås bl. a. atl domstolen skall höra överförrayndaren i ärenden om förordnande av god man. Vidare föreslås regler om ersättning till förmyndare och överförmyndare för svenska med­borgare i utlandet.

1 propositionen föresläs ocksä en smärre ändring i 1936 års lag om er­kännande och verkställighet av dom som meddelats i Schweiz.

1 Riksdagen 1976/77. 1 saml. Nr 32

Prop. 1976/77:32

2

1 Förslag tm

Lag om ändring i ärvdabalken

Härigenom föreskrives i fråga om ärvdabalken dels att 16 kap. 4§ skall ha nedan angivna lydelse, dels atl i 16 kap. skall införas en ny paragraf, 3atj, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 kap. 3a§

År vid någons död faderskapet tiU honom ej fastställt och är fadern ej hel­ler på annat sätt känd,for annan döds­bodelägare, boutredningsman eller den som sitter i boet, skall den som viU grunda arvsrätt på faderskapet göra sin rätt gällande inom tre månader från dödsfallet eller, om bouppteck­ningen förrättas senare, senast vid bo­uppteckningen.

Arvinge eller leslamentslagare, som ej har alt göra sin räll gällande efler vad i /, 2 eller 3 § sägs, skall göra det inom tio är från dödsfallet eller, om hans rätl inträder först vid senare tidpunkt, frän denna.

4

§

Arvinge eller leslamentslagare, som ej har all göra sin rätl gällande efter vad i 1-3 a S sägs, skall göra det inom tio år från dödsfallet eller, om hans rält inträder försl vid senare tidpunkt, från denna.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1977. I fråga om den som har avlidit dessförinnan gäller dock fortfarande äldre beslämmelser.

2 Förslag till

Lag om ändring i föräldrabalken

Härigenom föreskrives i fräga om föräldrabalken' dels au nuvarande 18 kap. 13 § skall betecknas 18 kap. 14 S, dds att 18 kap. 1 § och 20 kap. 11 § skall ha nedan angivna lydelse, dels atl i balken skall införas en ny paragraf, 18 kap. 13 §, av nedan angivna lydelse.

'Balken omtryckt 1976:612.

Prop.1976/77:32

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

li

Är förmyndaren för sjukdom eller annan orsak ur stånd att ulöva för-mynderskapet, eller varder han en­ligt 20 kap. 27 § skild från utövning­en därav, skall god man av rätten förordnas att i förmyndarens ställe vårda den omyndiges angelägenhe­ter.

kap.

1§

Är förmyndaren för sjukdom eller annan orsak ur stånd atl utöva för-mynderskapet, eller varder han en­ligt 11 kap. 16 § skild från utövning­en därav, skall god man av rätten förördnas att i förmyndarens ställe värda den omyndiges angelägenhe­ter.

13 

§

/ ärende om förordnande av god man enligt 3§ skaU rätten bereda överförmyndaren tillfälle att lämna förslag på person som är lämplig för uppdraget.

20 kap. 11§

Mol beslut som underrätt har meddelal under rättegången i fråga, som avses i 6 kap. 13 §, 7 kap. 12 §, 10 kap. 14 §, 11 kap. 15 eller 16 § eller 18 kap. 13 §, skall talan föras särskilt.

Mol beslul som underrätt har meddelat under rättegången i fräga, som avses i 6 kap. 13 §, 7 kap. 12 §, 10 kap 14 §, 11 kap. 15 eller 16 § eller 18 kap. 74 §, skall talan föras särskilt.

Denna lag träder i kraft två veckor efter den dag, då lagen enligl uppgift på den uikommit frän trycket i Svensk författningssamling.

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rätts­förhållanden rörande äktenskap och förmynderskap

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1904:26 s. 1) om vissa inter­nationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap'

dels all i 1 kap. 2, 5, 6, 8 och 9 §§, 3 kap. 2 och 9 §§ saml 7 kap. 5 § ordet "Konungen" skall bytas ut mol "regeringen",

'Senaste lydelse av 1 kap. 1973:942 3 kap. "-

5 kap. 5 § 1924:340 7 kap. 5 § 1973:942 lagens rabrik 1971:797

Prop.1976/77:32

dels att i 5 kap. 5 § ordet "ämbetsman" skall bytas ul mol "tjänsteman", dels atl 3 kap. 12 §, 4 kap. 1 ij samt 5 kap. I och 4 §!; skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 Är äklenskapsmål anhängigt i fräramande stal, får här i riket efter vad som finnes skäligt meddelas för­ordnande som avses i 15 kap. 11 § giftermålsbalken samt 20 kap. 10 och 12 §§ föräldrabalken. Sådanl förord­nande kan när som helst återkallas.

kap.

2§

Ar äklenskapsmål anhängigt i främmande stat, får här i rikel efler vad som finnes skäligt meddelas för­ordnande som avses i 15 kap. 11 § giftermålsbalken samt 6 kap. 13 § och 7 kap. 12 § föräldrabalken. Så­danl förordnande kan när som helst återkallas.

4 kap. 1§ Vad i svensk lag är stadgat om förmynderskap för underårig skall äga tillämpning jämväl i avseende å underårig svensk undersåte, som ej har hemvist inom riket. Varder förmynderskap för sådan underårig anordnat i främmande stal, där han har hemvist, må dock rätten, såframt ej särskilda omständigheter påkalla, att förmynderskap är anordnat här i rikel, besluta, att förmynderskap ej skall vara anordnat enligt svensk lag. Konungen äger belräffande  för-        Regeringen äger belräffande för-

mynderskap för underåriga svenska undersåtar, som hava hemvist i främmande stal, meddela särskilda beslämmelser angående vården av underårigs värdehandlingar, så ock förordna svensk diplomatisk eller konsulär ämbetsman att vara över­förmyndare.

mynderskap för underåriga svenska undersåtar, som hava hemvist i främmande stat, meddela särskilda beslämmelser angående vården av underårigs värdehandlingar, så ock förordna svensk diplomatisk eller konsulär tjänsteman att vara över­förmyndare. Regeringen prövar fråga om entledigande av sådan överför­myndare.

Förmynderskap som avses i första stycket och som är anordnat enligt svensk lag skaU vara inskrivet vid Stockholms tingsrätt. Ersättning till överförmyndare beträffande sådant förmynderskap utgår av stadiga medel enligt beslämmelser som regeringen

Senaste lydelse 1973:942. Senaste lydelse 1924:340.

Prop. 1976/77:32

Föreslagen lydelse

meddelar. Detsamma gäller ersättning IlU förmyndare i den mån ersättningen ej enligt 15 kap. 19 § föräldrabalken skaU utgå av den omyndiges medel.

5 kap. l§'*

Vad i svensk lag är stadgat om omyndighetsförklaring och om förmyn­derskap för omyndigförklarade skall äga tillämpning jämväl i avseende ä svensk undersåte, som ej har hemvist inom riket. Varder förmynderskap anordnat i främmande stat för svensk undersåte sora där har hemvist men som är förklarad omyndig här i riket eller om vars försättande i omyndighet här är fråga, må dock rätten, säfrarai ej särskilda omständigheter påkalla, att förmynderskap är anordnat här i rikel, beslula, att förmynderskap ej skall vara anordnat enligl svensk lag.

Konungen äger belräffande för- Regeringen äger beträffande för­mynderskap för omyndigförklarade mynderskap för omyndigförklarade svenska undersålar, scm hava hem­vist i främmande stat, meddela sär­skilda bestämmelser angående vår­den av omyndigs värdehandlingar, så ock förordna svensk diplomatisk eller konsulär ämbetsman all vara överförmyndare.

svenska undersålar, som hava hem­vist i främmande stat, meddela sär­skilda bestämmelser angående vår­den av omyndiges värdehandlingar, så ock förordna svensk diplomatisk eller konsulär tjänsteman all vara överförmyndare. Regeringen prövar fråga om entledigande av sådan över­förmyndare.

Förmynderskap som avses i första stycket och som är anordnat enligt svensk lag skaU vara inskrivet vid Stockholms tingsrätt. Ersättning tiU överförmyndare beträffande sådant förmynderskap utgår av stadiga medel enligt bestämmelser som regeringen meddelar. Detsamma gäller ersättning till förmyndare I den mån ersättningen ej enligl 15 kap. 19 § föräldrabalken skaU utgå av den omyndiges medel.

Nuvarande lydelse

"Senaste lydelse 1924:340.

Prop. 1976/77:32

6

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4§

Skall i visst fall svensk lag ej äga

Skall i visst fall svensk lag ej äga

tillämpning belräffande omyndig-

lillämpning belräffande omyndig-

helsförklaring av någon, som vistas

helsförklaring av någon, som vistas

här i riket, eller är ännu ej utrett,

här i rikel, eller är ännu ej utrett,

om del skall ske, äge likväl rätten,

om del skall ske, äge likväl rätten,

om dröjsmål uppenbariigen skulle

om dröjsmål uppenbarligen skulle

medföra fara, förordna, all han skall

medföra fara, förordna, all han skall

vara omyndig under tiden intill dess

vara omyndig under tiden intill dess

vård om hans angelägenheter anord-

värd om hans angelägenheter anord­

nats i enlighet med lagen i hans

näts i enlighet med lagen i hans

heraland eller rätten raeddelal dom,

hemland eller rätten meddelal dom,

sä ock för samma tid förordna för-

så ock för sarama tid förordna för­

myndare. 1 avseende å förordnande,

myndare. I avseende å förordnande,

varom nu är sagt, skall vad i 20 kap.

varom nu är sagt, skall vad i 10 kap.

20 §, 26 § andra stycket och 40 § för-

14 §, 11 kap. 15 § andra stycket och

äldrabalken är stadgal äga motsva-

20/cap. 77 ji föräldrabalkenärsladgal

rande lillämpning.

äga motsvarande tillämpning.

Är förmynderskap anordnat enligt lagen i främmande stal, må ock i träng­ande fall god man enligl svensk lag förordnas att vårda den omyndiges angelägenheter.

Denna lag träder i kraft tvä veckor efter den dag, dä lagen enligt uppgift på den utkommit från trycket i Svensk författningssamling. De nya be­stämmelserna om ersättning till överförmyndare och förmyndare tillämpas för liden från och raed den I januari  1976.

4 Förslag tiU

Lag om ändring i lagen (1936:79) om erkännande och verkställighet

av dom som meddelats i Schweiz

Härigenom föreskrives atl 13 § lagen (1936:79) om erkännande och verk­ställighet av dora som meddelats i Schweiz' skall upphöra alt gälla.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer.

Senaste lydelse 1969:266.

'Senaste lydelse 1965:724 (jfr 1966:13).

Prop. 1976/77:32

7

Uldrag

JUSTITIEDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1976-11-04

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, statsråden[REDACTED_EFTERNAMN], Roma­nus,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Asling,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] Proposition om ändring i ärvdabalken, m. m.

1 Inledning

Under senare år har betydande reformer genomförts pä arvsrättens och förmynderskapsrättens områden. Bl. a. infördes år 1969 nya reglerom arvs­rätt för barn vars föräldrar inie har varil gifta med varandra. När del gäller förmynderskap och godmanskap ändrades lagstiftningen i väsentliga hän­seenden år 1974.

Jag vill nu anmäla vissa speciella frågor på de berörda lagsliftningsom-rådena. Den första frågan gäller arv efler barn vars föräldrar inle har varil gifta med varandra. Sedan motion i ämnet hade väckts vid 1973 års riksdag hemställde riksdagen hos regeringen all gällande regler på denna punkt skulle bli föremål för översyn (rskr 1973:307). Farailjelagssakkunniga (Ju 1970:52), som på regeringens uppdrag utrett frågan, har den 24 februari 1976 avlämnat en promemoria (Ds Ju 1976:4) angående frågan om pre­skription av rält till arv efier ulomäklenskapligl barn.' Proraeraorian, som innehåller förslag till lag om ändring i ärvdabalken, bör fogas lill regerings­protokollet i della ärende som bilaga.

Promemorian har remissbehandlats. Därvid har yttranden avgetls av Stockholms tingsrätt, kammarkollegiet, riksskatteverket, Malmö sociala cen­tralnämnd, Sveriges advokatsamfund och Sveriges domareförbund.

1 skrivelse lill justitiedepartemenlel den 23 juni 1976 har Föreningen Sve­riges överförmyndare lagit upp vissa frågor rörande godmanskap. Föreningen föreslår alt den nuvarande bestämmelsen om all överförmyndare i ärende om förordnande av förmyndare skall beredas lillfälle atl lämna förslag på lämplig person utvidgas lill all gälla också vid förordnande av god man. Vidare ifrågasätter föreningen om bestämmelserna om den enskildes rätl all yttra sig i ärende om entledigande av god man ar lämpligt utformade.

Efter remiss har yttrande över föreningens skrivelse avgetls av domstols­verket.

' Promemorian har undertecknats av de sakkunnigas ordförande, hovrältspresidenlen Björn[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1976/77:32

8

Utöver de frågor jag nu har angett vill jag i delta sammanhang också la upp vissa iniernalionellt-privalrättsliga frågor som hänger samman med den nya förmynderskapslagstiftningen. Slutligen vill jag ta upp en fråga som rör erkännande och verkställighet av schweizisk dom angående un­derhållsskyldighet.

2 Preskription av rätt till arv efter barn vars föräldrar inte har varit gifta med varandra

2.1 Gällande bestänunelser

Genom lagen (1969:621) om ändring i ärvdabalken (ÄB) upphävdes de sista särbestämmelserna i svensk lag om arvsrätten för barn vars föräldrar inte har varil gifta raed varandra. Fram lill år 1970 hade dessa bam inle någon arvsrätt efter fädernefränderna. De var även uteslutna från arv efler sin far, såvida inle de var all anse som trolovningsbarn eller fadern i särskild lagsladgad ordning avgivit an/sförklaring. Om barnel var arvsberälligai efter fadern, gällde raotsvarande i fråga om faderns arvsrätt efter barnel.

1 och med all 1969 års lag trädde i kraft den 1 januari 1970 infördes lika arvsrätt för alla barn oavsett barnets status. Arvsrätten är ömsesidig, dvs. barnel ärver sina föräldrar och deras släktingar, liksom föräldrarna och deras släkt kan ärva barnel. Frågan humvida en avliden man hade barn fött utom äktenskap kan eraeUertid vara svår och ibland oraöjlig all utreda. Registreringen på denna punkt var nämligen tidigare bristfällig. I övergångs­bestämmelserna till 1969 års lag meddelades därför en särskild preskrip-tionsbesiämmelse för barn som fölls före lagens ikraftträdande, dvs. före den 1 januari 1970, och som inle redan genom äldre lag hade arvsrätt efler fadern. I punkten 3 i övergångsbeslämmelserna (senasle lydelse 1974:238) föreskrivs atl bamet och dess bröstarvingar i angivna fall ärver fadern och dennes släktingar bara under fömtsättning alt "annan dödsbodelägare, bo­utredningsman eller den som sitter i boel inom tte månader frän dödsfallet eller, om bouppteckningen förrättas senare, senast vid bouppteckningen lätt kännedom om arvingen eller anteckning om bamet före arvfallel gjorts i personakt för arvlålaren eller annan från vilken arvingen härieder sin arvs­rätt".

Någon preskriptionsregel motsvarande den nu nämnda finns inte belräf­fande s. k. bakarv, varmed förstås den arvsrätt sora tillkommer etl barns far och dennes släktingar. Dör barnet först, inträder rält lill arv för fadern formellt sell även ora han skulle vara okänd. Arvsrätten är således inte beroende av atl faderskapet fastställts. Faderns och fädernefrändernas rätt lill arv preskriberas i så fall enligl de allmänna preskriptionsreglerna i 16 kap. ÄB. Delta innebär all preskription inträder fem år efter arvskungörelse eller tio år efter arvfallet eller, om arvsrätten inträder försl vid senare tid­punkt, från denna. Arvskungörelse skall ske om den avlidne efteriämnar

Prop.1916/11:31

9

känd arvinge på okänd ort eller om del inle kan utrönas om del finns någon arvinge som före allmänna arvsfonden eller före eller jämte annan känd arvinge är berättigad till arv. Arvskungörelse skall också ske om del vid bouppteckningen finns kännedom om arvinge men kunskap saknas såväl om arvingens namn som om hans vistelseort. Arvskungörelse om­besörjs av domslol.

Har faderskap behörigen fastställts, antecknas della i bl. a. barnels per-sonakl.

2.2     Promemorian

1 promemorian redogörs lill en början för den motion som föranledde riksdagsskrivelsen 1973:307 (mot. 1973:410). 1 motionen framhölls det som angeläget atl göra arvsrätlspreskriplionen tillämplig även när etl barn som fölls utom äktenskapet avlider och fråga uppkomraer om arvsrätt efler barnel för dess fader och dennes släktingar. Del påpekades i motionen alt man genom alt uppställa en sådan preskriptionsregel skulle undvika all frågan om rätten till arv efler barnel hålls svävande i väntan på all den allmänna arvsrätlspreskriplionen skall inträda i de fall fadern är okänd.

Promemorian innehåller vidare en redogörelse för de remissyttranden som avgavs över motionen och för lagutskottets belänkande. 1 dessa delar liksom när del i övrigi gäller bakgrunden lill de sakkunnigas överväganden hänvisas här lill bilagan.

De sakkunniga har sammanfattningsvis korarait frara till alt man bör införa en begränsning av arvsrätten i nu föreliggande fall. Olika lösningar av frågan diskuteras. De sakkunniga har stannat för all faderns arvsrätt inte bör göras beroende av all faderskapet är fastställt vid tiden för barnels död eller av om arvlålaren avlidit före eller efter den I januari 1970. Efter mönster i övrigt av punkt 3 i övergängsbeslämmelserna lill 1969 års lag föreslår de sakkunniga en regel av följande innehåll. Om vid dödsfallet faderskapet lill arvlålaren inte är fastställt ärver fadern och dennes släktingar bara om annan dödsbodelägare, boutredningsman eller den som sitter i boel inom tre månader från dödsfallet eller, om bouppteckningen förrättas senare, senast vid bouppteckningen får kännedom om arvingen. Del föreslås atl regeln får sin plats i 16 kap. ÄB som en ny paragraf, 2a§.

Enligt de sakkunniga får det anses att dödsbodelägarna fått kännedom om arvsanspräkei om modern och barnavårdsnämnden godtar etl fader­skapserkännande efter barnets död. Om faderskapsuiredningen läggs ned i anledning av dödsfallet bör fadern för atl arvsanspräkei inle skall pre­skriberas väcka talan därom inom den angivna tiden.

2.3     Remissyttrandena

Samtliga remissinstanser tillslyrker promemoriaförslagel eller lämnar del ulan erinran.

1* Riksdagen 1976/77.  1 saml Nr 32

Prop. 1976/77:32

10

Stockholms tingsrätt anser del lämpligt alt någon begränsning av arvsrätten införs och atl frågan löses genom en preskriptionsregel av det innehåll fa­railjelagssakkunniga föreslagit. Kammarkollegiet uppger alt erfarenheterna från de senaste tre åren talar för atl den föreslagna lagändringen kommer atl få avsevärt störte betydelse än vad man räknade med år 1973, dä frägan behandlades i riksdagens lagutskott och kollegiet yttrade sig. Det torde enligl kollegiet komma all inträffa etl betydande anlal fall då fadern eller fäder­nefränderna ej ger sig till känna inom den lid sora anges i förslaget och då alltså arvingarna på mödernet eller arvsfonden blir skyddade mot arvs­anspråk.

Domareförbundet ifrågasätter om den föreslagna nya bestämmelsen, som enligl sin konstruktion innebär alt fadern och dennes släktingar ärver endasl under viss fömtsättning, har sin rätta plats i kapitlet om de allmänna reglerna om preskription av arv. 1 vart fall, anser förbundet, bör bestämmelsen inle las upp bland kungörelseparagraferna utan i slällel omedelbart efter dessa som en 3 a §.

De sakkunnigas förslag innebär all någon särskild preskriptionstid inte gäller i de fall då faderskapet lill barnel är fastställt. I delta sammanhang påpekar riksskatteverket all, om barnet är föll före är 1933, uppgift om fa­derskapet i regel finns endasl i födelse- och dopboken. Betydande praktiska svårigheter kan då föreligga all med utgångspunkt i en sådan uppgift spåra den avlidnes fader och faderns släktingar. I alll fall får man enligl riks­skatteverket räkna med atl sådana släklulredningar kan bli tidsödande.

De sakkunnigas uttalande om kännedomsrekvisilel har komraenlerals av domareförbundet. Om faderskapsuiredningen läggs ned i anledning av bamels död, bör enligt de sakkunniga fadern för alt arvsanspräk inte skall preskriberas väcka talan därom inom den angivna tiden. Förbundet ifrå­gasätter dock ora inte kännedomsrekvisilel är uppfyllt redan genora atl dödsbodelägare får reda på arvspretendenlens existens. Enligl förbundets mening torde del räcka atl någon före preskriptionstidens utgång hos döds­bodelägare framställer anspråk på arv under påslående att han är far lill barnet.

3 Förordnande och entledigande av god man 3.1 Gällande bestänunelser

Genom lagen (1974:1038) om ändring i föräldrabalken (FB) infördes nya bestämmelser pä förmyndenikapsrättens område, som bl. a. innebar all grun­derna för omyndighetsförklaring begränsades saratidigt som möjligheterna atl förordna god man ökades (prop. 1974:142, LU 1974:38, rskr 1974:404). Dessuiom gjordes vissa ändringar i de processuella reglerna om fönnyn-derskap och godmanskap liksom i bestämraelserna om överförmyndare. De nya bestämmelserna trädde i kraft den 1 januari 1976.

Prop.1916/11:32

11

Regler om omyndighetsförklaring finns i 10 kap. FB. Enligt 10 kap. 1 § kan en person förklaras omyndig endasl om han på gmnd av psykisk sjuk­dom, hämmad förståndsutveckling eller psykisk abnormitet av annat slag är ur stånd all vårda sig eller sin egendom och del inte är tillräckligt alt god man förordnas för honom eller alt han på annal mindre ingripande sätt får bistånd i vården av sina angelägenheter. Omyndighetsförklaring skall hävas, så snart skäl för sådan förklaring inle längre föreligger (10 kap. 8 §). Del åligger överförmyndare all åriigen granska de förmynderskap som avser orayndigförklarade och pröva om del finns skäl atl ansöka om hävande av omyndighetsförklaringen (3 § överförmyndarkungörelsen 1974:1047).

För den som förklaras omyndig skall domslol förordna förmyndare (11 kap. 3 § FB). Förmyndare skall förordnas också för underårig, om ingen av föräldrarna är förmyndare för honom.

Bestämmelser om godmanskap finns i 18 kap. FB. I 18 kap. 1 och 2 §§ regleras i vilka fall god man skall förordnas för omyndig och i 3 och 4 §§ andra fall då det finns behov av god man.

Enligt 18 kap. I § skall god man för omyndig förördnas, om förmyndaren pä gmnd av sjukdom eller av annan orsak är ur stånd atl ulöva förrayn-derskapei eller om förmyndaren på gmnd av försummelse e. d. blir skild från utövningen av förmynderskapel.

Har omyndig del i ett oskiftat dödsbo tillsammans med förmyndaren eller hans make, skall enligl 18 kap. 2 § första slyckel god raan förordnas atl vårda den omyndiges rätl i boel vid boutredningen och vid bodelning och skifte eller ingående av avtal om sammanlevnad i oskiflat bo. Enligt samma lagmm skall god man förordnas också i annal fall då förmyndaren inte har rätl alt företräda den omyndige vid viss rättshandling eller då fråga uppstår om rättegång mellan den omyndige och förmyndaren eller hans make eller någon som förmyndaren företräder. Vidare föreskrivs i andra Slyckel att god man kan förordnas även i annat fall, om förmyndaren eller hans make i en viss angelägenhet kan ha ell intresse stridande raot mynd­lingens.

Enligl 18 kap. 3 § kan god man vid behov förordnas, om någon pä gmnd av sjukdom, hämmad förståndsutveckling, försvagat hälsotillstånd eller lik­nande förhållande behöver bistånd med all bevaka sin rätt, förvalta sin egendom eller sörja för sin person.

118 kap. 4 § finns beslämmelser om all god man i vissa fall skall förordnas för bortovarande arvinge i samband med dödsfall m. ra.

Förmynderskap står liksom godmanskap under tillsyn av överförmyn­daren och rätten. Beslämmelser om förmyndares plikter och om tillsyn över förmyndares förvallning finns i 13-17 kap. FB. Bestämmelserna äger i stor utsträckning motsvarande lillämpning beträffande god man.

1 11 kap. 13 § i dess lydelse enligl lagen (1976:612) om ändring i för­äldrabalken, som träder i kraft den 1 januari 1977, föreskrivs alt rätten i ärende ora förordnande av förmyndare skall bereda överförmyndaren lill-

Prop. 1976/77:32

12

fälle all lämna förslag på person som är lämplig för uppdraget. Någon mot­svarighet till den bestämmelsen finns inle beträffande ärende om förord­nande av god man.

Enligl 11 kap. 17§ FB i dess lydelse enligt lagen 1976:612 skall rätten i ärende ora förrayndares förordnande eller entledigande, närdet rör omyndig som har fyllt 16 år, bereda denne lillfälle au yttra sig, om del kan ske. 1 18 kap. 13 § i dess lydelse enligl samma lag föreskrivs alt bestämmelserna om förmyndare i bl.a. 11 kap. 17 S skall gälla i tillämpliga delar i fråga om god man. Därvid skall bestämmelserna i 11 kap. 17tj om omyndig gälla den för vilken god man har förordnals. Molsvarande bestämmelser om yttranderätt i andra domstolsärenden rörande förmynderskap och god­manskap finns intagna i 20 kap. 3 och 5 §tj FB i deras lydelse enligl nyss­nämnda lag.

1 överförmyndarkungörelsen föreskrivs all överförmyndaren skall till­handagå rätlen med upplysningar och på begäran av rätlen avge yttrande i frågor rörande förmyndersk.ip och godmanskap som står under hans tillsyn.

3.2 Skrivelsen från Föreningen Sveriges överförmyndare

Föreningen Sveriges överförmyndare anför atl del efler införandel av den nya förmynderskapslagstiftningen har visal sig atl tingsrätterna begär förslag från överförmyndare inle bara när del gäller atl förordna förmyndare ulan också i ärenden ora förordnande av god raan trots all föreskrift härom saknas. Enligt föreningen är del otillfredsställande att tillämpa ett tillvä­gagångssätt sora saknar slöd i lag. Emellertid anser föreningen att de syn­punkter som anfördes som skäl för atl införa bestämmelsen all överför­myndaren skall lärana förslag på förmyndare kan åberopas också när det gäller förordnande av god man. Inte minst del förhållandel att anordnande av godmanskap numera är vanligare än omyndighetsförklaring talar för detla. Mol denna bakgmnd förordar föreningen alt det uttryckligen föreskrivs all överförmyndares yttrande skall inhämtas i ärende om förordnande av god man.

Föreningen tar vidare upp bestämmelserna om all omyndig resp. den för vilken god raan har förordnals skall beredas tillfälle alt yttra sig i ärende om förordnande eller entledigande av förmyndare resp. god man, om han har fyllt 16 år. Enligl föreningen finns del anledning all ifrågasätta om ell sådanl yttrande är nödvändigt, när fråga uppkommer om entledigande av god man som har förordnals atl ta lill vara omyndigs räll i dödsbo enligl 18 kap. 2§ första stycket FB. Föreningen framhåller all de fiesta dödsbon vari omyndig äger del avslutas med handling som kräver över­förmyndares godkännande. Enligt föreningen torde del inle förekomma all gode män som har utsetts ali; vårda omyndigs räll i dödsbo entledigas utan alt överförmyndare har avgetl ullålande om all godmansuppdragei är av-

Prop. 1976/77:32

13

slutat. Elt sädant besked borde vara tillräcklig anledning att entlediga den gode mannen. Att inhämta den omyndiges yttrande före entledigandet synes enligl föreningen mer innebära en fördröjning av ärendets behandling än en reell förbättring av den omyndiges rättsställning, eftersom elt dödsbos avveckling är av så kvalificerad natur att det kan ifrågasättas ora en omyndig är kapabel att avgöra om den gode mannen har slutfört sitt uppdrag eller inle.

3.3 Remissyttrandet

Domstolsverket framhåller i sitt remissyttrande att de vidgade möjlig­heterna all förordna god man enligl 18 kap. 3 § FB lorde leda lill alt gode män i många fall kommer alt fungera under lång tid och att deras uppgifler blir likartade dem sora åvilar en förmyndare. Den gode mannen är skyldig all sörja också för huvudmannens person i den män det kan anses erfor­deriigt. I prop. 1974:142 anfördes skyldigheten att svara för den omyndiges person som elt av skälen för atl överförmyndare skall beredas tillfälle atl lämna förslag på förmyndare. Enligl verket synes del därför vara motiverat all låta beslämraelsen ora yttrande från överförrayndaren även orafatta för­ordnanden av god man.

Emellertid framhåller verkel att del övervägande antalet förordnanden av god man lorde ske enligl 18 kap. 2 § förslå slyckel förslå punkten FB. 1 många sådana fall utfärdas förordnande först sedan bouppteckningen har getts in till rätten. Den gode mannen har dä redan fullgjort en av sina huvudsakliga uppgifter, nämligen alt företräda den omyndige vid boupp-leckningsförräliningen. Enligl verkels mening barett sådant förfarande slora praktiska fördelar och del lorde ytterst sällan förekomma atl det finns an­ledning alt inle förordna den som har företrätt den omyndige. Verket anser därför alt della fall bör undantas, om bestämmelsen om yttrande av över­förmyndare ändras i enlighet med föreningens förslag.

Vad beträffar frågan om omyndigs rätl att yttra sig i ärende om ent­ledigande av god raan som har förordnats all värda omyndigs räll i dödsbo instämmer verkel i föreningens uttalande atl det inte torde förekomraa atl god raan entledigas utan atl överförmyndaren har hörts. Ett uttalande av överförmyndaren atl den gode mannen har fullgjort sill uppdrag torde enligt verket utgöra tillräcklig säkerhet för all den omyndige inle skall lida nägon rällsföriust. Verkel förklarar sig därför dela uppfattningen all frågor om entledigande av god man som har haft all värda omyndigs rätt i dödsbo bör undantas från bestämmelsen om omyndigs rätl atl yttra sig. Verkel tillägger dock att en förutsättning härför torde vara atl hörande av över­förmyndaren görs obligatoriskt.

Prop. 1976/77:32

14

4 Internationella rättsförhållanden rörande förmynderskap m. m.

4.1 Tillsyn över förmynderskap m. m.

I lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (ändrad senast 1973:942) finns bestämmelser om att svensk lag om förmynderskap för underåriga och omyndigförklarade och om omyndighetsförklaring skall gälla för svenska raedborgare som inte har hemvist i Sverige (4 kap. 1 § första slyckel resp. 5 kap. 1 § första stycket). Domstol kan dock under närmare angivna omständigheter beslula att för­mynderskapel inle skall vara anordnat enligl svensk lag. Har en svensk medborgare förklarats omyndig i främmande stat kan omyndighetsförkla­ringen enligl 5 kap. 3 § första stycket hävas ocksä i Sverige enligt svensk lag.

1 förhållande lill Danmark, Finland, Island och Norge gäller särskilda bestämmelser, vilka har meddelats med stöd av bemyndigande i 7 kap.

5 § första stycket 1904 års lag. Dessa bestämmelser har tagits in i förordningen

(1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap,

adoption och förmynderskap. Förordningen ansluter sig till 1931 års nordiska

konvention i ämnet.

Som framgår av redogörelsen i avsnitt 3.1 trädde nya regler om förmyn­derskap m. m. i kraft den 1 januari 1976 (SFS 1974:1038). Den 1 januari 1977 träder ytteriigare, omfattande ändringar i FB i kraft (SFS 1976:612). FB:s disposilion ändras och fiertalet bestämraelser av processuell natur fiyttas över lill de kapitel där de materiella reglema är intagna. De nya reglema på förmynderskapsrättens område kommer, med smärre ändringar, att vara i sak oförändrade. Den i det följande lämnade redogörelsen för gällande räll utgår från FB i dess lydelse enligl SFS 1976:612.

Förmynderskap för underirig skall skrivas in vid domslol i särskilt angivna fall (12 kap. I § första stycket FB). Inskrivning skall som regel ske hos rätlen i den ort där den som utövar förmynderskapel har hemvist inom rikel. Om inskrivningen föranleds av atl förälder som ensam har utövat förmynderskapel har avlidit, skall inskrivningen dock ske där den avlidne senast haft sådanl hemvist. Om föräldrama utövar förmynderskapel ge­mensaml och de har skilda hemvist, skall inskrivningen ske där fadern har hemvist eller, om det är fråga om all entlediga modern från hennes förmynderskap, där hon har hemvist. Finns det inte någon domslol som enligt huvudreglerna är behörig, skall inskrivningen ske vid Stockholms tingsrätt (12 kap. 1 § andra slyckel FB).

Då någon som uppnått myndig ålder förklaras omyndig, skall förmyn­derskapel skrivas in vid den domslol där ansökningen om omyndighels-förklaring gjordes (12 kap. 2 § FB). Behörig all ta upp ansökan om omyn­dighetsförklaring av sådan person är domstolen i den ort där den som avses med ansökningen har sitt hemvist eller, om sädan behörig domslol inte finns, Slockholms tingsrätt (10 kap. 9 § första stycket FB). Avser ansök-

Prop.1976/77:32

'5

ningen atl underårig skall förbli omyndig även efter det alt han uppnått myndighetsåldern, hör målet lill den domstol där förmynderskapel är in­skrivet eller, om inskrivning inte har ägt rum, till den domslol där in­skrivning skall ske (10 kap. 9 § andra stycket FB). Fråga om hävande av omyndighetsförklaring prövas av den räll där förmynderskapel är inskrivet (10 kap. 9ij tredje slyckel FB).

Enligt 12 kap. 3 § FB kan domslol där förmynderskapel är inskrivet fiylta över tillsynen över förmynderskapel till annan domstol, om del finnes lämp­ligl.

Överförmyndare utövar tillsammans med rätten tillsyn över förmynder­skap (11 kap. 11 § FB). Överförmyndare väljs av kommunfullmäktige (19 kap. 5 § första stycket FB). 1 vissa kommuner finns, efter kommunens be­stäraraande, i stället för överförmyndare en överförmyndarnämnd (19 kap. 2 § FB).

När förmynderskap skrivs in skall domstolen, om det behövs, ange vil­ken överförmyndare del tillkommer all ulöva tillsyn över förmynderskapel (12 kap. 4tj första stycket FB).

Enligt 4 kap. 1 ij andra stycket resp. 5 kap. I § andra stycket 1904 års lag får regeringen förordna svensk diplomatisk eller konsulär ämbetsman att vara överförmyndare såvitt gäller förmynderskap för underåriga resp. orayndigförklarade svenska medborgare, som har hemvist i främmande stat.

Rätten har enligl 19 kap. 18 tj FB skyldighel alt vaka över all överför­myndare och överförmyndarnämnd fullgör sina åligganden enligl FB.

4.2 Ersättning till överförmyndare och förmyndare

Med den nya förmynderskapslagstiftningen (SFS 1974:1038) övertog kom­munema det ekonomiska ansvaret för överförmyndarorganisalionen och en stor del av kostnadsansvaret för förmyndare. Tidigare hade ersättning helt och hållet utgått av de omyndigas medel.

Enligl 19 kap. 15 § FB (ändrad lydelse enligt prop. 1976/77:1) bestämmer kommunen i fräga om arvode och annan ersättning till överförmyndare.

När del gäller förmyndare anges i 15 kap. 19 § FB alt han har rätt till arvode såväl för förvaltningen av den omyndiges egendom som arbetet med den personliga omvårdnaden om myndlingen. Arvodet bestäms av överförmyndaren med ledning av de grunder som fastställs av kommunen. Förmyndaren har rätt också till ersättning för de utgifter som varil skäligen påkallade för uppdraget. Beslut om ersättningen fallas av överförmyndaren. Arvode och ersättning för utgifter skall, efler överförmyndarens bestäm­mande, utgå av den omyndiges medel i den mån dennes beräknade års­inkomst det år förmyndaruppdraget avser överstiger två gånger del basbelopp som gällt för årets sista månad eller, om inle särskilda omständigheter för­anleder annal, han har tillgångar lill ett värde överstigande fyra basbelopp. 1 övrigt skall arvode och ersättning för utgifter betalas av kommunen. Arvode tillkommer inte fader eller moder som är förmyndare på grund av lag, såvida

Prop. 1976/77:32

16

inte överförrayndaren med hänsyn lill särskilda omständigheter lämnar lill­slånd till del. Dessa förmyndare har rätl till ersättning för utgifter endast om utgifterna hänför sig lill förvaltningen av den omyndiges egendom. Arvode och ersättning i nu nämnda fall ulgär alltid av den omyndiges medel. Särskilda föreskrifler i fråga om ersättning till överförmyndare och för­myndare har inle meddelats i 1904 års lag.

5 Erkännande och verkställighet av schweizisk dom angående un­

derhållsskyldighet

Mellan Sverige och Schweiz gäller sedan år 1936 en konvention om er­kännande och verkställighet av domar på civilrättens område (SÖ 1936:10). Konventionen, som omfattar även avgöranden angående familjerättsligt un­derhåll, har införiivats med svensk rält genom lagen (1936:79) om erkän­nande och verkställighet av dom som meddelats i Schweiz (ändrad senast 1965:724; jfr 1966:13).

När Sverige och Schweiz tillträdde 1958 års Haagkonvenlion om erkän­nande och verkställighet av avgöranden om underhäll till barn uppkom fråga humvida den bilaterala konventionen eller Haagkonventionen skulle liilämpas i förhällandet mellan de två länderna såvitt gäller underhållsav­göranden som omfattas av båda konventionerna. Länderna enades om att Haagkonvenlionen skulle liilämpas i sädana fall. Detta föranledde alt i 1936 års lag togs in en ny paragraf (13 §) vari klargjordes all särskilda beslämmelser gällde ora erkännande och verkställighet av vissa doraar och beslut angående underhåll lill bam (jfr prop. 1965:139 s. 26). Paragrafen syftar på bestäm­melserna i den lag varigenom Haagkonvenlionen införiivats med svensk rätl (SFS 1965:723).

6 Föredraganden

6.1 Preskription av rätt till arv efter bam vars föräldrar inte har varit gifta med varandra

Den I januari 1970 upphävdes de sista särbestämmelserna i svensk lag ora barns arvsrätt. Genora lagen (1969:621) om ändring i ärvdabalken in­fördes lika arvsrätt för alla barn, oavsett om dess föräldrar hade varit gifta med varandra eller inte. Arvsrätten är ömsesidig, dvs. barnel ärver sina föräldrar och deras släkt och vice versa.

1 punkt 3 i övergångsbestämmelserna lill 1969 års lag meddelades en särskild preskriptionsregel för barn som fölls före lagens ikraftträdande, dvs. före den I januari 1970, och som inte redan genom äldre lag hade arvsrätt efter fadern. Enligl bestämmelsernas nuvarande lydelse ärver barnel och dess bröstarvingar i angivna fall fadern och dennes släktingar bara under fömtsättning all "annan dödsbodelägare, boutredningsman eller den som sitter i boet inom tre månader från dödsfallet eller, om bouppteckningen förrättas senare, senast vid bouppteckningen lått kännedom om arvingen

Prop. 1976/77:32

'/

eller anteckning om barnel före arvfallel gjorts i personakl för arvlålaren eller annan frän vilken arvingen härieder sin arvsrätt". Anledningen lill denna särbeslämmelse var alt del kunde vara svårt och ibland omöjligt atl utreda om en man hade bam utanför äktenskapet. Männens folkbok­föringsuppgifter var nämligen tidigare bristfälliga på denna punkt. Däremot finns uppgifter om behörigen fastställda faderskap sedan lång tid tillbaka antecknade i folkbokföringens uppgifter om barnel.

Någon preskriptionsregel motsvarande den nu nämnda finns inte för den arvsrätt som tillkommer ett barns far eller dennes släktingar, s. k. bakarv. Formellt sell ärver fadern och fädernefränderna bamet eller dess bröstar­vingar även om fadern vid barnets död skulle vara okänd. Möjlighet finns au i tvist om arvet fä frågan om faderskapet prövad förulsällningsvis, när faderskapet inte har blivit fastställt tidigare.

Med anledning av en motion log 1973 års riksdag upp frågan om pre­skription av rätt till arv efter barn vars föräldrar inte varit gifta med varandra. Sedan riksdagen hos regeringen hemställl om en utredning av denna fräga, fick farailjelagssakkunniga i uppdrag att pröva frågan. De sakkunniga har redovisat sina överväganden och förslag i promemorian Ds Ju 1976:4.

De sakkunniga anser att del bör införas en begränsning av arvsrätten i föreliggande fall. Enligt de sakkunniga kunde det övervägas alt ställa upp den förutsättningen för faderns arvsrätt alt faderskapet är fastställt vid tiden för dödsfallet. Mol en sådan lösning talar dock enligl de sakkunniga alt del förr kunde förekomma - och även nu kan hända, om än i sällsynta fall -all en eller fiera av de aktuella personerna hade vetskap om faderskapet men alt del inle fastställts formellt. Vidare talar mol den diskuterade lös­ningen alt barnets arvsrätt efter fadern inle har gjorts beroende av all fa­derskapet fastställts. En avvikande utformning av reglerna om faderns arvs­rätt skulle strida mot den ömsesidighet i arvsrätlsregleringen som annars eftersträvas.

Vill man ge en raöjlighet att föra bevisning om faderskapet men ändå införa en praktisk begränsning av arvsrätten, är del enligl de sakkunniga naturiigt att införa en preskriptionsregel som i så fall innebär en väsentligt kortare preskriptionslid än den allmänna arvsrätlspreskriplionen. De sak­kunniga finner valet slå mellan en preskriptionsregel avseende alla arvlätare för vilka faderskapet ej har fastställts, oavsett arvlålarens födelsedatura, och en preskriptionsregel bara för arvlätare ulan fastställt faderskap födda före den 1 januari 1970, eventuellt kombinerad med en regel för senare födda arvlätare all arvsrätt inte äger rum om faderskapet ej har fastställts. Med hänsyn till alt det rör sig om ett litet antal fall åriigen anser de sakkunniga atl den enklare lösningen bör väljas, nämligen en preskriptionsregel obe­roende av arvlålarens födelsedatum. Sammanfattningsvis föreslär de sak­kunniga en regel som innebär att, om vid dödsfallet faderskapet lill arvlålaren inte är fastställt, fadern och dennes släktingar ärver bara om annan döds­bodelägare, boutredningsman eller den som sitter i boel fär kännedom om 

2* Riksdagen 1976/77. 1 saml. Nr 32

Prop. 1976/77:32

18

arvingen inom tre månader från dödsfallet eller, om bouppteckningen för­rättas senare, senast vid bouppteckningen. Regeln föreslås få sin plats i 16 kap. ÄB som en ny paragraf, 2a§.

De sakkunnigas förslag har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av samt­liga remissinstanser. Kararaarkollegiet uttalar alt erfarenheterna från de se­naste tre åren talar för att den föreslagna lagändringen kommer att få avsevärt slörre betydelse än vad kollegiet år 1973 räknade raed. Del lorde sålunda enligl kollegiet komma all inträffa etl betydande antal fall då fadern eller fädernefränderna ej ger sig till känna inom den angivna tiden och på del sättet antingen arvingarna på mödernet eller arvsfonden skyddas mot arvs-anspråk.

Mot bakgrund främst av kammarkollegiets uttalande anser ocksä jag atl man bör införa en begränsning i faders och fädernefränders rätl till arv efler barn vars föräldrar inle har varil gifta med varandra. Är fadern okänd vid barnets död, fär det anses rimligt atl släktingarna pä mödernesidan eller allmänna arvsfonden lår möjlighet alt efter viss kortare lid tillträda arvet efler barnet utan all senare behöva utsättas för arvsanspråk från fadern eller dennes släktingar.

När det gäller den närmare ulformningen av en begränsningsregel delar jag familjelagssakkunnigas uppfattning alt den bör ta sikte på alla barn för vilka faderskapet inle har fastställts, oavsett barnets födelsedatum. Som huvudregel bör i så fall gälla atl fadern eller hans släktingar skall göra sin rätt till arv gällande inom viss kortare lid efter dödsfallet. Det kan emellertid inträffa atl fadern under barnets livstid har varil känd för någon av döds­bodelägarna eller annan som har med dödsboförvaltningen alt göra, trots att faderskapet inle har blivit formellt fastställt. I den situationen kan del vara skäligt alt låta fadern eller dennes släktingar ha längre tid pä sig att framställa arvsanspråk. Är fadern känd vid dödsfallet, bör alltså inle den kortare preskriptionstiden gälla ulan frågan om arvsrätt bör prövas enligl allmänna regler.

Vid bestämningen av hur lång den särskilda lidsfrislen bör vara kan de nuvarande övergångsreglerna i 1969 års lag lämpligen tjäna som förebild. Fadern eller fädernefränderna bör alltså framställa sina anspråk inom tre månader från dödsfallet eller, om bouppteckningen förrättas senare, senast vid bouppteckningen.

Sammanfattningsvis föreslår jag alltså en regel som innebär atl om vid någons död faderskapet till honom ej är faslställl och fadern ej heller på annal sätt är känd för annan dödsbodelägare, boutredningsman eller den som sitter i boel, så skall den som vill gmnda arvsrätt på faderskapet göra sin rätt gällande inom tre månader från dödsfallet eller, om bouppteckningen förrättas senare, senast vid bouppteckningen. Regeln bör las in som en särskild paragraf i 16 kap. ÄB, efter 3 §.

Prop. 1976/77:32

19

När del gäller frågan i vilka fall fadern skall anses ha varil känd vid barnels död, anser jag inle all man bör ställa upp för stränga krav. Enligl min mening bör det vara lillräckligi all exempelvis fadern under bamels livstid har påslält för någon av dödsbodelägarna eller motsvarande alt han är far till barnel. Har della skett, bör fadern eller hans släktingar vara befriade från skyldigheten atl framställa arvsanspråk inom den nyss förordade spe­ciella tidsfristen. En fömtsättning för att arv till sist skall gå till den sidan blir sedan alt faderskapet styrks eller ändå godtas av övriga arvingar.

Spörsmålet om hur en arvinge skall gå till väga när han vill göra sin arvsrätt gällande är reglerat i 16 kap. 6 § ÄB. Del sägs där alt om arvinge vill göra sin räll gällande ulan all tillträda kvariätenskapen eller sin lott däri, så skall han anmäla sill anspråk hos god man, ora sådan har förordnats atl bevaka hans räll, eller hos var dödsbodelägare sora har tillträtt kvar­låtenskapen eller ocksä, om skifte ej har skell, hos boutredningsman eller annan som sitter i boel. Anmälan kan också göras hos rätten. Dessa regler blir tillämpliga även i fall då den nu behandlade, särskilda tidsfristen för arvsanspråk gäller.

Enligl 16 kap. 8 § ÄB gäller atl arv som arvinge har gått föriustig genom underiålenhet all inom föreskriven lid tillträda arvet eller anmäla anspråk på det skall tillfalla dem som skulle varit berättigade därtill om arvingen avlidit före arvlålaren. Delta innebär all om arvsanspräk inle har gjorts gällande av fadern enligl den nya regel som nyss har förordats, arvsrätten gär vidare till arvlålarens övriga dödsbodelägare. Som arvlålarens dödsbo­delägare på fädernesidan kan därvid komma ifråga endast den eller de fä-dernefränder som gjort gällande arvsanspråk inom den föreslagna speciella lidsfrislen.

De nya reglerna bör enligl min mening träda i kraft den 1 juli 1977. 1 fräga om barn som har avlidit före denna tidpunkt bör dock äldre be­stämmelser fortfarande gälla.

6.2 Förordnande och entledigande av god man

Genom de ändringar i förmynderskapslagstiftningen sora beslöts är 1974 och som trädde i kraft den I januari 1976 har möjlighelerna atl förklara en person omyndig begränsats. 1 gengäld har möjligheterna att förordna god man för den som behöver bislånd i vården av sina angelägenheter ökats väsentligt. Enligt 18 kap. 3 § föräldrabalken (FB) kan god man vid behov förordnas, om någon på grund av sjukdom, hämmad förståndsut­veckling, försvagat hälsotillstånd eller liknande förhållande behöver bistånd med atl bevaka sin rält, förvalla sin egendom eller sörja för sin person.

Genom 1974 års lagstiftning infördes en ny beslämmelse om att rätten i ärende om förordnande av förmyndare skall bereda överförmyndaren till­fälle all lämna förslag på person som är lämplig för uppdraget. Någon raot-

Prop. 1976/77:32

20

svårighet till den beslämraelsen finns inle i fråga om förordnande av god raan. Föreningen Sveriges överförmyndare har emellertid i en skrivelse till justitiedepartemenlet föreslagit alt del införs en beslämmelse om skyldighel för domslol att bereda överförmyndaren tillfälle all lämna förslag på lämplig person även när det gäller atl utse god man.

Vid tillkomsten av bestämmelsen om överförmyndarens hörande i ären­den om förordnande av förmyndare anfördes bl. a. all det är angeläget att domstol ulan alltför slor omgång kan få lag på lämplig förmyndare och atl det är viktigt alt del finns tillgång till kvalificerade förmyndare inte minsl i fall dä den omyndige är i stort behov av personlig omvårdnad. Vidare framhölls del berättigade i alt ge överförmyndarna infiytande över personvalet med hänsyn lill alt del i övervägande antalet förmynderskap med särskilt förordnad förmyndare inte är förvaltningen av den omyndiges egendom utan den personliga omvårdnaden om myndlingen som kan sägas utgöra den väsentliga delen av förrayndarens uppdrag. 1 raoiiven påpekades också att överförrayndarna genora all engageras i valet av förmyndare flr en god överblick över vilka personer som innehar förmyndamppdrag.

För min del anser jag alt del i många fall kan vara av värde alt över­förmyndaren lämnar förslag på lämplig person också när del gäller alt utse god man. Behovet av atl fä förslag från överförmyndaren har ökat genom de vidgade möjligheler alt förordna god man som gäller sedan den I januari 1976. Att det finns behov av en sådan möjlighet belyses också av atl dom­stolama enligt föreningens uppgift ofta inhämtar förslag till god man trots att det inte finns nägon uttrycklig föreskrift härom.

Givetvis är det särskilt angeläget att fä ett förslag från överförmyndaren i sädana fall då godmanskapet kan beräknas bli av längre varaktighet och speciellt om den gode mannens uppdrag kan väntas få sin tyngdpunkt i den personliga omvårdnaden om myndlingen. Hit hör framför alll sådana fall då god man enligl 18 kap. 3 § FB skall förordnas för nägon sora behöver bislånd på gmnd av sjukdom, hämmad förståndsutveckling, försvagat häl­sotillstånd e. d. Jag delar uppfattningen att det för sådana fall är värdefullt om domstolarna bereder överförmyndaren lilirälle atl lämna förslag pä lämp­lig person. Detta bör också komma till uttryck i lagtexten.

Däremot är behovet av etl förslag från överfönmyndaren betydligt mindre när det gäller alt förordna god man för en begränsad uppgift eller för kortare lid. Som domstolsverket har framhållit finns del sålunda knappast skäl atl begära förslag från överförmyndaren när det gäller alt förordna god man för att vårda omyndigs rält i dödsbo. Delsamma gäller beträffande andra fall då god man förördnas med stöd av 18 kap. 2 § FB. Än mindre finns del anledning att infordra yttrande från överförmyndaren i ärende om för­ordnande av god man för bortovarande arvinge e. d. enligl 18 kap. 4 §. Vad beträffar godmanskap enligt 18 kap. I § fär behovet av en möjlighet all fä förslag från överförmyndaren anses vara måltligl i sädana fall då god man skall förordnas i stället för en förmyndare som tillfälligt är ur stånd

Prop. 1976/77:32

21

all ulöva förmynderskapel. Detsamma är fallet när god man enligt 18 kap. 1 § skall förordnas sedan förmyndaren har blivil skild från utövningen av förmynderskapel på gmnd av försummelse e. d. I sådana situationer är del dessutom diskutabelt om en ovillkoriig skyldighel alt begära yttrande från överförrayndaren är lämplig med hänsyn lill det angelägna i alt god man förordnas utan dröjsmål.

Mot bakgmnd av del anförda föreslår jag all det i 18 kap. FB införs en bestämmelse om att rätten i ärende om förordnande av god man skall bereda överförmyndaren tillfälle att lämna förslag pä person som är lämplig för uppdraget men all bestämmelsen begränsas lill godmanskap enligt 18 kap 3§.

Jag vill tillägga atl den angivna begränsningen inte hindrar atl yttrande från överförrayndaren vid behov inhämtas även i andra fall, t. ex. då god man skall förordnas på gmnd av alt förmyndaren är ur stånd att utöva förmynderskapel. Enligl 1 § överförmyndarkungörelsen (1974:1047) skall överförmyndaren tillhandagå rätten med upplysningar och pä begäran av rätlen avge yttrande i frågor rörande förmynderskap och godmanskap som slår under hans tillsyn.

Genom 1974 års lagstiftning infördes i 20 kap. 28 § andra stycket FB en bestämmelse ora alt rätten i ärende om förordnande eller entledigande av förrayndare eller om annan rättens åtgärd raed avseende på förmyn­derskap, när del rör omyndig som har fyllt 16 år, skall bereda denne lilirälle att yttra sig, ora del kan ske. Enligl 20 kap. 32 § äger bestäramelsen mot­svarande tillämpning belräffande godmanskap. Genom lagen (1976:612) om ändring i föräldrabalken har ifrågavarande bestämmelser redigerats om. Be­stämmelsen ora orayndigs yttranderätt i ärenden rörande förordnande eller entledigande av förrayndare har förts över till II kap. 17 § andra stycket. En hänvisning lill den bestämmelsen såviti angår förordnande eller ent­ledigande av god man har tagits in i 18 kap. 13 §. Molsvarande föreskrifler om yttranderätt i andra domstolsärenden som rör förmynderskap eller god­manskap finns i 20 kap. 3 § andra stycket resp. 20 kap. 5 §.

Föreningen Sveriges överförmyndare har ifrågasatt om del är nödvändigt atl bereda omyndig tillfälle all yttra sig när fråga uppkommer om all entlediga god man som har förordnats att la lill vara omyndigs rätl i dödsbo enligl 18 kap. 2 § första stycket FB. Domstolsverket har förklarat att ärenden om entledigande av sädan god raan bör kunna undantas från bestäramelsen om omyndigs rätl alt yttra sig under fömtsättning all hörande av över­förmyndaren görs obligatoriskt.

Som föreningen framhåller avslutas förvaltningen av ett dödsbo vari omyndig har del som regel med en handling som kräver överförmyndarens godkännande. Det torde, som föreningen också påpekar, knappast förekom­ma att en god man som har förordnals atl vårda omyndigs räll i dödsbo entledigas ulan atl överförmyndaren har intygat atl uppdraget är slutfört.

Mol bakgmnd härav kan del synas obehövligt alt bereda den omyndige

Prop. 1976/77:32

22

lillfälle att yllra sig innan den gode mannen entledigas. Behovet av tillsyn tillgodoses genora överförmyndarens medverkan. Ett yttrande frän den omyndige kan i praktiken sä gott som aldrig få någon inverkan på ärendets gång.

De angivna synpunkterna kan anföras sora skäl för all del även i vissa andra fall skulle vara onödigt att bereda en orayndig eller den för vilken god man har förordnals tillfälle all yttra sig. Del gäller t. ex. ärenden om entledigande av god man som har förordnats all företräda en omyndig vid rättshandling gentemot fönriyndaren liksom vissa förmynderskapsärenden sora rör annat än förordnande eller entledigande av förmyndare eller god man. Med hänsyn härtill är del knappast befogal alt skilja ul ärenden om entledigande av god man som har förordnats atl vårda omyndigs rätt i dödsbo genom all slopa yttranderätten enbart i sådana ärenden. Å andra sidan stöter det på svårigheter atl dra en skarp gräns mellan de fall där del regelmässigt är påkallat alt bereda den orayndige resp. den för vilken god man har förordnats tillfälle att yttra sig och de fall där etl sådanl yttrande frän de angivna synpunktema kan te sig mindre befogal.

Det bör vidare beaktas all föreskrifterna ora all den omyndige eller den för vilken god man har förordnats skall beredas tillfälle alt yttra sig även har en annan funktion, som inle är oviktig, nämligen all ge den som saken rör inforraation ora de åtgärder som vidtas. Detia kan vara av särskild be­tydelse när god man har förordnals för en underårig som närmar sig myn­dighetsåldern.

Det bör tilläggas all man vid bedömningen av om del finns anledning atl behålla en bestämmelse om yttranderält kan bortse från sådana fall då en orayndig uppenbariigen inle förslår vad saken gäller e. d. Atl yttrande från den orayndige då inte behöver inhäratas följer av alt den omyndige skall beredas tillfälle all yttra sig endasl om del kan ske.

På gmnd av det anförda anser jag för min del att del inle finns tillräckliga skäl all till någon del upphäva bestämmelserna om all omyndig eller den för vilken god man har förordnats skall beredas tillfälle att yttra sig i ärenden om förmynderskap eller godmanskap.

1 della sararaanhang bör göras en smärre justering av 18 kap. 1 § FB. I saraband med de redaktionella ändringar av balken som har gjorts genom lagen (1976:612) om ändring i föräldrabalken har bestämmelserna om all förmyndare interimistiskt kan skiljas från utövningen av förmynderskapel pä gmnd av försummelse e. d. fiyttats frän 20 kap. 27 § lill 11 kap. 16 §. Den hänvisning till 20 kap. 27 § som finns i 18 kap. 1 § bör nu ändras, sä att hänvisningen avser del nya lagmmrael.

De förordade ändringarna i FB bör träda i kraft snarast möjligt, dvs. lämpligen två veckor efler den dag som författningsändringarna kommit ut från trycket.

Prop. 1976/77:32

23

6.3 Internationella rättsförhållanden rörande förmynderskap m. m.

6.3.1 Tillsyn över förmynderskap m.m.

1 lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rätlsförhällanden rörande äktenskap och förmynderskap föreskrivs att svensk lag om förmynderskap för underåriga och orayndigförklarade och om omyndighetsförklaring skall äga tillämpning också på svenska medborgare som inte har hemvist i Sverige. Domstol kan dock under närraare angivna omständigheter besluta att för­mynderskapel inle skall vara anordnat enligl svensk lag (4 kap. I § första stycket resp. 5 kap. I § första slyckel).

Förmynderskap för underårig, vars föräldrar bor i Sverige, och för orayn-digförklarad med hemvist i riket skrivs i allmänhet in vid rätten på den Ort där den underåriges föräldrar resp. den omyndigförklarade har sill hera­vist. Inskrivning av förmynderskap för underårig som redan när inskriv­ningen äger mm bor med sina föräldrar i utlandet torde i allraänhet ske vid Stockholms tingsrätt. Vid denna tingsrätt skrivs ocksä in de förmyn­derskap för omyndigförklarade som vid tiden för ansökningen om orayn-digheisförklaring hade heravist ulomlands (12 kap. 1 § andra stycket och 2 § FB).

Av 12 kap. 3 § FB följer att domslol får fiylta över tillsynen över för­mynderskap till annan domstol, om det är lämpligl med hänsyn lill den enskildes eller hans föräldrars boningsort eller av annan orsak. Någon över­fiyttning lorde emellertid inle bli aktuell, om den enskilde lämnar Sverige och bosätter sig i utlandel. 1 sä fall koramer tillsynen över förmynderskapel alt ligga kvar hos den domslol där förmynderskapel var inskrivet närmast före utflyttningen.

Enligt min mening är det angelägel alt få lill stånd en samlad dom-slolstillsyn över de förmynderskap som rör svenska medborgare bosalla i Ullandet och som är anordnade enligt svensk lag. Jag föreslår därför att sådana förmynderskap alllid skall vara inskrivna vid Slockholms tingsrätt. En bestämmelse härom bör föras in i 4 kap. I § resp 5 kap. 1 § i 1904 års lag.

Vid sidan av domstol utövar också överförmyndare tillsyn över förmyn­derskap. Om del behövs skall rätten, när etl förmynderskap skrivs in, ange pä vilken överförmyndare det ankommer alt ulöva tillsyn (12 kap. 4 § första stycket FB).

Enligt 4 kap. I § andra stycket och 5 kap. 1 § andra stycket 1904 års lag fär regeringen beträffande förmynderskap för underåriga eller omyn­digförklarade svenska medborgare som har heravist i främmande stal för­ordna svensk diplomatisk eller konsulär ärabelsraan all vara överförrayn-dare.

Om överförmyndare har förordnals för all ulöva tillsyn över förmyn­derskap för svensk medborgare med hemvist i ullandet och vederbörande senare fiyttar lill Sverige, bör den förordnade överförmyndaren i allmänhet entledigas. Det bör ankomma på regeringen au, liksom i andra fall dä del

Prop. 1976/77:32

24

kan finnas skäl att låta en förordnad överförmyndares uppdrag upphöra, pröva frågan om dennes entledigande. Jag föreslår all detla koraraer lill uttryck i 4 kap. 1 § och 5 kap. I § 1904 års lag.

1 och med att svensk raedborgare som är omyndig fiyttar lill Sverige och den särskilt förordnade överförmyndaren entledigas, skall förmynder­skapel stå under tillsyn av överförmyndare här i landet. Det ankomraer på Stockholras tingsrätt eller, om förmynderskapel flyttas lill annan domstol, den domstolen all vid behov ange vilken överförmyndare som har att utöva tillsynen.

6.3.2 Ersättning UU överförmyndare och förmyndare

Med den nya förmynderskapslagstiftningen som trädde i kraft den 1 januari 1976 övertog kommunerna del ekonomiska ansvarel för överförmyndar­organisalionen. Till stor del bekostas nu även arvoden och andra ersättningar till förmyndare av kommunala medel.

När del gäller överförmyndare som har förordnats enligl 1904 års lag finns f n. inte några särskilda beslämmelser om ersättning. Med hänsyn lill atl del bara är diplomatisk eller konsulär tjänsteman som kan förordnas lill överförmyndare kan del också ifrågasättas om nägon särskild ersättning bör utgå. Det skulle sålunda kunna göras gällande atl uppdraget ligger inom ramen för tjänstemannens normala arbetsuppgifter. Häremot talar emellertid atl dessa överförmyndare tidigare var berättigade till arvode av den omyn­diges medel. Vidare bör beaktas de speciella arbetsuppgifter som uppdraget innefattar Med den nya förmynderskapslagstiftningen har överförmyndare falt ökad skyldighet atl lämna råd och hjälp i frågor som rör också den enskildes personliga förhållanden. För atl denna uppgift skall kunna fullgöras samtidigt som erforderiig tillsyn utövas över förvaltningen av den enskildes egendom är det önskvärt alt överförmyndaren har inle bara viss ekonomisk erfarenhet utan också god kännedom om den sociala vårdlagsliftningen och om familjerätten. De uppgifter som sålunda åvilar överförmyndare kan inte anses falla inom ramen för en diplomatisk eller konsulär tjänstemans nor­mala arbetsuppgifter. Med hänsyn lill del sagda föreslår jag atl särskild ersättning alllid skall ulgå till överförmyndare som har förordnats enligt 1904 års lag och atl staten svarar för ersättningen.

Enligt 19 kap. 15 § FB beslämmer kommunen i fråga om ersättning till överförmyndare. Enligl min mening bör regeringen meddela bestäraraelser i fråga om ersättningen till överförmyndare som är förordnade enligl 1904 års lag.

Även när det gäller förmyndare för svensk medborgare i ullandet saknas f. n. särskilda bestämmelser orn ersättning. Enligt min mening är det påkallat att nu införa sådana regler.

Enligt FB (15 kap. 19 §) gäller alt förmyndare har rätt till arvode för förvaltningen av den omyndiges egendom och för vården av myndlingens

Prop. 1976/77:32

25

person. Arvodel bestäms av överförmyndaren med ledning av de gmnder som fastställs av kommunen. Förmyndaren har också räll lill ersättning för skäligen påkallade utgifter. Arvode och ersättning för utgifter utgår, efter överförmyndarens bestämmande, av den omyndiges medel i den mån dennes beräknade inkomsi del år förrayndamppdragei avser överstiger tvä gånger det basbelopp som gällt för årels sista månad eller, om inte särskilda omständigheter föranleder annal, den omyndige har tillgångar till elt värde överstigande fyra sädana basbelopp. 1 övrigt skall kostnaderna betalas av kommunen. Förälder som är förmyndare på grund av lag erhåller inle något arvode, såvida inte överförmyndaren med hänsyn lill särskilda omständig­heter lämnar lillslånd lill del. Sädan förmyndare har rält lill ersättning för utgifter endasl om utgifterna hänför sig till förvaltningen av den omyndiges egendom. Arvode och ersättning i nu nämnda fall utgår alltid av den omyn­diges medel.

Enligt min mening bör i fråga om förmyndare för svensk medborgare i ullandel slalen svara för ersättningen i samma utsträckning som kom­munerna ansvarar för förmyndares ersättning enligl FB. Delta innebär i fråga om sådana förmynderskap som del nu gäller all staten bör ersätta dels förmyndare för underårig när annan än förälder är förmyndare för barnel, dels förmyndare för omyndigförklarad, alll i den mån ersättningen inte enligl 15 kap. 19 § FB skall utgå av den omyndiges medel. Det bör ankomma på regeringen atl bestämma grunderna för den ersättning som skall utgå till förmyndare i hithörande fall.

Jag förordar att man i 4 kap. 1 iJ och 5 kap. 1 sJ 1904 års lag tar in regler om ersättning till överförmyndare och förmyndare i enlighet med vad jag nu har föreslagil. Ersättning bör kunna utgå för arbete som har ulförts fr. o. m. den 1 januari 1976. Medel för statsverkets kostnader torde fa be­stridas från det under andra huvudtiteln uppförda förslagsanslaget E 4. Er­sättning åt vittnen ra. m.

6.3.3 Övrigt

Utöver de ändringar som nu har förordats i 1904 års lag föreslärjag vissa ändringar av redaktionell art. Ändringarna är till viss del föranledda av lagen (1976:612) om ändring i föräldrabalken.

Samtliga ändringar i 1904 års lag bör träda i kraft utan dröjsmål.

6.4 Erkännande och verkställighet av schweizisk dom angående under­hållsskyldighet

Mellan Sverige och Schweiz gäller sedan år 1936 en konvention om er­kännande och verkställighet av domar på civilrättens område (SÖ 1936:10). Konventionen, som omfattar även avgöranden angående familjerättsligt un-

Prop. 1976/77:32

26

derhåll, har införiivats med svensk rätt genom lagen (1936:79) om erkän­nande och verkställighet av dom som meddelats i Schweiz.

När Sverige och Schweiz lilllrädde 1958 års Haagkonvenlion om erkän­nande och verkställighet av avgöranden ora underhåll lill barn uppköra fråga humvida den bilaterala konventionen eller Haagkonvenlionen skulle tillämpas i förhållandet mellan de två länderna såvitt gäller underhällsav­göranden som omfattas av båda konventionerna. Länderna enades om att Haagkonvenlionen skulle tillämpas i sådana fall. Della kommer till ullryck genom en särskild paragraf (13 §) i  1936 års lag.

Nyligen har molsvarande fråga i förhållandet mellan Sverige och Schweiz aktualiserats genom tillkomsten av 1973 års Haagkonvention om erkännande och verkställighet av avgöranden angående underhållsskyldighet. Statsmak­terna har på våren 1976 beslutat ratificera denna konvention (prop. 1975/76:98, LU 1975/76:12, rskr 1975/76:162), vilken innefattar en vidare kategori av underhällsavgöranden än den äldre Haagkonvenlionen och är avsedd alt ersätta denna i relationen mellan stater som tillträder den. Vid förhandlingar med Schweiz, som har ratificerat den nya konventionen, har från schweizisk sida framhållits alt underhållsberätligad bör ha frihet all åberopa antingen den bilaterala konventionen eller den nya konventionen när fråga om giltigheten av ell underhållsavgörande meddelal i Sverige eller Schweiz komraer upp i del raolsalta landel. Eflersora en sådan ordning slår i överensstämmelse med konventionernas innehåll och inle torde leda till någon praktisk olägenhet har från svensk sida saknats anledning atl motsätta sig den schweiziska ståndpunkten. Della ställningstagande för med sig all 13 § 1936 års lag bör upphävas. Härigenom markeras all part som önskar begära verkställighet i något av de tvä länderna av underhållsav­görande kan välja mellan all åberopa den bilaterala överenskomraelsen eller Haagkonvenlionen. Däremot föreligger ingen rält atl kombinera reglerna i konventionerna (jfr prop. 1975/76:98 s. 27).

Lagändringen bör träda i kraft samtidigt med lagen (1976:108) om er­kännande och verkställighet av utländskt avgörande angående underhålls­skyldighet, dvs. den dag regeringen beslämmer.

7 Hemställan

1 enlighet med det anförda har inom justitiedepartemenlet upprättats för­slag lill

1.

lag om ändring i ärvdabalken,

2.

lag om ändring i föräldrabalken,

3.

lag om ändring i lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rätts­förhållanden rörande äktenskap och förmynderskap,

4.

lag om ändring i lagen (1936:79) om erkännande och verkställighet av dom som raeddelals i Schweiz.

Jag hemställer alt regeringen föreslår riksdagen alt aniaga förslagen.

Prop.1976/77:32

8 Beslut

"

Regeringen ansluter sie tiii r-   .

» genom proposition fo'e JZ

'"' --ganden och beslutar

-' far lag, fram.

"''" " -' le förslag som irZ

Prop.1976/77:32

Bilaga

JUSTITIE­DEPARTEMENTET

PM angående frågan om preskription av rätt till arv efter utomäktenskapligt bam

Februari 1976

Ds Ju 1976:4

Prop. 1976/77:32

FAMiLJXLiasaAEnnniiiaA

1976-02-24

Till statsr

å

det ooh chefen f

ö

r Justitiedepartementet

PamlljelagBsakkunnlga f

å

r h

ä

rmed 

ö

verl

ä

mna promemoria ang

å

ende fr

å

gan om preakrlption av r

ä

tt till arv efter utom

ä

ktenskapligt bam samt f

ö

rslag till lag om 

ä

ndring i 

ä

rvdabalken.

?

ö

r familje lags sakkunniga 

A 

-r

rm

Björn[REDACTED_EFTERNAMN] Ordförande

/Lena flkmnn

Prop.1976/77:32

JUSTITIEDEPARTEMENTET Ds Ju  1976:4

PM

ang. fr

å

gan om preskription av r

ä

tt till arv

efter utom

ä

ktenskapligt barn_______________ 

Riksidagen har i skrivelse den 21 november 1973 med

anlfidning av en motion ang

å

ende arvsr

ä

tten f

ö

r barn

utom 

ä

ktenskap m.m. och under 

å

beropande av bet

ä

nkan-

2 de 

£

iv lagutskottet hemst

ä

llt att 

ö

verg

å

ngsbest

ä

m-

melEierna till lagen (1969:621) om 

ä

ndring i 

ä

rvda­balken (

Ä

B) blir f

ö

rem

å

l f

ö

r 

ö

versyn i enlighet med vad utskottet anf

ö

rt.

En av de fr

å

gor utskottet tagit upp i sitt bet

ä

nkande, n

ä

mligen fr

å

gan om preskription av r

ä

tt till arv ef­ter utom

ä

ktenskapligt barn, har av Kungl. Majit 

ö

ver­l

ä

mnats till familjelagssakkunniga f

ö

r att beaktas vid fullg

ö

randet av de sakkunnigas uppdrag. Pamilje-lagEisakkunniga har funnit det l

ä

mpligt att utreda den 

ö

verl

ä

mnade fr

å

gan f

ö

r sig oberoende av de sak­kunnigas uppdrag i 

ö

vrigt. I f

ö

revarande promemoria redovisar de sakkunniga sina 

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag till l

ö

sning av fr

å

gan.

1

Esk nr 307

2

LU 1973:?='

Prop. 1976/77:32

2

Förslag  till

Lag  om ändring i  ärvdabalken  (1958:637)

Härigenom föreskrives  i  fråga om ärvdabalken (1958:637) dels  att  16 kap,   4  §   skall ha nedan angivna lydelse, dels  att i   16 kap,   skall införas  en ny paragraf,   2  a §,   av nedan angivna lydelse.

Nuvarande Lydelse

Föreslagen lydelse

2 a §

Ä

r vid arvl

å

tarens d

ö

d fader­skapet till denne ej fast­st

ä

llt

ä

rver fadern och dennes sl

ä

ktingar endast under f

ö

rut­s

ä

ttning att annan d

ö

dsbodel­

ä

gare, boutredningsman eller den som sitter i boet inom tre m

å

nader fr

å

n d

ö

dsfallet eller, om bouppteckningen f

ö

rr

ä

ttas senare, senast vid bouppteck­ningen f

å

tt k

ä

nnedom om ar­vingen.

4 

§ 

Arvinge eller testamentstaga-re, som ej har att g

ö

ra sin r

ä

tt g

ä

llande efter vad i 1 , 2 eller 5 

§

 s

ä

gs, skall g

ö

ra det inom tio 

å

r fr

å

n d

ö

ds­fallet eller, om hans r

ä

tt intr

ä

der f

ö

rst vid senare tidpunkt fr

å

n denna.

Arvinge eller testamentstagare, som ej har att g

ö

ra sin r

ä

tt g

ä

llande efter vad i 1, 2, 2 a eller 3 

§

 s

ä

gs, skall g

ö

ra det inom tio 

å

r fr

å

n d

ö

dsfal­let eller, om hans r

ä

tt intr

ä­

der f

ö

rst vid senare tidpunkt, fr

å

n denna.

1.

Denna lag träder i kraft den

2.        Har arvlåtaren avlidit före nya lagens ikraftträdande, gäller fortfarande  äldre  lag.

Prop. 1976/77:32

S

ä

llande r

ä

tt

Genom lagen (1969:621) om 

ä

ndring i 

ä

rvdabalken upp­h

ä

vdes de sista s

ä

rbest

ä

mmelserna i svensk lag om utom

ä

ktenskapligt barns arvsr

ä

tt. Pr.o.m. den 1 ja­nuari 1970 

ä

r barn utom 

ä

ktenskapet i princip j

ä

m­st

ä

llt i arvsh

ä

nseende med barn i 

ä

ktensket. Arvs­r

ä

tten

ä

r 

ö

msesidig. Detta inneb

ä

r att barn utom 

ä

k­tenskap utan egna br

ö

starvingar 

ä

rvs inte bara av sin mor och sl

ä

ktingar p

å

 m

ö

dernet utan ocks

å

 av sin far och dennes sl

ä

ktingar. 

Ä

r barn utom 

ä

ktenskap f

ö

tt f

ö

re den 1 januari 1970 (och skulle inte arvs­r

ä

tt mellan bamet och fadern ha f

ö

relegat enligt 

ä

ldre lag) g

ä

ller emellertid en s

ä

rskild regel om preskription av r

ä

tten till arv. Enligt punkt 3 i 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelsema till lagen 

ä

rver bamet och dess br

ö

starvingar i a:agivna fall fadern och dennes sl

ä

ktingar bara under f

ö

ruts

ä

ttning att "annan d

ö

ds­bodel

ä

gare, boutrednin(gsman eller den som sitter i boet inom tre m

å

nader fr

å

n d

ö

dsfallet eller, om bo­uppteckningen f

ö

rr

ä

ttats senare, senast vid boupp­teckningen f

å

tt k

ä

nnedom om arvingen eller anteckning om bamet f

ö

re arvfallet gjorts i personakt f

ö

r arv­l

å

taren eller arman friin vilken arvingen h

ä

rleder sin arvsr

ä

tt".

Punkt 3 har f

å

tt denna lydelse genom en lag (1974:238), som tr

ä

tt i kraft den 13 juai 1974 och dessutom inne­h

å

ller att 

ä

ldre best

ä

jmnelser fortfarande g

ä

ller om arvl

å

taren avlidit f

ö

re ikrafttr

ä

dandet. Dessa 

ä

ldre best

ä

mmelser, som g

ä

llde fr

å

n den 1 januari 1970, inneh

ö

ll bl.a. att barnet hade att g

ö

ra sin r

ä

tt g

ä

llande senast vid bouppteckningen.

N

å

gon motsvarande regel om preskription finns inte betr

ä

ffande s.k. bak

å

ror, dvs. den arvsr

ä

tt som till­kommer utom

ä

ktenskapligt barns fader eller dennes

Prop. 1976/77:32

sl

ä

ktingar. D

ö

r barnet f

ö

rst intr

ä

der r

ä

tt till arv f

ö

r fadern formellt sett 

ä

ven om han skulle vara ok

ä

nd. Arvsr

ä

tten

ä

r m.a.o. inte beroende av att faderskapet 

ä

r fastst

ä

llt. I detta fall blir de all­m

ä

nna preskriptionsreglerna i 15 kap. 

Ä

B till

ä

mpliga, enligt vilka regler preskription Intr

ä

der fem 

å

r ef­ter arvskung

ö

relse eller tio 

å

r efter arvfallet.

Att den s

ä

rskilda preskriptionsregeln betr

ä

ffande utom

ä

ktenskapligt barns arvsr

ä

tt efter fader och f

ä

dernefr

ä

nder utformats som en 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelse beror p

å

den tidigare bristf

ä

lliga registreringen av utom

ä

ktenskapliga barn, vilken gjort det sv

å

rt och - i fr

å

ga om f

ö

rh

å

llanden f

ö

r tiden f

ö

re 1918 -om

ö

jligt f

ö

r d

ö

dsbodel

ä

gare att utreda om en avliden nan har barn utom 

ä

ktenskapet.

F

ö

rh

å

llandena n

ä

r det 

ä

r fr

å

ga ora bakarv 

ä

r ju an­norlunda p

å

 det s

ä

ttet, att medan man inte alltid vet om en man har barn utom 

ä

ktenskap, s

å

vet man att barnet alltid har en far, och uppgift om fader­skapet, om det 

ä

r fastst

ä

llt, finns sedan garmiialt i folkbokf

ö

ringen vid barnets namn 

[men  

al]ts

ä

 inte alltid vid faderns namn).

Motionen

I motione.i framh

ö

lls det s

å

som angel

ä

get att g

ö

ra arvsr

ä

ttspreskriptionen till

ä

mplig 

ä

ven n

ä

r ett barn som f

ö

tts utom 

ä

ktenskapet avlider och fr

å

ga uppkom­mer om arvsr

ä

tt efter barnet f

ö

r dess far eller den­nes sl

ä

ktingar. Det framh

ö

lls vidare att man genom att uppst

ä

lla en s

å

dan preskriptionsregel skulle und-vjka att fr

å

gan om r

ä

tten till arv efter barnet h

å

lls sv

ä

vande i v

ä

ntan p

å

 att den allm

ä

nna arvsr

ä

tts-preskriptionen skall intr

ä

da i de fall fadern 

ä

r ok

ä

nd.

TSe[REDACTED_EFTERNAMN], Faderskap ocJi arvsr

ä

tt, 2 uppl, 1975

Prop.1976/77:32

Remissyttranden över motionen

Svea hovrätt och kamma-rkolleglet avgav till  lag­utskottet utlåtanden över motionen i denna del.

Hovrätten anförde att enahanda förutsättningar (näm­ligen som beträffande arv efter utomäktenskapligt barns fader) visserligen av principiella skäl synes böra gälla för faderns ooh hane  släktingars utövande av arvsrätt efter barnet. Bakarvsfallen är emellertid relativt få,   ooh skillnaden i  regel  är därför i  fler­talet fall utan praktisk betydelse.   Från lagtekniak synpunkt  torde det ej  medföra  svårigheter att  samma förutsättningar gäller för båda fallen;  den praktiska vinningen skulle endast bli den att frågan om utfär­dande av arvskungörelse  enligt  16 kap.   2 § ÄB  ej  be­hövde övervägas.  Det är därför enligt hovrättens me­ning tveksamt om det föreligger tillräckliga skäl för ändring av övergån;sbestämmelserna i detta av­seende.  Likställighetskravet anser hovrätten dock motivera att frågan övervägs.   Hovrätten tillstyrker därför att de i motionen aktualiserade frågorna ut­reds.

Kammarkollegiet fogade  till  sitt utlåtande  ett remiss­yttrande från kammaradvokatf i skalsämbetet  till chefen för finansdepartementet angående  besvär över ett äm­betets beslut.   I remissyttrandet hemställde ämbetet om ändring av övergångsbestämmelserna i  enlighet med förslaget  i motionen.  Kammarkollegiet anförde  vidare:

Den_ay motionärema föJMslagna ändringen kommer enligt kollegiets erfarenhet att få mycket  stor praktisk be­tydelse särskilt vad beträffar arvlåtare,   som är el­ler vars fader eller moder var "barn av okänd fader". När det gäller arvlåtare  som var barn av "okänd far" och efterlämnat arvsberättigade anförvanter på möder­net,  torde enligt kollegiet de fall vara sällsynta

Prop.1976/77:32

d

ä

r man vid bouppteckningsf

ö

rr

ä

ttningen uppm

ä

rksammar, att det med h

ä

nsyn till de nya arvsreglerna betr

ä

f­fande u.

ä

. barn b

ö

r f

ö

rordnas god man f

ö

r ok

ä

nda arvingar p

å

 f

ä

dernet och utf

ä

rdas arvskung

ö

relse be­tr

ä

ffande dessa. 

Ä

ven om det allts

å

 endast torde va­ra i ett mindre antal fall, som man, sedan arvfallet kommit att behandlas av kollegiet s

å

som ett arva-fonds

ä

rende, uppm

ä

rksammar, att man har att r

ä

kna med ok

ä

nda arvingar p

å

 f

ä

dernet, r

ö

r det sig dock om n

å

gra tiotal faii per 

å

r. Kollegiet - som erinrar om, att man ej endast har att r

ä

kna med en arvl

å

tarea ok

ä

nde fader utan 

ä

ven med "ok

ä

nd" farfader eller morfader och deras barn, samt h

ä

nvisar till 

ä

mbetets remissyttrande till finansdepartementet och d

ä

r an­f

ö

rda exempel - framh

å

ller att stora praktiska f

ö

r­delar st

å

r att vinna med den f

ö

reslagna reformen. Som det nu 

ä

r m

å

ste kollegiet v

ä

nta tills den allm

ä

n­na arvsr

ä

ttspreskriptionen intr

ä

tt innan kollegiet kan ta st

ä

llning till fr

å

gan on arvsfondens avst

å

ende av arv. Kollegiet tillstyrker d

ä

rf

ö

r ett bifall till en lag

ä

ndring i enlighet med r.otionens grundtankar. - Kollegiet p

å

pekar avslutningsvis att det 

ä

ven f

ö

re­kommer barn av "ok

ä

nd moder". F

ö

re 1918 hade modern n

ä

mligen r

ä

tt att f

ö

rbli ok

ä

nd. Antalet fall, d

ä

r s

å

dana "barn av ok

ä

nd moder" avlider utan br

ö

st­arvingar,

ä

r emellertid s

å

 ringa att kollegiet inte finner n

å

gon s

ä

rskild lagstiftning r

ö

rande dessa p

å

kallad.

Lagutskottets utl

å

tande

Lagutskottet yttrade sammanfattningsvis:

I 1969 

å

rs proposition l

ä

mnades ingen motivering till att den speciella preskriptionsregeln inte kom att g

ä

lla bakarv. F

ö

rh

å

llandena vid bakarv skiljer sig emellertid fr

å

n f

ö

rh

å

llandena vid utom

ä

ktenskap­ligt barns arv. Padems d

ö

dsbodel

ä

gare kan mycket v

ä

l vara okunniga om att den d

ö

de efterl

ä

mnar barn utom 

ä

ktenskapet, och de kan, s

å

som utskottet anf

ö

rt ovan, ha betydeinde sv

å

righeter att utreda huruvida s

å

 har varit fallet. F

ö

r barnets d

ö

dsbodel

ä

gare st

ä

ller det sig d

ä

remot einnorlunda, eftersom barnet m

å

ste ha haft en fader. Uppgift om fadern finns sedan gammalt i folkbokf

ö

ringen, f

ö

rutsatt att faderskapet fast­st

ä

llts. Behovet av speciella regler f

ö

r bakarva-situationema synes d

ä

rf

ö

r ringa.

Den praktiska vinningen med inf

ö

randet av den spe­ciella preskriptionsregeln i f

ö

revarande fall skulle

Prop. 1976/77:32

e.ndast bli  att utfärd.-mdet av arvkungörelse inte behövde  övervägas.   I  regel  torde några sådana över­väganden inte heller nu ske.  Risken för att,  när fa­derskapet  inte fastställts,  en dittills okänd fader skulle framträda  och göra anspråk på arv måste näm­ligen bedömas  som  liten,   Sora framgår av kammarkolle­giets  remissvar  (3.   7)   har emell'.2rtid kollegiet i en del  fall,  när arvfallet kommit att behandlas av kollegiet  som ett  arvsfondsärende,  ansett  sig  böra räkna med förekomsten av okänd fader och arvsberät­tigade  avkomlingar  till denne.  Detta har föranlett att kollegiet funnit  sig inte kurma ta ställning till   arvsfondens   even-:ue].la avstående av arv förrän den allmänna aispreskriptionen inträtt.   Med hänsyn till  den praxis  som kjimmarkollegiet sålunda tillämpar och mot vilken någon  invändning inte kan riktaa i formellt hänseende,   tor vid den av utskottet ovsm tillstyrkta översynen  övervägas  om den  speciella arvspreskriptionen kan utsträckas  att  gälla även vj.n bakarvsfallen.

Några praktiska frågor

Det  är fullt  tänkbart  att faderskapet  trots att det är oomtvistat,   inte  antecknats  i  folkbokföringen, därför att  det  inte  fastställtn  i   behörig ordning. Särskilt är detta möjligt beträffande äldre faderskap. Men liknar:de  situationer kan förekomma nu ävori om det  troligen är  ovanligt.   Let händer nämligen ibland att modern av olika  skäl inte vill medverka i   en fa­derskapsutredning,   och bar.iavårdsnämnden hiar då i praktiken mycket   små  möjligheter att  fä  faderskapet fastställt.   I  de  flesta fall får i  den  situationer inte  heller fadern vetskap om faderskapet,   men det förekommer troligen  att både moder,   fader och barn har vetskap  om  förhållandena.

Av kammarkollegiets  yi;trande framgår att problemet är aktuellt \  några tiotal arvsfondsärenden per år. Därutöver fär man räkna med en del fall där det för­utom  en okänd far finns arvingar på modems  sida, I det  senare fallet  blir det inte något arvsfonds-

Prop. 1976/77:32

ä

rende och kommer allts

å

 Inte till kammarkollegiets k

ä

nnedom. Man f

å

r s

ä

kert r

ä

kna med, s

å

 som kollegiet framh

å

ller, att de fall med arvingar p

å

 m

ö

dernet 

ä

r s

ä

llsynta, d

ä

r man vid bouppteckningsf

ö

rr

ä

ttningen uppm

ä

rksammar att god man b

ö

r f

ö

r

ö

rdnas f

ö

r ok

ä

nda arvingar p

å

 f

ä

dernet och utf

ä

rda arvskung

ö

relse f

ö

r dessa. Hur m

å

nga fall det kan r

ö

ra sig om 

ä

r knappast m

ö

jligt att ta reda p

å

. Det torde dock vara ett litet antal fall.

Ett praktiskt problem som uppkommer om faderskapet inte 

ä

r fastst

ä

llt och fadern vill g

ö

ra anspr

å

k p

å 

arv 

ä

r hur faderskapet skall konstateras. Fr

å

gan huruvida erk

ä

nnande av faderskapet kan l

ä

mnas eller faderskapstalan f

ö

ras efter det bamet avlidit har

1 litteraturen besvarats nekande.  Inte heller kan

2 faderskapstalan f

ö

ras av en presumtiv fader. D

ä

r­emot finns det m

ö

jlighet f

ö

r en presumtiv fader till bam utom 

ä

ktenskap att f

å

 fr

å

gan pr

ö

vad domsk

ä

lsvis t.ex. 1 tvist om arv efter barnet.

I fall d

ä

r bam avlider kortare eller l

ä

ngre tid ef­ter f

ö

delsen (men innan faderskapet hunnit fastst

ä

l­las) l

ä

r det intr

ä

ffa, att f

ö

r

ä

ldrarna uttalar 

ö

nskan om att fadern skall beredas tillf

ä

lle att erk

ä

nna faderskapet. Socialstyrelsen, som p

å

pekar att fast­st

ä

llande av faderskapet kan ha betydelse i flera h

ä

nseenden, exempelvis om fr

å

ga om 

ä

nkepension enligt 8 kap. 2 

§

 lagen om allm

ä

n f

ö

rs

ä

kring uppst

å

r, har tagit upp fr

å

gan i sina R

å

d och anvisningar och ut­talar, att det inte 

ä

r uteslutet att en 

ö

nskan om

T  Se[REDACTED_EFTERNAMN] a.s. s. 54 och 74f ooh d

ä

r angivna litte-raturh

ä

nvi aningar.

2

NJA 1970 3. 347.

3

Se[REDACTED_EFTERNAMN] s. 75 och 82 samt d

ä

r gjorda h

ä

nvisningar.

Prop. 1976/77:32

att avge erk

ä

nnande ksn tillm

ö

tesg

å

s, om faderskapet anses oomtvistligt, men att det 

ä

r uppenbart att det inte f

ö

religger skyldighet f

ö

r n

ä

mnden att inleda faderskapsutredning, I normalfallet kommer barnets d

ö

d att leda till att utredningen nedl

ä

ggs.

Best

ä

mmelser om nedl

ä

ggning av p

å

b

ö

rjad utredning ang

å

ende faderskapet finns i 5 

§

lagen (1969:618) om fastst

ä

llande av faderskapet till barn utom 

ä

k­tenskap. Reglerna g

ä

ller barn f

ö

dda efter utg

å

ngen av 

å

r 1969.

I f

ö

ljande fall f

å

r utredningen nedl

ä

ggas

1.

om det visar sig om

ö

jligt att f

å

 erforderliga upplysningar f

ö

r bed

ö

ffi.ning av faderskapsfr

å

gan,

2.

om det framst

å

r som utsiktsl

ö

st att f

ö

rs

ö

ka f

å

 faderskapet fastst

ä

llt av domstol,

3.

om modern eller s

ä

rskilt f

ö

rordnad f

ö

rmyndare samtyckt till adoption av barnet,

4.

om det av s

ä

rskilda sk

ä

l finns anledning till antagande att fortsatt utredning eller r

ä

tteg

å

ng skulle vara till men f

ö

r barnet eller uts

ä

tta modern f

ö

r p

å

frestningar som inneb

ä

r fara f

ö

r hennes psykis­ka h

ä

lsa.

Nedl

ä

ggandet av utredningen sker genom beslut av barnav

å

rdsn

ä

mnden. Besilutet kan 

ö

verklagas hos l

ä

ns­styrelsen. L

ä

nsstyrelsens beslut kan 

ö

verklagas hos kammarr

ä

tten.

Utredningen kan emellertid tas upp p

å

 nytt om nya

1  R

å

d och anvisningar fr

å

n socialstyrelsen nr 48, sept. 1975, 3. 6.

Prop. 1976/77:32

10

upplysningar eller omst

ä

ndigheter skulle tillkomma. N

ä

mndens beslut att utredningen skall l

ä

ggas ned utg

ö

r allts

å

inte hinder f

ö

r att den senare tas upp igen.

Betr

ä

ffande utredning av faderskapet till bam f

ö

tt f

ö

re utg

å

ngen av 

å

r 1969 g

ä

ller fortfarande 

ä

ldre best

ä

mmelser. Utredningen kan ej nedl

ä

ggas enligt 5 

§

faderskapslagen.

JO har i ett protokoll vid inspektion av socialf

ö

r­valtningen i G

ä

vle den 27 juni 1974 behandlat fr

å

gan om hur dessa 

ä

renden skall avslutas. Han uttalar till en b

ö

rjan att n

ä

mnden, d

å

den misslyckas med att f

å

 faderskap till ett bam f

ö

tt f

ö

re utg

å

ngen av 

å

r 1969 utrett och fastst

ä

llt, b

ö

r protokollera ett konstaterande av misslyckandet och sk

ä

len h

ä

rf

ö

r. Han forts

ä

tter:

Fr

å

gan 

ä

r emellertid om 

ä

rendet m

å

ste st

å

ö

ppet 1 all tid eller om det p

å

 n

å

got annat s

ä

tt 

ä

n genom formligt beslut om nedl

ä

ggning av utredningen kan avf

ö

ras fr

å

n vidare handl

ä

ggning, sedan allt gjorts som rimligen kan kr

ä

vas n

ä

r det g

ä

ller att s

ö

rja f

ö

r att bamets b

ö

rd blir fastst

ä

lld. Enligt min mening torde en barnav

å

rdsn

ä

mnd h

ä

r kunna f

ö

rfara p

å

 det s

ä

tt n

ä

mnden fiimer l

ä

mpligast och mest praktiskt. Hur saken l

ö

ses formellt - om n

ä

mnden l

å

ter

ä

rendet st

å

ö

ppet, avsKriver det eller l

å

ter bero - 

ä

r 1 realiteten av underordnad betydelse. Det f

å

r ingen r

ä

ttslig Inverkan p

å

 n

ä

mndens under alla f

ö

rh

å

llanden kvarblivande skyldighet att s

ö

rja f

ö

r att barnets b

ö

rd blir fastst

ä

lld. - - - : - - - Den, som 

ä

r missn

ö

jd med att en barnav

å

rdsn

ä

mnd efter konstate­rande av att det inte g

å

tt att utreda faderskapet av­skriver 

ä

rendet eller p

å

aimat s

ä

tt ger uttryck f

ö

r att n

ä

mnden tillsvidare l

å

ter bero vid de utrednings-f

ö

rs

ö

k som gjorts, kan p

å

kalla pr

ö

vning h

ä

rav hos l

ä

nsstyrelsen som tillsynsmyndighet.

Se prop. 1973:100 s. 67.

Prop. 1976/77:32

11

Dansk och norak r

ä

tt

B

å

de 1 Danmark och Norge har utom

ä

ktenskapligt barn haft arvsr

ä

tt efter fadern och faderns sl

ä

kt betyd­ligt l

ä

ngre 

ä

n i Sverige. Motsvarande g

ä

ller faderns och f

ä

demegldans arvsr

ä

tt efter bamet.

I Danmark g

ä

ller att bam f

ö

tt utom 

ä

ktenskap efter den 1 januari 1938 

ä

rver fadern och dennes sl

ä

ktingar om faderskapet 

ä

r fastst

ä

llt p

å

 visst i lagen an­givet s

ä

tt. Barn f

ö

dda f

ö

re n

ä

mnda datum har s

å

dan arvsr

ä

tt bara i vissa fall.

I ett bet

ä

nkande om arvslagstiftningen uttalas att bevisning f

ö

r faderskap, som f

ö

rts p

å

 annat s

ä

tt 

ä

n genom fastst

ä

llande av faderskap 1 enlighet med lagen (1937) om barn utom 

ä

ktenskap, inte medf

ö

r arvsr

ä

tt.

Ä

ven i Norge d

ä

r motsvarande arvsr

ä

tt finns betr

ä

ffan­de utom

ä

ktenskapligt bam f

ö

tt efter 1916 g

ä

ller som f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r arvsr

ä

tten att faderskapet 

ä

r fast­slaget p

å

lagenligt s

ä

tt.

Arvelovkomlt

é

en formulerar det s

å

 att f

ö

ruts

ä

ttningen f

ö

r arvsr

ä

tt (mellan sl

ä

ktingar 

ö

verhuvudtaget) 

ä

r att sl

ä

ktskapen 

ä

r klar, antingen efter vissa presum-tloner som barnlagstiftningen st

ä

ller upp (h

ä

rmed av­ses troligen faderskapspresumtionen f

ö

r barn i 

ä

kten­skap) eller efter s

ä

rskilda avg

ö

randen 1 enlighet med denna lagstiftning.

Under f

ö

ruts

ä

ttning att faderskap enligt dansk och norsk r

ä

tt inte kan fastst

ä

llas efter barnets d

ö

d, finns allts

å

 ingen arvsr

ä

tt om inte faderskapet fast­st

ä

llts p

å

 f

ö

reskrivet s

ä

tt f

ö

re d

ö

dsfallet.

"i
[REDACTED_EFTERNAMN], Arveret, 1965, s. 12-13.

2

Betaenkning nr 291/1961 s. 28.

3
[REDACTED_EFTERNAMN], Privatrett V s. 28 ff.

4

Arvelovkomit

é

ens utkast till lov om arv 1962 s. 53.

Prop.1976/77:32

12

Familjelagssakkunnigas  överväganden

Vid remissbehandlingen av motionen uttalades  skilda meningar om betydelsen av en preskriptionsregel för bakarvsfallen.  Kammarkollegiets åsikt att  en sådan regel  skulle ha stor praktisk betydelse får därvid anses väga tungt.   Någon begränsning av arvsrätten bör därför stadgas.

Till lösning av frågan kan man tänka sig olika möj­ligheter.

En möjlighet har anvisats av Walln 1  hans kommentar till ärvdabalken.   Walln anför angående den angivna situationen:

Tvivelsmål har uppstått hur det  skall förfaras när barn utom äktenskap  avlider utan att faderskapet blivit fastställt.   Frånsett artificiell befruktning måste man  ju räkna med  att barnet har en far.   Orda­lagen i ÄB  16:2 kan leda till  slutsatsen att kun­görelse alltid   skall utfärdas.  Detta synes  dock vara en alltför opraktisk  slutsats.   Om det  tidigare visat sig att faderskapet  inte kunnat fastställas  - och det alltså  inte längre är aktuellt att  söka finna någon fader till barnet - torde man böra bortse från eventualiteten att  en fader till barnet  trots  allt dyker upp.  Kungörelse  skulle alltså inte behöva ut­färdas.   På andra sidan bör inte vägras att utfärda kungörelse,   om någon vars rätt är beroende därav öns­kar att vara på den  säkra sidan.

Denna lösning lägger 1  första hand avgörandet  1  öv­riga dödsbodelägares  eller eventuell boutredningsmans händer.  Antingen kan man bortse från den okände fa­dern när man tar upp  dödsbodelägarna i bouppteckning­en,  eller också  tar man in en uppgift om att fader­skapet inte kunnat  fastställas.  Det  skulle 1 dessa fall inte åligga domstolen att utfärda arvskungörelse. Om faderskapsutredning pågick vid dödsfallet  skulle

1      Walln,  Ärvdabalken,   del   1,   2 uppl.   1973,   s.   360 not 5.

Prop.1976/77:32

13

det om ingen annan regel fanns kunna bli aktuellt med arvakung

ö

relse. F

ö

r s

å

dana fall skulle allts

å ä

nd

å

 en preskriptionsbest

ä

mmelse kunna fylla en funktion.

Man kunae emellertid uttryckligen fastst

ä

lla att f

ö

ruts

ä

ttningen f

ö

r faderns arvsr

ä

tt efter barnet 

ä

r att faderskapet 

ä

r fastst

ä

llt vid tiden f

ö

r d

ö

ds­fallet. H

ä

rvid kunde .man anknyta till faderskaps-utredningens nedl

ä

ggande. Om utredningen inte gett n

å

got resultat utan nedlagts f

ö

re d

ö

dsfallet, an­tingen genom beslut enligt 5 

§

 faderskap slagen eller p

å

 s

ä

tt som antytts i det ovan refererade JO-yttran-det, kunde regeln vara att arvsr

ä

tt f

ö

r fadern 

ä

r utesluten.

Denna l

ö

sning inneb

ä

r att arvsr

ä

tt f

ö

r fadern och hans sl

ä

ktingar under n

ä

mnda f

ö

ruts

ä

ttningar 

ä

r ute­sluten. H

ä

remot kan man ur materiell synpunkt rikta den inv

ä

ndningen att det f

ö

rr kunde f

ö

rekomma att en eller flera av de aktuella personerna hade vetskap om faderskapet men att det inte fastst

ä

lldes formellt. Detta kan ocks

å

 f

ö

rekomma nu 

ä

ven om det trollgen 

ä

r s

ä

llsynt. Man kan ocks

å

 rikta den formella an­m

ä

rkningen mot l

ö

sningen att bamets arvsr

ä

tt efter fadern inte gjorts beroende av att faderskapet fast­st

ä

llts, utan 1 d

é

n situationen till

å

ter man prejudl-clell pr

ö

vning av faderskapsfr

å

gan, och man har vid utformningen av regle.rna om arvsr

ä

tt efterstr

ä

vat

ö

msesidiga r

ä

ttigheter.

Om man vill ge en m

ö

jlighet att f

ö

ra bevisning om faderskapet men 

ä

nd

å

 inf

ö

ra en praktisk begr

ä

nsning av arvsr

ä

tten f

ö

refaller en preskriptionsregel, v

ä­

sentligt kortare 

ä

n den allm

ä

nna arvsr

ä

ttspreskrip­tionen, naturlig.

Prop.1976/77:32

U

D

å

 m

å

ste man st

ä

lla fr

å

gan om det finne sk

ä

l att uppst

ä

lla olika regler beroende p

å

 om arvl

å

taren

ä

r f

ö

dd f

ö

re den 1 januari 1970 eller d

ä

refter.

Den speciella preskriptionsregeln betr

ä

ffande utom­ 

ä

ktenskapliga barns arvsr

ä

tt tillkom, som ovan kon­staterats, med anledning av den tidigare brist­f

ä

lliga regi B treringen av utom

ä

ktenakapliga bam.

Om man betraktar saken fr

å

n bamets-arrl

å

tairens synpunkt kan man inte p

å

 samma s

ä

tt

å

beropa brister 1 folkbokf

ö

ringen f

ö

r att uppst

ä

lla en s

ä

rskild re­gel om arvsr

ä

tten efter arvl

å

tare f

ö

dda f

ö

re nya lagens ikrafttr

ä

dande.

Betr

ä

ffande b

å

da kategorierna g

ä

ller n

ä

mligen att faderskapet, n

ä

r det v

ä

l

ä

r fastst

ä

llt i beh

ö

rig ordning, finns antecknat i folkbokf

ö

ringens uppgif­ter om bamet. Det 

ä

r bara 1 uppgiftema om fadern som uppgiften kan fattas.

Vidare g

ä

ller f

ö

r b

å

da kategorierna att faderskapet Ibland, trots att alla resurser utnyttjats, inte kunnat fastst

ä

llas. I dessa fall kan fadern med r

ä

tta betraktas som ok

ä

nd och arvsr

ä

tt 

ä

r i prak­tiken utesluten.

Betr

ä

ffande b

å

da kategorierna g

ä

ller ocks

å

 att fader­skapet inte alltid fastst

ä

llts och antecknats trots att en eller flera av de inblandade personerna 

ä

r Inf

ö

rst

å

dda med vem fadern 

ä

r. Detta f

ö

rh

å

llande var dock troligen vanligare p

å

 den tiden n

ä

r det inte 

å

l

å

g barnav

å

rdsman eller barnav

å

rdsn

ä

mnd som en tj

ä

nsteplikt att utreda faderskapet. I dessa fall kan det vara ber

ä

ttigat med bibeh

å

llen arvsr

ä

tt f

ö

r fadern och hans sl

ä

ktingar. N

ä

mnda tj

ä

nsteplikt

ä

r

Prop,1976/77:32

15

egentligen det enda sk

ä

let att 

ö

verv

ä

ga olika regler f

ö

r de tv

å

kategorierna arvl

å

tare.

Valet torde d

ä

rf

ö

r st

å

 mellan en preskriptionsregel avseende alla arvl

å

tare f

ö

r vilka faderskapet ej fastst

ä

llts, oavsett arvl

å

tarens f

ö

delsedatum, och en preskriptionsregel bara f

ö

r arvl

å

tare utan fast­st

ä

llt faderskap f

ö

dda f

ö

re den 1 januari 1970, eventuellt kombinerad med en regel f

ö

r senare f

ö

dda arvl

å

tare att arvsr

ä

tt inte 

ä

ger rum om faderskapet ej fastst

ä

llts.

Med h

ä

nsyn till att det r

ö

r sig om ett litet antal fall 

å

rligen b

ö

r den enklare l

ö

sningen v

ä

ljas, n

ä

m­ligen en preskriptionsregel oberoende av arvl

å

tarens f

ö

delsedatum. En s

å

dan, regel b

ö

r ha sin plats i 16 kap. 

Ä

B bland de allm

ä

nna reglerna oe preskript;

l:; av arv, f

ö

rslagsvis som en 2 a 

§

. Tidsfristerna kan emellertid utformas efter m

ö

nster av 

ö

verg

å

ngsbe­st

ä

mmelserna punkt 3.  Regeln b

ö

r allts

å

 vara att om vid d

ö

dsfallet faderskapet till arvl

å

xaren inte

ä

r fastst

ä

llt fadern och dennes sl

ä

ktingar 

ä

rver bara om annan d

ö

dsbodel

ä

gare, boutredningsman eller den som sitter i boet inom tre m

å

nader fr

å

n d

ö

ds­fallet eller, om bouppteckningen f

ö

rr

ä

ttas senare, senast vid bouppteckningen f

å

r k

ä

nnedom om arvingen. En s

å

dan regel b

ö

r kunna leda till 

ö

nskat resultat f

ö

r samtliga .lail.

Godtar modern och barnav

å

rdsn

ä

mnden ett faderskaps­erk

ä

nnande efter barnets d

ö

d f

å

r det anses att d

ö

ds­bodel

ä

garna d

ä

rigenom f

å

tt k

ä

nnedom om arvsanspr

å

ket. Om faderskapsuxredningen nedl

ä

ggs i anledning av d

ö

dsfallet b

ö

r fadern f

ö

r att arvsanspr

å

ket inte skall preskriberas v

ä

cka talan d

ä

rom inom den an­givna tiden. S

å

dana fall torde bli s

ä

llsynta. I fler-

Prop. 1976/77:32

16

talet fall kan antas att preskriptionsbestämmelserna leder till att det utan vidare blir klart att fadern inte har någon arvsrätt och att därför övriga ar­vingar utan tidsutdräkt kan.skifta boet.   Några rättsförluster kan det knappast bli fråga om.