Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1981/82:203

Regeringens proposition

1981/82:203

om kontroll över visst automatspel;

beslutad den 25 mars 1982.

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar

THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

KARL BOO

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås nya regler för anordnande av flipperspel och liknande automatspel. Reglerna avses bli intagna i en särskild lag. Enligt denna skall tillstånd krävas för att i förvärvssyfte anordna spel på mekanisk eller elektronisk spelaulomal som inte ger vinst eller endast ger vinst i form av frispel på automaten. Ansökningar om tillstånd prövas av socialnämnden i den kommun där spelverksamheten skall anordnas. Socialnämnden skall enligt förslaget svara för tillsyn över spelverksamheten.

Förslaget medför vissa följdändringar i lotteriförordningen. Den nya regleringen föreslås träda i kraft den 1 juli 1982.

1 Riksdagen 1981/82. 1 saml Nr 203

Prop. 1981/82:203

Förslag till

Lag om anordnande av visst automatspel

Härigenom föreskrivs följande.

Allmänna bestämmelser

1 § Denna lag är tillämplig på spel som anordnas i förvärvssyfte på sådana

mekaniska eller elektroniska spelautomater som inte ger vinst eller endast

ger vinst i form av frispel på automaten.

Lagen gäller inle spel som anordnas på fartyg i reguljär trafik.

2 § Den som anordnar automalspel som avses i 1 § första stycket får inte

ofillbörligen locka barn eller ungdom att delta i spelet.

Den som anordnar spelet skall svara för att god ordning råder inom den lokal eller anläggning där spelet bedrivs.

Tillstånd

3 § Tillstånd krävs för att anordna automatspel som avses i 1 § första stycket

på två eller flera spelautomater inom samma lokal eller anläggning. Detta

gäller inte för automatspel som anordnas i samband med offentliga

tillställningar av fillfällig karaktär.

Frågan om tillstånd prövas av socialnämnden i den kommun där spelverksamheten skall anordnas. Nämnden får ta ut avgift för prövningen enligt grunder som beslutas av kommunfullmäktige.

4

§ Vid prövning av tillstånd skall socialnämnden bedöma om spelverksam­heten kan antas förorsaka bristande ordning eller kommer att bedrivas i en miljö som är olämplig för barn eller ungdom. Vid prövningen skaU särskilt beaktas sökandens lämplighet, lokalens ändamålsenlighet saml lokalens belägenhet.

5

§ Tillstånd får förenas med föreskrifter om lägsta ålder för tillträde och tider när spelverksamheten får bedrivas samt andra föreskrifter som behövs för att motverka att spelverksamheten förorsakar bristande ordning eller bedrivs i en miljö som är olämplig för barn eller ungdom.

Om det efter fillståndsbeslutet uppkommer missförhållanden till följd av spelverksamheten, får socialnämnden meddela nya eller ändrade föreskrif­ter.

6         § Om automatspel, för vilket tillstånd har meddelats, anordnas i strid mot

bestämmelsen i 2 § första stycket eller mot föreskrifter som har meddelats

med stöd av 5 §, får socialnämnden återkaUa tillståndet.

Prop. 1981/82:203

3

Tillsyn

7        § Socialnämnden utövar tillsyn över efterlevnaden av denna lag och av de

föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen.

För att utöva tillsynen har socialnämnden rätt att få tillträde till lokaler eller anläggningar där tillslåndspliktigt automatspel anordnas och infordra upplysningar från den som anordnar spelet.

8        § Om den som anordnar fillståndsplikfigt automalspel underlåter att lämna

tillträde eller tillhandahålla upplysning enligt 7 § andra stycket, får social­

nämnden förelägga vite.

För alt bereda sig fillträde får socialnämnden vid behov anlita biträde av polisen.

Övriga bestämmelser

9        § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet anordnar automatspel i strid

mot 3 § första stycket eller bryter mot föreskrifter som har meddelats med

stöd av 5 § döms till böter eller fängelse i högst sex månader.

10

§ Socialnämndens beslut enligl 5 § andra stycket eller 6 § gäller omedelbart om nämnden ej förordnar annat.

11

§ Socialnämndens beslut enhgt denna lag får överklagas hos länsstyrelsen genom besvär.

Länsstyrelsens beslut i fråga om vitesföreläggande får inte överklagas. Andra beslut av länsstyrelsen får överklagas hos socialstyrelsen genom besvär. Socialstyrelsens beslut får inte överklagas.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1982.

Den som vid ikraftträdandet anordnar automatspel för vUket tillstånd erfordras enligt denna lag och som före utgången av september 1982 har sökt tillstånd får fortsätta med verksamheten till dess ansökningen slutligt har prövats. Om socialnämnden inte meddelar tillstånd för fortsatt spelverksam­het, skall nämnden utsätta den tid inom vilken verksamheten skall ha avvecklats. Denna fid skall bestämmas så att skäligt rådrum ges för avvecklingen.

Prop. 1981/82:203

4

Förslag till

Lag om ändring i lotteriförordningen (1939:207)

Härigenom föreskrivs att 1 a § lotteriförordningen (1939:207)' skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 a §2

Automatspel som avses i 1 § tredje stycket må anordnas efter fillstånd av regeringen eller, efler regeringens bestämmande, lotterinämnden under förutsättning att spelet anordnas på fartyg i internationell trafik.

Automatspel av annan art än som avses i 1 § tredje stycket må anordnas

a) efter fillstånd av polismyndigheten under förutsättning

alt spelet anordnas antingen i samband med offentlig nöjestiUställning inom föreningslokal, annan samlingslokal eller nöjespark eller liknande anläggning eller i samband med tivolirörelse eller sådan restaurangrörelse, för vilken gäUer tillstånd till servering av spritdrycker, vin eller starköl enligt lagen (1977:293) om handel med drycker,

att värdet av spelarens insats utgör högst en krona per spel,

att högsta vinsten ej översfiger ett värde, som motsvarar tjugo gånger insatsen,

att tillståndsbeslutet, i original eller bestyrkt avskrift, finnes anbragt på väl synlig plats i lokalen;

b) efter tillstånd av länsstyrelsen under förutsättning

att spelet anordnas i samband med bingospel, som ej är eller kan jämställas

med automatbingo, att spelet anordnas för samma ändamål som bingospelet, att värdet av spelarens insats utgör högst en krona per spel, att högsta vinsten ej översfiger ett värde, som motsvarar tjugo gånger

insatsen, att tillståndsbeslutet, i original eller bestyrkt avskrift, finnes anbragt på väl

synlig plats i lokalen. Tillstånd enligt första stycket meddelas för spelanordnaren. Tillstånd

enligt andra stycket a) meddelas för sädan nöjesarrangör eller rörelseidkare,

som där avses, och tillstånd enligt andra stycket b) för den som erhållit

fillstånd fill bingospelet. Tillstånd gäller för viss tid.

1        Förordningen omtryckt 1974:221.

2        Senaste lydelse 1978:759.

Prop. 1981/82:203

Nuvarande lydelse

Automatspel som normaU erbju­der vinst endast i form av ett frispel på automaten må anordnas utan tillstånd.

Föreslagen lydelse

Automatspel som erbjuder vinst endast i form av frispel på automaten får anordnas utan tillstånd enligt denna förordning. Föreskrifter om sådant spel finns i lagen (0000:000) om anordnande av visst aulomat­spel.

Denna lag träder i kraft den 1 juU 1982.

Prop. 1981/82:203

Utdrag

KOMMUNDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1982-03-25

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo, Petri,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Ahriand,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet Boo

Proposition om kontroll över visst automatspel

1. Inledning

Bestämmelser om lotterier och spel återfinns i lotteriförordningen (1939:207, omtryckt 1974:221, ändrad senast 1978:759). Dessa omfattar inte spel som ej ger någon vinst. Enligt förordningen får dessutom automatspel som normalt erbjuder vinst endast i form av ett frispel på automaten anordnas utan tillstånd. Härigenom är anordnande av spel på flipperspel och liknande automatspel undandraget kontroll.

Regeringen fillsatte år 1972 en utredning, lotleriulredningen! (H 1972:03), med uppdrag att utreda regleringen av lotteriverksamheten. Lotteriutred­ningen avlämnade i maj 1979 sitt slutbetänkande (SOU 1979:29 och 30) Lotterier och spel. Betänkandet innehåller förslag till en ny lag om lotteri och spel, vilken är avsedd att ersätta lotteriförordningen. Automatspel som enligt lotterförordningen får anordnas utan tillstånd omfattas inle av den föreslagna lagen om lotterier och spel. I stället föreslår lotteriutredningen att den spelverksamhet som ger vinst endast i form av frispel regleras i en särskild lag, nämligen lagen om begränsningen i rätten att ställa upp vissa spelapparater m. m. EnUgt utredningens förslag skall länsstyrelserna med stöd av lagen kunna begränsa sådant spel om det behövs från social synpunkt. Någon förhandsprövning av spelverksamheten föreslås däremot inle.

1 Generaldirektören Sven Heurgren, ordförande (sedan år 1975), riksdagsledamöter­na Sven G.[REDACTED_EFTERNAMN], Börje[REDACTED_EFTERNAMN], Ivar[REDACTED_EFTERNAMN] och Kari-Eric[REDACTED_EFTERNAMN] samt direktören Holger Bergérus och förste länsassessorn Åke[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1981/82:203

7

Vid remissbehandlingen utsattes lotteriutredningens förslag om åtgärder mol spel på flipperspel och liknande automatspel för kritik. Många remissinstanser förordade åtgärder som gick längre än vad utredningen hade föreslagit. Med anledning av väckta mofioner (mot. 1979/80:1418 och 1437) hemställde riksdagen i skrivelse (NU 1980/81:3, rskr 1980/81:144) fill regeringen den 21 januari 1981 att regeringen skyndsamt skulle lägga fram förslag till lagstiftning om den ifrågavarande spelverksamheten.

Inom kommundepartementet har upprättats promemorian (Ds Kn 1981:19) Kommunal kontroll över spelhallar - en olämplig ungdomsmiljö. Promemorian bör fogas till protokollet i delta ärende som bilaga 1.

Departementspromemorian har remissbehandlats. En sammanställning av remissyttrandena bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2.

Enligt vad jag har erfarit avser chefen för handelsdepartementet attföreslå regeringen alt riksdagen skall föreläggas en proposition med förslag till lotterilag m.m. Avsikten är att proposifionen skall innehålla förslag tUl en ny lotterilag som ersätter den nuvarande lotteriförordningen. Den nya lagstift­ningen omfattar inte anordnande av automatspel som ger vinst enbart i form av frispel på spelautomater. Jag har i detta ärende samrått med cheferna för social- och handelsdepartementen.

2. Allmän motivering 2.1 Bakgrund

I den allmänna debatten har det under senare fid särskilt uppmärksammats att olämpliga ungdomsmiljöer har uppkommit i de spelhallar där spel på s. k. flipperspel och liknande aulomatspel bedrivs. Krav har därför rests på att denna spelverksamhet bör lagregleras. Sådana krav har också framförts i skrivelser till regeringen från kommuner, föreningar och enskilda.

I sitt år 1979 avlämnade slutbetänkande, Lotterier och spel, föreslog lotteriutredningen att spel på s. k. flipperspel och liknande automatspel skulle regleras genom en särskild lag. Enligt utredningens förslag skulle länstyrelserna, om det behövdes från social synpunkt, kunna begränsa spel på flipperspel. Enligt utredningens mening behövdes det inle någon förhandsprövning av spelverksamheten. Det borde räcka med att länsstyrel­serna gavs möjlighet att ingripa om sociala missförhållanden uppstått. Vid remissbehandlingen av förslaget framhöll flertalet remissinstanser att åtgärder behövde vidtas för att komma tiU rätta med de missförhållanden som kan förknippas med spelverksamheten. Utredningens förslag fill ätgärder i detta hänseende krifiserades. Många remissinstanser förordade åtgärder som gick längre än vad utredningen hade föreslagit.

1 januari 1980 väcktes två motioner i riksdagen om verksamheten i spelhallar. Med anledning härav hemställde riksdagen i januari 1981 att

Prop. 1981/82:203

8

regeringen skyndsamt skulle lägga fram förslag fill lagstiftning om denna spelverksamhet.

Kritiken mot spelverksamheten har alltså främst tagit sikte på spel på flipperspel och liknande automatspel. Flipperspel är en form av förströel­sespel där spelaren stöter iväg en kula som sedan faller ner på en sluttande skiva. När kulan träffar vissa punkter på skivan får spelaren poäng som summeras i ett räkneverk. Med hjälp av fjädrande armar eller liknande anordningar kan spelaren hålla kulan i rörelse på planet och därmed i viss mån påverka spelets förlopp. Automatspel av liknande slag är skjutare, målspel och TV-spel. Spelen förekommer i flera varianter, där utgången i större eller mindre grad kan vara beroende på olika slumpfaktorer och på spelarens skicklighet. Gemensamt för flipperspel och liknande automatspel är att de visserligen fordrar insats men att de inte ger vinst i egentlig mening, dvs. i form av pengar, spelpolletter eller varor. Spelautomaterna kan vara konstruerade så att de erbjuder ett eller flera s. k. frispel, dvs. möjligheten fill fortsatt spel utan betalning.

Frågor om lotterier och spel regleras i dag i lotteriförordningen. Enligt denna får automatspel som normalt erbjuder vinst endast i form av ett frispel på automaten anordnas utan tillstånd eller anmälan. Någon kontroll av spel på automater av den typ som jag nu har nämnt finns alltså inte. Mot denna bakgrund har inom kommundepartementet upprättats promemorian Kom­munal kontroll över spelhallar - en olämpUg ungdomsmUjö.

2.2 Behovet av åtgärder

Jag vill erinra om att frågorna om barns och ungdomars levnadsmiljö har kommit att uppmärksammas alltmer. Uppväxtvillkoren har drastiskt föränd­rats under de två senaste decennierna. Samhällsförändringarna har varit snabba och påfrestande för många människor. Uppsplittringen och séktori-seringen av samhället, utarmningen av miljöer, en ökad segregering och isolering har i synnerhet drabbat barn och ungdom. Ett stort antal utredningar, rapporter och dokument av barns och ungdomars uppväxtvill­kor, som har gjorts under 70-talet belyser barns och ungdomars svårigheter under uppväxttiden.

I statens ungdomsråds rapport "Ej till Salu" understryks t. ex. vikten av aft ha en helhetssyn på barns och ungdomars uppväxtvillkor. I rapporten läggs ett långtgående reformförslag som visar hur barn och ungdomar skulle kunna bli mer delakfiga i samhällsarbetet. Utredarna menar att detta är den vikfigaste åtgärden för att uppväxtvillkoren skulle förbättras. Detta skulle också direkt motverka den kommersiella dominansen av de olämpliga ungdomsmiljöerna.

TiU bilden av en vital demokrati på basnivå hör våra folkrörelser. Starka folkrörelser är en naturlig del i vårt samhälle. Folkrörelserna är viktiga ur demokratisk synpunkt eftersom de genom sina arbetsformer fostrar i

Prop. 1981/82:203

9

demokrati och utgör kanaler för människors uppfattningar i viktiga samhällsfrågor. Folkrörelserna fyller också viktiga sociala och kulturella funkfioner och ger människor möjlighet till personlighetsulveckling, ansvarstagande och identitet. Ungdomsorganisationerna når ca 60 % av Sveriges barn och ungdom. Den som är verksam i en ungdomsorganisation, speciellt i en idéburen organisation, får möjlighet att ägna sig ål meningsfull sysselsättning.

Tyngdpunkten i samhällets insatser för barn och ungdom måste ligga på det förebyggande området. Trots samlade insatser för att motverka olämpliga ungdomsmiljöer har det förts en allt intensivare debatt om olämpliga ungdomsmiljöer och om vilka restriktioner som man bör vidta för all motverka uppkomsten av dessa. Med olämpliga ungdomsmiljöer avser jag i första hand miljöer som kan vara skadliga för ungdomars sociala utveckling. I vårt samhälle finns vissa grundläggande gemensamma värde­ringar om vad som är en dålig ungdomsmiljö. Alla är överens om att miljöer där det förekommer alkohol- och drogmissbruk, skadegörelse, våldshand­lingar, annan kriminalitet eller prostitution är olämpliga. Vid sidan av dessa avarter, finns det också ungdomsmiljöer som säkert inte alla anser vara skadliga, men som från social- eller kulturpolitiska utgångspunkter kan bedömas som mindre lämpliga. Det kan t. ex. röra sig om passiviserande och kommersialiserade miljöer med brist på meningsfull sysselsättning. Det kan också gälla miljöer i vilka det finns få möjligheter till vuxenkontakter.

En olämplig ungdomsmiljö kan givetvis förekomma i andra sammanhang än just i spelhallarna. Det kan vara en miljö som främst fungerar som en samlingsplats utan att vara knuten fill någon viss näringsverksamhet, t. ex. ett torg eller en park. Att olämpligheten kan vara kopplad till en miljö utan anknytning till viss näringsverksamhet eller med anknytning till en verksam­het som i sig själv inte kan anses olämplig, utgör särskilt från lagteknisk synpunkt ett problem. Det kan finnas åtskilliga exempel på miljöer som är sådana att de motiverar ett inflytande från samhällets sida, men det krävs olika typer av åtgärder. En generell analys av samtliga typer av ungdoms­miljöer skulle fordra långtgående undersökningar. Riksdagen har emellertid bedömt att det krävs skyndsamma lagstiftningsåtgärder mot missförhållan­dena inom spelverksamheten. Även i skrivelser från kommunalt håll har det ansetts särskilt angeläget att snabbt komma till rätta med spelhallarnas verksamhei. Det förhållandet att man i detta sammanhang inle kan undersöka och vidta åtgärder mot alla olämpliga ungdomsmiljöer får enligt min mening inte hindra alt man nu ingriper och föreslår åtgärder mot en viss verksamhet. Till yttermera visso rör det sig här om en verksamhet och en miljö som mera genereUt utsatts för åtskillig kritik och som av många anses gå stick i stäv med samhällets åtgärder för att förbättra uppväxt- och fritidsförhållanden för barn och ungdom.

1 departementspromemorian har belysts de problem som är förenade med verksamheten i spelhallarna. Enligl vad som framhålls i promemorian är det

Prop. 1981/82:203

10

inte i första hand spelautomaternas konstrukfion och utformning som har förorsakat kritik. Krifiken har enligt promemorian främst riktats mot den fritids- och ungdomsmiljö som spelhallarna utgör. I viss utsträckning har kritik också riktats mot spelverksamhet på enstaka apparater. Det framhålls i promemorian att spelhallar lätt kan bli ett tillhåll för personer med sådana sociala problem att de utövar ett dåligt inflytande på ungdomarna. Enligt promemorian är det känt att det förekommer handel med alkohol och narkotika i dessa miljöer. Ett grundläggande problem är all spelandel skapar ett penningbehov som kan utlösa viss kriminalitet såsom snatteri och häleri. I departementspromemorian föreslås det därför att någon form av lagreglering kommer till stånd för alt motverka att spel på flipperspel och liknande automatspel orsakar missförhållanden.

Så gott som alla remissinstanser tillstyrker eller har inget att erinra mot att åtgärder vidtas för att motverka sociala missförhållanden i de s. k. flipperhallarna. Flera remissinstanser anser dock alt de åtgärder som föreslås inte är tillräckliga. Någon remisinstans menar å andra sidan alt krifiken mol spelhallarna är överdriven. Ytteriigare några pekar på att restriktioner måste kombineras med att alternativa ungdomsmiljöer fillskapas. Endast en remissinstans är kritisk mot alt restriktioner införs för anordnande av flipperspel.

Av vad jag redan har anfört framgår att jag delar den uppfattning som så gott som alla remissinstanserna har gett uttryck ål, nämligen att åtgärder måste vidtas för att motverka uppkomsten av olämpliga barn- och ungdomsmiljöer i samband med spel på flipperspel och liknande automat­spel. Även om det kan finnas spellokaler som inte utgör någon problemmiljö finns det enligt min mening ett klart belägg för att kritiken mot spelhallarna är berättigad. I den allmänna debatten, i remissyttranden över lolteriutred­ningens förslag, i skrivelser till regeringen och i riksdagen, har det framkommit att spelhallarna inte utgör någon lämplig barn- och undomsmil-jö utan skapar betydande sociala problem.

Enligt min mening löser man inte de ungdomsproblem som kan finnas i stort genom all införa förbud och restriktioner. Självfallet måste, som flera remissinstanser också framhåller, ungdomsproblemen som helhet lösas på annat sätt genom mera generellt inriktade åtgärder. Detta förhållande bör emellertid enligt min mening inte hindra att man nu ingriper mot en företeelse som har visat sig orsaka missförhållanden. Den åtgärd som nu vidtas skall alltså ses som en bland flera åtgärder för att värna om barns och ungdomars uppväxtmiljö. Jag anser alt man genom lagsfiftning bör ge samhället en möjlighet lill kontroll över spelverksamheten. Jag övergår därför till att ta upp frågan om hur en sådan kontroll bör utformas.

Prop.  1981/82:203

11

2.3 Kontroll över visst automatspel

I departementspromemorian framhålls att det i den allmänna debatten om åtgärder mot spelhallarna har framförts krav på bl. a. totalförbud, etable­ringskontroll, kommunal vetorätt, tillståndsprövning, anmälningsskyldighet och typgodkännande av spelutrustningen. EnUgt den uppfattning som kommer till uttryck i departementspromemorian skulle det i nuvarande skede föra alltför långt alt införa ett totalförbud mot spel på flipperspel och liknande automatspel. Huvudfrågan är därför enligt promemoriaförslagel om någon myndighet bör ha inflytande över etableringen av spelverksamhet eller om det är tillräckligt med en reglering som ger en myndighet rätt att ingripa om verksamheten föranleder missförhållanden. I promemorian förordas att någon form av förhandsprövning kommer fill stånd. Från förebyggande sociala utgångspunkter anses det inte tillfredsställande att ett ingripande sker först när verksamheten har förorsakat sociala missförhållan­den.

Vid remissbehandlingen har promemoriaförslaget i denna del fått ett posifivt mottagande. Flertalet remissinstanser delar uppfattningen att det bör komma till stånd en förhandsprövning när det gäller anordnande av spel på flipperspel och liknande automatspel. Socialstyrelsen framhåller att lotteriutredningens förslag som innebar att man avvisade fillståndsprövning eller andra regleringar av spelverksamheten var otillfredsställande. Styrelsen anser att det är motiverat med någon form av tillståndsprövning. Flera remissinstanser menar dock att det dessutom krävs generellt inriktade åtgärder för att förebygga att barn och ungdom drabbas av olika sociala problem. Fyra remissinstanser menar att spelverksamheten bör förbjudas.

För egen del anser jag alt det skulle föra för långt att förbjuda spelverksamheten. I likhet med de flesta remissinstanserna delar jag uppfattningen i departementspromemorian att tillståndsprövning bör infö­ras. En sådan ordning skulle i huvudsak svara mot vad som gäller i de övriga nordiska länderna. Genom ett system med tillståndsprövning får samhället möjligheter att se till att spelverksamhet anordnas på ett sätt som är ägnat att motverka uppkomsten av socialt olämpliga miljöer för barn och ungdom.

2.4 Tillståndsmyndighet

I departementspromemorian framhålls att näringsutskottet i sitt belänkan­de uttalade att starka skäl talar för att kommunerna får ett väsentligt inflytande över verksamheten i flipperhallar och liknande spellokaler. Mot bakgrund härav har i departementspromemorian övervägts olika lösningar som kan ge kommunerna ett sådant inflytande.

Ett alternativ som diskuteras i promemorian är att lägga tillståndspröv­ningen på polismyndigheterna eller länsstyrelserna. Del kommunala infly­tandet  skulle   i   sådant   fall   kunna  tillgodoses  genom  ett  obligatoriskt

Prop. 1981/82:203

12

remissförfarande med kommunal vetorätt. Ett annat alternativ som disku­teras är alt tillståndsprövningen läggs direkt på kommunerna. 1 promemo­rian förordas den kommunala lösningen. Det framhålls alt kommunerna genom sitt ansvar för att skapa goda förhållanden för barn och ungdom är väl förtrogna med de företeelser som utgör motiv för en reglering av spelverksamheten. Skolmyndigheter och sociala myndigheter har tillsam­mans med föräldrarna ett ansvar för ungdomars uppväxtförhållanden. Härigenom har dessa myndigheter en nära kontakt med den verklighet som ungdomarna lever i. Enligt vad som sägs i promemorian kommer en lösning som innebär att kommunerna blir tillståndsmyndighet att bidra till att kommunerna får ett större helhetsansvar för ungdomars uppväxtmiljö. En sådan lösning kan också ses som ett led i alt öka den kommunala självstyrelsen. Eftersom tillståndsprövningen skall ske från sociala utgångs­punkter föreslås det i promemorian att socialnämnden blir tillståndsmyndig­het.

Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker förslaget i denna del. Till dessa hör riksåklagaren, kammarrätten i Göteborg, socialstyrelsen, länssty­relserna i Malmöhus samt Göteborgs och Bohus län, polisstyrelserna i Göteborgs och Örebro polisdistrikt, flertalet kommuner som har yttrat sig i frågan samt Svenska kommunförbundet. Kommunförbundet framhåller att socialnämnderna har till uppgift att ta initiativ till och bevaka att åtgärder vidtas för att skapa en god samhäUsmiljö och goda förhållanden för bl. a. barn och ungdom. Enligt kommunförbundet faller det sig därför naturligt att tillståndsprövningen läggs direkt på socialnämnderna.

Några få remissinstanser är kritiska mot förslaget. Hovrätten över Skåne och Blekinge anser att ansvaret för tillståndsfrågorna i första hand bör ankomma på polismyndigheten. Hovrätten anser att de sociala myndighe­terna i kommunerna saknar lämplig organisation för uppgiften. Dessutom skapar förslaget enligt hovrätten oklarhet mellan polismyndighets och kommuns ansvarsområden som tillståndsmyndighet. Också rikspolisstyrel­sen samt polisstyrelserna i Stockholms och Malmö polisdistrikt anser att tillståndsfrågorna bör ankomma på polismyndigheterna. Tre länsstyrelser menar att övervägande skäl talar för att länsstyrelserna bör bli tillstånds­myndighet. Länsstyrelserna i Stockholms län anser att det vore en olycklig lösning, inle minst ur rättssäkerhetssynpunkt, med den splittring mellan tillslåndsgivande myndigheter som promemoriaförslagel innebär. Det ifrå­gasätts också från länsstyrelsehåll om socialnämnderna verkligen har resurser för tillståndsgivningen.

Jag delar den uppfattning som majoriteten av remissinstanserna har gett uttryck åt, nämligen att tillståndsprövningen bör läggas på kommunernas socialnämnder. 1 samband med remissbehandlingen har det framkommit att många socialnämnder redan har utrett och kartlagt de sociala problem som är förknippade med spelverksamheten på respektive ort. Enligt min mening visar detta att kommunerna har bemödat sig om alt skaffa sig en god inblick i

Prop. 1981/82:203

13

rådande förhållanden. Samtidigt visar det att resurser finns tillgängliga hos socialnämnderna för att handha tillståndsprövningen.

Jag vill framhålla att tillståndsprövningen inte främst skall ske med utgångspunkt från ordningsaspekter. Tillståndsprövningen i förevarande fall skall i första hand grundas på sociala överväganden. Mot denna bakgrund finner jag att de farhågor som har framförts om alt förslaget i denna del skulle skapa oklarhet mellan polismyndighetens och kommunens ansvarsområden är överdrivna. Som jag återkommer till bör självfallet socialnämnden samråda med polismyndigheten i tillståndsfrågor när det kan anses påkal­lat.

Den lösning som jag nu förordar kan i vissa fall medföra ölägenheter genom alt den som önskar samordna spel i samband med annan tillstånds-pliktig verksamhet, t. ex. offentlig tillställning, får ansöka om tillstånd hos olika myndigheter. Som jag återkommer lill bör man därför inte kräva fillstånd för spelverksamhet som anordnas i anslutning till offentlig tillställning av tillfällig karaktär.

2.5 Tillståndspiiktens omfattning

I departementspromemorian har utgångspunkten varit att tillståndspröv­ningen i huvudsak skall omfatta den spelverksamhet som bedrivs i s. k. spelhallar. Enligt vad som framhålls i promemorian är det främst mot denna verksamhet som krifik har framförts. Den lösning man väljer bör enligt promemorieförslaget vara enkel att tillämpa och inte mera ingripande än vad som är nödvändigt för att uppnå syftet att få ett instrument mot olämpliga spelmiljöer. För att markera denna inriktning och för att undvika onödig byråkrati bör, enligt promemorieförslaget, spel på enstaka spelapparater i nuvarande läge undantas frän detaljreglering. Om det emellertid senare skulle visa sig att sociala olägenheter mera generellt uppkommer även vid sådant spel bör enligt promemorieförslaget frågan ytterligare övervägas. Promemorieförslaget utmynnar i att fillstånd bör krävas för att anordna spel på flera än tre apparater inom samma lokal eller anläggning. Tillståndsplik­ten föreslås dock inte omfatta spel som anordnas i samband med offentlig tillställning av tillfällig karaktär. Från den föreslagna regleringen undantas också spel som inte anordnas i förvärvssyfte. Regleringen omfattar inte heller spelverksamhet på fartyg i reguljär trafik.

Bland de remissinstanser som förordar att en tillståndsprövning införs är meningarna delade i fråga om tillståndspliktens omfattning. Flera av dessa remissinstanser tillstyrker promemorieförslaget eller lämnar det utan erin­ran. Majoriteten avstyrker emellertid förslaget och förordar i stället att en generell tillståndsplikt införs.

Till de remissinstanser som förordar en generell fillståndsplikt hör rikspolisstyrelsen, statens ungdomsråd, lolterinämnden, tre länsstyrelser. Svenska kommunförbundet samt flertalet kommuner och ungdomsorganisa-

Prop.  1981/82:203

14

tioner som har yttrat sig i frågan, Lotlerinämnden framhåller att erfarenhe­ten har visat att spelet förorsakar skadeverkningar även om antalet apparater understiger fyra. Detta gäller t. ex. spelverksamhet som har anordnats i kaféer och konditorier som ligger i närheten av skolor eller på orter där större möjligheter till förströelse saknas. Samma grundtanke framförs av Svenska kommunförbundet. Förbundet framhåller att frågan om antalet flipperap-parater är av underordnad betydelse. Enligt förbundet är det miljön som bör vara avgörande om tillstånd skall meddelas eller ej. Flertalet av de kommuner som har yttrat sig i frågan anser att det inte kan uteslutas att missförhållanden kan uppstå i lokaler där spel har anordnats på färre än fyra apparater. I allmänhet sägs del från kommunalt håll att det inte finns några skäl som talar för en begränsning av möjligheterna att ingripa. Det framhålls också att spelverksamheten på mindre orter oftast inte omfattar flera än tre apparater. En remissinstans menar att ett genomförande av promemoriaför­slaget i denna del kommer att resultera i att spel på högst tre apparater kommer att anordnas på ett stort antal platser i kommunerna för alt de som anordnar spelverksamhet skall slippa tillståndsprövningen.

Ett par remissinstanser anser alt lillståndsplikl bör inträda först när spelverksamheten är av slörre omfattning än vad som föreslås i departe­mentspromemorian. Sveriges aulomalägares riksförbund menar således att, om tillslåndsplikt införs, skall den avse spel på flera än sex apparater. En annan remissinstans anser att gränsen för tillståndsplikt kan sättas vid spel som omfattar fler än sju apparater.

Några remissinstanser anser alt tillstånd inte bör krävas när spel anordnas i samband med vissa tillställningar. Folkparkernas centralorganisation fram­håller att den typ av spelapparater som departementspromemorian behand­lar förekommer endast i ringa omfattning i folkparkerna och utgör en förströelse bland många andra aktiviteter. Några sociala skadeverkningar från spelverksamheten i folkparkerna har enligt centralorganisationen inte heller konstaterats. Förströelsespel i folkparkerna kan således enligt organisationens mening inte jämföras med sådan spelverksamhet som bedrivs i spelhallarna. Cherryföretagen AB menar att spel som anordnas i sådana miljöer där inte någon risk för att sociala skadeverkningar kan uppstå bör undantas från den föreslagna regleringen. Till sädana miljöer hör enligt bolaget campingplatser, vinlersporthotell, militära anläggningars marketen-terier och flygplatsterminaler.

För egen del vill jag anföra följande.

1 den offentliga debatten har kritiken riktats främst mot spelverksamheten i spelhallarna. Den rikliga förekomsten av spelapparater i dessa hallar lockar till sig många spelutövare. Den som anordnar spelet har ofta svårt alt få en insyn i de förehavanden som kan förekomma vid sidan av själva spelandet. 1 många fall saknas det någon egentlig tillsyn över spelverksamheten. Detta öppnar möjligheter för asocial påverkan på barn och ungdomar som vistas i dessa miljöer. Enligt min mening kan bl. a. dessa förhållanden tala för att

Prop. 1981/82:203

15

endast spelverksamhet av viss större omfattning bör bli föremål för tillståndsprövning.

Under remissbehandlingen har del emellertid framförts starka önskemål om att all spelverksamhet på flipperspel och liknande automatspel skall omfattas av tillslåndsplikt. Företrädesvis från kommunalt håll framhålls det att spel som är anordnat på enstaka apparater också kan vara upphov till i princip motsvarande sociala problem som har konstaterats i samband med spelverksamheten i spelhallarna. Det gäller i synnerhet spelverksamhet som är anordnad i anslutning till skolor och på mindre orter där utbudet av förströelse kan vara litet.

Vid bedömande av frågan om lillslåndspliktens omfattning fäster jag särskild vikt vid kommunernas önskemål om en generell tillståndsprövning och vid det förhållandet att kommunerna följaktligen är beredda att åtaga sig ansvaret för en mera omfattande prövning. På lokalt håll kan man bäst bedöma behovet av åtgärder. Kommunernas engagemang i frågan är enligt min mening också en garanti för att man söker sig till smidiga former för handläggningen av dessa ärenden. Farhågor för en onödig byråkrati har emellertid framskymtat i debatten. Jag anser att sådana farhågor bör kunna mötas genom att automatspel som anordnas endast på en spelaulomal inom samma lokal eller anläggning undantas från tillståndsplikten. Jag föreslår alltså att det öppnas en möjlighet alt ingripa mot spelverksamhet som omfattar spel på två eller flera spelaulomater.

Några remissinstanser har framhållit att vissa tillställningar vid vilka spel anordnas bör undantas från tillståndsplikten. I likhet med promemorieför­slaget anser jag att offenfiig tillställning av tillfällig karaktär inle bör omfattas av lillståndsplikl. Inte heller bör den nya lagstiftningen omfatta spel som inte anordnas i förvärvssyfte och spel på fartyg i reguljär trafik. Jag har viss förståelse för att det kan finnas skäl som talar för att man gör undantag för spelverksamhet som anordnas även i andra sammanhang. Omfattande undantag skulle emellerfid göra regleringen svår att överblicka. En i författning mera i detalj utformad gränsdragning mellan tillståndspliktig och icke tillståndspliktig verksamhet skulle också i enskilda fall kunna uppfattas som godtycklig. Jag är således inte beredd att tillstyrka att undantag görs från tillståndsplikten i större omfattning än vad jag nyss har nämnt. Som jag också har framhållit är det min uppfattning att en smidig hantering av tillstånds­ärendena inte kommer att medföra några olägenheter för den som vill anordna spel som från sociala utgångspunkter är utan problem. Jag förordar alltså att det - med de undanlag som jag nu har nämnt - införs en tillslåndsplikt för att få anordna spel på två eller flera automater.

2.6 Tillstånd och tillsyn

I departementspromemorian föreslås att reglerna om tillståndsprövningen utformas så att socialnämnden ges stor frihet alt göra en total bedömning efter lokala och sociala förhållanden som råder i kommunen. Utgångspunk-

Prop.  1981/82:203

16

ten för en sådan bedömning bör vara att motverka uppkomsten av dåliga ungdomsmiljöer. I promemorieförslagel framhålls att del är naturligt alt socialnämnden vid handläggningen av tillståndsärendena samråder med andra berörda kommunala och statliga myndigheter, t. ex. skolstyrelse, fritidsnämnd och den lokala polismyndigheten.

Det föreslås i promemorian att socialnämnden ges möjlighet att förena tillstånd med föreskrifter. Dessa kan gälla t. ex. öppettider eller åldersgrän­ser. Enligt promemorieförslaget bör nämnden kunna meddela nya eller ändrade föreskifter om missförhållanden uppkommer efter tillståndsbeslu-tel. Socialnämnden bör enligt förslaget också få möjlighet att återkalla ett meddelat tillstånd om det visar sig att missförhållanden uppkommer genom spelverksamheten. Tillsynen över spelverksamheten bör enligt promemorie­förslaget utövas av socialnämnden. För att kunna fullgöra denna uppgift föreslås nämnden få rätt att få tillträde lill plats där spelverksamhet bedrivs och rätt alt infordra upplysningar från den som anordnar spelet.

Flertalet remissinstanser som har yttrat sig i fillståndsfrågan är positiva lill att socialnämnderna ges stor frihet att göra en totalbedömning av tillstånds­prövningen. Några remissinstanser har synpunkter på handläggningen av fillståndsärendena. Ordningsstadgeutredningen menar att de föreslagna grunderna för fiUståndsprövningen är något diffusa. Detta torde leda till att prövningen blir ganska osäker, vilket kan resultera i en godtycklig eller onödigt restriktiv tillämpning. Utredningen förordar därför att socialnämn­dernas prövning i någon mån binds upp genom att det i en föreskrift anges vad som särskilt skall beaktas vid tillståndsprövningen. Från branschhåll framhålls att det är av utomordentligt stor betydelse att lika kriterier får utgöra grunden för beslut som fattas av olika socialnämnder. Några remissinstanser anser att det bör föreskrivas en obligatorisk skyldighet för socialnämnden att inhämta polismyndighetens yttrande i tillståndsärendena. Det framhålls från några håll att det krävs lagstöd för att lämna ut uppgifter ur polisens person- och belastningsregister. En remissinstans påpekar också att det krävs lagstöd för att skattemyndigheterna skall kunna lämna ut vissa uppgifter.

Nästan alla remissinstanser som har tillstyrkt att socialnämnderna blir tillståndsmyndigheter menar att nämnderna bör ha ansvaret för tillsynen över spelverksamhelen. Några remissinstanser anser att även polismyndig­heten bör vara tillsynsmyndighet.

Jag delar den uppfattning som flertalet remissinstanser har gett uttryck åt, nämligen att socialnämnderna bör ges stor frihet när det gäller tillstånds­prövningen. Samtidigt bör emellertid som några remissinstanser framhåller alltid vissa moment ingå i prövningen. Jag anser därför att bestämmelsen bör utformas så att det av den framgår att vissa omständigheter alltid skall övervägas vid tillståndsprövningen. Jag återkommer till denna fråga i specialmotiveringen.

Som några remissinstanser framhåller anser jag att det är viktigt att

Prop. 1981/82:203

17

socialnämnden vid handläggningen av tillståndsärendena samråder med berörda myndigheter. TUl följd av den lösning som jag har förordat beträffande lillslåndspliktens omfattning är jag dock inte beredd att föreslå att en obligatorisk samrådsskyldighet införs. I många tillståndsärenden torde omständigheterna vara sådana att tillstånd kan meddelas utan att behov av samråd föreligger. Jag tänker då närmast på sådana fillståndsärenden som avser anordnande av spel på ett fåtal apparater på platser där det inle kan befaras att mera betydande olägenheter uppkommer. I andra fall bör enligt min mening socialnämnden som regel inhämta yttrande från andra berörda kommunala myndigheter och den lokala polismyndigheten. Någon föreskrift härom anser jag inte behövas.

Genom att socialnämnden inhämtar yttrande från polismyndigheten bör nämnden kunna få besked om humvida anordnaren kan anses vara lämplig alt handha spelverksamhet. Något behov av att lämna ut uppgifter till socialnämnderna ur person- och belastningsregistret finns enligt min mening inte. Eftersom tillsynen främst skall ske utifrån sociala utgångspunkter anser jag att det inte är nödvändigt att även polismyndigheterna blir fillsynsmyn­digheler.

2.7 Lagstiftningens utformning i övrigt

I departementspromemorian föreslås att socialnämnden skall kunna förelägga spelanordnare att fullgöra vissa skyldigheter vid vite. Det gäller om spelanordnaren bryter mot meddelade föreskrifter eUer underlåter att lämna tillträde till spellokalen eller tillhandahålla upplysning. Socialnämndens beslut om vitesföreläggande föreslås enligt promemorian inte få överklagas. Däremot föreslås det att socialnämndens beslut i andra frågor skall få överklagas hos länsstyrelsen och att länsstyrelsens beslut skaU få överklagas hos regeringen. När det gäller reglerna om påföljd m. m. föreslås det i promemorian att allmänt åtal för brott som innebär anordnande av tillståndspliktigt spel utan fillstånd får väckas endast efter anmälan av socialnämnden.

Flera remissinstanser har synpunkter på frågorna om vite och påföljd. Det påpekas bl. a. av riksåklagaren att sanktionssystemet i motsvarande situa­tioner brukar vara anordnat så att den kan straffas som bryter mot fillståndskrav eller i samband med fiUståndet utfärdade föreskrifter. Det finns enligt riksåklagaren inte anledning att avvika från denna modell. Riksåklagaren anser vidare aft det får anses strida mot vedertagen uppfattning beträffande vitesinstitutets funktion att använda vite som sanktion för brytande av viss föreskrift. Lagförslaget bör enligt riksåklagaren på denna punkt utformas så att föreskriften direkt tar sikte på ett framtvingande av den uteblivna prestafionen. En remissinstans menar att föreskriften om att beslut om vitesföreläggande inte får överklagas bör utgå. 2 Riksdagen 1981182. 1 saml Nr 203

Prop. 1981/82:203

18

Riksåklagaren är ocksä kritisk mot att allmänt åtal för brott mol lagen endast får väckas efter anmälan av socialnämnd. I och med att ett brott föreUgger är bedömningen därav allmänt sett av sådan natur att åklagare inte bör betas möjligheten att beivra brottet. För övrigt kan enligt riksåklagaren en diskretionär prövning, för vilken det inte har lämnats några som helst riktlinjer vare sig i lagtexten eller i förarbetena, leda till en bristande enhetlighet vid avgörandet av när anmälan skall ske. Prövningen kan därigenom komma alt utåt uppfattas som godtycklig. Flera polisstyrelser är också kritiska mot denna föreskrift. Ett par remissinstanser efterlyser regler om förverkande av både spelapparaier och intäkter från spelet.

Jag kan instämma i den kritik som remissinstanserna har framfört beträffande sankfionssystemets uppbyggnad. Jag föreslår därför alt bestäm­melsen om vite bara skall avse underlåtenhet alt lämna tillträde eller tillhandahålla upplysningar. Den som bryter mot meddelade föreskrifter bör alltså i stället omfattas av bestämmelserna om påföljd. Vidare anser jag att övervägande skäl talar för att väckande av aUmänt åtal inte skall vara beroende av att socialnämnden gör anmälan.

Vad gäller frågan om möjUgheterna att överklaga socialnämndens beslut anser jag i likhet med någon remissinstans att ett beslut om vitesföreläggande bör kunna överklagas. Socialnämndens övriga beslut bör enligt min mening kunna överklagas hos länsstyrelsen och dess beslut vidare hos socialstyrelsen. Besvärsärenden bör inte föras upp till regeringen.

Den besvärsordning som jag sålunda föreslår kan komma att medföra ett visst merarbete vid länsstyrelserna under ett kort inledningsskede. Därefter bedömer jag att merarbetet blir av endast ringa omfattning. Länsstyrelsernas nuvarande resurser bör därför vara tillräckliga för handläggningen av eventuella besvärsärenden. Det merarbete som kan uppkomma för social­styrelsen betraktar jag som försumbara.

I fråga om den lagtekniska lösningen framhålls det i departementsprome­morian att det kan förefalla naturligt att den reglering av visst automatspel som nu förordas bör inarbetas i lotterilagstiftningen. Den nu aktuella spelverksamheten kan också enligt promemorian sägas ha anknytning lill sådana företeelser som regleras i allmänna ordningsstadgan. Enligt vad som framhålls i departementspromemorian är emellertid syftet med regleringen att komma till rätta med sociala missförhållanden som förekommer i miljöer där flipperspel och liknande automatspel bedrivs. Varken lotieriförordning­en eller allmänna ordningsstadgan är enligt vad som framhålls i departe­mentspromemorian direkt av social karaktär även om dessa regelsystem innehåller vissa sociala moment. Härtill kommer enligl promemorian alt både lotteriförordningen och allmänna ordningsstadgan f. n. är föremål för översyn. Genomgripande förändringar i dessa bör enligt promemorieförsla­get undvikas under pågående lagstiftningsarbete. Det föreslås därför i promemorian att regleringen av flipperspel och liknande automatspel sker i en särskild lag.

Prop. 1981/82:203

19

De övervägande antalet remissinstanser tillstyrker eller lämnar promemo­rieförslaget utan erinran i denna del. Några remissinstanser är krifiska mot förslaget och förordar i stället att reglerna inarbetas anfingen i lotterilag­stiftningen eller i allmänna ordningsstadgan.

Jag har fidigare framhållit att socialnämnderna bör bli fillståndsmyndig-heter. En sådan ordning passar mindre väl i aUmänna ordningsstadgan och lotteriförordningen där andra myndighete är tillståndsmyndigheler. I Ukhet med de flesta remissinstanserna delar jag därför den uppfattning som har kommit fill uttryck i departementspromemorian, nämligen att reglerna om anordnande av spel på flipperspel och liknande automatspel bör ges i en särskild lag.

Enligl min mening bör en ny lagstiftning på området träda i kraft den 1 juli 1982. Till de övergångsbestämmelser som kan behövas återkommer jag i specialmotiveringen.

Den av mig nu förordade nya lagstiftningen föranleder att vissa ändringar bör företas i lotteriförordningen. Jag har i denna fråga samrått med chefen för handelsdepartementet.

3 Upprättade lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom kommundeparlemenlet upprättats förslag till

1. lag om anordnande av visst automatspel

2. lag om ändring i lotteriförordningen. (1939:207).

Förslagen har utarbetats i samråd med chefen för handelsdepartemen­tet.

Lagförslagen syftar till att motverka uppkomsten av sociala missförhållan­den där spelverksamhet är anordnad på flipperspel och liknande automats­pel. Riksdagen har uttalat att det är angeläget att åtgärder vidtas så snart som möjligt för att råda bot på dessa missförhåUanden. Enligt min mening kräver lagstiftningsärendet en skyndsam behandling. En remiss fill lagrådet bör därför kunna underlåtas i förevarande ärende.

4 Specialmotivering

4.1 Lagen om anordnande av visst automatspel

Som jag har framhållit i den aUmänna motiveringen bör det i en särskild lag sammanföras regler som ger kommunerna inflytande över anordnandet av visst automatspel och möjligheter att ingripa när verksamheten förorsakar missförhållanden av social karaktär för barn eller ungdom. Den föreslagna lagen har givits namnet lag om anordnande av visst automatspel. Begreppet automatspel knyter an fill den terminologi som förekommer i lotteriförord-

Prop. 1981/82:203

20

ningen. Som närmare anges i det följande omfattar lagförslaget emellertid inte allt automatspel. Automatspel som erbjuder vinst i form av annat än frispel på automaten, exempelvis pengar, varor eller spelpolletter träffas inte av lagförslagets bestämmelser utan regleras liksom hitfills genom lotterifö­rordningen. Att lagförslaget på detta sätt är begränsat till visst automalspel kommer till uttryck redan i rubriken.

Lagförslaget innehåller elva paragrafer uppdelade på fyra genom mellan­rubriker åtskilda avsnitt. Efter en inledande paragraf, i vilken anges lagens fiUämpningsområde, följer en paragraf med allmänna föreskrifter för den som anordnar automatspel som omfattas av lagförslaget. De därpå följande paragraferna behandlar tiUstånd för anordnande av automatspel. Slutligen innehåller lagförslaget bestämmelser om tillsyn, straff, verkställighet och besvär.

Denna lag är fillämplig på spel som anordnas i förvärvssyfte på sådana mekaniska eUer elektroniska spelautomater som inte ger vinst eller endast ger vinst i form av frispel på automaten.

Lagen gäUer inle spel som anordnas på fartyg i reguljär trafik.

I paragrafens första stycke anges den spelverksamhet som omfattas av lagförslaget. Det automatspel som åsyftas är s. k. flipperspel, skjutare, målspel, TV-spel och liknande spel. I regel ger dessa spel inte annan spelvinst än ett frispel på automaten. En reglering på området bör emellertid omfatta även spel där vinst inte utgår eller där vinsten utgörs av flera frispel. I annat fall skulle regleringen - och därmed den särskilda prövning från social synpunkt som skall ske enhgt lagförslaget - enkelt kunna kringgås. Däremot bör regleringen inte omfatta automatspel som ger vinst i form av t. ex. pengar, värdebevis, spelpolletter eller varor. Spelverksamhei av detta slag har nära anknytning till andra typer av lotterier och bör därför liksom hitfills regleras i lotteriförordningen. Paragrafens första stycke har utformats i enlighet härmed.

Anordnande av spel på mekaniska eller elektroniska spelapparater som ger vinst i form av två eller flera frispel på apparaten omfattas i dag av lotteriförordningens bestämmelser. Den avgränsning av lagförslagets till­lämpningsområde som nyss har berörts innebär således att ändringar bör göras i lotteriförordningen. Jag återkommer fill denna fråga och tar i samband därmed upp vissa avgränsningsfrågor som har berörts vid remiss­behandUngen av departementspromemorian.

I paragrafens första stycke anges att spelet skall anordnas i förvärvssyfte. Begreppet anordna spel används genomgående i lagförslaget för att beskriva det förhåUandet att en eller flera automater fortlöpande hålls fillgängliga för spel. Med förvärvssyfte avses att spelverksamheten anordnas i syfte att på ett eUer annat sätt inbringa inkomster. Detta innebär t. ex. att spelverksamhet

Prop. 1981/82:203

21

som anordnas av en ideell förening i syfte att finansiera föreningsverksam­heten omfattas av bestämmelserna. Om gratisspel anordnas på spelauloma­ter i syfte att locka kunder till annan förvärvsverksamhet får det också anses alt spelet har anordnats i förvärvssyfte. Detsamma gäller naturligtvis om spelaulomater upplåts för grafisspel mot att t. ex. en viss förtäring måste ske eller att varor till ett visst värde måste inköpas.

Enhefiiga regler saknas om automatspel i de nordiska länderna. Detta medför att särskilda problem uppkommer när det gäller att reglera automatspel som anordnas på färjor i trafik mellan Sverige och de övriga nordiska länderna. Särskilda problem uppkommer också när det gäller att reglera automatspel som förekommer på fartyg i annan reguljär trafik. Av prakfiska skäl torde socialnämnderna, som föreslås bli fillstånds- och tillsynsmyndigheter, komma aft i detta sammanhang ha svårigheter att fullgöra dessa uppgifter. Eftersom spelverksamheten inle är lättillgänglig för barn och ungdom torde för övrigt risken för uppkomsten av sociala missförhållanden i förevarande fall vara relativt hten. Spel på fartyg i reguljär trafik har därför undantagits från lagförslagets tillämpningsområde.

2 §

Den som anordnar automatspel som avses i 1 § första stycket får inte ofillbörligen locka barn eller ungdom att delta i spelet.

Den som anordnar spelet skall svara för att god ordning råder inom den lokal eller anläggning där spelet bedrivs.

I paragrafen anges syftet med regleringen, nämligen att skydda barn och ungdom samt att förbättra ordningen i de lokaler där spelverksamhet bedrivs. I 3 § anges att spel som anordnas på endast en spelautomat eller i samband med offentlig fillställning av fillfällig karaktär inte kräver tillstånd. Förevarande bestämmelser gäller emellertid all spelverksamhet som omfat­tas av lagförslaget oavsett om det krävs tillstånd för verksamheten eller

ej.

Det framstår inte alltid som självklart vem som egentUgen ansvarar för sådan spelverksamhet som nu är i fråga. Det är nämligen inte ovanligt att ett särskilt företag svarar för själva uppställandet av spelautomaterna mot att den som äger eller förhyr den lokal eller plats där spelverksamheten skall bedrivas tillförsäkras viss andel i de intäkter som automaterna ger. Den som äger en spelautomat är alltså inte allfid idenfisk med den person som förfogar över den plats där spelverksamheten bedrivs. Vid sådant förhållande är det väsentligt att slå fast om det bör vara automatägaren eller den som faktiskt förfogar över spellokalen som skall bära ansvaret för verksamheten. Det får anses mest naturligt att lägga ansvaret på den sistnämnde. För utomstående framstår det som att han arrangerar spelet. Med uttrycket, den som anordnar automatspel, avses därför i lagförslaget den som har besittningsrätt till - dvs. vid speltillfället faktiskt förfogar över - den lokal eller anläggning där spelet bedrivs.

Prop. 1981/82:203

22

I paragrafens första stycke föreskrivs att den som anordnar automatspel inte får otillbörligen locka barn eller ungdom att delta i spelet. Det är alltså fråga om en påverkan som med hänsyn till omständigheterna framstår som otillbörlig. Därmed avses sådana åtgärder som t. ex. går ut på att locka skolungdom från skolundervisningen fill spellokalen. Även en marknadsfö­ring av verksamheten som uteslutande syftar till att förmå barn eller ungdom inom föreningsliv eller ungdomsverksamhet av ideell natur att i stället ägna sig åt spelverksamhet kan i vissa fall bli att anse som otillbörlig påverkan.

I andra stycket har tagits in en bestämmelse om att den som anordnar spel skall svara för att god ordning råder där spelet är anordnat. Föreskriften har till uppgift att allmänt understryka att allt anordnande av automatspel skall ske på ett ansvarsfullt sätt. Spelanordnaren åläggs genom regeln en skyldighet att fortlöpande ha uppsikt över spelverksamheten och en skyldighet att ingripa när ordningsstörande händelser inträffar.

Spel anordnas inte bara inom lokaler utan också inom fivoli- och marknadsplatser eller andra nöjesplatser. I sådana fall anordnas spelverk­samheten i regel inom ett särskilt avgränsat område. Paragrafen är tillämplig också på sådan spelverksamhet. För att beskriva detta förhållande används i lagförslaget begreppet anläggning.

Förevarande paragraf anger de minimikrav som bör iakttas vid anordnan­de av spelverksamhet. Med hänsyn fill att reglerna är tämligen allmänt hållna har de inte straffsankfionerats (jfr 9 §). När det gäller fillståndspliktig spelverksamhet kan tillståndet återkaUas om spelanordnaren bryter mot föreskriften i paragrafens första stycke (jfr 6 §). Detta kan däremot inte ske om spelet bedrivs i strid mot föreskriften i paragrafens andra stycke. I sådana faU får socialnämnden meddela mera precisa ordningsföreskrifter med stöd av 5 §. Om spelanordnaren inte följer dessa föreskrifter kan socialnämnden enligt 6 § återkalla tillståndet.

3

§

Tillstånd krävs för att anordna automatspel som avses i 1 § första stycket på två eller flera spelautomater inom samma lokal eller anläggning. Detta gäller inte för automatspel som anordnas i samband med offenfiiga fillstäUningar av fillfällig karaktär.

Frågan om tillstånd prövas av socialnämnden i den kommun där spelverksamheten skaU anordnas. Nämnden får ta ut avgift för prövningen enligt grunder som beslutas av kommunfullmäkfige.

I paragrafen anges att det i regel krävs tillstånd att anordna spel på flipperspel och liknande automatspel på två eller flera spelautomater inom samma lokal eller anläggning. Vad som avses med samma lokal kan i regel inte medföra svårigheter att avgöra. Anordnas spel på automater i olika rum som står i direkt förbindelse med varandra innebär detta självfallet alt verksamheten i paragrafens mening är anordnad i samma lokal. Däremot får det anses att sådan spelverksamhet som anordnas på skilda våningar i ett

Prop. 1981/82:203

23

varuhus inte är anordnad i samma lokal. Vad som avses med anläggning har närmare berörts under 2 §.

I allmänhet är spelverksamhelen anordnad på ett mera varaktigt sätt. Det förekommer emellertid att spel anordnas fillfälligt, t. ex. i samband med tivoli- och marknadsarrangemang. Sådana arrangemang kräver som regel tillstånd enligt allmänna ordningsstadgan. Det torde inle föreligga någon mera påtaglig risk för att spelverksamhet som anordnas i samband med offentlig tillställning av tillfällig karaktär skall förorsaka liknande missför­hållanden som kan uppkomma lill följd av en permanent spelverksamhet. Spel som anordnas i samband med offentlig fillställning av tillfällig karaktär har därför undantagits från tillståndsplikt. Om spelverksamhet avses förekomma vid en sådan tillställning är detta ett förhåUande som i stället får tas i beaktande vid den prövning som förekommer enligt allmänna ordningsstadgan. Ingripanden mot missförhållanden kan i vissa fall ske enligt allmänna ordningsstadgan.

Det förekommer att ett tiUstånd lämnas för all anordna offentlig tillställning vid ett flertal skilda fillfällen under en löpande period, t. ex. under en säsong. Som exempel kan nämnas fillstånd för nöjesarrangemang i folkparkernas regi och danstillställningar på restauranger. Det är i dessa fall inte fråga om en tillslällning av fillfällig karaktär i paragrafens mening. Det krävs följaktligen tillstånd för att anordna spel i samband med sådana offentliga tillställningar. Tillständsbeslutet kan naturUgtvis utformas så att det omfattar spelverksamhet vid olika tillfällen under en längre fidspe­riod.

I paragrafens andra stycke föreskrivs att det är socialnämnden i den kommun där spelverksamheten skall anordnas som prövar frågan om fillstånd. Som jag har framhållit i den allmänna motiveringen är detta naturligt med hänsyn till att spelverksamheten kan förorsaka missförhållan­den av utpräglad social natur. Jag anser därför'inte att, som ett par remissinstanser har föreslagit, kommunfullmäktige skall bemyndigas att utse vilken kommunal nämnd som skaU vara tillståndsmyndighet. Vad jag nu har sagt innebär inte att kommunfullmäktige är förhindrad att, med stöd av lagen om vissa lokala organ i kommunerna (1979:408, omtryckt 1979:1167), pröva om de uppgifter som nu läggs på socialnämnden lämpar sig för handläggning i ett lokall organ.

En remissinstans har framhållit att det bör öppnas en möjlighet för socialnämnd att ta ut avgift för tillståndsprövningen. Jag delar den uppfattningen. I förhållande till promemorieförslaget har därför i paragra­fens andra stycke tagits in en föreskrift om avgift.

Det har i lagförslaget inte tagits in bestämmelser om ansökningsförfaran­det. Det är den som avser att anordna spelet som måste få fillstånd för verksamheten. Vad som avses med att anordna spel har redan tidigare berörts (2 §). I sakens natur ligger att det av ansökningen bör framgå för vem tillståndet skall gälla. Det bör naturligtvis också framgå av ansökningen var

Prop. 1981/82:203

24

spelverksamheten skall anordnas, hur många spelapparater som skall ingå i verksamheten samt under vilka förhållanden i övrigt som denna skall bedrivas. I förvaltningslagen (1971:290, ändrad senast 1980:103) finns allmänna föreskrifter om handläggning av ärende hos förvaltningsmyndig­het. Om en ansökningshandling är ofuUständig och om bristen kan avhjälpas på ett enkelt sätt åligger det myndigheten att vägleda sökanden om det behövs för att han skall kunna ta fill vara sin rätt.

Vid prövning av tiUstånd skall socialnämnden bedöma om spelverksam­heten kan antas förorsaka bristande ordning eller kommer att bedrivas i en miljö som är olämplig för barn eller ungdom. Vid prövningen skall särskilt beaktas sökandens lämplighet, lokalens ändamålsenUghet samt lokalens belägenhet.

I paragrafen har tagits in en allmän regel om den prövning som skall föregå socialnämndens beslut i tillståndsärenden. Som jag har framhålUt i den allmänna mofiveringen bör stor frihet ges ål socialnämnden när det gäller fiUståndsprövningen. Samtidigt bör emellertid, som några remissinstanser framhåller, allfid vissa omständigheter ingå i prövningen. För att avgöra om spelverksamheten kan anordnas på ett godtagbart sätt bör bl. a. sökandens lämphghet som spelanordnare prövas. Den som anordnar spelet bör ha personliga förutsättningar att driva verksamheten så att det inte uppkommer en miljö som är olämplig för barn eller ungdom. Särskilt när det gäller spelverksamhet av större omfattning bör det finnas anledning att anta att spelanordnaren har både vilja och förmåga att motverka uppkomsten av t. ex. alkoholmissbruk, drogmissbruk, kriminalitet eller ordningsstörande beteenden. Om det uppstår tvekan om sökandens lämplighet bör social­nämnden, som jag har framhållit i den allmänna mofiveringen, bereda polismyndigheten lUltälle att yttra sig. Vid fiUståndsprövningen bör hänsyn också tas till lokalens lämplighet för spelverksamhet och lokalens belägen­het. Automatspel som anordnas i lokaler som hgger i omedelbar närhet till skolor, frifidsgårdar, idrottsanläggningar osv. kan menligt påverka skolar­betet eUer föreningsverksamheten. Det förefaUer naturligt att socialnämn­den i dessa frågor samråder med de organ inom kommunen som svarar för skol- resp. fritidsverksamheten. Vid tillståndsprövningen bör beaktas att föreskrifter kan meddelas enligt 5 §. Om en olägenhet av visst slag kan mötas med en föreskrift bör således hinder inte föreligga att meddela tiUstånd.

I lagförslaget har inte tagits in regler om fillståndsbeslutets innehåU. Det torde ändå stå klart att beslutet bör ange om tillståndet gäller för viss tid eller fills vidare, för vem det gäller, i vilken lokal som spel får anordnas och vilken omfattning verksamheten får ha.

Prop. 1981/82:203

25

Tillstånd får förenas med föreskrifter om lägsta ålder för tillträde och tider när spelverksamheten får bedrivas samt andra föreskrifter som behövs för att motverka att spelverksamheten förorsakar bristande ordning eller bedrivs i en miljö som är olämpUg för barn eller ungdom.

Om det efter fillståndsbeslutet uppkommer missförhållanden tiU följd av spel verksamheten, får socialnämnden meddela nya eller ändrade föreskrif­ter.

Socialnämnden har enligt paragrafen getts möjligheter att förena tillstånd med föreskrifter. Som exempel på sådana föreskrifter anges i paragrafen föreskrifter om lägsta ålder för tillträde fill spel och fider när spelverksam­heten får bedrivas.

Det har inte ansetts möjligt all närmare ange i vilka avseenden det kan vara lämpligt med föreskrifter. Förhållandena i varje enskilt fall får vara vägledande för vilka föreskrifter som eventueUt skall meddelas. Syftet med en föreskrift skall emellertid vara att motverka att bristande ordning uppkommer eller att verksamheten bedrivs i en olämplig ungdomsmiljö. Naturligtvis skall fillståndsmyndigheten vid meddelande av föreskrifter se till att dessa inte blir onödigt betungande för den som anordnar spelet eller för dem som deltar i spelet samt att föreskrifterna i övrigt inte innebär att obefogade inskränkningar görs i den enskildes frihet. Detta självklara förhållande har inte ansetts nödvändigt att ange i paragrafen.

I paragrafens andra stycke anges att socialnämnden kan meddela nya eller ändrade föreskrifter om det till följd av spelverksamheten uppkommer missförhållanden efter tUlståndsbeslutet. Föreskrifterna skall vara av det slag och ha det syfte som anges i första stycket. Bestämmelsens uppgift är bl. a. alt göra det klart för den som anordnar spel att nya eller ändrade föreskrifter kan komma att gälla för verksamheten om missförhållanden uppkommer.

6§

Om automalspel, för vilket tUlstånd har meddelats, anordnas i strid mot bestämmelsen i 2 § första stycket eller mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 5 §, får socialnämnden återkalla tillståndet.

Enligt paragrafen kan meddelat fillstånd återkallas om den som anordnar spelet på ett ofillbörligt sätt lockar barn eller ungdom aft delta i spelverksamheten. Vad som avses härmed har berörts under 2 §. Om spelverksamheten bedrivs i strid mol 2 § andra stycket, dvs. på sådant sätt att god ordning inte upprätthålls får tillståndet inte återkallas enligt förevarande paragraf. En sådan åtgärd skulle föra för långt med hänsyn lill att ordningsföreskriften i 2 § andra stycket är tämligen allmänt hållen. Upprätt­hålls inte ordningen får, som har framhållit vid 2 §, socialnämnden i stället meddela mera detaljerade ordningsföreskrifter. Om spelanordnaren bryter mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 5 § får tillståndet återkallas

Prop. 1981/82:203

26

enligl förevarande paragraf. I sakens natur ligger att socialnämnden inte bör återkalla ett tillstånd om rättelse kan vinnas på ett mindre ingripande sätt.

Enligt 10 § gäller socialnämndens beslut om återkaUelse omedelbart om inte nämnden förordnar annat.

7 och 8 §§

7§

Socialnämnden utövar tillsyn över eflerievnaden av denna lag och av de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen.

För att utöva tillsynen har socialnämnden rätt att få tillträde fill lokaler eller anläggningar där tillståndspliktigt automatspel anordnas och infordra upplysningar från den som anordnar spelet.

Om den som anordnar fillståndspliktigt automatspel underlåter att lämna tillträde eller tillhandahålla upplysning enligt 7 § andra stycket, får social­nämnden förelägga vite.

För att bereda sig tillträde får socialnämnden vid behov anlita biträde av polisen.

1 dessa paragrafer regleras frågan om fillsynen över spelverksamheten. Tillsynsuppgifterna har lagts på socialnämnden som enligl 3 § andra stycket är fillståndsmyndighet.

Tillsynsuppgiften innebär att socialnämnden skall se till att spelverksam­het inte anordnas i strid mot 2 § eller utan tillstånd, när sådant fordras enligt 3 § första stycket. Dessutom skall nämnden naturligtvis övervaka efterlev­naden av de föreskrifter som nämnden själv kan ha meddelat med stöd av 5§.

För all kunna utöva tillsynen är det nödvändigt att socialnämnden får tillträde till en lokal eller anläggning där spelverksamhet anordnas. Socialnämnden bör också kunna få upplysningar av den som anordnar spelet om så påfordras. Bestämmelser om detta har tagits in i 7 § andra stycket. Tilllrädesrätten och rätten att infordra upplysningar gäller endast tillstånds­pliktig verksamhet.

Enligt 8 § kan socialnämnden i fråga om tillståndsplikgig spelverksamhet förelägga spelanordnaren att fullgöra sina skyldigheter enligt 7 § andra stycket vid vite. Enligt departementspromemorian skulle inte straff följa om spelanordnaren bryter mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 5 §. I stället föreslogs det att socialnämnden skulle kunna framtvinga en efterlev­nad av sådana föreskrifter genom att utsätta vite. Ett par remissinstanser, bl. a. riksåklagaren, har riktat anmärkning mot denna konstruktion. Även om jag inte helt kan dela de synpunkter som har framkommit i remisskritiken anser jag att det på denna punkt finns anledning att frångå promemorieför-

Prop. 1981/82:203

27

slaget. I departementsförslaget har därför möjligheterna att förelägga vite vid brott mot föreskrifter utmönstrats. 1 stället har 9 § kompletterats med en bestämmelse om straff. I prakfiken lär socialnämnderna, när de uppmärk­sammar att utfärdade föreskrifter inte följs, genom påpekanden eller på annat lämpligt sätt först och främst försöka att åstadkomma rättelse.

9-11 §§

9§

Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet anordnar automatspel i strid mot 3 § första stycket eller bryter mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 5 § döms till böter eller fängelse i högst sex månader.

10 

§

Socialnämndens beslut enligt 5 § andra stycket eller 6 § gäller omedelbart om nämnden ej förordnar annat.

n§

Socialnämndens beslut enligt denna lag får överklagas hos länsstyrelsen genom besvär.

Länsstyrelsens beslut i fråga om vitesföreläggande får inte överklagas. Andra beslut av länsstyrelsen får överklagas hos socialstyrelsen genom besvär. Socialstyrelsens beslut får inte överklagas.

I paragraferna har tagits in regler om straff, verkställighet och besvär.

Enligt 9 § är det möjligt att straffrättsligt ingripa mot tillståndspliktigt spel som anordnas utan tillstånd eller i strid mot föreskrifter, som har meddelats av socialnämnden. I straffskalan ingår fängelse.

Straffbestämmelsen riktar sig mot den som anordnar spelet. Frågan om vem som skall betraktas som spelanordnare har behandlats vid 2 §. Om spel anordnas av en juridisk person, t. ex. ett akfiebolag eller en ekonomisk förening, gäller enligt allmänna regler att den legale ställningsföreträdaren är ansvarig. I ett aktiebolag är det styrelsen eller den verkställande direktören som får bära det straffrättsliga ansvaret. Brottsbalkens bestämmelser om medverkan är analogt tillämpliga..

Några remissinstanser har föreslagit all det i lagen förs in föreskrifter om förverkande av spelutrustning och intäkter från spelet. Eftersom spelutrust­ningen i allmänhet inte ägs av den som anordnar spelet och intäktsfrågan är ordnad på olika sätt anser jag att sådana föreskrifter skulle vara av begränsat värde. I departementsförslaget har därför inte tagits med regler om förverkande.

Som framgår av 5 och 6 §§ kan socialnämnden, såvitt gäller fillståndspliktig verksamhet, meddela föreskrifter eller återkalla tillståndet. I sådana fall kan det vara angeläget att socialnämndens beslut kan verkställas omedelbart. I

Prop. 1981/82:203

28

10 § har det därför tagits in en bestämmelse om att socialnämndens beslut i dessa frågor omedelbart skall gäUa. Saknas skäl för att beslutet skaU gälla omedelbart kan nämnden förordna annat. Härigenom öppnas en möjlighet att ta hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet.

I 11 § anges att socialnämndens beslut får överklagas hos länsstyrelsen genom besvär samt att länsstyrelsens beslut, utom vad avser vitesföreläg­gande, får överklagas hos socialstyrelsen. Det har ansetts att länsstyrelsens beslut i ett besvärsärende om vilesföreläggandet inte bör kunna överklagas. Likaså har det ansetts att besvär i andra frågor inte skall kunna föras upp från socialstyrelsen till regeringen. Paragrafen innehåller därför begränsningar i dessa hänseenden.

Ikraftträdande och övergångsbestämmelser

Denna lag träder i kraft den 1 juh 1982.

Den som vid ikraftträdandet anordnar automatspel för vilket tillstånd erfordras enligt denna lag och som före utgången av september 1982 har sökt tillstånd får fortsätta med verksamheten fill dess ansökningen slutUgt har prövats. Om socialnämnden inte meddelar fillstånd för fortsatt spelverksam­het, skall nämnden utsätta den tid inom vilken verksamheten skall ha avvecklats. Denna fid skall bestämmas så att skäligt rådrum ges för avvecklingen.

Såsom i departementspromemorian framhålls är det angeläget att den nya lagsfiftningen träder i kraft så snart som möjligt. Jag förordar därför att lagen träder i kraft den 1 juU 1982. Detta förutsätter emellertid vissa övergångs­bestämmelser för den spelverksamhet som redan förekommer vid tidpunk­ten för lagens ikraftträdande.

Vid remissbehandlingen har från branschhåll kritik riktats mot de i departementspromemorian föreslagna övergångsbestämmelserna. Det framhålls bl. a. att den föreslagna awecklingsperioden innebär en risk för att spelanordnare kan hamna i ekonomiska svårigheter på grund av bundenhe­ten till kontrakt som kan gälla under flera är.

Departementsförslaget har utformats sä att lagen blir fillämplig på nyetableringar fr. o. m. den IjuU 1982. Automatspel som redan förekommer vid denna tidpunkt och för vilket det krävs fillstånd skall däremot få fortgå fill dess tillståndsfrågan har avgjorts. En förutsättning härför är emeUertid att fillstånd har sökts före utgången av september 1982. I förhållande till promemorieförslaget har liden skjutits fram något med hänsyn till att tillståndsplikten föreslås gälla anordnande av spel på färre spelautomater än enligt promemorieförslaget. Den som efter september månads utgång fortsätter att anordna tillståndspliktigt automatspel utan att ha ansökt om fillstånd kan straffas enligt 9 §.

Meddelas inte tillstånd att fortsätta med tillståndspliktig spelverksamhet måste del från rättssäkerhetssynpunkt finnas ett viss rådrum för en avveckling av verksamheten. Hänsyn måste tas till bl. a. om en avveckling

Prop. 1981/82:203

29

drabbar anställd personal. Spelverksamhet som är anordnad utan särskilda bindningar bör däremot kunna avvecklas ganska omgående. Jag tänker då närmast på spelverksamhet som är anordnad i anslutning lill annan näringsverksamhet. Den awecklingsperiod om flera år som förordas frän branschhåll anser jag vara helt otänkbar. Särskilt när det gäller spelverk­samhet som man vet förorsakar sociala missförhållanden är det angeläget att en avveckling kommer till stånd så snart som möjligt.

Enligt min mening är del socialnämnderna själva som bäst avgör hur lång awecklingsperioden skall vara i varje enskilt fall. I övergångsbestämmelsen har därför tagits in en föreskrift om att socialnämnden skall utsätta den fid inom vilken spelverksamheten skall ha avvecklats. Det har vidare föreskri­vits att denna tid skall bestämmas sä att skäligt rådrum ges för avvecklingen. Det ankommer alltså på socialnämnden att med hänsyn till omständigheter­na i det enskilda fallet göra en awägning mellan spelanordnarens intresse att få tillräcklig tid för avveckling och intresset av att spelverksamhelen snabbt upphör.

4.2 Lagen om ändring i lotteriförordningen (1939:207)

De nuvarande bestämmelserna om anordnande av automatspel finns i lotteriförordningen. 11 a § sista stycket anges att tillstånd inte krävs för att anordna automatspel som normall erbjuder vinst endast i form av ett frispel på automaten.

Som jag tidigare har framhållit omfattar förslaget lill lag om anordnande av visst automatspel allt sådant spel som inte ger vinst eller endast ger vinst i form av frispel på automaten. Detta innebär att bestämmelsen i 1 a § sista stycket lotieriförordningen måste ändras.

Några remissinstanser har avstyrkt ändringen i lotteriförordningen. Om antalet frispel på apparaterna inte begränsas till ett frispel ökar enligt dessa instanser risken för illegalt spel. Jag kan inte dela denna uppfattning. Genom utvidgningen av tillståndsplikten för anordnande av spel på flipperspel och liknande automatspel har möjligheten att kontrollera spelverksamheten ökal. Den som enhgt lotteriförordningen har fått tillstånd all anordna automatspel vid vilket vinsten utgörs av flera frispel måste enhgt den föreslagna lagen om anordnande av visst aulomatspel söka tiUstånd hos socialnämnden för att få fortsätta med spelverksamhet på två eller flera spelautomater.

5. Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen att anta förslagen till

1.

lag om anordnande av visst automatspel

2.

lag om ändring i lotteriförordningen (1939:207).

Prop. 1981/82:203

30

6 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta de förslag som föredraganden har lagt fram.

Prop. 1981/82:203

31

Bilaga 1

KOMMUN­DEPARTEMENTET

KOMMUNAL KONTROLL

ÖVER SPELHALLAR 

EN OLÄMPLIG UNGDOMSMILJÖ

Ds Kn 1981:19

Prop. 1981/82:203

32

F

ö

rslag till

Lafi om anordn.Tnde av visst automatspel ;

H

ä

rigeiiom f

ö

reskrivs T

ö

ljande.

.M 

Im

ä

nna best

ä

mmelser

2 

§

  Denna lag 

ä

r till

ä

mplig p

å

 spel som anordnas i f

ö

r­v

ä

rvssyfte ]-)

å

 s

å

dana mekaniska eller elektroniska spelauto­mater som inte ger vinst eller endast ger vinst i form av friypel p

å

 automaten.

Lagen g

ä

ller inte spel som'anordnas p

ä

 fartyg i regulj

ä

r trafik.

±

 I Den som anordnar automatspel som avses i 1 

§

f

ö

rsta

stycket f

ä

r inte otillb

ö

rligen locka barn eller ungdom att delta i spelet.

Den som anordnar spelet skall svara f

ö

r att god ordning r

å

der inom den lokal eller anl

ä

ggning d

ä

r spelet bedrivs.

Tillst

å

nd

3 

§

  Tillst

å

nd kr

ä

vs f

ö

r att anordna automatspel som av­

ses i 1 

§

 f

ö

rsta stycket p

å

 flera 

ä

n tre apparater inom

samma lokal eller anl

ä

ggning. Detta g

ä

ller inte betr

ä

ffan­

de automatspel som anordnas i samband med offentlig till­

st

ä

llning av tillf

ä

llig karakt

ä

r.

Fr

å

gan om tillst

å

nd pr

ö

vas av socialn

ä

mnden i den kommun d

ä

r spelverksamheten skall anordnas.

4 I Vid pr

ö

vning av tillst

å

nd skall socialn

ä

mnden bed

ö

ma

om spelverksamhetcn kan antas f

ö

rorsaka bristande ordning eller kommer att bedrivas i en milj

ö

 som 

ä

r ol

ä

mplig f

ö

r barn eller ungdom.

Prop. 1981/82:203

33

ö

vriga best

ä

mmelser

9 

§

  Den som upps

å

tligen eller av oaktsamhet anordnar automatspel i strid mot 3 

§

 f

ö

rsta stycket d

ö

ms till b

ö­

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst sex m

å

nader.

Q 

§

  Allm

ä

nt 

å

tal f

ö

r brott som avses i 9 

§

 f

ä

r v

ä

ckas endast efter anm

ä

lan av socialn

ä

mnden.

11 

§

 Socialn

ä

mndens beslut enligt 5 

§

 andra stycket el­ler 6 

§

 l

ä

nder omedelbart till efterr

ä

ttelse om ej n

ä

mn­den f

ö

rordnar annat.

1Z 

§

  Socialn

ä

mndens beslut enligt denna lag 

ö

verklagas hos l

ä

nsstyrelsen genom besv

ä

r. L

ä

nsstyrelsens beslut 

ö

verklagas hos regeringen genom besv

ä

r.

Socialn

ä

mndens beslut om vitesf

ö

rel

ä

ggande f

å

r inte 

ö

ver­klagas .

Denna lag tr

ä

der i kraft den 1 juli 1982.

Den som vid ikrafttr

ä

dandet anordnar automatspel f

ö

r vil­ket tillst

å

nd erfordras enligt denna lag och som f

ö

re ut­g

å

ngen av augusti 1982 har s

ö

kt tillst

å

nd, f

ä

r forts

ä

t­ta med verksamheten till dess ans

ö

kningen slutligt har pr

ö

vats.

3 Riksdagen 1981/82. 1 saml Nr 203

Prop. 1981/82:203

34

Lag om 

ä

ndring i lotterif

ö

rordningen (1959:207);

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs att 1 a 

§

 lotterif

ö

rordningen (1939: 207)  skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

1 a 

§

'

Automatspel som avses i 1 

§

 tredje stycket m

å

 anordnas efter tillst

å

nd av regeringen eller, efter regeringens best

ä

mmande, lotterin

ä

mnden under f

ö

ruts

ä

ttning att spelet anordnas p

å

fartyg i internationell trafik.

Automatspel av annan art 

ä

n som avses i 1 

§

 tredje styc­ket m

å

 anordnas

a) efter tillst

å

nd av polismyndigheten under f

ö

ruts

ä

ttning

att spelet anordnas antingen i samband med offent­lig n

ö

jestillst

ä

llning inom f

ö

reningslokal, annan samlings­lokal eller n

ö

jespark eller liknande anl

ä

ggning eller i samband med tivolir

ö

relse eller s

å

dan restaurangr

ö

relse, f

ö

r vilken g

ä

ller tillst

å

nd till servering av spritdryc­ker, vin eller stark

ö

l enligt lagen (1977:293) om handel med drycker,

att v

ä

rdet av spelarens insats utg

ö

r h

ö

gst en krona per spel ,

att h

ö

gsta vinsten ej 

ö

verstiger ett v

ä

rde, som motsva­rar tjugu g

å

nger insatsen,

att tillst

å

ndsbeslutet, i original eller bestyrkt av-

Omtryckt   1974:221

Senaste lydelse 1978:759.

Prop. 1981/82:203

35

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

skrift, finnes anbragt p

å

 v

ä

l synlig plats i lokalen;

b) efter tillst

å

nd av l

ä

nsstyrelsen under f

ö

ruts

ä

ttning

att spelet anordnas i samband med bingospel , som ej 

ä

r eller kan j

ä

mst

ä

llas med automatbingo,

att spelet anordnas f

ö

r samma 

ä

ndam

å

l som bingospelet,

att v

ä

rdet av spelarens insats utg

ö

r h

ö

gst en krona per spel,

att h

ö

gsta vinsten ej 

ö

verstiger ett v

ä

rde, som motsva­rar tjugu g

å

nger insatsen,

att tillst

å

ndsbeslutet, i original eller bestyrkt av­skrift, finnes anbragt p

å

 v

ä

l synlig plats i lokalen.

Tillst

å

nd enligt f

ö

rsta stycket meddelas f

ö

r spelanord­naren. Tillst

å

nd enligt andra stycket a) meddelas f

ö

r s

å­

dan n

ö

jesarrang

ö

r eller r

ö

relseidkare, som d

ä

r avses och tillst

å

nd enligt andra stycket b) f

ö

r den som erh

å

llit tillst

å

nd till bingospelet. Tillst

å

nd g

ä

ller f

ö

r viss tid.

Automatspel som normalt

erbju-

der vinst endast i form

av ett

frispel p

å

 automaten m

ä

anord-

nas utan tillst

å

nd.

Automatspel som en-

bart ger

vinst

i

form

av

frispe

1 p

å

automa-

ten

f

å

r anordnas

utan

tillst

å

nd

enli

gt

den-

na

f

ö

rord:

ning.

Best

ä

m

mel

ser om

s

ä

dant

spel

Prop. 1981/82:203

36

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

finns i lagen (1981; 000) om anordnande av visst automatspel.

Denna lag tr

ä

der i kraft den 1 juli 1982.

Prop. 1981/82:203

37

SAMMANFATTNING

I denna promemoria f

ö

resl

å

s att det inf

ö

rs en kommunal kontroll i fr

å

ga om anordnande av visst automatspel. Kom­munerna f

å

r h

ä

rigenom inflytande 

ö

ver den ungdomsmilj

ö 

sora de s.k. flipper- och spclhallarna utg

ö

r. Bakgrunden till f

ö

rslaget 

ä

r i f

ö

rsta hand en hemst

ä

llan fr

å

n riks­dagen i januari 1981 om att regeringen skyndsamt skall l

ä

gga fram f

ö

rslag till en lagstiftning om flipperspel och 1iknande spel.

F

ö

rslaget inneb

ä

r att det kr

ä

vs tillst

å

nd f

ö

r att i f

ö

r­v

ä

rvssyfte anordna spel p

å

 apparater av flippertyp p

å 

flera 

ä

n tre s

å

dana apparater inom samma lokal eller an­l

ä

ggning. Fr

å

gan om tillst

å

nd skall pr

ö

vas av social­ n

ä

mnden i den kommun d

ä

r spelverksamheten skall anordnas. Socialn

ä

mnden f

å

r ocks

å

 m

ö

jligheter att ingripa mot spel­verksamheten om missf

ö

rh

å

llanden uppkommer.

Reglerna har samlats i en lag om anordnande av visst automatspel. F

ö

rslaget f

ö

ranleder en 

ä

ndring i lotteri­f

ö

rordningen. De nya reglerna avses tr

ä

da i kraft den 1 juli 1982.

Prop. 1981/82:203

38

1     BAKGRUND

1 den debatt som har f

ö

rekommit om ol

ä

mpliga ungdomsmil­j

ö

er har under senare tid de s.k. flipper- och spelhal­larnas verksamhet s

ä

rskilt uppm

ä

rksammats. Krav har fram­f

ö

rts ora att denna verksamhet skall lagregleras.

Best

ä

mraelserna om lotterier och spel finns bl.a. i lotte­rif

ö

rordningen (1939:207, omtryckt 1974:221,

ä

ndrad se­nast 1978:759). Lotteriutredningen har 

ä

r 1979 i sitt huvudbet

ä

nkande (SOU 1979:29) Lotterier och spel l

ä

mnat f

ö

rslag bl.a. till en ny lag om lotteri och spel.

Mot bakgrund av de sociala skadeverkningar f

ö

r barn och ungdom som hade p

å

talats f

ö

reslog lotteriutredningen vi­dare att spel p

å

s.k. flipperspel och liknande automat­spel skulle regleras genom en s

ä

rskild lag. Enligt ut­redningens f

ö

rslag skulle l

ä

nsstyrelserna, om det beh

ö

v­des fr

å

n social synpunkt, kunna begr

ä

nsa spel p

ä

flipper­spel och liknande spelapparater. Enligt utredningens me­ning beh

ö

vdes det inte n

ä

gon f

ö

rhandspr

ö

vning av spel­verksamheten. Det borde r

ä

cka med att l

ä

nsstyrelserna gavs m

ö

jlighet att ingripa om sociala missf

ö

rh

å

llanden upj) st

å

tt.

Vid remissbehandlingen utsattes f

ö

rslaget f

ö

r viss kri­tik. Flertalet av de remissinstanser som yttrade sig 

ö

ver f

ö

rslaget i denna del framh

ö

ll att 

å

tg

ä

rder beh

ö

vde vid­tas f

ö

r att komma till r

ä

tta med de missf

ö

rh

å

llanden som kan f

ö

rknippas raed spelverksamheten. M

ä

nga f

ö

rordade 

å

t­g

ä

rder som gick l

ä

ngre 

ä

n vad utredningen hade f

ö

reslagit.

I skrivelser till regeringen har kommunala myndigheter och olika f

ö

reningar framf

ö

rt krav p

å

att lagstiftnings­

å

tg

ä

rder vidtas mot fl ipperhal lamas verksamhet.

Prop. 1981/82:203

39

1 januai'i 1980 v

ä

cktes tv

å

 riksdagsmotioner om verksam­heten vid flipper- och spelhallar. I motionen 1979/80: 1418 hemst

ä

lldes att riksdagen hos regeringen skulle be­g

ä

ra 

en   

utredning i syfte att kartl

ä

gga 

ä

garf

ö

rh

å

llande­na i spelhal1sverksamhet som riktar sig till barn och ungdom samt att riksdagen hos regeringen skulle beg

ä

ra f

ö

rslag till en lag

ä

ndring som g

ö

r det m

ö

jligt f

ö

r kommu­nerna att f

ö

rbjuda denna typ av barn-- och ungdomsmilj

ö

er. I motionen 1979/80:1437 hemst

ä

lldes att riksdagen hos , regeringen skulle anh

å

lla om f

ö

rslag till best

ä

mmelser om att kommun skall ge tillst

å

nd till om etablering av diskotek och/eller spclhallar skall f

å

 ske.

I n

ä

ringsutskottets bet

ä

nkande med anledning av motioner­na (NU 1980/81:5) uttalade utskottets majoritet bl.a. f

ö

ljande.

Enligt utskottets mening finns det anledning att se med allvar p

å

 de missf

ö

rh

å

llanden som h

ä

nger samman med flipperspel och liknande. Den oro som man hyser hos bl.a. sociala instanser och skolmyndigheter har kommit till uttryck i bl.a. flora skrivelser till lotteriutredningen och handelsdepartementet.

Utskottet finner det angel

ä

get att statsmakterna s

å 

snart som m

ö

jligt vidtar 

ä

tg

ä

rder f

ö

r att r

å

da' bot p

å

 dessa missf

ö

rh

å

llanden. Riksdagen b

ö

r enligt ut­skottets mening uttala sig f

ö

r att regeringen skynd­samt l

ä

gger fram f

ö

rslag till en lagstiftning om den ber

ö

rda spel verksamheten. Utskottet f

ö

ruts

ä

tter att regeringen ut

ö

ver lotteriutredningens f

ö

rslag noga 

ö

verv

ä

ger de synpunkter i 

ä

rendet som sociala myndig­heter m.fl. har framf

ö

rt i skrivelser till handels­departementet. Starka sk

ä

l tycks, s

å

vitt utskottet nu kan bed

ö

ma, tala f

ö

r att - som ocks

ä

har f

ö

reslagits i motionerna - kommunerna f

å

r ett v

ä

sentligt infly­tande 

ö

ver verksamheten vid flipperhallar och liknan­de. Fr

å

gan om hur kommunens befogenheter skall kunna f

ö

renas med dem som statlig myndighet m

å

ste ha p

å 

spelomr

ä

det m

å

ste uppenbarligen noga pr

ö

vas vid 

ä

ren­dets fortsatta beredning.

Ett f

ö

rslag fr

ä

n regeringen i detta 

ä

rende b

ö

r enligt utskottets mening kunna l

ä

mnas separat och med f

ö

rtur framf

ö

r 

ö

vriga delar av det komplex som lotteriutred­ningen har behandlat.

Prop. 1981/82:203

40

utskottet f

ö

resl

å

r att riksdagen g

ö

r ett uttalande i enlighet med vad utskottet h

ä

r har anf

ö

rt. D

ä

rmed tillgodoses motion 1979/80:1437 ocli motsvarande yrkan­de i motion 1979/80:1418.

Tre ledam

ö

ter i utskottet ans

å

g att motionerna borde av­sl

å

s. Reservanterna anf

ö

rde bl.a. att med den av motio­n

ä

rerna f

ö

rordade f

ö

rbudsm

ö

jligheten och etableringskon­trollen f

ö

ljer kr

å

ngel och byr

å

krati. Vidare ans

å

g de'att det fanns betydande risker f

ö

r att en illegal spelverk­samhet kunde uppst

å

. F

ö

rbud borde enligt reservanterna till

ä

mpas med restriktivitet i ett 

ö

ppet, demokratiskt samh

ä

lle.

Riksdagen godk

ä

nde den 21 januari 1981 ut skot tsmajoritc-tcns f

ö

rslag med 2.S5 r

ö

ster mot 7].

Mot bakgrund h

ä

rav har inom kommundeparteraentet uppr

ä

ttats denna promemoria om kommunal kontroll 

ö

ver spelhallarnas verksamhet. Promemorian bygger i huvudsak p

å

 uppgifter i lottcriutredningens huvudbet

ä

nkande (SOU 1979:29) Lotte­rier och spel, remissyttranden

ö

ver bet

ä

nkandet och skri­velser till regeringen om den ber

ö

rda spelverksamheten.

I ett inledande kapitel behandlas ungdomsmilj

ö

erna i ett vidare perspektiv. D

ä

refter f

ö

ljer en beskrivning av flip­perspel och andra automatS|)el samt en redog

ö

relse f

ö

r fr

å

gans tidigare behandling. De d

ä

rp

å

 f

ö

ljande kapitlen inneh

å

ller 

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag samt specialmotivering till de lagf

ö

rslag som l

ä

ggs fram.

Prop. 1981/82:203

41

2      U.NGDOMSMILJOERNA I ETT VIDARE PERSPEKTIV 2-1    fliti* i_i:I_ip'"I'i'i?l'-iSt_samh

ä

lle

En effekt av industrialismen 

ä

r en skarpare gr

ä

ns mellan arbete och fritid. Synen p

å

fritiden har f

ö

r

ä

ndrats och ersatts med uppfattningen att fritiden 

ä

r tid, som 

ä

r fri f

ö

r att g

ö

ra vad man vill, med betoning p

å

 f

ö

rstr

ö

else.

Ä

ndrade livsm

ö

nster, samh

ä

llets omdaning och nya moral­uppfattningar g

ö

r att m

å

nga ungdomar upplever konflikter, vilsenhet och ett "tomrum" - en k

ä

nsla av att leva i "ingenmansland". Detta tomrum riskerar att fyllas ut av olika kommersiella verksamlieter inom hela fritidssektorn. Begreppet kommersialism 

ä

r i det allm

ä

nna spr

å

kbruket m

å

ngtydigt. Som cn ekonomisk term anv

ä

nds det f

ö

r ett system d

ä

r man s

ä

ljer och k

ö

per varor och tj

ä

nster. Det har ocks

ä

 kommit att beteckna avarter och negativa ten­denser i marknadssystemet. Det 

ä

r n

ä

rmast i den sistn

ä

mn­da betydelsen som begreppet anv

ä

nds i denna promemoria. Alla ungdomsproblem kan dock inte skyllas p

å

 kommersia­lismen. Den fylicr i m

å

nga fall behov som inte blivit tillgodosedda p

å

 annat s

ä

tt. F

ö

rklaringen till ungdoms­problemen ligger snarare i en kombination av 

å

 ena sidan sociala och kulturella f

ö

r

ä

ndringar som p

å

verkat uppv

ä

xt­villkor och fostran och 

å

 andra sidan ett kommersiellt utnyttjande av dessa f

ö

r

ä

ndringar.

I statens ungdomsr

å

ds utredning "Ej till salu"   som be­handlar ungdomars val av fritidsaktiviteter har gjorts en omfattande analys av kommersialismens inverkan p

å

 liarns och ungdomars uppv

ä

xt v i 1Ikor.

1)

Statens ungdomsr

å

d: "Hj till salu" - Liber F

ö

rlag 1981.

Prop. 1981/82:203

42

2.2     Barn och_ungdoraar som konsumenter

Utvecklingen under efterkrigstiden har gjort att ungdomar­na i dag 

ä

r en k

ö

pstark grupp. Det visar unders

ö

kningar kring barns ocli ungdomars konsumtionsvanor. Barn och ung­domar 

ä

ger mycket "prylar" ocli konsumerar mycket. De f

å

r ganska mycket pengar av sina f

ö

r

ä

ldrar och andra f

ö

r sin komsumtion. Det kan vara cn del av f

ö

r

ä

ldrarnas ekonomiska fostran av barnen, men det kan ocks

å

 vara tecken p

å

ett 

ö

kat k

ö

ptryck som tr

ä

nger allt l

ä

ngre ner i 

å

ldrarna.

En ny studie utf

ö

rd av konsumentverket  visar att fritiden f

ö

r ungdomar mellan 14 och 17 

å

r kostar ca 900 kr. om 

å

ret. Unders

ö

kningen t

ä

cker enbart de vanligaste fritidsaktivi­teterna f

ö

r barn och ungdom.

Ungdomar mellan 16 och 18 

ä

r disponerade 

å

r 1977 sammanlagt ca 1,6 miljarder kr. f

ö

r egen konsumtion  . Pengarna lades framf

ö

r allt p

å

 kl

ä

der, 

ö

l, sprit, dans, grammofonskivor, tobak, h

å

rv

å

rd och bio. Dessutom 

ä

gde ungdomarna kapital­varor f

ö

r ca 3,5 miljarder kr. De st

ö

rsta posterna var bandspelare, stereoanl

ä

ggningar, m

ö

bler och mopeder.

Merparten av barns och ungdomars engagemang i verksamhet under fritid sker genom ett vitt f

ö

rgrenat f

ö

reningsliv, [l

ä

r spelar ocks

ä

 ungdomarnas egna organisationer en central roll. Deras arbete 

ä

r v

ä

rdefullt f

ö

r att skapa goda upp­v

ä

xtf

ö

rh

å

llanden. 

Ä

ven annan verksamhet bidrar i m

å

nga fall till goda fritids- och ungdomsmilj

ö

er. De satsningar som g

ö

rs fr

å

n kommunernas och statens sida kommer att ber

ö

ras sena re.

Konsumentverkct/SCB Unders

ö

kning av 800 hush

å

llsfritids­aktiviteter. Konsumentverket 1981.

2)

Statens ungdomsr

å

d, Ungdomars konsumtion 1978.

Prop. 1981/82:203

43

I kontrast till det ideella ungdomsarbetet och samh

ä

llets insatser inom fritidssektorn st

å

r de kommersiellt inrikta­de intressena och verksamheterna. De kommersiella krafter­na riktar sig mer och mer mot den konsumtionsstarka grupp som ungdomarna utg

ö

r.

Genom den starka genomslagskraft som den kommersiella fri­tidsindustrin har, skapas medvetna och omedvetna behov hos barn och ungdomar. De v

ä

rderingar, normer Och attityder som denna industri representerar kan st

å

 i motsatsf

ö

rh

å

ll­ande till de v

ä

rderingar som det ideella ungdomsarbetet representerar. Detta upplevs ofta som f

ö

rsv

ä

rande f

ö

r f

ö

re­ningsarbetet. Det 

ä

r framf

ö

r allt n

ö

jesindustrin sora kan vara en stark konkurrent. Diskoteken, spelhallarna, skiv-industrin, veckotidnings- och filmbranschen f

ö

rfogar 

ö

ver resurser och krafter som det ideella ungdomsarbetet inte kan m

ä

ta sig med.

Forskningsresultat tyder p

å

 att barn och ungdomar i dagens sarah

ä

lle i m

å

nga fall saknar en social trygghet. I rappor­ten "Ej till salu", som grundar sig p

å

 en sociologisk un­ders

ö

kning, uttrycks detta p

å

 f

ö

ljande s

ä

tt.

F

ö

r barnen 

ä

r kontakten med vuxna m

ä

nniskor och m

ö

jlig­heten att ta ansvar och omsorg om levande varelser, exempelvis ett djur, mycket viktig. Trots att de flesta barnen 

ä

ger mycket och har relativt gott om pengar f

ö

r egen konsumtion 

ä

r det kontakter med f

ö

r

ä

ldrar och andra vuxna och/eller ett djur, som 

ä

r viktigare 

ä

n prylarna.

Rai'ncn fr

ä

n arbetarklassen har i allm

ä

nhet mer pengar att r

ö

ra sig raed och de konsumerar dessutom n

å

got mer 

ä

n barnen fr

å

n 

ö

ver- och medelklassen. Kanske d

ö

ljer sig bakom de h

ä

r resultaten en underliggande ideologi om att v

å

ra barn skall ha det b

ä

ttre 

ä

n vi, inte bli som vi. Det h

ä

r s

ä

tter fingret p

å

ä

nnu ett av kommer­sialismens luivudprob lem . Barnen uppskattar s.

ä

kcrl igen de prylar de f

å

r och de pengar de har att k

ö

pa f

ö

r, men de uppfattar sannolikt prylarnas och pengarnas egent­liga funktion som kompensation f

ö

r bristande kontakt och v

ä

rme. V

ä

rme,

ö

mhet, trygghet etc. kan inte k

ö

pas med prylar eller pengar. Ilar far k

ä

nslorna f

ö

r djuren delvis sin f

ö

rklaring. Det egna djuret eller dr

ö

mmen om ett djur kan fylla fritiden och k

ä

nslornas tomrum - som existerar trots 

ö

verfyllda ba rnkamiiia i-e, prylar och jiengar f

ö

r kon-sumt i on.

Prop. 1981/82:203

44

Det 

ä

r mot denna bakgrund man b

ö

r se don kommersiella ung­domskulturen. Den sociala otryggheten med sysslol

ö

shet, en k

ä

nsla av onyttighet och en bristande framtidstro hos ung­domarna kan utnyttjas av den kommersiella n

ö

jesindustrin. Den sociala otryggheten kan leda till drogmissbruk, krimi­nalitet, vandalisering och andra flyktmedel.

I rapporten "lij till salu" sl

å

s fast att barns och ungdo­mars uppv

ä

xtvillkor har visat p

å

 allvarliga brister och problem som 

ä

r intimt kopplade till v

ä

r samh

ä

llsstruktur. Utredningen menar att dessa problem utg

ö

r f

ö

ruts

ä

ttningen f

ö

r den kommersiella kulturdominansen. De kommersiella verk­samheterna anv

ä

nder sig av bristerna i vinstsyfte. Det 

ä

r allts

å

 inte s

å

att den kommersiella ungdomskulturen i sig skapar ensamhet, isolering etc. Den utnyttjar i st

ä

llet de otillfredsst

ä

llda behoven hos m

ä

nniskan. En av de viktigas­te effekterna av det kommersiella kulturutbudet

ä

r d

ä

rf

ö

r att det f

ö

rst

ä

rker och vidmakth

å

ller problemen, det mot­verkar att m

ä

nniskor tar sig ur sina problem, det f

ö

rhind­rar att m

ä

nniskor utvecklas, f

ö

rsv

å

rar att m

ä

nniskor ut­vecklar ett starkt sj

ä

lvf

ö

rtroende och en identitet.

2.5    Ol

ä

mpliga ungdomsm_il j 

ö

e_r

Barns och ungdomars uppv

ä

xt pr

ä

glas av stora skillnader mellan olika milj

ö

er och grupper. N

ä

r man talar om ol

ä

mp­liga ungdomsmilj

ö

er m

å

ste man d

ä

rf

ö

r komma ih

å

g att det f

ö

r vissa ungdomsgrupjier saknas alternativ till dessa mil­j

ö

er.

Det finns ocks

å

m

ä

nga bra ungdomsmilj

ö

er. Det 

ä

r inte s

å 

att f

ö

reningsdriven, kommunal eller statlig verksamhet p

å 

fritidssektorn automatiskt garanterar kvalitet medan s.k. kommersiell fritidsverksamhet alltid 

ä

r underm

å

lig.

Med "ol

ä

mpliga ungdoinsmi1j

ö

er" avses i f

ö

rsta hand milj

ö

er som kan vara skadliga f

ö

r ungdomarnas sociala utveckling.

Prop. 1981/82:203

45

En del milj

ö

er, t.ex. spelhallarna,

ä

r enligt m

å

ngas me­ning inte d

å

liga enbart p

å

 grund av verksamheten utan ock­s

å

 ol

ä

mpliga i den meningen att de g

ä

rna blir samlings­punkter 

ä

ven f

ö

r ungdomar med sv

å

ra sociala problem.

I v

å

rt samh

ä

lle finns grundl

ä

ggande gemensamma v

ä

rderingar om vad som 

ä

r en d

å

lig ungdomsmilj

ö

. Alla 

ä

r 

ö

verens om att milj

ö

er d

ä

r det f

ö

rekomraer alkohol- och drogmissbruk, skadeg

ö

relse, v

å

ldshandlingar, annan kriminalitet eller prostitution

ä

r ol

ä

mpliga. Vid sidan av dessa avarter finns det ocks

å

 ungdomsmi1j

ö

cr som s

ä

kert inte alla anser vara skadliga men som fr

å

n social- eller kulturpolitiska utg

å

ngspunkter kan bed

ö

mas som ol

ä

mpliga. Det kan t.ex. r

ö

ra sig om passiviserande och kommersialiserade milj

ö

er med brist p

å

meningsfull syssels

ä

ttning. Det kan ocks

å 

g

ä

lla milj

ö

er i vilka det finns f

å

 m

ö

jligheter till vuxen­kontakt .

En ol

ä

mplig ungdomsmilj

ö

 kan uppkomma i anslutning till viss verksamhet, t.ex. verksamhet i en spelhall, en pub, ett kaf

é

eller ett diskotek. Men det kan ocks

å

vara en milj

ö

 som fr

ä

mst fungerar som cn samlingsplats f

ö

r ung­domar utan att vara knuten till viss n

ä

ringsverksamhet, t.ex. ett k

ö

iicentrum, ett torg, cn park eller cn annan allm

ä

n plats. Ol

ä

mpligheten kan allts

å

 vara knuten till en plats eller en milj

ö

 utan att kunna f

ö

rknippas med n

ä­

gon speciell verksamhet.

Av Stockholms kommuns utredning om ol

ä

mpliga ungdomsmilj

ö­

er   framg

å

r, att de faktorer sora anses ol

ä

mpliga f

ö

r ung­domar, i allm

ä

nhet inte 

ä

r den egentliga verksamheten p

å 

de st

ä

llen som utpekats som ol

ä

mpliga utan oftast aktivi­teter vid sidan om denna verksamhet. Endast i ca 3 

%   

av

Stockholms kommun. Delutredning om ol

ä

mpliga, passivise­rande och destruktiva ungdomsmi1j

ö

er. 1981.

Prop. 1981/82:203

46

fallen har det angetts att det 

ä

r den egentliga verksamhe­ten som 

ä

r ol

ä

mplig.

De som har ansett att sj

ä

lva den egentliga verksamheten 

ä

r ol

ä

mplig har i f

ö

rsta hand pekat p

å

verksamheten i hallar med automatspel men 

ä

ven p

å

 verksamheten vid vissa kommunala fritidsg

å

rdar, diskotek och liknande platser. Man anser att dessa st

ä

llen inte ger ungdomarna n

ä

gon meningsfull verksamhet och att kontakten mellan vuxna och ungdomar 

ä

r d

å

lig. N

ä

r det g

ä

ller spelhallarna tar man upp det ekonomiska utnyttjandet av unga bes

ö

kare, som ibland spenderar stora summor p

å

 automatspel. Man tar dessutom upp problem sora f

ö

rekommer vid sidan av den egentliga verksaraheten, ibland i saraband med denna och ibland oberoende av den. Spelhallarna utg

ö

r ocks

å

 en na­turlig samlingsplats f

ö

r ungdomar som h

ä

r liksom p

å

 de allm

ä

nna platserna utg

ö

r presumtiva kunder f

ö

r t.ex. nar­kotikalangare. Att ungdomar spelar bort pengar p

å

 auto­matspelen har ocks

å

 medf

ö

rt problem s

å

som st

ö

lder, skuld­s

ä

ttning etc.

I Stockholrasutredningen beskrivs en rad olika railj

ö

er som har klassificerats sora ol

ä

mpliga. Det 

ä

r inte s

å

 att alla dessa kategorier genomg

å

ende har ansetts vara ol

ä

mpliga. Bland de kategorier som f

ö

rekommer kan emellertid n

ä

mnas vissa tunnelbanestationer, k

ö

pcentra, parker, torg, sta­tioner, bostadsomr

å

den, ungdomsg

å

rdar, spelhallar, restau­ranger, pubar och diskotek.

Utredningen r

ö

r en storstads f

ö

rh

å

llanden. Att ol

ä

mpliga ungdomsmilj

ö

er kan uppkomma p

å

olika platser och utan an­knytning till viss verksamhet torde emellertid g

ä

lla gene­rellt. Vad s

ä

rskilt g

ä

ller spelhallarna kan s

ä

gas att den egentliga verksamheten i sig b

ä

r fr

ö

et till en d

å

lig ung­domsmi 1 j 

ö

.

Prop. 1981/82:203

47

2.4     En_helhetssyn p

å

barns och ungdomars utveckling

Barnav

å

rdslagen utg

ö

r en viktig utg

å

ngspunkt, vad g

ä

ller en helhetssyn p

å

 barns och ungdomars uppv

ä

xt och utveck­ling. Lagen pekar bl.a. p

ä

 behov av och m

ö

jligheter att fr

ä

mja anordningar f

ö

r b

ä

ttre fritidsf

ö

rh

å

llanden f

ö

r barn och ungdora. Bamav

å

rdslagen ers

ä

tts den 1 januari 1982 av socialtj

ä

nstlagen (1980:620) som d

å

 tr

ä

der i kraft. Enligt socialtj

ä

nstlagen skall det i varje kommun finnas en socialn

ä

mnd. N

ä

r det g

ä

ller omsorgen ora barri och ungdora angos s

ä

rskilt i lagen att socialn

ä

mnden skall verka f

ö

r att barn och ungdom v

ä

xer upp under trygga och goda f

ö

rh

å

llanden.

Under 1960- och 1970-talen har barnens behov och levnads­villkor uppm

ä

rksammats mer 

ä

n tidigare. Olika f

ö

rslag har f

ö

rts fram och f

ö

rverkligats i syfte att f

ö

rb

ä

ttra barns och ungdomars livsvillkor och att st

ö

dja hem och f

ö

r

ä

ldrar.

Statens ungdomsr

å

ds utredningar understryker vikten av en helhetssyn p

å

 barns och ungdomars utveckling. I rapporten "Ej till salu" l

ä

ggs ett l

å

ngtg

å

ende reformf

ö

rslag som g

ä

l­ler hur barn och ungdomar skall kunna bli delaktiga i sam­h

ä

llsarbetet och hur uppv

ä

xt villkoren skall kunna f

ö

r

ä

ndras. Utredarna menar att detta 

ä

r det viktigaste s

ä

ttet att mot­verka den kommersiella dominansen och de ol

ä

mpliga ungdoms­milj

ö

erna. Man pekar bl.a. p

å

 vikten av att barn och ung­domar kan 

ö

verblicka sin milj

ö

. N

ä

rmilj

ö

n kring bostaden och skolan blir ett viktigt "f

ä

lt" f

ö

r barnens m

ö

jligheter att f

å

 kontakt raed de vuxna i orar

å

det. Goda uppv

ä

xtrailj

ö

er skall ocks

å

enligt utredarna motverka social utslagning och kommersiell dominans.

I rapporten "Fritidspolitik och samh

ä

llsst

ö

d" fr

å

n statens ungdomsr

å

d   framh

å

lls att en viktig del n

ä

r det g

ä

ller att

Fritidspolitik och samh

ä

llsst

ö

d. Statens ungdomsr

å

d Stockholm 1981.

Prop. 1981/82:203

48

f

ö

rb

ä

ttra barns och ungdomars levnads- och uppv

ä

xtvillkor 

ä

r en aktiv fritidspolitik. Samh

ä

llets fritidsverksamhet har i dag en socialt f

ö

rebyggande funktion. Olika verksam­hetsformer har i viss m

å

n bidragit till att balansera ett 

ö

kat kommersiellt fritidsutbud. Helhetssynen inom fritids­omr

å

det 

ä

r viktig s

å

 att fri tidsfr

å

gorna inte hamnar utan­f

ö

r 

ö

vrig samh

ä

llsplanering. En bristf

ä

llig samordning med 

ö

vrig sarah

ä

l1splanering har t.ex. i vissa fall medf

ö

rt att m

å

nga barn och ungdomar saknar naturliga f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r bl.a. aktiviteter i n

ä

rheten av bostaden. Detta har i sin tur f

ö

rst

ä

rkt f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r ett- 

ö

kat kommer­siellt fritidsutbud och ett 

ö

kat antal ol

ä

mpliga ungdoms­milj

ö

er.

Barn och ungdomsorganisationerna spelar en nyckelroll n

ä

r det g

ä

ller att f

ö

rb

ä

ttra barns och ungdomars uppv

ä

xtvill­kor. Sex av tio ungdomar i 

å

ldern 7 - 25 

å

r 

ä

r i dag akti­va i n

å

gon f

ö

rening. Det 

ä

r de andra fyra som l

ö

per risken att komma i kontakt med ol

ä

mpliga ungdomsmilj

ö

er.

Riksdagen beslutade 

å

r 1975 om statligt st

ö

d till ung­domsorganisationernas centrala verksamhet. I samband med detta beslutados att det 

ö

vergripande m

å

let f

ö

r samh

ä

llets ungdomspolitik 

ä

r att den skall medverka till att utveckla demokratin, stimulera till samh

ä

llsengagemang, skapa en b

ä

ttre samh

ä

Usmilj

ö

 och bidra till j

ä

mlikhet mellan indi­ vider och mellan grupper i samh

ä

llet samt skapa samh

ö

rig­het mellan generationerna.

M

å

len uttrycker f

ö

reningslivets demokratiska inriktning. En utbredd uppfattning inom folkr

ö

relserna 

ä

r att folk­r

ö

relsernas id

é

burna verksamhet st

ä

r i stark kontrast till kommersialisraens id

é

, d

ä

r vinstintresset i m

å

nga fall 

ä

r huvudsyftet med verksamheten. M

ö

jligheterna till skapande i gemenskap raed andra 

ä

r en viktig f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r att kunna st

å

 emot trycket fr

å

n kommersiella krafter. F

ö

re­ningsengagemanget g

ö

r att ungdomarna dessutom inte l

ö

per

Prop. 1981/82:203

49

lika stor risk att bli utslagna. F

ö

r m

å

nga inneb

ä

r f

ö

re­ningslivet en ra

ö

jlighet att undvika social isolering.

Tyngdpunkten i samh

ä

llets insatser f

ö

r barn och ungdom ligger s

å

ledes p

å

det f

ö

rebyggande omr

å

det. Trots dessa samlade insatser f

ö

r att motverka ol

ä

mpliga ungdomsmilj

ö­

er och den koraraersiella ungdoraskulturen, har samh

ä

llet tvingats anv

ä

nda olika restriktioner och f

ö

rbud. Statens ungdomsr

å

ds utredning "Ej till salu" po

ä

ngterar vikten av att kommunerna f

å

r m

ö

jlighet att kontrollera de f

ö

retag sora etablerar sig i koraraunen med verksamhet sora v

ä

nder sig till barn och ungdom. Man f

ö

resl

å

r s.k. kommunalt veto f

ö

r kommunerna n

ä

r det g

ä

ller socialt ol

ä

mpliga ungdoms­milj

ö

er. Samma f

ö

rslag har ocks

å

lagts fram av den ut­redning som har studerat de ol

ä

mpliga ungdomsmilj

ö

erna i Stockholm.

2.5    P.?l_l2'

§

I?_3risvaret

Kommunerna har under de senaste 

å

rtiondena tagit ett allt st

ö

rre ansvar f

ö

r barns och ungdomars uppv

ä

xtf

ö

rh

å

llanden. Skolutbildningen och barnomsorgen har byggts ut. Stora satsningar g

ö

rs f

ö

r att skapa en trygg och bra heldagsom­sorg f

ö

r skolbarnen genom t.ex. fritidshem, fritidsledare i skolorna, f

ö

rs

ö

k inom SIA-skolan och fritidsg

å

rdar. Stora kommunala satsningar g

ö

rs ocks

å

i form av investe­ringar i fritidsanl

ä

ggningar som indirekt stimulerar f

ö­

reningslivets verksamheter. Kommunerna st

ö

der ocks

å

 f

ö

re­ningslivet genom direkta bidrag. Ar 1976 uppgick dessa till 612 miljoner.   I m

å

nga kommuner har s

ä

rskilda sam­r

å

dsorgan bildats mellan kommunerna och f

ö

reningslivet. Dessa kan vara f

ö

reningsr

å

d, kontakttr

ä

ffar, f

ö

renings-konferenser.

Kommunerna och f

ö

reningslivet. Kommundepartementet, Ds Kn 1978:4.

4 Riksdagen 1981/82. 1 saml Nr 203

Prop. 1981/82:203

50

Fr

å

n m

ä

nga h

ä

ll har krav framf

ö

rts att man p

å

kommunal niv

å

 skall ha en mera l

å

ngsiktig inriktning av st

ö

det till f

ö

reningslivet och d

å

 speciellt n

ä

r det g

ä

ller barn- och ungdomsorganisationerna. 1 rapporten "Fritidspolitik och samh

ä

llsst

ö

d" fr

å

n statens ungdomsr

å

d f

ö

resl

å

s att varje kommun b

ö

i' ha en fritidsplan d

ä

r de 

ö

vergripande m

å

len markeras.

Den lokala saraordningen av b

å

de organisationernas och kom­munernas arbete med barn- och ungdomsfr

å

gorna har ocks

å 

ber

ö

rts i rapporten "Ej till salu". Att f

ö

rb

ä

ttra n

ä

rmilj

ö­

erna, att 

å

terf

ö

ra verksamhet dit och att g

ö

ra m

ä

nniskorna mera engagerade i sin n

ä

rmilj

ö

s sk

ö

tsel framh

å

lls i rappor­ten som n

å

gra av de viktigaste 

å

tg

ä

rderna f

ö

r att skapa b

ä

ttre uppv

ä

xtvillkor f

ö

r barn och ungdom och samtidigt motverka den kommersiella dominansen. I ungdomsr

å

dets rap­port f

ö

rs ocks

å

 en utf

ö

rlig diskussion om hur det demokra­tiska inflytandet skal] tryggas. Man f

ö

resl

å

r bl.a. att fritidsn

ä

mnderna g

ö

rs om till n

ä

rmilj

ö

n

ä

mnder. Som ett komplement f

ö

resl

å

s att n

ä

rmilj

ö

komraitt

é

er inr

ä

ttas. M

ö

j­ligheterna att f

ö

rb

ä

ttra ungdomars uppv

ä

xtmilj

ö

 bygger till stor del p

å

 ett 

ö

kat kommunalt inflytande och en f

ö

rst

ä

rk­ning av den koraraunala verksarahetens lokala f

ö

rankring. Rap­porten pekar p

å

 p

å

g

å

ende f

ö

rs

ö

ksverksamhet med lokala organ som startade 

ä

r 1980, och som visat p

ä

 en rad m

ö

jligheter f

ö

r kommunerna att decentralisera f

ö

rvaltnings- och verk­st

ä

llighetsuppgifter.

Prop. 1981/82:203

51

3      FLIPPERSPEL OCH ANDRA AUTOMATSPEL

I f

ö

reg

å

ende kapitel har f

ö

rekomsten av ol

ä

mpliga ung-domsrailj

ö

er belysts raot bakgrund av samh

ä

llsutvecklingen och f

ö

r

ä

ndringarna i ungdomars uppv

ä

xtvillkor. Detta har ansetts angel

ä

get f

ö

r att de problem som 

ä

r f

ö

renade med flipperspel och liknande automatspel skall kunna s

ä

ttas in i sitt samraanhang. I detta och f

ö

ljande kapitel tas upp fr

å

gor som r

ö

r ungdomsmilj

ö

erna i spelhallarna.

3.1   Flipperspel och liknande automatspel

Gemensamt f

ö

r flipperspel och liknande automatspel 

ä

r, att de visserligen fordrar insats men att de inte ger vinst i egentlig mening, dvs. i form av pengar, spelpol­letter eller varor. Dessa spelautomater kan vara konstrue­rade s

å

 att de erbjuder ett eller flera s.k. frispel, dvs. r

ä

tt till fortsatt spel utan betalning. De kan ock­s

å

 vara konstruerade s

å

 att n

ä

gra vinster inte ens f

ö

re­kommer i form av frispel.

Flipperspel och liknande automatspel kan indelas i fyra grupper beroende p

å

 apparatens konstruktion, n

ä

mligen i mekanisk eller elektronisk flipper, skjutare, m

ä

lspel och elektroniska TV-spel.

Flipper 

ä

r en form av spel d

ä

r spelaren st

ö

ter i v

ä

g en kula p

ä

en sluttande skiva sora 

ä

r 

ö

vert

ä

ckt med glas eller liknande. N

ä

r kulan tr

ä

ffar vissa punkter p

å

 skivan f

å

r spelaren po

ä

ng sora r

ä

knas fram av ett mekaniskt eller elektroniskt r

ä

kneverk. Totalpo

ä

ngen p

ä

ett spel beror p

å

 hur l

ä

nge man raed hj

ä

lp av sm

å 

fj

ä

drande arraar och andra automatiska st

ö

tande anord­ningar kan h

ä

lla kulan i spel samt hur m

å

nga och vil­ka punkter som tr

ä

ffas. Spelets r

ä

kneverk

ä

r normalt inst

ä

llt p

å

 att vid ett visst antal uppn

å

dda po

ä

ng utg

å

r vinst i form av ett frispel.

Med skjutare avses s

å

dana spel d

ä

r raan med hj

ä

lp av ett gev

ä

r eller annan skjutanordning skall tr

ä

ffa olika m

å

lpunkter varvid po

ä

ng noteras.

Prop. 1981/82:203

52

Med m

å

l spel avses alla typer av mekaniska spel d

ä

r tv

å 

eller FT

é

r

ä

 deltagare kan t

ä

vla genom att raed mekaniska knuffarraar g

ö

ra m

å

l i exempelvis ishockey- eller fot-bolIsspel.

Elektroniska TV-spel f

ö

rekommer i ett otal varianter. Exempel 

ä

r efE spel d

ä

r raan p

å

en TV-sk

ä

rm kan se en bilbana eller en v

ä

g. Spelet g

å

r d

ä

 ut p

å

 att raed elektronikens hj

ä

lp simulera bilk

ö

rning varvid man m

å

ste v

ä

ja f

ö

r andra bilar, fotg

ä

ngare eller andra hinder.

Utvecklingen av flipperspel och liknande spel har under senare 

ä

r g

å

tt allt snabbare fr

å

n mekaniska mot elektro­niska apparater, som p

å

TV-liknande sk

ä

rmar markerar spe­lets skeende och resultat. Vissa av dessa spel kan som tidigare n

ä

mnts ge vinst i form av frispel. Andra, exem­pelvis TV-spel kan vid viss uppn

å

dd po

ä

ng ge f

ö

rl

ä

ngd speltid sora dock normalt 

ä

r mindre 

ä

n en f

ö

rdubbling av speltiden.

5.2   F

ö

rekomsten av spelen

N

ä

gon kartl

ä

ggning av antalet spelhallar eller av enstaka spel p

å

 andra st

ä

llen finns inte. Om en verksamhet kr

ä

ver tillst

å

nd ger detta automatiskt uppgifter om verksamhetens legala omfattning. Spel p

å

 f1ipperapparater f

å

r dock, som senare (avsnitt 3.3) koraraer att behandlas, enligt nuvaran­de ordning regelm

ä

ssigt bedrivas utan tillst

å

nd. Spelskatt utg

ä

r inte heller p

å

s

å

dana spelapparater. N

å

gon officiell statistik finns d

ä

rf

ö

r inte att tillg

å

. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r sv

å

rt att utan n

ä

rmare unders

ö

kning raed n

å

gon exakthet fastst

ä

lla omfattningen av denna spelverksarahet. Det tor­de dock vara ostridigt att en 

ö

kning har skett under sena­re 

å

r och d

å

 s

ä

rskilt efter f

ö

rbudet raot spel p

å

 s.k. en­armade banditer och liknande apparater, vilket tr

ä

dde i kraft den 1 januari 1979.

Att flipperspelen under senare 

å

r har blivit vanligare p

å­

talas i flera remissyttranden 

ö

ver lotteriutredningens

Prop. 1981/82:203

53

f

ö

rslag. Den 

ö

kande trenden p

å

talas av.bl.a. lotterin

ä

mn­den samt av l

ä

nsstyrelserna i Stockholms, G

ö

teborgs och Bohus, Skaraborgs, Kristianstads, Hallands och G

ä

vleborgs l

ä

n. 1 Stockholms kommuns remissyttrande s

ä

gs att antalet flipperhallar i Stockholm och dess f

ö

rorter st

ä

ndigt

ö

kar i antal. Denna utveckling bekr

ä

ftas ocks

å

av uppgifter i skrivelser till regeringen. Diskussion om ny

ö

ppnade spel­hallar har dessutom f

ö

rekommit i massmedia.

Ofta 

ä

gs flipperspelen av n

ä

gon annan 

ä

n den som driver verksaraheten d

ä

r spelen finns. 

Ä

garna 

ä

r i s

å

dana fall vanligen spelf

ö

retag som st

ä

ller ut spelautomaterna till 

ö

verenskommen hyra (utst

ä

Tlarf

ö

retag). I andra fall har spelf

ö

retag import- och grossistverksamhet och s

ä

ljer spelen till den sora anordnar spel verksamhet.

F

ö

r att kartl

ä

gga omfattningen av importen och utst

ä

ll­ningsverksamheten genomf

ö

rde lotteriutredningen h

ö

sten 1977 en enk

ä

t till ett antal import

ö

rer av flipperspel och liknande autoraatspel. Elva f

ö

retag l

ä

mnade uppgifter om antalet importerade och utst

ä

llda spel. N

å

gon st

ö

rre import utanf

ö

r dessa f

ö

retag ans

å

gs inte f

ö

rekomma. Sva­ren visade att importen uppgick till 1 955 spel 

ä

r 1976. Ar 1977 hade importen 

ö

kat till 2 828 spel. Antalet ut­placerade spel var under motsvarande tid 1 010 respektive 1 505. Enligt en stickprovskontroll hade emellertid en­bart fyra av de elva f

ö

retagen ca 5 600 spel utplacerade under 1978. Siffrorna 

ä

r os

ä

kra och delvis inaktuella men tyder p

å

 en kraftig 

ö

kningstrend. 

Ä

nd

å

 torde den krafti­gaste 

ö

kningen ha skett efter den tidpunkt d

ä

 utredningen gjorde sin enk

ä

t och s

ä

rskilt efter f

ö

rbudet mot enarmade banditer.

Av tradition f

ö

rekommer flipperspel p

å

 tivolin och i andra n

ö

jesparker. Under senare tid har spelen ocks

å 

blivit vanliga p

ä

m

å

nga andra st

ä

llen. De finns t.ex. p

å 

restauranger, barserveringar, pizzerior, kaf

é

er, varuhus.

Prop. 1981/82:203

54

tobaksaff

ä

rer och bensinstationer. Tidigare var spelen 

ä

ven vanliga p

ä

 kommunala fritidsg

å

rdar. I m

å

nga kommu­ner har emellertid kritiken mot denna form av fritids­syssels

ä

ttning varit s

å

stark att spelen har tagits bort fr

å

n fritidsg

å

rdarna.

Under de senaste 

å

ren har det dock blivit vanligt att flipperspel st

ä

lls ut i vissa lokaler i en s

å

dan m

ä

ngd att lokalerna f

å

r karakt

ä

r av spelhallar. Det 

ä

r fr

ä

rast spelhallarna som har f

ö

rorsakat en omfattande kritik fr

å

n sociala utg

å

ngspunkter. Enstaka spel har huvudsak­ligen kritiserats om de har placerats i n

ä

rheten av sko­lor .

Av Stockholms kommuns utredning om ol

ä

mpliga ungdomsmil­j

ö

er framg

ä

r att spelhallarna geografiskt f

ö

rekommer b

ä­

de i city och i f

ö

rorterna. De beskrivna spelhallarna

ä

r antingen frist

å

ende eller anslutna till en bowling- eller biljardhall. F

ö

rutom st

ö

rre spelhallar finns m

å

nga mindre st

ä

llen med 1-8 spelautomater. Dessa ligger oftast i anslutning till n

ä

gon annan kommersiell verksamhet, som t.ex. en tobaksaff

ä

r, en korvkiosk eller en restaurang.

Etableringen av spelhallar 

ä

r vanligast i Stockholras-, G

ö

teborgs- och[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

regionerna. Spelhallar f

ö

rekommer eraellertid ocks

å

 utanf

ö

r storstadsregionerna t.ex. i 

Ö

rebro, V

ä

ster

å

s, Eskilstuna och Lule

å

. 

Ä

ven p

å

 andra orter som t.ex. i Herrljunga och Enk

ö

ping har f

ö

rekomsten av spelhallar v

å

llat debatt.

5.3   G

ä

llande r

ä

tt

Lotterier och spel regleras f.n. i lotterif

ö

rordningen (1939:207, omtryckt 1974:221, 

ä

ndrad senast 1978:759). Av denna frarag

å

r att lotterier och spel f

ö

r allm

ä

nheten i princip inte f

ä

r anordnas utan tillst

å

nd av myndighet. Detsamma g

ä

ller bl.a. i fr

å

ga ora s

å

dant automatspel sora

Prop. 1981/82:203

55

inte anordnas f

ö

r allm

ä

nheten om spelet anordnas i f

ö

r­v

ä

rvssyfte. Tillst

å

nd kan beviljas av polismyndighet, l

ä

nsstyrelse eller regeringen, beroende p

å

 vilken lotte­ri- eller spelform det 

ä

r fr

ä

ga om.

N

ä

r det g

ä

ller autoraatspel g

ö

rs i lotterif

ö

rordningen (1 

§

 och 1 a 

§

) en 

å

tskillnad raellan spel som ger vinst i form av pengar och varor och spel som ger vinst endast i form av frispel. Automatspel om pengar 

ä

r f

ö

rbjudet i Sverige sedan den 1 januari 1979. Tillst

å

nd kan dock ges f

ö

r s

å

dant spel p

å

 fartyg i internationell trafik. Auto­matspel om varuvinster f

ä

r efter tillst

å

nd anordnas i samband med offentlig n

ö

j/estillst

ä

llning, tivoli- eller restaurangr

ö

relse. S

å

dant automatspel kan 

ä

ven f

å

 anord­nas i samband med bingospel. Automatspel som normalt en­dast ger vinst i form av ett frispel p

å

 apparaten, s

ä

som flipperspel eller liknande automatspel, f

ä

r anordnas utan tillst

å

nd eller anm

ä

lan. Ger spelet vinst i form av flera 

ä

n ett frispel per spelomg

ä

ng kr

ä

vs d

ä

remot tillst

å

nd f

ö

r att anordna spelet.

Den spelverksamhet som f

ö

rekommer i de s.k. flipperhallar­na baseras p

å

 den typ av spelautomater som inte kr

ä

ver tillst

å

nd. De nuvarande best

ä

mraelserna i lotterif

ö

rord­ningen ger s

å

ledes i allm

ä

nhet ingen m

ö

jlighet att f

ö

r-handspr

ö

va spelverksarahet p

å

 flipperspel och liknande autoraatspel.

Ä

ven allm

ä

nna ordningsstadgan (1956:617, 

ä

ndrad senast 1980:281) inneh

å

ller vissa best

ä

ramelser som kan vara av intresse i sammanhanget. Enligt 12 

§

 allm

ä

nna ordnings­stadgan kr

ä

vs tillst

å

nd f

ö

r att anordna offentlig till­st

ä

llning p

ä

 allm

ä

n plats. Vissa slag av offentliga till­st

ä

llningar kr

ä

ver tillst

å

nd

ä

ven om de inte 

ä

ger rum p

å 

allm

ä

n plats. Med offentlig tillst

ä

llning avses enligt 9 

§

 bl.a. t

ä

vling och uppvisning i sport och idrott, dans­tillst

ä

llning, cirkusf

ö

rest

ä

llning, tivoli- och marknads-

Prop. 1981/82:203

56

n

ö

jen samt tillst

ä

llning av annat slag som anordnas f

ö

r allm

ä

nheten och som inte avses i lagen om allm

ä

nna samman­komster. Till begreppet offentlig tillst

ä

llning f

ä

r anses h

ö

ra en avsikt att samla publik. F

ö

rst om det blir fr

å

ga om mera omfattande och publikdragande arrangemang torde man emellertid kunna tala om tillst

ä

llning. Den spelverk­samhet som anordnas i spelhallar kan i allm

ä

nhet inte be­traktas som en offentlig tillst

ä

llning och f

å

r d

ä

rf

ö

r be­drivas utan tillst

å

nd enligt allra

ä

nna ordningsstadgan.

F

ö

r s

ä

rskilda fall f

å

r polisrayndighet enligt 8 

§

 allm

ä

n­na ordningsstadgan meddela ordningsf

ö

reskrifter om bl.a. h

å

llande av lokal eller plats f

ö

r sport, spel eller lik­nande. S

å

dana f

ö

reskrifter

ä

r inte begr

ä

nsade till allm

ä

n plats utan f

å

r avse 

ä

ven enskilda omr

å

den eller lokaler. Enligt andra stycket i samma paragraf kan polismyndighet om det 

ä

r p

å

kallat med h

ä

nsyn till den allm

ä

nna ordningen f

ö

rbjuda verksamheten. Om spelverksaraheten i en spelhall bedrivs p

å

 s

å

dant s

ä

tt att den allm

ä

nna ordningen st

ö

rs kan s

å

ledes polismyndigheten antingen raeddela f

ö

reskrif­ter f

ö

r verksamheten eller f

ö

rbjuda den. De missf

ö

rh

å

llan­den som f

ö

rekommer i spelhallar 

ä

r dock fr

ä

mst av social karakt

ä

r och utg

ö

r inte i f

ö

rsta hand ett hot mot den all­m

ä

nna ordningen. Allm

ä

nna ordningsstadgans inriktning p

ä 

den allm

ä

nna ordningen g

ö

r d

ä

rf

ö

r att den endast i undan­tagsfall 

ä

r anv

ä

ndbar f

ö

r att komma till r

ä

tta raed de sociala missf

ö

rh

å

llanden som kan uppkomma i en spelhall.

3.4    Regler i 

ö

vriga nordiska l

ä

nder

I Danmark regleras flipperspel och liknande f

ö

rstr

ö

else­spel i Justitsministeriets cirkul

ä

r den 30 april 1964, med 

ä

ndringar den 5 april 1968. Rena f

ö

rstr

ö

elsespel, som inte ger n

å

gon form av vinst, f

å

r utst

ä

llas p

å

 restau­ranger och n

ä

ringsst

ä

llen utan tillst

å

nd fr

å

n polismyndig­heten. Om spelen skall placeras p

å

 andra st

ä

llen kr

ä

vs d

ä

remot polisens medgivande. Det b

ö

r p

å

pekas att r

ä

tt till

Prop. 1981/82:203

57

fortsatt spel betraktas som vinst enligt en dom av H(i(jcsteret den 14 februari 1974.

Med f

ö

rstr

ö

elsespel avses i Finland s

å

dan spelanordning som mot betalning anv

ä

nds i rent underh

å

llningssyfte och som inte ger vinst i pengar, varor eller andra f

ö

rm

å

ner med penningv

ä

rde. Eftersom dessa spel inte ger den spe­lande vinst, bei'

ö

rs spelen inte av lotterilagstiftningen. Polistillst

å

nd kr

ä

vs emellertid f

ö

r uppst

ä

llning av s

ä

da­na apparater. Genom lag den 27 maj 1976 om f

ö

rstr

ö

else­automater, skall samtliga s

ä

dana spel 

ö

vertas av Penning-automatf

ö

reningen. Spel uppst

ä

llda f

ö

re den 31 maj 1976 f

å

r dock finnas kvar i privat 

ä

go fram till den 31 decem­ber 1981.

I Norge regleras automatspel i 9 

§

 lotteriloven. Man skiljer mellan tv

ä

 fall d

ä

r spel inte betraktas som lot­teri, n

ä

mligen skicklighetsspel och spel p

å

 vissa spel­automater. Enligt en rundskrivelse fr

å

n Justis- och Poli-tidepartementet den 14 augusti 1970 skall emellertid 9 

§ 

lotteriloven till

ä

mpas 

ä

ven p

ä

 dessa spel, vilket inneb

ä

r att de fordrar polisens tillst

å

nd f

ö

r att f

ä

 uppst

ä

llas. De spelautomater sora inte anses vara skicklighetsspel f

å

r inte utbetala vinst i egentlig mening, d

ä

remot polletter. Dessa f

ä

r dock endast anv

ä

ndas f

ö

r fortsatt spel. Betr

ä

ff­ande de spel som har godk

ä

nts som skicklighetsspel f

å

r d

ä

remot vinst utbetalas i form av b

å

de varor och pengar.

Denna j

ä

mf

ö

relse med f

ö

rh

å

llandena i v

å

ra nordiska grann­l

ä

nder visar att reglerna f

ö

r flipperspel d

ä

r

ä

r restrik­tivare 

ä

n i Sverige. I Finland och Norge kr

ä

vs tillst

å

nd att st

ä

lla upp spelen, och i Danmark kr

ä

vs tillst

å

nd n

ä

r spelen st

ä

lls upp p

ä

n

å

gon annan plats 

ä

n ett n

ä

rings­st

ä

lle.

Prop. 1981/82:203

58

4      FR

Å

GANS TIDIGARE BEHANDLING

Under detta kapitel redovisas sammanfattningsvis den syn p

ä

 spelhallarnas verksamhet som har kommit till uttryck i lotteriutredningens huvudbet

ä

nkande (SOU 1979:29) Lotte­rier och spel, i remissyttranden 

ö

ver lotteriutredningens bet

ä

nkande och i skrivelser till regeringen.

4.1    Lotteriutredningen

Lotteriutredningen har som tidigare n

ä

mnts i sitt huvud­bet

ä

nkande l

ä

ranat f

ö

rslag till en ny lotterilagstiftning. F

ö

rslaget 

ö

verv

ä

gs f

ö

r n

ä

rvarande inora handelsdepartemen­tet. Utredningen har ocks

å

 i bet

ä

nkandet belyst de socia­la konsekvenserna av flipperspelet och f

ö

reslagit att detta regleras i en s

ä

rskild lag.

Utredningen konstaterar att flipperspelet har 

ö

kat starkt i orafattning under senare 

å

r. Samtidigt har denna spel­form kritiserats av bl.a. f

ö

retr

ä

dare f

ö

r skolan och sociala myndigheter. Kritiken har g

å

tt ut p

å

 att spelet skapar sociala problem bland barn och ungdom. Den har s

ä

rskilt g

ä

llt lokaler raed s

å

 ra

å

nga spel att de kan be­tecknas som spelhallar.

Utredningen anser att denna kritik 

ä

r ber

ä

ttigad och att det fr

å

n sociala utg

å

ngspunkter 

ä

r motiverat att spel p

å 

flipperspel och liknande apparater regleras. Eftersom flipperspel vanligen inte ger vinst i egentlig mening utan endast r

ä

tt till frispel, har utredningen inte velat reglera flipperspelet i sitt f

ö

rslag till lotterilag. Man har i st

ä

llet f

ö

rordat att detta och 1iknandespel regle­ras i en s

ä

rskild lag om begr

ä

nsningar i r

ä

tten att st

ä

lla upp vissa spelapparater m.m.

Enligt lagf

ö

rslaget skall l

ä

nsstyrelserna, om det beh

ö

vs fr

å

n social synpunkt, kunna ingripa med f

ö

reskrifter sora

Prop. 1981/82:203

59

begr

ä

nsar spelets omfattning i de fall d

ä

r missf

ö

rh

å

llan­den har uppst

å

tt. Detta kan ske genom f

ö

reskrifter om hur m

å

nga spelapparater som f

ä

r f

ö

rekomma i vissa lokaler och under vilka tider spel f

å

r f

ö

rekomma. Lagf

ö

rslaget 

ä

r allts

å

 uppbyggt s

å

 att det i och f

ö

r sig 

ä

r till

å

tet att utan s

ä

rskilt tillst

å

nd anordna spel och t

ä

vlingar sora avses i lagen. L

ä

nsstyrelserna f

å

r emellertid m

ö

jlighet att ingripa med f

ö

reskrifter om missf

ö

rh

å

llanden uppst

å

r.

4.2   Remissyttranden

Remissyttranden 

ö

ver lotteriutredningens huvudbet

ä

nkande har avgivits av drygt 12Q statliga myndigheter, komrauner, n

ä

ringslivsorganisationer och fackliga organisationer. Av remissinstanserna har ett 50-tal yttrat sig 

ö

ver lagf

ö

r­slaget ang

å

ende flipperspel.

Flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig i den del som r

ö

r flipperspel ser ett behov av att 

ä

tg

ä

rder vid­tas f

ö

r att man skall komma till r

ä

tta raed de missf

ö

rh

å

l­landen som kan f

ö

rknippas med denna spelverksamhet. Spel­hallarna anses av remissinstanserna f

ö

rorsaka de st

ö

rsta sociala problemen. M

å

nga av instanserna vill dock f

ö

r­orda mera vittg

å

ende

å

tg

ä

rder 

ä

n vad utredningen har f

ö

re­slagit. Flera remissinstanser framh

å

ller att lagen b

ö

r utformas s

ä

 att myndigheterna ges m

ö

jlighet att ingripa redan innan sociala skadeverkningar har uppkommit.

Det stora flertalet remissinstanser 

ä

r eniga ora att den aktuella spel verksamheten orsakar sociala skadeverkningar. De problem som kan f

ö

rknippas med spelhallarnas verksam­het 

ä

r enligt remissvaren bl.a. milj

ö

n i spelhallarna. Remissinstanserna pekar p

å

 att spelhallarna blir samlings­platser f

ö

r en ungdomlig publik, att spelhallarna har en utpr

ä

glad kommersiell inriktning, att ungdomarna g

ö

r av med betydande penningsummor p

å

 spelet och att penningbe­hovet ibland tillgodoses genom kriminalitet som st

ö

lder

Prop. 1981/82:203

60

och h

ä

leri. P

å

st

å

enden f

ö

rekommer ocks

ä

ora att det i spelhallarna f

ö

rekommer penningtransaktioner i samband med narkotikaf

ö

rs

ä

ljning och homosexuell prostitution. Skolkproblem och vissa ordningsproblem p

å

talas ocks

ä

i flera remissvar.

Bland 

å

tg

ä

rder som f

ö

resl

ä

s av remissinstanserna kan n

ä

mnas totalf

ö

rbud, inf

ö

rande av etableringskontroll, tillst

å

ndspr

ö

vning, kommunal vetor

ä

tt, anm

ä

lningsplikt och typgodk

ä

nnande av spelapparater.

Riksf

ö

rbundet Hem och skola och polisstyrelsen i G

ä

vle polisdistrikt st

ä

ller sig inte fr

ä

raraande f

ö

r ett total­f

ö

rbud mot flipperspel. F

ö

rslag ora inf

ö

rande av etable­ringskontroll eller tillst

å

ndspr

ö

vning f

ö

r flipperspel framf

ö

rs av bl.a. riks

å

klagaren, brottsf

ö

rebyggande r

å­

det, socialstyrelsen, lotterin

ä

mnden och flera l

ä

nssty­relser. Kommunal vetor

ä

tt f

ö

rordas av Stockholms komraun och[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

 kommun, 

.

'\nmal

ningspl ikt vid etablering av flip­perspel f

ö

rordas av n

ä

gra l

ä

nsstyrelser och polisstyrel­ser. F

ö

rslag om typgodk

ä

nnande av spelapparater l

ä

ranas av rikspolisstyrelsen och Cherryf

ö

retagen AB.

Rikspolisstyrelsen och lotterin

ä

randen aktualiserar m

ö

j­ligheten att i Sverige till

ä

mpa den l

ö

sning p

ä

 problem i samband med flipperspel och liknande spel som praktiseras i Finland. D

ä

r har ett under offentlig tillsyn st

å

ende organ, Penningautoraat f

ö

reningen, enligt en s

ä

rskild lag f

å

tt monopol att bedriva spel p

å

 bl.a. f

ö

rstr

ö

elseautoraa-ter. iill den finska l

ö

sningen h

ö

r ocks

ä

 att 

ö

verskottet av spelverksamheten komraer ideella f

ö

reningar till godo (j fr avsnitt 5.4).

N

å

gra remissinstanser ifr

å

gas

ä

tter behovet eller l

ä

mplig­heten av de 

å

tg

ä

rder som utredningen har f

ö

rordat. Sveri­ges advokatsamfund vill inte tillstyrka att lagf

ö

rslaget l

ä

ggs till grund f

ö

r lagstiftning. Det 

ä

r inte f

ö

renligt

Prop. 1981/82:203

61

med rimliga krav p

å

r

ä

ttss

ä

kerhet att ge l

ä

nsstyrelserna ra

ö

jlighet att ingripa p

å

 s

å

 vagt utformade grunder, anser Advokatsamfundet. L

ä

nsstyrelsen i Kronobergs l

ä

n ifr

å

ga­s

ä

tter om den f

ö

reslagna regleringen beh

ö

vs. Enligt Cherryf

ö

retagen AB 

ä

r uppfattningen att f

ö

rstr

ö

elsespe­len orsakar sociala skadeverkningar 

ö

verdriven. Liknande synpunkter framf

ö

rs av AB Svenska autoraatringen och Knuts­sonbolagen AB.

4.3   Skrivelser till regeringen

Till regeringen har fr

å

n koramunala myndigheter och fr

å

n f

ö

reningar kommit ett antal skrivelser, d

ä

r man f

ö

rordar lag

ä

ndring f

ö

r att komma till r

ä

tta med de sociala kon­sekvenserna av spelhallarnas verksamhet.

En gemensara uppfattning i skrivelserna 

ä

r att probleraen med flipperverksamheten 

ä

r s

å

 stora att det fordras en h

å

rdare styrning 

ä

n enligt lotteriutredningens f

ö

rslag. Det 

ä

r enligt skrivelserna viktigt att koraraunerna f

å

r 

ö

kade befogenheter och m

ö

jligheter att p

å

verka etable­ringar av spelhallar innan sociala skadeverkningar har uppkommit. I vissa av skrivelserna f

ö

rordas n

å

gon form av tillst

å

ndspr

ö

vning. I andra f

ö

resl

å

s att kommunerna skall f

å

 m

ö

jlighet att f

ö

rhindra etableringar av spel-hallar genora kommunal vetor

ä

tt. Slutligen framf

ö

rs i n

å

g­ra skrivelser uppfattningen att verksamheten i spel­hallar skall f

ö

rbjudas.

Skolstyrelsen, sociala centraln

ä

mnden och ungdomsstyrel­sen i Eskilstuna kommun p

å

talar att problemen raed flip­perspel har 

ö

kat. S

ä

dana problem som sen ankomst, skolk och st

ö

lder anses f

ö

rknippade raed spelverksaraheten. Man har ocks

å

 tagit hand om barn som inte v

ä

gat 

å

terv

ä

nda hem p

å

grund av att de har spelat bort pengar. I skrivel­sen beg

ä

rs d

ä

rf

ö

r att r

ä

tten att st

ä

lla upp flipperspel lagregleras. 

Ä

ven sociala centraln

ä

mnden i G

ö

teborgs kom-

Prop. 1981/82:203

62

mun och konsuraentn

ä

randen i Bodens kommun anser att de sociala skadeverkningarna av spelhallarnas verksarahet

ä

r s

å

 stora att lagstiftningen b

ö

r

ä

ndras s

å

 att n

å

gon form av tillst

å

ndsplikt blir erforderlig f

ö

r verksamhe­ten.

KomraunfulIra

ä

ktige i Stockholms kommun, sociala central­n

ä

mnden i Herrljunga komraun och en programgrupp f

ö

r barn och ungdom i Enk

ö

pings kommun f

ö

rordar i olika skrivelser ett system med koramunal vetor

ä

tt som g

ö

r det m

ö

jligt att f

ö

rhindra etableringar av spelhallar. Ocks

å

 i dessa skri­velser framh

å

lls spelhallarna som ol

ä

mpliga barn- och ungdomsmilj

ö

er.

Sociala centraln

ä

mnden i Lule

å

 kommun bed

ö

mer de sociala skadeverkningarna s

å

 allvarliga att n

ä

randen beg

ä

r att flipperhallar skall f

ö

rbjudas. Sarama uppfattning framf

ö

rs fr

å

n Unga 

Ö

rnar Lule

å

kretsen och Bergvikens socialdemo­kratiska kvinnoklubb i Lule

å

. I skrivelserna framh

å

lls att sj

ä

lva spelhallarna 

ä

r en mycket d

å

lig milj

ö

 och ett allvarligt hot mot barn och ungdom. Man p

å

talar s

ä

rskilt att spelhallarna v

ä

nder sig till en mycket ung publik. Penningsl

ö

seri, skolk, st

ö

lder och skulds

ä

ttning 

ä

r n

ä

gra av de problem som enligt skrivelserna kan f

ö

rknippas med spelhallarnas verksamhet.

Ut

ö

ver de behandlade skrivelserna har Stockholms social­f

ö

rvaltning 

ö

nskat f

ä

sta uppm

ä

rksaraheten p

ä

 att det har f

ö

rekomrait att socialsekreterare och f

ä

ltassistenter ne­kats tilltr

ä

de till n

ö

jestillst

ä

llningar f

ö

r ungdora. Socialf

ö

rvaltningen framh

å

ller att det 

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt att f

ö

rvaltningens tj

ä

nstem

ä

n kan bes

ö

ka de st

ä

llen d

ä

r ung­domar vistas, om man skall kunna bedriva ett meningsfullt ungdomsarbete.

Prop. 1981/82:203

63

5     

Ö

VERV

Ä

GANDEN OCH F

Ö

RSLAG

5 .1    Allm

ä

nna utg

å

ngspunkter

Som har framg

å

tt av den tidigare redog

ö

relsen ligger tyngdpunkten i sarah

ä

llets insatser f

ö

r ungdom p

å

 det f

ö

rebyggande omr

å

det. Genora samlade insatser bidrar raan till att f

ö

rb

ä

ttra barns och ungdomars uppv

ä

xt- och fri­tidsf

ö

rh

å

llanden. Trots denna strategi med samlade insat­ser som det viktigaste instrumentet f

ö

r att motverka ol

ä

mpliga ungdomsmilj

ö

er och skapa positiva alternativ till den kommersiella ungdomskulturen, har samh

ä

llet tvingats anv

ä

nda olika restriktioner och f

ö

rbud.

Man kan bland ungdomsrailj

ö

erna urskilja vissa railj

ö

er d

ä

r sarah

ä

llet m

å

ste ingripa och s

ä

tta best

ä

mda gr

ä

nser. Ett samh

ä

lle som v

ä

rnar ora barn och ungdom kan aldrig acceptera direkt skadliga ungdomsmilj

ö

er. Praktiskt ta­get alla 

ä

r 

ö

verens oro att milj

ö

er d

ä

r det f

ö

rekomraer alkohol- och drogmissbruk, vandalisering, v

å

ldshand­lingar, annan kriminalitet, prostitution eller liknan­de kan h

ä

nf

ö

ras till s

å

dana railj

ö

er.

Fr

å

gan om lagstiftnings

å

tg

ä

rder f

ö

r att skydda barn och ungdora mot sociala skadeverkningar sora f

ö

rorsakas av s

å­

dana ol

ä

mpliga ungdomsmilj

ö

er har under senare tid f

å

tt stor uppm

ä

rksamhet i.den allm

ä

nna debatten. P

ä

 video-gramomr

å

det har fr

å

gan om r

ä

ttsliga restriktioner mot videov

å

ldet r

ö

nt s

ä

rskild uppm

ä

rksamhet. Riksdagen har nyligen antagit en lag (1981:485) om f

ö

rbud mot sprid­ning av filmer och videogram raed v

å

ldsinslag. Lagen tr

ä

dde i kraft den 1 juli 1981.

Ett annat orar

å

de som tidigare kritiserades h

å

rt utifr

å

n sociala utg

å

ngspunkter var spelet p

å

 s.k. enarmade ban­diter. Detta spel v

ä

nde sig huvudsakligen till vuxna, men lockade 

ä

ven barn och ungdom. Som tidigare (avsnitt 3.5)

Prop. 1981/82:203

64

har n

ä

mnts 

ä

r s

å

dant spel, om man bortser fr

å

n spel p

å 

fartyg i internationell trafik, numera totalf

ö

rbjudet i Sverige.

Till avarterna bland ungdomsmilj

ö

er har ocks

å

i den all­ra

ä

nna debatten h

ä

nf

ö

rts den verksarahet som de s.k. flip­per- och spelhallarna bedriver. Fr

å

n olika h

å

ll har fram­f

ö

rts krav p

ä

 att denna verksarahet skall lagregleras. S

ä

rskilt fr

å

n sociala rayndigheter och andra kommunala organ har p

å

talats att de allt vanligare spelhallarna skapar sociala problem bland barn och ungdom. Det 

ä

r inte fr

ä

mst sj

ä

lva spelautomatcrnas konstruktion och utform­ning eller spel p

å

 enstaka apparater som har f

ö

rorsakat kritik. Kritiken har i st

ä

llet fr

ä

mst riktats mot den fritids- och ungdomsmilj

ö

som spelhallarna utg

ö

r. I viss utstr

ä

ckning har kritik ocks

å

 riktats mot spelverksarahet p

å

enstaka apparater. Det anses t.ex. vara ett problem med flipperspel i n

ä

rheten av skolor. De s

ä

gs ut

ö

va en s

ä

dan lockelse att vissa elever spelar flipper i st

ä

llet f

ö

r att delta i skolarbetet. Det f

ö

rekomraer ocks

å

 att spcllokaler 

ä

r bel

ä

gna i n

ä

rheten av lokaler med kommunal eller f

ö

reningsdriven fritidsverksamhet. En s

å

dan n

ä

rhet kan bidra till att ungdomar dras fr

å

n den syssels

ä

ttning som samh

ä

llet satsar p

ä

.

De problem som har beskrivits av kommunala myndigheter och andra anses vanligen starkt f

ö

rknippade med den lo­kal och den milj

ö

 d

ä

r spelet bedrivs; Spelhallar kan l

ä

tt bli en samlingsplats f

ö

r barn och ungdom, vilket med h

ä

n­syn till spelhallarnas allm

ä

nna karakt

ä

r, utg

ö

r en k

ä

lla till problem. De kan ocks

ä

 bli ett tillh

å

ll f

ö

r personer med s

å

dana sociala problem att de ut

ö

var ett d

å

ligt in­flytande p

ä

 ungdomarna. Det 

ä

r k

ä

nt att det-f

ö

rekommer handel raed alkohol och narkotika i dessa railj

ö

er.

Ett grundl

ä

ggande problem s

ä

gs vara att spelandet hos ungdomarna skapar ett penningbehov som f

ö

rutom penning-

Prop. 1981/82:203

65

sl

ö

seri anses f

ö

rorsaka viss kriminalitet som t.ex. snat­teri och h

ä

leri. Uppgifter f

ö

rekommer ocks

å

 om att pen­ningbehovet ibland tillgodoses genom prostitution. Flera myndigheter har ocks

å

 framh

å

llit att flipperapparater i 

ö

kande utstr

ä

ckning anv

ä

nds f

ö

r illegalt spel.

Ä

ven om det finns spelhallar som inte utg

ö

r n

å

gon pro­blemmilj

ö

, f

ö

religger ett klart bel

ä

gg f

ö

r att kritiken mot spelhallarna 

ä

r ber

ä

ttigad. Av vad som har framkom­mit i remissyttranden 

ö

ver lotteriutredningens f

ö

rslag, i skrivelser till regeringen, i riksdagen, i den allm

ä

n­na debatten i 

ö

vrigt samt p

å

annat s

ä

tt ger entydigt vid handen att spelhallarna i,nte utg

ö

r n

å

gon l

ä

mplig barn-och ungdomsmilj

ö

 utan skapar betydande sociala problem.

Trots konstaterade och befarade sociala skadeverkningar av spelhallarnas verksamhet 

ä

r huvuddelen av det spel sora f

ö

rekommer p

å

flipperapparater f

ö

r n

ä

rvarande helt oreglerat. I allm

ä

nhet f

å

r spelet anordnas utan till­st

å

nd enligt lotterif

ö

rordningen. Ingripande mot verk­samheten med st

ö

d av allm

ä

nna ordningsstadgan 

ä

r inte heller m

ö

jligt annat 

ä

n i vissa undantagssituationer.

N

ä

ringsutskottet har.i sitt bet

ä

nkande (NU 1980/81:3) funnit att det finns anledning att se med allvar p

ä

 de missf

ö

rh

å

llanden som h

ä

nger saraman med flipperspel och liknande spel och att det 

ä

r angel

ä

get att statsmakter­na s

å

 snart sora m

ö

jligt vidtar 

å

tg

ä

rder f

ö

r att r

å

da bot p

ä

dessa missf

ö

rh

å

llanden (jfr kapitel 1).

D

å

liga ungdomsrailj

ö

er kan i f

ö

rsta hand inte p

å

verkas genora lagstiftnings

å

tg

ä

rder. Det m

å

ste finnas positiva alternativ till det mera spekulativa fritidsutbudet. Till stor del kan naturligtvis flipperspel ses som en relativt oskyldig form av f

ö

rstr

ö

else. Syftet b

ö

r heller inte vara att ensidigt f

ö

rbjuda flipperspel utan endast g

ö

ra det m

ö

jligt att ingripa n

ä

r milj

ö

n runt spelverksam-

5 Riksdagen 1981/82. 1 saml Nr 203

Prop. 1981/82:203

66

heten 

ä

r direkt ol

ä

mplig. En reglering b

ö

r d

ä

rf

ö

r inte fr

ä

rast inriktas p

å

 spelen som s

å

dana eller spel p

å

 ensta­ka apparater utan i st

ä

llet p

å

den milj

ö

 som spelhallar­na utg

ö

r.

Spelhallar och den kringverksamhet som ofta f

ö

rekommer kan utg

ö

ra en synnerligen ol

ä

mplig ungdomsmilj

ö

. Insatt i ett vidare perspektiv handlar debatten om spelhallarna egentligen om samh

ä

llets och d

å

 s

ä

rskilt kommunernas in­flytande 

ö

ver d

å

liga ungdomsmilj

ö

er 

ö

ver huvud taget. Det m

ä

ste d

ä

rf

ö

r anses vara rimligt att n

å

gon lokal myndighet fr

å

n sociala utg

å

ngspunkter f

å

r inflytande 

ö

ver denna typ av milj

ö

.

En ol

ä

mplig ungdomsmilj

ö

 kan givetvis utg

ö

ras av 

ä

ven andra verksamheter 

ä

n just spelhallarna, t.ex. en pub, ett kaf

é

 eller ett diskotek. Det kan ocks

å

 vara en milj

ö 

sora fr

ä

mst fungerar som en samlingsplats utan att vara knuten till n

å

gon viss n

ä

ringsverksamhet, t.ex. ett torg eller en park. Att ol

ä

mpligheten kan vara kopplad till en milj

ö

 utan anknytning till viss n

ä

ringsverksamhet eller raed anknytning till en verksarahet sora i sig sj

ä

lv inte kan anses ol

ä

mplig, utg

ö

r s

ä

rskilt fr

å

n lagteknisk synpunkt ett problem. Det kan finnas 

å

tskilliga exempel p

ä

 milj

ö

er som 

ä

r s

å

dana att de motiverar ett inflytande fr

ä

n sam­h

ä

llets sida, men det kr

ä

vs olika typer av 

ä

tg

ä

rder. En generell analys av samtliga typer av ungdomsmilj

ö

er skul­le fordra l

å

ngtg

å

ende unders

ö

kningar. Riksdagen har emel­lertid bed

ö

mt att det kr

ä

vs skyndsamma lagstiftnings

å

t­g

ä

rder mot missf

ö

rh

å

llandena inom den h

ä

r ber

ö

rda spel­verksamheten. 

Ä

ven i skrivelser fr

å

n kommunalt h

å

ll har det .ansetts s

ä

rskilt angel

ä

get att snabbt komma till r

ä

tta med spelhallarnas verksamhet. Det f

ö

rh

å

llandet att man i detta sammanhang inte kan unders

ö

ka och vidta 

å

tg

ä

rder mot alla ol

ä

mpliga ungdomsmilj

ö

er f

ä

r emellertid inte hindra att man nu ingriper och f

ö

resl

ä

r 

å

tg

ä

rder mot en viss verksamhet. Till yttermera visso r

ö

r det sig h

ä

r om

Prop. 1981/82:203

67

en verksamhet och en milj

ö

 som mera generellt utsatts f

ö

r

å

tskillig kritik och som av m

å

nga anses g

ä

stick i st

ä

v med samh

ä

llets 

å

tg

ä

rder f

ö

r att f

ö

rb

ä

ttra uppv

ä

xt- och fritidsf

ö

rh

å

llanden f

ö

r barn och ungdom.

En lagreglering b

ö

r med h

ä

nsyn till det anf

ö

rda endast ta sikte p

å

 den verksamhet som h

ä

nger samman med flipper­spel och liknande automatspel. Andra ungdomsmilj

ö

er 

ä

n d

ä

r s

ä

dan spelverksamhet f

ö

rekommer b

ö

r f

ö

ljaktligen in­te tas upp i detta sammanhang.

Det kan synas 

ö

nskv

ä

rt att best

ä

ramelser om flipperspel och liknande automatspel inordnas i n

å

got nu g

ä

llande regelsystem. Den aktuella spelverksamheten kan s

ä

gas ha anknytning till s

ä

v

ä

l den verksamhet som regleras i lot­terif

ö

rordningen som f

ö

reteelser som omfattas av regle­ringen i allm

ä

nna ordningsstadgan. I f

ö

revarande fall 

ä

r emellertid syftet med regleringen att komma till r

ä

tta med de sociala missf

ö

rh

å

llanden som f

ö

rekommer i milj

ö

er med flipperspel och liknande automatspel. Varken lotteri­f

ö

rordningen eller allm

ä

nna ordningsstadgan 

ä

r direkt av social karakt

ä

r

ä

ven om b

å

da regelsystemen inneh

å

ller vissa sociala moment. H

ä

rtill kommer att det p

å

 b

å

da des­sa omr

å

den p

å

g

å

r lagstiftningsarbete som inte kan ber

ä

k­nas bli avslutat i s

å

dan tid att riksdagens krav p

å

 snab-ga lagstiftnings

å

tg

ä

rder i fr

å

ga om spelverksamheten kan uppfyllas. Inom handelsdepartementet bereds lotteriutred­ningens f

ö

rslag till ny lotterilag. En 

ö

versyn av all­m

ä

nna ordningsstadgan g

ö

rs av en s

ä

rskild utredning, ordningsstadgeutredningen (Kn 1977:02). Med h

ä

nsyn till p

å

g

å

ende lagstiftningsarbete kan det inte heller anses l

ä

mpligt att nu f

ö

resl

å

 genomgripande 

ä

ndringar i lotte­rif

ö

rordningen eller allm

ä

nna ordningsstadgan. Dot f

ö

re­sl

å

s d

ä

rf

ö

r att regleringen av flipperspel och liknande automatspel sker i en s

ä

rskild lag.

Prop. 1981/82:203

68

5.2   Lagstiftningens utformning

S.2.1  Till

ä

mpningsomr

å

det

Lagf

ö

rslaget b

ö

r som tidigare har framh

å

llits reglera den verksamhet som h

ä

nger samman med flipperspel och liknande automatspel. Lagens till

ä

rapningsorarade b

ö

r s

å

ledes avse spel p

å

 s

å

dana mekaniska eller elektroniska spelautomater sora inte ger vinst eller endast ger vinst i form av fri­spel. De spel som 

å

syftas 

ä

r flipperspel, skjutare, m

å

l­spel, TV-spel och liknande spel (jfr avsnitt 3.1). Lagen f

ö

resl

å

s omfatta allt flipperspel oavsett hur ra

å

nga fri­spel man kan f

å

. Detta b

ö

r, som senare (avsnitt 5.2.5) kommer att behandlas, f

ö

ranleda en viss 

ä

ndring i lotte­rif

ö

rordningen.

En utg

å

ngspunkt f

ö

r 

ö

verv

ä

gandena b

ö

r givetvis vara att man v

ä

ljer en l

ö

sning som inte 

ä

r kr

å

ngligare och mera ingripande 

ä

n vad som 

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt f

ö

r att uppn

å

 syftet att f

å

ett instrument mot ol

ä

mpliga spelmilj

ö

er. Som har framh

å

llits tidigare f

ö

rek

ö

rh

å

llanden huvudsakligen i lokaler d

ä

r spel verksamhet av st

ö

rre om­fattning bedrivs. Det v

ä

sentliga 

ä

r d

ä

rf

ö

r att en regle­ring inriktas p

å

spelhallarnas verksarahet och den ol

ä

rap-liga ungdomsmilj

ö

 sora dessa utg

ö

r. F

ö

r att markera denna inriktning och f

ö

r att undvika on

ö

dig byr

å

krati b

ö

r spel p

å

 enstaka spelapparater i det h

ä

r l

ä

get undantas fr

ä

n detaljreglering. Skulle det emellertid senare visa sig att sociala 

ö

l

ä

genheter mera generellt uppkommer 

ä

ven vid s

å

dant spel f

å

r denna fr

å

ga d

å

 ytterligare

ö

verv

ä

gas.

Flipperspel anordnas p

ä

s

å

v

ä

l svenska som utl

ä

ndska pas­sagerarfartyg i trafik mellan svenska och utl

ä

ndska ham­nar. S

å

dant spel anordnas ocks

å

 p

ä

passagerarfartyg mellan fastlandet och Gotland. I och f

ö

r sig torde ocks

å

h

ä

r kun­na uppkomma en s

å

dan ol

ä

mplig ungdomsmilj

ö

 som skulle mo­tivera att 

ä

ven detta spel inordnas i regelsystemet. Flera

Prop. 1981/82:203

69

sk

ä

l talar eraellertid f

ö

r att spel p

å

fartyg undantas fr

å

n regleringen. Risken f

ö

r uppkomsten av en ol

ä

mplig ungdorasmilj

ö

ä

r h

ä

r inte lika uttalad som betr

ä

ffande fasta spelmilj

ö

er av typ spelhallar. Det har inte heller p

å

talats att n

ä

gra s

ä

rskilda problem f

ö

religger med flip­perspel p

å

 fartyg. Dessutom skulle efterlevnaden av lagen h

ä

r vara sv

å

r att kontrollera. Spel p

å

 fartyg i regulj

ä

r trafik b

ö

r s

å

ledes undantas fr

å

n lagens till

ä

mpningsomr

å­

de. Denna fr

å

ga kommer att utvecklas n

ä

rmare i special­motiveringen till lagf

ö

rslaget. 

Ä

ven s

å

dant flipperspel som tillf

ä

lligt anordnas p

ä

 s.k. ambulerande tivolin b

ö

r i princip undantas. Genom verksamhetens tillf

ä

lliga katak-t

ä

r finns det knappast risk f

ö

r att det uppst

å

r n

å

gra mera p

å

tagliga problem till f

ö

ljd av verksaraheten. D

ä

rtill kom­mer att tivolin

ö

je 

ä

r h

ä

nf

ö

rligt till offentlig tillst

ä

ll­ning och d

ä

rf

ö

r omfattas av best

ä

mmelserna i allm

ä

nna ord­ningsstadgan. Samma undantagsbest

ä

mmelse b

ö

r ocks

å

g

ä

lla f

ö

r andra offentliga tillst

ä

llningar av tillf

ä

llig karak­t

ä

r.

5.2.2  Val av 

ä

tg

ä

rd

En v

ä

sentlig fr

å

ga 

ä

r vilka 

å

tg

ä

rder som skall kunna vid­tas. I den allm

ä

nna debatten har olika mer eller mindre l

å

ngtg

å

ende 

å

tg

ä

rder f

ö

rordats. Bl.a. har framf

ö

rts krav p

å

 totalf

ö

rbud, etableringskontroll, koramunal vetor

ä

tt, tillst

å

ndspr

ö

vning, anm

ä

lningsskyldighet och typgodk

ä

n­nande .

Som redan har framh

å

llits b

ö

r ingripande i f

ö

rsta hand kunna ske f

ö

r att motverka sociala raissf

ö

rh

ä

llanden i spelhallar. I vissa skrivelser fr

ä

n komrauner och olika f

ö

reningar f

ö

rekomraer krav p

å

 att spelverksaraheten vid spelhallar skall f

ö

rbjudas. Innan en s

å

 l

å

ngtg

å

ende 

å

t­g

ä

rd p

å

 allvar 

ö

verv

ä

gs b

ö

r dock andra v

ä

gar pr

ö

vas. Av riksdagsbeslutet frarag

å

r ocks

å

indirekt att man inte t

ä

nkt sig ett totalf

ö

rbud. Huvudfr

å

gan

ä

r d

ä

rf

ö

r om n

å

gon myndighet b

ö

r ha inflytande redan 

ö

ver etableringar av

Prop. 1981/82:203

70

spelverksarahet eller ora dot 

ä

r tillr

ä

ckligt med en reg­lering som ger myndighet r

ä

tt att ingripa om verksamhe­ten f

ö

ranleder missf

ö

rh

å

llanden.

Lotteriutredningen 

ö

verv

ä

gde om man skulle f

ö

resl

å

 till­st

å

ndsplikt f

ö

r uppst

ä

llande av flipperspel eller om det skulle r

ä

cka med en reglering som ger myndigheterna r

ä

tt att ingripa vid missf

ö

rh

å

llanden. Utredningen ans

å

g dock att en s

ä

 l

å

ngtg

å

ende reglering som tillst

å

ndspr

ö

vning var on

ö

digt drastisk och stannade d

ä

rf

ö

r f

ö

r ett f

ö

rslag som gav l

ä

nsstyrelsen r

ä

tt att ingripa n

ä

r sociala pro­blem hade uppst

å

tt.

Utredningens f

ö

rslag kritiserades under remissbehandling­en f

ö

r att inte g

å

 tillr

ä

ckligt l

ä

ngt (jfr avsnitt 4.2). Bland de remissinstanser som f

ö

rordade en h

å

rdare styr­ning var tillst

å

ndspr

ö

vning det mest f

ö

rordade alterna­tivet till utredningens f

ö

rslag. 

Ä

ven i de skrivelser som har redovisats under avsnitt 4.3 har man st

ä

llt l

ä

ngre g

å

ende krav p

å

 en reglering 

ä

n enligt lotteriutredningens f

ö

rslag. I skrivelserna framh

å

lls att det 

ä

r angel

ä

get att spelhallarna kommer under offentlig reglering f

ö

r att motverka sociala skadeverkningar av verksamheten. Man be­tonar ocks

å

 vikten av att en s

å

dan reglering utformas s

å 

att den ger myndigheterna inflytande 

ö

ver spelhallarnas verksamhet innan sociala skadeverkningar har uppkommit.

I n

ä

ringsutskottets bet

ä

nkande s

ä

gs bl.a. att utskottet f

ö

ruts

ä

tter att regeringen ut

ö

ver lotteriutredningens f

ö

rslag noga 

ö

verv

ä

ger de synpunkter i 

ä

rendet som socia­la myndigheter m.fl. har framf

ö

rt i skrivelser till han­delsdepartementet.

Kritiken mot spelhallarnas verksamhet har tagit fasta p

ä 

att denna milj

ö

skapar sociala problem bland barn och ung­dom. Fr

ä

n f

ö

rebyggande sociala utg

å

ngspunkter b

ö

r det vara motiverat att konstruera lagen s

å

att det blir m

ö

jligt att

Prop. 1981/82:203

71

ingripa redan innan s

å

dana problem har uppkommit. Anm

ä

l­ningsplikt och registrering av innehav av spelapparater kan fr

å

n dessa utg

å

ngspunkter inte anses tillr

ä

ckligt.

Slutsatsen av det sagda blir att man f

ö

r att ha m

ö

jlighet att f

ö

rhindra att sociala skadeverkningar uppst

å

r b

ö

r in­f

ö

ra ett system med viss f

ö

rhandspr

ö

vning. En s

ä

dan ord­ning skulle ocks

ä

 i huvudsak svara mot vad som g

ä

ller i de 

ö

vriga nordiska l

ä

nderna. N

å

gon form av tillst

å

nds­pr

ö

vning med s

ä

rskild inriktning p

å

 spelhallarna b

ö

r allt­s

å

 komma till st

å

nd.

5.2.5  TiUst

å

ndsmyndighet

N

ä

ringsutskottet framh

å

ller i sitt bet

ä

nkande att starka sk

ä

l talar f

ö

r att kommunerna f

å

r ett v

ä

sentligt infly­tande 

ö

ver verksamheten vid flipperhallar och liknande.

Ett kommunalt inflytande b

ö

r kunna garanteras inom ramen f

ö

r flera olika l

ö

sningar.

Ett alternativ 

ä

r att l

ä

gga tillst

å

ndspr

ö

vningen p

å

 polis­myndigheterna. Dessa har f

ö

r n

ä

rvarande ett ansvar f

ö

r tillst

å

ndsgivning och kontroll avseende vissa slag av lotterier och spel. Polisen har ocks

å

 ansvaret f

ö

r den allm

ä

nna ordningen. Den h

ä

r aktuella spelverksamheten kan s

ä

gas ha anknytning till b

å

da dessa omr

å

den. Detta i f

ö

re­ning med polisens goda lokalk

ä

nnedora kan tala f

ö

r att tillst

å

ndsgivningen handhas av polismyndighet. Det kommu­nala inflytandet skulle i s

å

dant fall kunna tillgodoses genora ett reraissf

ö

rfarande med kommunal vetor

ä

tt. A andra sidan 

ä

r en reglering av spelhallarnas verksarahet prim

ä

rt en fr

ä

ga om att fr

å

n sociala utg

å

ngspunkter f

å

inflytande 

ö

ver ol

ä

mpliga ungdomsmilj

ö

er, vilket kan tala f

ö

r att tillst

å

ndspr

ö

vningen inte b

ö

r ankomma p

å

 polismyndighet.

Prop. 1981/82:203

72

Ett annat alternativ 

ä

r att l

ä

gga tillst

å

ndspr

ö

vningen p

å

 l

ä

nsstyrelserna och f

ö

rena denna pr

ö

vning med kommu­nal vetor

ä

tt. F

ö

r l

ä

nsstyrelserna kan fr

ä

mst anf

ö

ras att man skulle f

ä

 enheter som kan f

ä

 en vid erfarenhet av de s

ä

rskilda problemen p

å

 orar

å

det och d

ä

rmed skapa b

ä

ttre garantier f

ö

r en enhetlig till

ä

mpning. L

ä

nsstyrelserna l

ä

mnar i dag tillst

å

nd till vissa lotterier och spel. Det kan noteras att lotteriutredningen har f

ö

reslagit att lotteri- och spel

ä

renden koncentreras till l

ä

nsstyrelser­na. 

Ä

ven ingripanden enligt f

ö

rslaget till s

ä

rskild reg­lering av flipperspel skulle enligt utredningens mening ankomraa p

ä

 l

ä

nsstyrelserna. Mot att v

ä

lja l

ä

nsstyrelser­na som tillst

å

ndsmyndighet kan eraellertid anf

ö

ras bl.a. att de inte i samraa utstr

ä

ckning som kommunerna har den n

ö

dv

ä

ndiga k

ä

nnedomen om lokala f

ö

rh

å

llanden. En utg

å

ngs­punkt b

ö

r ocks

å

 vara att man l

ä

gger beslutsfattandet s

å 

n

ä

ra de ber

ö

rda som m

ö

jligt.

Ett tredje alternativ 

ä

r att v

ä

lja en kommunal l

ö

sning, dvs. att l

ä

gga tillst

å

ndspr

ö

vningen direkt p

å

 kommunerna. De 

ä

r genora sitt ansvar f

ö

r att skapa goda f

ö

rh

å

llanden f

ö

r barn och ungdom v

ä

l f

ö

rtrogna raed de sk

ä

l sora b

ä

r upp den tillt

ä

nkta lagstiftningen. Skolmyndigheter och socia­la myndigheter har redan ett ansvar f

ö

r ungdoraarnas upp­v

ä

xtf

ö

rh

å

llanden och en n

ä

ra kontakt med den verklighet som ungdoraarna lever i. Detta f

ö

rh

å

llande liksora kommu­nernas f

ö

rtrogenhet med lokala f

ö

rh

å

llanden och allm

ä

nna decentraliseringsstr

ä

vanden i sarah

ä

llet talar f

ö

r att man h

ä

r skall v

ä

lja en kommunal l

ö

sning. En s

ä

dan l

ö

sning bi­drar till att ge kommunerna ett st

ö

rre helhetsansvar f

ö

r ungdomarnas uppv

ä

xtmilj

ö

och kan ocks

å

 ses sora ett led i att 

ö

ka den kommunala sj

ä

lvstyrelsen. ,

Eftersom tillst

å

ndspr

ö

vningen skall ske fr

ä

n sociala ut­g

å

ngspunkter f

ö

resl

å

s att socialn

ä

mnden blir tillst

å

nds­myndighet. En s

å

dan ordning synes p

å

 ett naturligt s

ä

tt sammanfalla med de uppgifter som ankoraraer p

ä

 socialn

ä

ran-

Prop. 1981/82:203

73

derna enligt socialtj

ä

nstlagen, som tr

ä

der i kraft den 1 januari 1982. Till socialn

ä

mndens uppgifter enligt la­gen h

ö

r bl.a. att fr

ä

mja goda milj

ö

er i kommunen och ge­nom upps

ö

kande verksarahet fr

ä

raja f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r goda levnadsf

ö

rh

å

llanden. Av de allra

ä

nna riktlinjerna f

ö

r n

ä

mndens verksamhet framg

ä

r bl.a. att n

ä

randen 

ä

ven skall ta initiativ till och bevaka att 

ä

tg

ä

rder vidtas f

ö

r att skapa en god samh

ä

Usmilj

ö

 och goda f

ö

rh

å

llanden f

ö

r bl.a. barn och ungdom. N

ä

mnden skall arbeta f

ö

r att f

ö

re­bygga och motverka missbruk av alkohol och andra beroende-framkallande medel. Insatser f

ö

r barn och ungdom b

ö

r d

ä

r­vid 

ä

gnas s

ä

rskild uppm

ä

rksarahet. N

ä

r det g

ä

ller omsorgen om barn och ungdom anges -s

ä

rskilt att n

ä

mnden skall verka f

ö

r att barn och ungdom v

ä

xer upp under trygga och goda f

ö

rh

å

llanden.

Vid socialn

ä

mndens handl

ä

ggning av 

ä

renden enligt den f

ö­

reslagna lagen 

ä

r det naturligt att n

ä

mnden samr

ä

der raed andra ber

ö

rda koramunala och statliga myndigheter. H

ä

r av­ses i f

ö

rsta hand skolstyrelse, fritidsn

ä

mnd eller liknan­de och den lokala polismyndigheten.

5.2.4  Tillst

å

ndspr

ö

vning m.m.

Lagf

ö

rslaget b

ö

r utforraas s

ä

att socialn

ä

mnden vid till­st

å

ndspr

ö

vningen ges stor frihet att g

ö

ra en bed

ö

mning efter de lokala f

ö

rh

å

llanden som r

å

der i kommunen. Ut­g

å

ngspunkten f

ö

r en s

å

dan bed

ö

raning b

ö

r raed h

ä

nsyn till syftet raed regleringen vara, huruvida det finns risk f

ö

r att spelverksamheten kan leda till att en ol

ä

mplig ung­domsmilj

ö

 uppkomraer eller att spelverksaraheten koramer att bedrivas s

å

 att den f

ö

rorsakar en bristande ordning.

Socialn

ä

randen b

ö

r ges ra

ö

jlighet att f

ö

rena tillst

å

nd med f

ö

reskrifter och att meddela nya eller 

ä

ndrade f

ö

reskrif­ter om missf

ö

rh

å

llanden uppkommer efter tillst

å

ndsbeslu­tet. Likas

å

 f

ö

refaller det naturligt att tillsynen

ö

ver

Prop. 1981/82:203

spelverksaraheten ut

ö

vas av socialn

ä

mnden, som torde ha de b

ä

sta f

ö

ruts

ä

ttningarna att fortl

ö

pande f

ö

lja verksamhe­ten. F

ö

r att kunna ut

ö

va denna uppgift m

å

ste socialn

ä

mn­den f

å

tilltr

ä

desr

ä

tt till plats d

ä

r spel verksamhet be­drivs. Socialn

ä

mnden m

å

ste ocks

å

 f

å

 m

ö

jlighet att 

å

ter­kalla ett meddelat tillst

å

nd om det visar sig att miss­f

ö

rh

å

llanden uppkomraer genora spelverksamheten.

5.2.5  

Ä

ndring i lotterif

ö

rordningen

I avsnitt 5.3 har n

ä

mnts att autoraatspel som ger vinst i form av flera frispel orafattas av lotterif

ö

rordningens t i 11st

ä

ndskrav, raedan autoraatspel sora normalt erbjuder vinst endast i form av ett frispel enligt en s

ä

rskild undantagsbest

ä

raraelse i f

ö

rordningen f

å

r anordnas utan tillst

å

nd.

Det nu fraralagda lagf

ö

rslaget ora anordnande av visst autoraatspel orafattar allt automatspel som inte ger vinst eller endast ger vinst i form av frispel. Eftersom auto­matspel som ger vinst i form av flera 

ä

n ett frispel f.n. kr

ä

ver tillst

å

nd enligt lotterif

ö

rordningen skulle detta inneb

ä

ra krav p

ä

tv

ä

 olika tillst

å

nd. En s

ä

dan ordning b

ö

r undvikas. Lotteriutredningen har i sitt huvudbet

ä

nk­ande f

ö

reslagit att spel p

ä

 spelapparater som enbart er­bjuder vinst i form av frispel p

å

 apparaten f

å

r anordnas utan tillst

å

nd.

74

Som tidigare (avsnitt 5.1) har n

ä

mnts p

å

g

å

r inom handels­departementet beredning av lotteriutredningens f

ö

rslag till ny lotterilagstiftning. Det synes dock l

ä

mpligt att redan i detta samraanhang f

ö

resl

å

 en viss justering i lot­ter if

ö

rordn ingen som inneb

ä

r att automatspel som erbjuder vinst endast i form av frispel p

å

 automaten skall f

å

 an­ordnas utan tillst

å

nd enligt lotterif

ö

rordningen. N

å

gra egentliga ol

ä

genheter torde, s

å

vitt nu kan bed

ö

mas, inte vara f

ö

renade med en .i

å

dan ordning.

Prop. 1981/82:203

75

5.3    Kostnader

Det f

ö

rslag sora nu l

ä

ggs fram 

ä

r till sin grundkarakt

ä

r inte n

ä

got nytt f

ö

r kommunerna,*eftersom dessa redan har ett ansvar f

ö

r barns och ungdomars uppv

ä

xt- och fritids­f

ö

rh

å

llanden. Det har varit ett 

ö

nskem

å

l fr

å

n kommunerna att f

å

 inflytande 

ö

ver ber

ö

rda spelmilj

ö

er, f

ö

r att b

ä

tt­re kunna fullg

ö

ra det ansvar f

ö

r ungdorasmilj

ö

erna som man redan har. F

ö

rslaget medf

ö

r vissa administrativa kostna­der f

ö

r kommunerna. Socialn

ä

mndens tillst

å

ndspr

ö

vning och tillsyn enligt f

ö

rslaget kr

ä

ver viss personalinsats. Stor­leken av denna insats koraraer att variera fr

å

n kommun till kommun beroende p

å

 i vilHen orafattning spelverksarahet f

ö

-rekoramer inom de olika kommunerna. I vissa kommuner kom­raer det att bli ett antal tillst

å

nds

ä

renden medan andra knappast koramer att ber

ö

ras alls. Att exakt ber

ä

kna de administrativa kostnaderna 

ä

r inte m

ö

jligt. Dessa kan dock antas bli relativt begr

ä

nsade och f

å

r j

ä

mf

ö

ras med de sociala f

ö

rdelar som st

å

r att vinna med f

ö

rslaget.

Prop. 1981/82:203

76

6     SPECIALMOTIVERING

6.1   Lagen ora anordnande av visst automatspel

Enligt 8 

§

 allra

ä

nna ordningsstadgan (1956:617, 

ä

ndrad se­nast 1980:281) f

å

r polismyndighet i s

ä

rskilda fall medde­la ordningsf

ö

reskrifter f

ö

r bl.a. h

ä

llande av lokal eller ])lats f

ö

r sport, spel eller liknande. Endast s

å

dana f

ö

re­skrifter f

å

r meddelas sora i det s

ä

rskilda fallet fordras f

ö

r att uppr

ä

tth

å

lla den allm

ä

nna ordningen. Polismyndig­heten f

ä

r ocks

å

 f

ö

rbjuda verksamheten om det 

ä

r p

å

kallat med h

ä

nsyn till den allm

ä

nna ordningen. Om verksamheten i on spelhall bedrivs p

å

 s

å

dant s

ä

tt att den allm

ä

nna ord­ningen st

ö

rs kan s

å

ledes polismyndigheten antingen med­dela f

ö

reskrifter f

ö

r verksamheten eller f

ö

rbjuda den. De missf

ö

rh

å

llanden som har konstaterats i samband med automatspel

ä

r emellertid fr

ä

mst av social karakt

ä

r. Verk­samheten utg

ö

r inte i sig ett hot mot den allra

ä

nna ord­ningen. Best

ä

mmelserna i allm

ä

nna ordningsstadgan torde d

ä

rf

ö

r endast i undantagsfall vara till

ä

mpliga p

å

 spel-hallsverksamhet.

Lotterier och spel regleras f.n. i lotterif

ö

rordningen (1939:207, omtryckt 1974:221, 

ä

ndrad senast 1978:759).Av denna framg

å

r att lotterier och spel f

ö

r allm

ä

nheten i princip inte f

å

r anordnas utan tillst

å

nd av myndighet. N

ä

r det g

ä

ller automatspel g

ö

rs eraellertid i lotterif

ö

rord­ningen en 

å

tskillnad raellan spel som ger vinst i f

ö

rra av pengar eller varor och spel sora ger vinst endast i f

ö

rra av frispel p

å

 automaten. Automatspel som ger vinst endast i form av ett frispel f

å

r anordnas utan tillst

å

nd. Den spelverksarahet som f

ö

rekommer i de s.k. flipperhallarna baseras p

å

 den typ av spelautomater som inte kr

ä

ver till-st and.

M

ö

 i 1igheterna f

ö

r samh

ä

llet att i dag p

å

verka etable­ringen av verksamhet som avser spel p

å

 flipperspel och liknande automatspel och att motverka missf

ö

rh

å

llanden

Prop. 1981/82:203

77

som kan uppkomma i samband med s

å

dan verksamhet 

ä

r s

å

le­des begr

ä

nsade. S

å

som har framh

å

llits under avsnitt 5.1 b

ö

r det i cn s

ä

rskild lag sammanf

ö

ras regler som ger kom­munerna inflytande

ö

ver etableringen av spelhallar f

ö

r s"idant automatspel som inte omfattas av lotteri f

ö

r

ö

 rd-ningcn och m

ö

jligheter att ingripa n

ä

r verksamheten f

ö

i'-orsakar missf

ö

rh

å

llanden av social karakt

ä

r f

ö

r barn el­ler ungdom. Reglerna ges i f

ö

religgande lagf

ö

rslag.

Den f

ö

reslagna lagen har givits namnet Lag om anordnan­de av visst nutomatspel. Begreppet autoraatspel knyter an till den terminologi som f

ö

rekommer i lotterif

ö

rordningen. Som n

ä

rmare kommenteras i,det f

ö

ljande omfattar lagf

ö

r­slaget emellertid inte allt automatspol. Aut om.nt spel som ger vinst i form av pengar eller varor tr

ä

ffas inte av lagf

ö

rslagets best

ä

mmelser utan regleras liksom hittills genom 1 ot te r i f 

ö

rordn ingen . Att lagf

ö

rslaget p

å

detta siitt 

ä

r begr

ä

nsat till visst automatspel har ansetts b

ö

ra kom­ma till uttryck redan i rubriken.

Lagf

ö

rslaget inneh

å

ller tolv paragrafer uppdelade ]i

ä

 fyra genom mellanrubriker 

å

tskilda avsnitt. Efter en inledande paragraf, i vilken anges lagens till

ä

mpningsomr

å

de, f

ö

ljer en paragraf med allm

ä

nna f

ö

reskrifter f

ö

r den som anord­nar automatspel som omfattas av lagf

ö

rslaget. De d

ä

rp

å

 f

ö

l­jande paragraferna behandlar tillst

å

nd i vissa fall f

ö

r anordnande av automatspel. Slutligen inneh

å

ller lagf

ö

rsla­get best

ä

mmelser om bl.a. tillsyn, straff och besv

ä

r. ;Bc-st

ä

mmelsernas inneb

ö

rd och avsedda till

ä

mpning skall h

ä

r ytterligare belysas.

1 

§

I paragrafens f

ö

rsta stycke anges den spel verksamhet som omfattas av lagf

ö

rslaget. Det 

ä

r till

ä

mpligt p

ä

 spel p

å 

mekaniska eller elektroniska spelapparater som inte ger vinst eller endast ger vinst i form av frispel p

å

 appnra-

Prop. 1981/82:203

78

ten. Av den f

ö

reslagna best

ä

mraelsen f

ö

ljer vidare att endast s

å

dant spel som anordnas i f

ö

rv

ä

rvssyfte faller inom lagf

ö

rslagets till

ä

rapningsorarade.

De spelapparater som 

å

syftas i paragrafen 

ä

r s.k. flipper­spel, skjutare, m

å

lspel, TV-spel och liknande spel. I re­gel ger dessa spel inte annan spelvinst 

ä

n ett frispel p

å

 apparaten. En lagstiftning p

å

 orar

å

det b

ö

r eraellertid omfatta 

ä

ven spel d

ä

r vinst inte utg

å

r eller d

ä

r vinsten utg

ö

rs av flera frispel. I annat fall skulle lagstiftning­en enkelt kunna kringg

å

s. D

ä

remot b

ö

r lagf

ö

rslaget inte omfatta autoraatspel som ger vinst i form av pengar eller varor. Spelverksarahet av detta slag har n

ä

ra anknytning till andra typer av lotterier och b

ö

r d

ä

rf

ö

r liksora hit­tills regleras i lotterif

ö

rordningen. Paragrafens f

ö

rsta stycke har utforraats i enlighet h

ä

rraed.

Mekaniska eller elektroniska spelapparater som ger vinst i form av tv

å

 eller flera frispel p

å

 apparaten orafattas i dag av lotteri f

ö

rordningens best

ä

raraelser. Den avgr

ä

ns­ning av lagf

ö

rslagets till

ä

mpningsomr

å

de som nyss har be­r

ö

rts inneb

ä

r s

å

ledes att 

ä

ndringar b

ö

r g

ö

ras i lotteri­f

ö

rordningen. Denna fr

å

ga behandlas under avsnitt 6.2.

Ä

nnu en avgr

ä

nsning av lagf

ö

rslagets till

ä

mpningsomr

å

de sker genom att det i paragrafens f

ö

rsta stycke anges att spelet skall anordnas i f

ö

rv

ä

rvssyfte. Begreppet anordna spel anv

ä

nds genomg

å

ende i lagf

ö

rslaget f

ö

r att beskriva det f

ö

rh

å

llandet att en eller flera automater fortl

ö

pan­de h

å

lls tillg

ä

ngliga f

ö

r spel. Med f

ö

rv

ä

rvssyfte avses att spclverksamhcten anordnas i syfte att p

å

 ett-cller an­nat s

ä

tt inbringa inkomster. Detta inneb

ä

r t.ex. att spel­verksarahet sora anordnas av cn ideell f

ö

rening i syfte att erh

å

lla inkoraster f

ö

r att finansiera f

ö

reningsverksarahe-ten orafattas av best

ä

raraelserna. Ora gratisspel anordnas p

å

 spelautoraater i syfte att locka kunder till annan f

ö

r­v

ä

rvsverksamhet f

å

r det ocks

å

 anses att spelet har anord-

Prop. 1981/82:203

79

n

ä

ts i f

ö

rv

ä

rvssyfte. Detsamma g

ä

ller naturligtvis om spelautomater uppl

å

ts f

ö

r gratisspel mot att t.ex. en viss f

ö

rt

ä

ring m

å

ste ske eller att varor till ett visst v

ä

rde m

ä

ste ink

ö

pas. Sj

ä

lvfallet kan ocks

å

 s

å

dan spelverksamhet som bedrivs utan att betalning beh

ö

ver erl

ä

ggas f

ö

rorsaka att sociala ol

ä

genheter uppkomraer. Det saknas dock anled­ning att anta att rent gratisspel skulle f

ä

s

å

dan orafatt­ning att n

å

gra mera p

å

tagliga ol

ä

genheter kan uppst

ä

.

Av redovisningen under avsnitt 5.4 framg

å

r, att enhetliga regler saknas om automatspel i de nordiska l

ä

nderna. Detta medf

ö

r att s

ä

rskilda problem uppkommer n

ä

r det g

ä

ller att reglera autoraatspel som anordnas p

å

 f

ä

rjor i trafik mellan Sverige och de 

ö

vriga nordiska l

ä

nderna. S

ä

rskilda problem uppkommer ocks

å

 n

ä

r det g

ä

ller att reglera automatspel som f

ö

rekommer p

å

annan fartygstrafik. Det ligger inte heller lika n

ä

ra till hands att socialn

ä

mnderna, som enligt 5 och 7 

§§

 f

ö

resl

å

s bli tillst

å

nds- och tillsynsmyndigheter, f

å

r ett avg

ö

rande inflytande p

å

 f

ö

rekomsten av denna spelverk­samhet och ansvaret f

ö

r den tillsyn som kan kr

ä

vas. Efter­som denna spelverksamhet inte 

ä

r lika l

ä

ttillg

ä

nglig f

ö

r barn och ungdora sora den spelverksamhet sora bedrivs i spel­hallarna, torde risken f

ö

r uppkorasten av sociala raissf

ö

r­h

ä

llanden i f

ö

revarande fall vara relativt liten. Det f

ö

re­sl

å

s d

ä

rf

ö

r att spel p

å

 fartyg i regulj

ä

r trafik undantas fr

å

n lagf

ö

rslagets till

ä

rapningsomr

å

de. En best

ä

mmelse om detta har tagits in i paragrafens andra stycke.

2 

§

I paragrafen har tagits in best

ä

mmelser sora allra

ä

nt pekar p

ä

 lagf

ö

rslagets syften, n

ä

raligen att skydda barn och ung­dom samt att f

ö

rb

ä

ttra ordningen i de lokaler d

ä

r spelverk­samhet bedrivs. I 5 

§

 f

ö

reskrivs att spel som anordnas p

å 

flera 

ä

n tre automater kr

ä

ver tillst

å

nd. F

ö

revarande be­st

ä

mraelser g

ä

ller emellertid all spelverksamhet som orafat­tas av lagf

ö

rslaget oavsett om det kr

ä

vs tillst

å

nd f

ö

r verk-

Prop. 1981/82:203

80

samheten el ler ej.

Det framst

å

r inte alltid som sj

ä

lvklart vem som egentli­gen ansvarar f

ö

r s

å

dan spelverksarahet sora nu 

ä

r i fr

å

ga. Det 

ä

r n

ä

mligen inte ovanligt att ett s

ä

rskilt f

ö

retag svarar f

ö

r sj

ä

lva uppst

ä

llandet av spelautomaterna mot att den som 

ä

ger eller f

ö

rhyr den lokal eller plats d

ä

r spelverksamheten skall bedrivas, tillf

ö

rs

ä

kras viss an­del i de int

ä

kter som automaten ger. Det 

ä

r allts

å

p

å 

det viset att den som 

ä

ger spelautomaten inte alltid 

ä

r identisk med den person sora f

ö

rfogar 

ö

ver den plats d

ä

r spelverksaraheten bedrivs. Vid s

å

dant f

ö

rh

ä

llande 

ä

r det v

ä

sentligt att sl

å

 fast om det b

ö

r vara automat

ä

garen eller den sora faktiskt f

ö

rfogar 

ö

ver den plats d

ä

r spel­verksamheten bedrivs, som skall b

ä

ra ansvaret f

ö

r verk­saraheten. Det f

å

r anses raest naturligt att l

ä

gga ansvaret p

å

den sistn

ä

mnde. F

ö

r utomst

å

ende frarast

å

r det som att han arrangerar spelet. Med h

ä

nsyftning h

ä

rp

å

 anv

ä

nds i lagf

ö

rslaget ben

ä

mningen den som anordnar spelet. Med an­ordnare avses s

å

ledes enligt lagf

ö

rslaget den som har be­sittningsr

ä

tten till den lokal eller anl

ä

ggning d

ä

r spel­verksarahet anordnas.

I paragrafens f

ö

rsta stycke f

ö

reskrivs att den som anord­nar automatspel inte f

ä

r otillb

ö

rligen locka barn eller ungdom att delta i spelet. Det 

ä

r allts

å

 fr

å

ga om en p

å­

verkan sora med h

ä

nsyn till omst

ä

ndigheterna frarast

å

r sora otillb

ö

rlig. D

ä

rmed avses s

å

dana 

ä

tg

ä

rder som t.ex. g

å

r ut p

å

 att locka skolungdom fr

ä

n skolundervisningen till spellokalen. 

Ä

ven en marknadsf

ö

ring av verksaraheten som uteslutande' syftar till att f

ö

rm

å

 barn eller ungdom inom f

ö

reningsliv eller ungdorasverksarahet av ideell natur att i st

ä

llet ;igna sig 

å

t spelverksarahet kan i vissa fall bli att anse som otillb

ö

rlig p

å

verkan.

I andra stycket har tagits in en best

ä

mmelse'om att den som anoi-dnrir spel skall svara f

ö

r att god ordning r

å

der

Prop. 1981/82:203

81

d

ä

r spelet 

ä

r anordnat. F

ö

reskriften har till uppgift att allm

ä

nt understryka att allt anordnande av automatspel skall ske p

ä

 ett ansvarsfullt s

ä

tt. Spelanordnaren 

å

l

ä

ggs genom regeln en skyldighet att fortl

ö

pande ha uppsikt 

ö

ver spel­verksamheten samt en skyldighet att ingripa n

ä

r ordnings­st

ö

rande h

ä

ndelser intr

ä

ffar.

Spel anordnas inte bara inom lokaler utan ocks

å

 inom ti­voli- och marknadsplatser eller andra n

ö

jesplatser. I s

å­

dana fall anordnas spelverksamheten i regel inora ett s

ä

r­skilt avgr

ä

nsat omr

å

de. Den f

ö

reslagna lagen 

ä

r till

ä

mp­lig ocks

å

 p

ä

 s

ä

dan spelverksamhet. F

ö

r att beskriva det­ta f

ö

rh

ä

llande anv

ä

nds i lagf

ö

rslaget begreppet anl

ä

gg­ning. I andra stycket anges s

å

ledes att god ordning skall r

å

da inom den lokal eller anl

ä

ggning d

ä

r spelet bedrivs.

F

ö

revarande paragraf anger de minimikrav som b

ö

r iakttas vid anordnande av spelverksamhet. Med h

ä

nsyn till att reg­lerna 

ä

r t

ä

mligen allm

ä

nt h

å

llna har de inte sanktione­rats. Det kan 

ä

nd

å

 antas att reglerna kan bli tillr

ä

ck­ligt effektiva. Med h

ä

nsyn till att lagf

ö

rslaget inte syf­tar till att f

ö

rbjuda spelverksamheten 

ä

r det i regel f

ö

renligt med anordnarnas intresse att p

å

 frivillig v

ä

g vidta 

å

tg

ä

rder mot de missf

ö

rh

å

llanden som kan f

ö

rekomma. I detta perspektiv f

å

r regeln anses ha en viss moralbil­dande effekt.

Om s

å

dan spelverksamhet som kr

ä

ver tillst

å

nd enligt 5 

§ 

anordnas i strid mot best

ä

mmelserna i f

ö

rsta stycket i f

ö

revarande paragraf kan tillst

å

ndet 

å

terkallas enligt 6 

§

.

3 

§

Under avsnitt 5.2.2 har framh

å

llits att det 

ä

r angel

ä

get att kommunerna f

å

r ett v

ä

sentligt inflytande 

ö

ver verk­samheten i flipperhallar och liknande spellokaler. Det har d

ä

rvid konstaterats att ett system med f

ö

rhandspr

ö

v-

6 Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 203

Prop. 1981/82:203

82

ning b

ä

st tillgodoser

ö

nskem

å

let om ett kommunalt infly­tande 

ö

ver spelverksamheten. Best

ä

mraelser om detta ha ta­gits in i f

ö

revarande paragraf.

En tillst

å

ndspr

ö

vning vad g

ä

ller anordnande av autoraat­spel medf

ö

r i sig en administrativ belastning samtidigt som den f

ö

r enskilda kan inneb

ä

ra vissa ol

ä

genheter. En avv

ä

gning m

ä

ste d

ä

rf

ö

r g

ö

ras mellan 

ä

 ena sidan behovet av en reglering och 

ä

 den andra av det besv

ä

r sora till­st

å

ndspr

ö

vningen kan medf

ö

ra f

ö

r enskilda. Som har fram­h

å

llits i det f

ö

reg

ä

ende (avsnitt 5.2.1) 

ä

r det mest an­gel

ä

get att komma till r

ä

tta raed verksaraheten i flipper­hallarna. Avv

ä

gningen b

ö

r ske raed utg

å

ngspunkt fr

å

n spel­ve rksarahet ens orafattning. Det faller sig allts

å

 naturligt att t i 11 st

ä

ndsplikten g

ö

rs beroende av det antal spel­autoraater sora skall ing

å

 i verksamheten. F

ö

r att undvika kr

å

ngel och on

ö

dig byr

å

krati kan en l

ä

mplig avv

ä

gning va­ra att tillst

å

ndsplikt inf

ö

rs n

ä

r spelverksarahet anord­nas p

å

flera 

ä

n tre spelautoraater.

Mot bakgrund av det anf

ö

rda anges i paragrafens f

ö

rsta stycke att tillst

å

nd kr

ä

vs f

ö

r att anordna spel p

ä

 flera 

ä

n tre apparater inora sarama lokal eller anl

ä

ggning.

Vad sora skall avses med samma lokal kan i> regel inte med­f

ö

ra sv

å

righeter att avg

ö

ra. Anordnas spel p

å

 automater i olika rum som st

å

r i direkt f

ö

rbindelse med varandra inneb

ä

r detta sj

ä

lvfallet att verksamheten i paragrafens mening 

ä

r anordnad i samraa lokal.D

ä

remot f

å

r det anses att s

ä

dan spelverksamhet som anordnas p

å

 enstaka appara­ter p

ä

 skilda v

å

ningar i ett varuhus inte 

ä

r anordnad i sarama lokal. Vad som avses med anl

ä

ggning har n

ä

rmare be­r

ö

rts under 2 

§

.

Den spelverksarahet sora nu har ber

ö

rts 

ä

r i regel anord­nad p

å

 ett mera varaktigt s

ä

tt. Det f

ö

rekommer emellertid att spelverksamhet anordnas tillf

ä

lligt. I samband med

Prop. 1981/82:203

83

t.ex. tivoli- och raarknadsarrangemang 

ä

r detta inte ovan­ligt. Eftersom s

å

dana arrangemang 

ä

r offentlig tillst

ä

ll­ning enligt allm

ä

nna ordningsstadgan f

å

r dessa inte an­ordnas utan tillst

å

nd. Fr

å

ga om tillst

å

nd pr

ö

vas i s

å

dant fall av polismyndigheten.

Det torde inte finnas n

å

gon p

å

taglig risk f

ö

r att s

å

dan tillf

ä

llig spelverksamhet skall f

ö

rorsaka liknande miss­f

ö

rh

å

llanden som kan uppkomma till f

ö

ljd av permanent spel­verksamhet i t.ex. spelhallar. Spel som anordnas p

å

 fle­ra 

ä

n tre automater i samband med offentlig tillst

ä

llning av tillf

ä

llig karakt

ä

r b

ö

r d

ä

rf

ö

r undantas fr

å

n tillst

å

nds­plikt. En best

ä

mraelse om detta har tagits in i paragrafens f

ö

rsta stycke andra punkten. De allm

ä

nna best

ä

mmelserna om anordnande av automatspel i 2 

§

s

ä

rat best

ä

mmelserna i 7 och 8 

§§

 ora tillsyn 

ä

r sj

ä

lvfallet till

ä

rapliga 

ä

ven p

å

 den spelverksamhet som nu avses.

Det f

ö

rekommer att ett tillst

å

nd l

ä

mnas f

ö

r att anordna offentlig tillst

ä

llning vid ett flertal skilda tillf

ä

llen under en l

ö

pande period, t.ex. under en s

ä

song. Som exem­pel kan n

ä

mnas tillst

å

nd f

ö

r n

ö

jesarrangemang i folkpar- , kernas regi och danstillst

ä

llningar p

å

restauranger. Spel­verksamhet som f

ö

rekommer i samband med regelbundet 

å

ter-koraraande offentliga tillst

ä

llningar 

ä

r i regel anordnad p

ä 

ett varaktigt s

ä

tt. Genom att det i paragrafen anges att det skall vara offentlig tillst

ä

llning av tillf

ä

llig ka­rakt

ä

r kr

ä

vs s

å

ledes tillst

å

nd f

ö

r att anordna spel p

ä 

flera 

ä

n tre automater i samband med offentliga tillst

ä

ll­ningar av mera  regelbunden karakt

ä

r.

I paragrafens andra stycke f

ö

reskrivs att det 

ä

r social­n

ä

mnden i den kommun d

ä

r spelverksamheten skall anordnas som pr

ö

var fr

å

gan om tillst

å

nd. S

å

som har framh

å

llits un­der avsnitt 5.2.5 

ä

r detta naturligt raed h

ä

nsyn till att spelverksamheten kan f

ö

rorsaka missf

ö

rh

å

llanden av utpr

ä

g­lad social natur. Socialn

ä

mnd skall fr.o.m. den 1 ianuari

Prop. 1981/82:203

84

1982 finnas i alla kommuner.

Det har inte ansetts n

ö

dv

ä

ndigt att i lagtexten ta in best

ä

mraelser om ans

ö

kningsf

ö

rfarandet. 1 sakens natur lig­ger att det av ans

ö

kningen b

ö

r framg

å

 f

ö

r vem tillst

å

n­det skall g

ä

lla.  Det b

ö

r naturligtvis ocks

å

 framg

å

 av ans

ö

kningen var spelverksaraheten skall anordnas samt hur m

å

nga spelapparater som skall ing

å

i verksamheten. I f

ö

r­valtningslagen (1971:290, 

ä

ndrad senast 1980:103), finns i 

ö

vrigt allra

ä

nna f

ö

reskrifter om handl

ä

ggning av 

ä

rende hos f

ö

rvaltningsmyndighet. Om en ans

ö

kningshandling 

ä

r ofullst

ä

ndig och om bristen kan avhj

ä

lpas p

å

ett enkelt s

ä

tt 

å

ligger det myndigheten att v

ä

gleda s

ö

kanden ora det beh

ö

vs f

ö

r att han skall kunna ta till vara sin r

ä

tt.

4 

§

I paragrafen har tagits in en allm

ä

n regel om den pr

ö

v­ning sora skall f

ö

reg

å

 socialn

ä

randens beslut i tillst

å

nds­

ä

renden. Enligt paragrafen skall socialn

ä

mnden bed

ö

ma om spelverksamheten kan antas f

ö

rorsaka bristande ordning eller om den kan komma att bedrivas i en milj

ö

 som 

ä

r ol

ä

mplig f

ö

r barn eller ungdora.

Det har varken varit m

ö

jligt eller ansetts l

ä

mpligt att i detalj ange vilka omst

ä

ndigheter som skall tas i beak­tande vid tillst

å

ndspr

ö

vningen. Mot bakgrund av lagens syfte m

å

ste en betydande frihet l

ä

mnas 

å

t socialn

ä

mnden. I avsev

ä

rd utstr

ä

ckning m

å

ste lokala f

ö

rh

å

llanden bli av­g

ö

rande .

.iven om det i lagf

ö

rslaget inte har angetts vilka omst

ä

n­digheter sora skall tas i beaktande vid tillst

å

ndspr

ö

v­ningen b

ö

r emellertid i f

ö

rsta hand s

ö

kandens l

ä

mplighet som spelanordnare pr

ö

vas. Av betydelse 

ä

r s

ö

kandens f

ö

r­uts

ä

ttningar att anordna automatspel p

å

 s

ä

dant s

ä

tt att inte bristande ordning uppkommer, eller at'!; spelverksam-

Prop. 1981/82:203

85

heten kommer att bedrivas i en milj

ö

 som 

ä

r ol

ä

mplig f

ö

r barn eller ungdom. Det skall finnas anledning att anta att spelanordnaren har ambition att motverka upp­korasten av t.ex. alkoholraissbruk,drograissbruk, krirainali-tet eller ordningsst

ö

rande beteenden. F

ö

r att f

å

till­st

å

nd b

ö

r s

ö

kanden allts

å

 ha gjort sig k

ä

nd som en red­bar person. Om det uppst

å

r tvekan om s

ö

kandens l

ä

mplig­het kan det vara naturligt att socialn

ä

mnden bereder polismyndigheten tillf

ä

lle att yttra sig. Vid tillst

å

nds­pr

ö

vningen b

ö

r h

ä

nsyn ocks

å

 tas till lokalens l

ä

raplighet f

ö

r spelverksamhet och lokalens geografiska bel

ä

genhet. Automatspel som anordnas i lokaler sora ligger i oraedel-bar n

ä

rhet till skolor, fritidsg

å

rdar, idrottsanl

ä

gg­ningar etc. kan raenligt p

å

verka skolarbetet eller f

ö

re-ningsverksaraheten. Det f

ö

refaller naturligt att social­n

ä

mnden i dessa fr

å

gor samr

å

der raed de organ inora kom­munen som.svarar f

ö

r skol- resp. fritidsverksamheten. Vid tillst

å

ndspr

ö

vningen b

ö

r beaktas att f

ö

reskrifter kan meddelas enligt 5 

§

. Ora en ol

ä

genhet av visst slag kan m

ö

tas raed en f

ö

reskrift b

ö

r s

å

ledes hinder inte f

ö

re­ligga att meddela tillst

å

nd.

Det har inte ansetts n

ö

dv

ä

ndigt att i lagtexten ta in regler om tillst

å

ndsbeslutets inneh

å

ll. Det torde 

ä

nd

å 

st

å

 klart att beslutet b

ö

r ange om tillst

å

ndet g

ä

ller f

ö

r viss tid eller tills vidare, f

ö

r vem det g

ä

ller, i vilken lokal eller anl

ä

ggning sora spel f

å

r anordnas samt vilket antal spelautomater sora f

ä

r ing

å

 i verksamheten.

5 

§

Socialn

ä

mnden har enligt paragrafen getts m

ö

jligheter att f

ö

rena tillst

å

nd raed f

ö

reskrifter sora beh

ö

vs f

ö

r att motverka att spelverksaraheten f

ö

rorsakar bristande ord­ning eller bedrivs i en milj

ö

 sora 

ä

r ol

ä

mplig f

ö

r barn eller ungdom. Som exempel p

å

 s

å

dana f

ö

reskrifter anges i paragrafen f

ö

reskrifter om l

ä

gsta

å

lder och ora tider n

ä

r spelverksamheten f

å

r bedrivas.

7 Riksdagen 1981/82. 1 saml Nr 203

Prop. 1981/82:203

86

Det har inte ansetts m

ö

jligt att n

ä

rmare ange i vilka av­seenden det kan vara l

ä

mpligt med f

ö

reskrifter. F

ö

rh

å

l­landena i varje enskilt fall f

å

r vara v

ä

gledande f

ö

r vil­ka f

ö

reskrifter som eventuellt skall meddelas. Syftet med en f

ö

reskrift skall eraellertid vara att raotverka att bris­tande ordning uppkommer eller att verksamheten bedrivs i en ol

ä

mplig ungdomsrailj

ö

. Det 

ä

r m

ö

jligt att en f

ö

reskrift sora t.ex. 

å

l

ä

gger spelanordnaren en skyldighet att f

ö

r­hindra att alkohol- eller drogp

å

verkade ungdomar f

å

r till­tr

ä

de till lokalen kan ha en s

å

dan effekt. M

ö

jligen kan b

ä

ttre ordning uppn

å

s genora en f

ö

reskrift sora inneb

ä

r att tilltr

ä

de till lokalen skall v

ä

gras personer som tidigare har gjort sig k

ä

nda f

ö

r att st

ö

ra ordningen. Naturligtvis skall tiUst

å

ndsmyndigheten vid meddelande av f

ö

reskrif­ter se till att dessa inte blir on

ö

digt betungande f

ö

r den som anordnar spelet eller f

ö

r de sora deltar i spelet samt att f

ö

reskrifterna i 

ö

vrigt inte inneb

ä

r att obefo­gade inskr

ä

nkningar g

ö

rs i den enskildes frihet. Detta sj

ä

lvklara f

ö

rh

å

llande har inte ansetts n

ö

dv

ä

ndigt att ange i paragrafen.

I paragrafens andra stycke anges att socialn

ä

randen kan meddela nya eller 

ä

ndrade f

ö

reskrifter om det till f

ö

ljd av spelverksamheten uppkommer missf

ö

rh

å

llanden efter tillst

ä

ndsbeslutet. F

ö

reskrifterna skall vara av det slag och ha det syfte som anges i f

ö

rsta stycket. Best

ä

m­melsens uppgift 

ä

r bl.a. att g

ö

ra det klart f

ö

r den som anordnar spel att nya eller 

ä

ndrade f

ö

reskrifter kan kora-raa att g

ä

lla f

ö

r verksaraheten om missf

ö

rh

å

llanden upp­kommer.

6 

§

Enligt paragrafen kan meddelat tillst

å

nd 

å

terkallas ora spel har anordnats i strid raot best

ä

raraelsen i 2 

§

 f

ö

rsta stycket eller mot f

ö

reskrifter sora har meddelats raed st

ö

d av 5 

§

.

Prop. 1981/82:203

87

Tillst

å

nd kan s

å

ledes 

å

terkallas om den som anordnar spelet p

å

 ett otillb

ö

rligt s

ä

tt lockar barn eller ung­dora att delta i spelverksamheten. Vad som avses h

ä

rmed har ber

ö

rts under 2 

§

. 

Ä

ven i det fallet att anordnaren bryter raot meddelade f

ö

reskrifter enligt 5 

§

 kan till­st

å

ndet 

å

terkallas. I sakens natur ligger att social­n

ä

mnden inte b

ö

r

å

terkalla ett tillst

å

nd om r

ä

ttelse kan vinnas p

å

 ett mindre ingripande s

ä

tt. Enligt 8 

§

kan n

ä

mnden i st

ä

llet f

ö

rel

ä

gga anordnaren att vid vite fullg

ö

ra sina skyldigheter.

Enligt 11 

§

 g

ä

ller socialn

ä

mndens beslut om 

å

terkallelse omedelbart om inte n

ä

mnden f

ö

rordnar annat. 

Å

terkallas tillst

å

ndet b

ö

r emellertid r

å

drum ges f

ö

r avvecklingen av spelverksamheten om inte s

ä

rskilda sk

ä

l finns att stop­pa verksamheten omedelbart.

7 - 8 

§§

1 dessa paragrafer regleras fr

å

gan om tillsynen 

ö

ver spel­verksamheten. Det 

ä

r naturligt att det organ som handl

ä

g­ger tillst

å

ndsfr

å

gorna ocks

ä

svarar f

ö

r tillsynen 

ö

ver spelverksamheten. 1 7 

§

 anges d

ä

rf

ö

r att socialn

ä

mnden

ä

r tillsynsmyndighet.

Tillsynsuppgiften inneb

ä

r att socialn

ä

mnden skall se till att den som anordnar spelverksamhet inte i strid mot 2 

§ 

otillb

ö

rligen lockar barn eller ungdora att delta i spelet eller brister i sin skyldighet att h

ä

lla god ordning inom den lokal eller anl

ä

ggning d

ä

r spelet bedrivs. N

ä

randen skall ocks

å

 se till att spelverksamhet inte anordnas utan tillst

å

nd n

ä

r tillst

å

nd fordras enligt 3 

§

. Dessutom skall n

ä

randen naturligtvis 

ö

vervaka efterlevanden av de f

ö

re­skrifter som n

ä

mnden kan ha meddelat raed st

ö

d av 5 

§

.

F

ö

r att kunna ut

ö

va tillsynen 

ä

r det n

ö

dv

ä

ndigt att so­cialn

ä

randen f

å

r tilltr

ä

de till en lokal eller anl

ä

ggning d

ä

r spelverksarahet anordnas. Socialn

ä

randen b

ö

r ocks

å

 kun-

Prop. 1981/82:203

88

na f

ä

 upplysningar av den som anordnar spelverksamheten om s

å

 p

å

fordras. Best

ä

ramelser om detta har tagits in i 7

§

 andra stycket .

Enligt 8 

§

 kan socialn

ä

mnden f

ö

rel

ä

gga spelanordnaren att fullg

ö

ia sina skyldigheter enligt 7 

§

 vid vite. F

ö

r fullg

ö

randet av meddelade f

ö

reskrifter enligt 5 

§

 kan n 

ä

 ra n d e n ocks

å

 f

ö

rel

ä

gga vite.

Om tillst

å

ndspliktig spelverksamhet anordnas i strid mot lagf

ö

rslagets best

ä

mraelser har s

å

ledes socialn

ä

mnden fle-r;; m

ö

jligheter att f

ö

rs

ö

ka f

ö

rm

å

 spelanordnaren att vid­ta r

ä

ttelse. N

ä

mnden kan raeddela nya eller 

ä

ndrade f

ö

re­skrifter enligt 5 

§

. Om detta inte f

å

r avsedd verkan kan n

ä

randen enligt f

ö

revarande paragraf f

ö

rel

ä

gga spelanord­naren att vid vite fullg

ö

ra sin skyldighet. Skulle 

ä

ven cn s

ä

dan

ä

tg

ä

rd inte leda till att spelanordnaren h

ö

rsara­mar n

ä

randens p

å

pekanden kan n

ä

mnden

å

terkalla tillst

å

n­det raed st

ö

d av 6 

§

. Ora spelverksaraheten trots detta forts

ä

tter har spelanordnaren gjort sig skyldig till brott enligt 9 

§

. N

ä

mnden har d

å

 att avg

ö

ra om anm

ä

lan skall ske till allm

ä

n 

å

klagare enligt best

ä

mmelser i 10

§

.

9 - 12 

§§

I paragraferna har tagits in regler om bl.a. straff, 

å

tal, verkst

ä

llighet och besv

ä

r.

Enligt 9 

§

 d

ö

ms den sora upps

å

tligen eller av oaktsarahet anordnar spel i strid mot 3 

§

 f

ö

rsta stycket till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst sex m

å

nader. I straffskalan ing

å

r f

ä

ngelsestraff eftersom paragrafen avser 

ä

ven de fall n

ä

r en spelanordnare vid ett flertal tillf

ä

llen anordnat tillst

å

ndspliktigt spel utan att ha  tillst

å

nd eller n

ä

r spel anordnas trots att tillst

å

nd har 

å

terkallats.

Det f

ö

rekommer att spel anordnas av en juridisk person, t.ex. ett aktiebolag eller en ekonomisk f

ö

rening. Enligt

Prop. 1981/82:203

89

allm

ä

nna regler g

ä

ller i s

ä

dant fall att den legale st

ä

llf

ö

retr

ä

daren 

ä

r ansvarig. I ett aktiebolag 

ä

r det s

å

ledes styrelsen eller den verkst

ä

llande direkt

ö

ren som straffr

ä

ttsligt har att svara f

ö

r brott mot 3 

§ 

f

ö

rsta stycket.

I 10 

§

 f

ö

reskrivs att allm

ä

nt 

ä

tal f

ö

r brott sora avses i 9 

§

 f

å

r v

ä

ckas endast efter anm

ä

lan av socialn

ä

mnden. Socialn

ä

mnden f

å

r h

ä

rigenom ett avg

ö

rande inflytande p

å 

fr

å

gan om ett visst f

ö

rh

å

llande skall f

ö

ranleda straff­r

ä

ttsliga 

ä

tg

ä

rder.

Som framg

å

r av det f

ö

reg

å

ende kan socialn

ä

mnden s

ä

vitt g

ä

ller tillst

å

ndspliktig verksamhet meddela f

ö

reskrif­ter enligt 5 

§

 eller 

å

terkalla tillst

å

ndet enligt 6 

§

. I s

å

dana fall kan det vara angel

ä

get att socialn

ä

mndens beslut kan verkst

ä

llas omedelbart. 1 11 

§

 har en s

å

dan ra

ö

jlighet 

ö

ppnats f

ö

r n

ä

randen. Saknas sk

ä

l f

ö

r att be­slutet skall g

ä

lla omedelbart b

ö

r n

ä

mnden f

ö

rordna h

ä

rom.

I 12 

§

 f

ö

reskrivs att socialn

ä

mndens beslut 

ö

verklagas hos l

ä

nsstyrelsen genom besv

ä

r samt att l

ä

nsstyrelsens beslut 

ö

verklagas hos regeringen genora besv

ä

r. Denna be­sv

ä

rsordning f

ö

resl

å

s mot bakgrund av att det i f

ö

rsta hand 

ä

r 1

ä

raplighetsfr

å

gor som blir f

ö

rem

å

l f

ö

r pr

ö

vning.

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelser

Det f

ö

resl

å

s att lagen skall tr

ä

da i kraft den 1 juli 1982. Spelverksarahet som f

ö

rekommer vid tidpunkten f

ö

r lagens ikrafttr

ä

dande skall naturligtvis ocks

å

 omfattas av lagens best

ä

mmelser. F

ö

r spelverksamhet som enligt 3 

§

 kr

ä

ver tillst

å

nd beh

ö

vs det emellertid vissa 

ö

ver-g

ä

ngsbest

ä

mmelser.

Enligt 

ö

verg

å

ngsbest

ä

ramelserna f

å

r tillst

å

ndspliktig

Prop. 1981/82:203

90

spelverksamhet forts

ä

ttas utan tillst

å

nd till dess att ingiven ans

ö

kan ora tillst

å

nd slutligt har pr

ö

vats. Som f

ö

ruts

ä

ttning h

ä

rf

ö

r g

ä

ller emellertid att ans

ö

kan om tillst

å

nd skall ske f

ö

re utg

å

ngen av augusti 1982. Den som efter denna tidpunkt bedriver tillst

å

ndspliktig spel­verksamhet men inte har ans

ö

kt om eller f

å

tt tillst

å

nd bryter s

å

ledes raot 3 

§

 i lagf

ö

rslaget.

6.2   Lagen om 

ä

ndring i lotterif

ö

rordningen (1939:207)

De nuvarande best

ä

mmelserna om automatspel finns i lotterif

ö

rordningen. I 1 a 

§

 sista stycket anges att tillst

å

nd inte kr

ä

vs f

ö

r att anordna automatspel som nor­malt endast ger vinst i form av ett frispel p

å

automaten.

Som framg

å

r av det f

ö

reg

å

ende omfattar f

ö

rslaget till lag om anordnande av visst automatspel allt s

å

dant spel som inte ger vinst eller endast ger vinst i form av fri­spel p

ä

automaten. Detta inneb

ä

r att best

ä

mmelsen i 1 a 

§ 

sista stycket lotteri f

ö

rordningen m

å

ste 

ä

ndras. Best

ä

m­melsen b

ö

r ers

ä

ttas med en h

ä

nvisning till lagen om an­ordnande av visst autoraatspel.

Prop. 1981/82:203

91

Bilaga 2

Sammanställning av remissyttranden över departementspromemorian (Ds Kn 1981:19) Kommunal kontroll över spelhallar - en olämplig ungdomsmil­jö

1. Inkomna yttranden

Efter remiss har yttranden över departementspromemorian avgetts av riksåklagaren (RÅ), hovrätten över Skåne och Blekinge, kammarrätten i Göteborg, rikspolisstyrelsen, brottsförebyggande rådet (BRÅ), socialstyrel­sen, barnmiljörådet, statens ungdorrisråd, näringsfrihetsombudsmannen (NO), lotterinämnden, länsstyrelserna i Stockholms, Jönköpings, Malmöhus, Göteborgs och Bohus, Gävleborgs och Norrbottens län, polisstyrelserna i Stockholms, Göteborgs, Malmö, Örebro och Skellefteå polisdistrikt, Ord­ningsstadgeutredningen (Kn 1977:02), Kommunaldemokraliska kommittén (Kn 1977:07), Stockholms, Huddinge, Enköping, Eskilstuna, Linköpings, Jönköpings, Växjö, Oskarshamns, Ronneby, Malmö, Halmstads, Göte­borgs, Herrljunga, Karlstads, Örebro, Väslerårs, Sandvikens, Sundsvalls, Umeå, Luleå och Bodens kommuner, Landstingsförbundet, Svenska kom­munförbundet, Sveriges advokatsamfund. Barnens dags riksförbund. Folk­parkernas centralorganisation, Sveriges aulomalägares riksförbund, Sveriges hotell- och reslaurangförbund, Sveriges riksidrottsförbund. Förbundet Vi unga, KFUM-KFUK:s riksförbund, Svenska Scoutförbundet, Sveriges kristna ungdomsråd. Unga örnars riksförbund. Centerns ungdomsförbund. Modera­ta ungdomsförbundet, Sveriges socialdemokratiska ungdomsförbund och Landsorganisationen i Sverige.

Riksåklagaren har bifogat yttranden från överåklagaren i Stockholm och Malmö.

Yttranden har dessutom inkommit från personalen vid grundskolan i Aneby, Föreningen Sveriges länspolischefer. Föreningen Sveriges polischefer, Samarbetsrådet för västra Bergsjön med Gärdsås för utveckling och trevnad, klass 9 d i Näsby dalsskolan Täby, AB Svenska automalringen. Föreningen Hem och Skola vid Näsbydals rektorsområde, Lindals områdesgrupp Kalmar, Cherryföretagen i Norden AB samt Robert W. Grubbström Linköping.

2. Behovet av åtgärder

Så gott som alla remissinstanserna tillstyrker eller har inget att erinra mot att åtgärder vidtas för att motverka sociala missförhållanden i de s. k. flipperhallarna. Flera remissinstanser anser dock att de åtgärder som föreslås inte är tillräckliga. Någon remissinstans menar å andra sidan att kritiken mot

Prop. 1981/82:203

92

spelhallarna är överdriven. Ytterligare några pekar på att restriktioner måste kombineras med att alternativa ungdomsmiljöer tillskapas. Endast en remissinstans är direkt kritisk mot att restriktioner införs för anordnande av flipperspel.

Överåklagaren i Malmö anser att det är ställt utom allt tvivel att spelhallarna ofta utgör en olämplig barn- och ungdomsmiljö och att det därför är nödvändigt att anordnande av sådan spelverksamhet regleras. Liknande synpunkter framförs av kammarrätten i Göteborg, socialstyrelsen, statens ungdomsråd, länsstyrelserna i Stockholms, Jönköpings, Malmöhus, polisstyrelserna i Örebro och Skellefteå polisdistrikt, Stockholms, Enköpings, Malmö, Halmstads, Örebro och Västerås kommuner. Svenska kommunför­bundet, Sveriges Advokatsamfund, KFUK-KFUM.s riksförbund och Unga örnars riksförbund.

Flera remissinstanser anser att de åtgärder som föreslås i departements­promemorian inte är tillräckliga. Socialstyrelsen framhåller att det dessutom krävs alternativa fritidsutbud samt andra generellt inriktade åtgärder för att förebygga att barn och ungdomar inte "slås ut" och drabbas av olika sociala problem. Statens ungdomsråd anser att en av de viktigaste orsakerna till otrygghet och problem bland barn och ungdom torde vara brist på kontakt mellan barn och vuxna. Åtgärder i syfte att motverka barn- och ungdoms­problem måste enligt ungdomsrådet därför i första hand inriktas på att skapa förutsättningar för naturliga barn- och vuxenkontakter - att stärka familjen i stället för att stärka samhällets och myndigheternas anonyma inflytande över barns fostran och miljö. Riksidrottsförbundel menar att positiva alternativ till dåliga ungdomsmiljöer måste skapas om de åtgärder som föresläs i departementspromemorian skall få avsedd effekt. Förbundet pekar på de altemativ som idrottsrörelsen erbjuder och framhåller samtidigt vikten av att samhället ställer resurser till förfogande så att insatserna inte blir verknings­lösa. Enligt förbundets uppfattning bör kommundepartementet anvisa vägar för hur barn och ungdom som tillbringar sin fritid i spelhallar skall stimuleras för att delta i förenings- och annat kulturarbete. Förbundet Vi Unga, KFUK-KFUM:s ungdomsförbund samt Landsorganisationen i Sverige fram­håller vikten av att man verkar för att barn och ungdom får lämpliga miljöer att vistas och utvecklas i samt att positiva alternativ finns till det kommersiella fritidsutbudet.

Även Sveriges automatägares riksförbund och Cherryföretagen AB är positivt inställda till att åtgärder vidtas mot olämpliga ungdomsmiljöer. De framhåller emellertid att den aktuella förströelseformen har belysts på ett alltför ensidigt sätt i departementspromemorian. Sveriges Hotell- och Restaurangförbund delar uppfattningen att det är angeläget att komma till rätta med eventuella sociala olägenheter i samband med ifrågavarande spelverksamhet. Förbundet framhåller dock att några sådana olägenheter inte har konstaterats hos de fåtal restauranger som har flipperspel. AB Svenska Automatringen säger sig ha full förståelse för och instämmer i den

Prop.  1981/82:203

93

kritik som riktas mot de s. k. flipperhallarna, men vill samtidigt betona att det finns flipperhallar som fungerar bra utan några som helst sociala problem.

Endast en remissinstans, Moderata ungdomsförbundet, avstyrker att åtgärder vidtas i förebyggande syfte. Förbundet menar att det redan i dag torde finnas möjlighet att ingripa mot klart olämpliga aktiviteter och miljöer som finns i anslutning till vissa spelhallar. Skulle brister finnas avseende kommunernas möjligheter att stänga verksamheter som skapar missbruk, våld, prostitution etc. bör, enligt förbundets uppfattning, kommunerna självfallet ges denna rätt att ingripa. Förbundet anser emellertid att det är att gå för långt att ge kommunerna möjlighet att på förhand vägra tillstånd för anordnande av flipperspel.

3. Den lagtekniska lösningen

Förslaget att regleringen av flipperspel och liknande automatspel bör ske i en särskild lag tillstyrks eller lämnas utan erinran av de flesta remissinstan­serna. Endast ett fåtal är kritiska mot en sådan lösning. Några av dessa förordar i stället att regleringen sker i en kommande lotterilag. Andra anser att frågan bör få sin lösning inom ramen för allmänna ordningsstadgans regelsystem.

Till de remissinstanser som är positiva hör riksåklagaren, kammarrätten i Göteborg, Brottsförebyggande rådet, socialstyrelsen, barnmiljörådet, statens ungdomsråd, näringsfrihetsombudsmannen, fem länsstyrelser, sjutton kom­muner, Sveriges Advokatsamfund, Barnens dags riksförbund, Sveriges automatägares riksförbund samt Förbundet Vi Unga.

Landstingsförbundet är tveksamt till förslaget i denna del. Förbundet framhåller att skolmyndigheter och sociala myndigheter redan har ett ansvar för ungdomars uppväxtförhållanden och en nära kontakt med den verklighet som ungdomarna lever i. Ett ökat kommunalt ansvar på detta område är enligt förbundet väl förenligt med socialnämndens uppgifter enligt den nya socialtjänstlagen att främja goda miljöer i kommunen. Med utgångspunkt från detta synsätt vill förbundet understryka att en särskild lag om anordnande av visst automatspel inte i någon större omfattning tillgodoser kommunernas möjligheter att öva inflytande på kommuninnevånarnas och därmed barns och ungdomars miljöer. Dessa mera allmänna brister bör enligt förbundet därför beaktas i samband med annan pågående och förestående översyn av lagstiftningen, t. ex. i samband med översynen av allmänna ordningsstadgan och lotteriförordningen.

Några remissinstanser är negativa till en särskild lag om visst autmatspel. Hovrätten över Skåne och Blekinge anser att verksamheten i flipperhallarna företer påtagliga likheter med sådana tillställningar som regleras i allmänna ordningsstadgan (1956:617). Denna reglerar åtskilliga förhållanden som har starka inslag av social karaktär. Som exempel härpå nämner hovrätten det i

8 Riksdagen 1981/82. 1 saml Nr 203

Prop. 1981/82:203

94

21 § upptagna förbudet för barn och ungdomar att medverka vid vissa tillställningar. Enligt hovrätten skiljer sig den fråga som nu skall regleras inte på något avgörande sätt från sådana förhållanden. Hovrätten avstyrker därför förslaget och förordar i stället för en särskild lag att nya bestämmelser tas in i allmänna ordningsstadgan. Även polisstyrelserna i Stockholms och Malmö polisdistrikt förordar att regleringen sker i allmänna ordningsstad­gan.

Lotterinämnden anser att regleringen av flipperspelet inte bör tas upp som en fristående fråga utan prövas i samband med ställningstagandet till lotteriutredningens övriga förslag. Nämnden anser att helhetsbilden är väsentlig, varför förslagen i promemorian inte bör läggas till grund för särskild lagstiftning. Om detta förslag inte godtas hemställer nämnden i andra hand att den ordning som nämnden förordade i sitt remissyttrande över lotteriutredningens betänkande genomförs. I det sammanhanget föreslog nämnden - med ett i Finland tillämpat system som förebild - att ett särskilt myndighetskontrollerat företag skulle administrera allt automatspel i vårt land, däribland flipperspel, samt att behållningen av spelet skulle fördelas mellan ideella föreningar. Enligt nämnden har detta system två fördelar. Det är lättare att motverka de sociala vådorna och förtjänsten förbehålls ideella ändamål i stället för att gagna kommersiella intressen. Nämnden anser att detta alternativ alltjämt är det bästa. Sveriges hotell- och restaurangförbund menar att de olägenheter som lagförslaget avser att komma till rätta med borde kunna åtgärdas inom ramen för den tillstånds­prövning som sker enligt allmänna ordningsstadgan och lagen om handel med drycker. Enligt förbundet finns det därför inte skäl att införa ytterligare en tillståndsprövning för att anordna vissa automatspel.

4. Tillståndspliktens omfattning

Frågan om tillståndspliktens omfattning har föranlett en delad remissopi­nion. Den uppfattning som har kommit till uttryck i departementsprome­morian att tillstånd skall krävas för att anordna spel på flera än tre apparater tillstyrks av många remissinstanser. De övriga avstyrker förslaget. Majori­teten förordar i stället att en generell tillståndsphkt införs, dvs. att tillstånd skall krävas oberoende av antalet spel som ingår i spelverksamheten. Några remissinstanser förordar i första hand att spelverksamheten förbjuds. Ett par andra anser att gränsen för tillståndspliktigt spel kan sättas betydligt högre. Ytterligare några remissinstanser anser att spel som anordnas i vissa miljöer bör kunna undantas från tillståndsplikt.

Positiva till förslagt i denna del är riksåklagaren, överåklagarna i Stockholm och Malmö, kammarrätten i Göteborg, brottsförebyggande rådet, socialstyrelsen, barnmiljörådet, näringsfrihetsombudsmannen, länsstyrelsen i Gävleborgs län, polisstyrelserna i Göteborgs, Örebro och Skellefteå polisdis­trikt,   Ordningsstadgeutredningen  Växjö,   Karlstads,   Västerås  och   Umeå

Prop. 1981/82:203

95

kommuner. Barnens dags riksförbund. Folkparkernas centralorganisation, Sveriges riksidrottsförbund, Svenska Scoutförbundet, Landsorganisationen i Sverige, Föreningen Sveriges länspolischefer och Föreningen Sveriges polis­chefer.

Förslaget kritiseras av rikspolisstyrelsen, statens ungdomsråd, lotterinämn­den, länsstyrelserna i Stockholms, Jönköpings, Göteborg och Bohus och Norrbottens län, polisstyrelsen i Malmö polisdistrikt, fjorton kommuner. Svenska kommunförbundet, Sveriges automatägares riksförbud, Sveriges kristna ungdomsråd. Unga örnars riksförbund. Centerns ungdomsförbund, Moderata ungdomsförbundet, Sveriges socialdemokratiska ungdomsför­bund, personalen vid Aneby grundskola, samarbetsrådet för Västra Bergsjön med Gärdsås för utveckling och trevnad. Näsby dalsskolan klass 9 d, AB Svenska autmatringen. Föreningen Hem och Skola i Näsbydals rektorsområ­de. Linsdals områdesgrupp och Cherryföretagen AB.

Lotterinämnden anser att erfarenheterna har utvisat att spelet har skadeverkningar även om antalet apparater understiger fyra. Detta gäller t. ex. kaféer och konditorier som ligger i närheten av skolor eller på orter där större möjligheter till förströelse saknas. Länsstyrelsen i Stockholms län anser att det inte finns skäl att begränsa frågan om tillstånd till att avse endast flera än tre automater inom samma lokal eller anläggning. Det torde vara av vikt för myndigheten på lokal nivå att kunna skaffa sig en klar bild över den totala situationen. Länsstyrelsen kan dock tänka sig att samma mål skulle kunna uppnås genom införande av anmälningsplikt för spelanordnare för upp till tre spel. Länsstyrelsen i Jönköpings län menar att en lokal torde utgöra en olämplig miljö för barn och ungdom så snart det finns ett flertal apparater i lokalen. Det är därför troligt att tillstånd enligt den föreslagna lagen på många håll inte kommer att beviljas för tillståndspliktigt spel. I sin tur kan detta förväntas leda till att många apparater skingras och fördelas tre och tre i nya lokaler runt om i samhällena. Barn- och ungdomsmiljön torde dock inte förväntas bli bättre av en sådan utveckling. Länsstyrelsen har funnit att det i många fall har påvisats olägenheter i samband med enstaka spel. Mot denna bakgrund anser länsstyrelsen att det bör övervägas att införa antingen tillståndsplikt för varje automatspel som anordnas i förvärvssyfte eller totalförbud mot sådant spel.

Flertalet av de kommuner som har yttrat sig i frågan avstyrker också promemorieförslaget att tillstånd endast skall krävas för att anordna spel på flera än tre apparater. Huddinge kommun anser att det är något långsökt att anta att missförhållanden skulle uppstå endast där det finns fyra flipperspel eller flera. Det föreligger enligt kommunens mening inga skäl för att begränsa möjligheterna att ingripa om antalet flipperspel är tre eller färre. Liknande synpunkter framförs av Enköpings, Eskilstuna, Linköpings, Halmstads, Göteborgs, Herrljunga, Sandvikens och Sundsvalls kommuner. Enligt Svenska kommunförbundet är frågan om antalet flipperapparater av underordnad betydelse. Förbundet menar att det är miljön, totalt sett, som

Prop. 1981/82:203

96

är det väsentliga i det här fallet. Sveriges kristna ungdomsråd. Unga Örnars riksförbund och Sveriges socialdemokratiska ungdomsförbund anser att kontrollen inte skall inskränkas till lokaler med flera än tre automatspel. Föreninge Hem och Skola i Näsbydals rektorsområde anser att det förhållandet att tillstånd föreslås krävas för att uppställa flera än tre apparater inom samma lokal eller anläggning inte är tillräckligt eftersom en sådan konstruktion inbjuder till arrangemang för att kringgå kravet på tillstånd.

Några remissinstanser ifrågasätter om det skall vara tillåtet eller föresprå­kar ett förbud mot att anordna spel på flipperspel och liknande automatspel. Länsstyrelsen i Jönköpings län anser att det som ett alternativ bör övervägas om inte ett totalförbud bör införas mot sådant spel. Enligt länsstyrelsen, som i första hand har föreslagit generell tillståndsplikt, kan det väntas att tillståndsprövningen kommer att medföra mycket arbete och ofta svåra avvägningar. Länsstyrelsen i Norrbottens län ifrågasätter om spelhallar över huvud taget skall få förekomma. Om totalförbud inte är möjligt anser länsstyrelsen att tillståndsplikt skall införas enligt promemorieförslaget. Jönköpings kommun tvivlar på att föreliggande förslag om automatspel är tillräckligt när det gäller att komma till rätta med spelverksamhetens följder och den miljö som finns runt omkring. Det framgår inte klart av förslaget i vilken utsträckning den enskilda kommunen kan säga nej till spelhallar. Troligtvis kommer anordnaren och sociala myndigheter att ha olika uppfattning om huruvida spelhallar är en "olämplig ungdomsmiljö" eller ej. Väljer man att ge tillstånd kopplat med föreskrifter har man samtidigt i princip godkänt spelverksamhet för ungdomar, vilket bör stå i strid med kommunens övriga strävanden att verka för socialt och kulturellt goda förhållanden för barn och ungdom. Om man väljer att inte ge tillstånd kommer beslutet säkerligen att överklagas. I ett sådant fall kan det bli svårt att lägga fram fakta och bevis och länsstyrelsen måste naturligtvis lägga vikt vid att "inte obefogade inskränkningar görs i den enskildes frihet" som det uttrycks i kommentarerna. Då tillståndsprövningen endast avser anordnare med fyra automater eller flera ser kommunen framför sig en utveckhng med tre spel på ett stort antal platser i kommunen. Ur social synpunkt kan enstaka spel förorsaka lika stora svårigheter som spelhallar. Den enda verkliga lösningen är enligt kommunens uppfattning att helt förbjuda automatspel, liksom man tidigare har gjort med de s. k. enarmade banditerna. Det skulle menar kommunen innebära en frihet för barn och ungdom att inte ständigt utsättas för den lockelse och påverkan som automatspelet har. I andra hand anser kommunen att generell tillståndsprövning bör införas. Luleå kommun finner det utomordentligt angeläget att kommunerna ges klara befogenheter att förhindra etablering av spelhallar. Enligt kommunens uppfattning skall det över huvud taget inte vara tillåtet att inrätta spelhaUar. Personalen vid Aneby grundskola anser att automatspel helt motverkar skolans målsättning att aktivera ungdomar för en positiv fritidssysselsättning. I första hand

Prop.  1981/82:203

97

förordas därför totalförbud mot spelhallar.

Sveriges aulomalägares riksförbund intar en negativ attityd till förslaget och anser att det inte finns motiv för att införa tillståndsplikt för spel av viss omfattning på en och samma plats såsom det har föreslagits i departements­promemorian. Riksförbundet framhåller att TV-spel och flipperspel är ett skicklighetsspel, att jämföras med vilka andra typer av skicklighetsspel som helst såsom bågskytte, pilkastning, biljard osv. Sålunda måste man enligt riksförbundet inse att spel i form av TV-spel och flipperspel kan ha en rent skicklighetstränande effekt. Utgående ifrån att ett spel har denna effekt är det rimligt att konstatera att flera spel har samma effekt. Riksförbundet har därför ringa förståelse för den uppfattningen att spel i koncentrationer (mer än ett) i sig har en socialt negativ effekt. Det torde enligt förbundet snarare vara på det sättet, att det är platsen på vilken spelen placeras som kan medföra en negativ effekt och då beroende på skötseln av platsen ifråga. Riksförbundet pekar på betraktelsesättet i exempelvis USA, där man enligt förbundet i ett flertal sammanhang har konstaterat en nedgång i ungdoms­brottslighet på grund av att man skapat samlingspunkter i form av spelarkader i stället för att man låtit ungdom driva omkring utan sysselsätt­ning. Likartade arrangemang förekommer enligt förbundet i länder som Sovjet, Polen, Tjeckoslovakien, där respektive kulturministerium driver lokaler där spel förekommer under överinseende av polismyndigheter i avsikt att just samla ungdom kring någonting som innebär sysselsättning. På samtliga här framförda platser har man enligt förbundet tagit hänsyn till det förhållandet att spel i denna form medverkar till att lösa upp aggressioner och skapar en kontakt mellan människor. Vidare har man tagit till vara det faktum att spelen möjliggör prestationsbedömning mellan spelare.

Ett grundläggande faktum, som det enligt riksförbundet är angeläget att påpeka, är att den allmänna debatten i samband med förströelsespel har fått inriktningen att spel skulle särskilt vända sig till barn och ungdom. Detta är enligt förbundets uppfattning helt felaktigt. Spel över huvud taget är en naturlig del av en människas liv och spel i den meningen att man köper sig förströelse och nöje torde vara angeläget att människan i alla åldrar kan och får möjlighet att tillgodogöra sig. En effekt av spel är i det sammanhanget att man som spelare kommer i kontakt med andra människor och sålunda härvidlag uppnår en positiv social kontakt. Riksförbundets grundläggande uppfattning är därför att det i nu aktuellt sammanhang inte finns underlag för att begränsa antalet spel på en och samma plats såsom har föreslagits i lagförslaget. Om tillståndsplikt införs bör den enligt förbundets mening bestämmas till att omfatta spel som anordnas på flera än sex spel. Även AB Svenska automatringen menar att gränsen för tillståndspliktigt spel kan sättas betydligt högre utan att lagens syfte förfelas. Förslagsvis kan gränsen bestämmas till att gälla spel som omfattar flera än sju spelautomater.

Några remissinstanser menar att tillstånd inte bör krävas när spel anordnas i samband med vissa tillställningar eller i särskilda miljöer som inte kan antas

Prop. 1981/82:203

98

komma att utgöra en olämplig ungdomsmiljö.

Folkparkernas centralorganisation framhåller att de spelapparater som berörs i departementspromemorian förekommer endast i ringa omfattning i folkparkerna och då utgör en förströelse bland massor av andra aktiviteter. Några sociala skadeverkningar från spelapparater i folkparkerna har heller inte inrapporterats. Centralorganisationen hävdar därför att den föreslagna lagstiftningen inte bör tillämpas på flipperspel i folkparker och andra anläggningar vars arrangemang kräver tillstånd för offentlig tillställning. AB Svenska automatringen anser att kritiken mot spelhallarna och den olämpliga barn- och ungdomsmiljö som påstås föreligga säkert är befogad i en del fall. Vad däremot avser automatspel som förekommer t. ex. på kaféer, restau­ranger och i samband med förströelseverksamhet såsom bowling och biljard, finns det i regel inte något fog för kritik. Utredningen synes inte heller ha haft denna sistnämnda verksamhet för ögonen när förslaget till ny lagstiftning har tagits fram. AB Svenska automatringen anser det utomordentligt viktigt att sistnämnda typ av spelverksamhet i möjligaste mån undantas från den byråkratisering och osäkerhet som en föreslagen tillståndsplikt innebär. Cherryföretagen AB förordar också att vissa miljöer undantas från lagens tillämpningsområde. Bolaget framhåller att familjemiljöer såsom camping­platser, vinfersporthotell och liknande anläggningar har karaktär av säsongs­platser. Bolaget kan inte finna att dessa platser skulle kunna utgöra olämpliga ungdomsmiljöer, eftersom de i högsta grad är familjeanknutna. Vidare menar bolaget att militära anläggningars marketenterier inte heller kan betraktas som ungdomsmiljöer. Härutöver anser bolaget att undantag bör göras för flygplatsterminaler. Dessa utgör en miljö i vilken människor har ett stort behov av förströelse under väntetider. Genomströmningen är stor och även i detta fall torde det enligt bolagets mening vara orimligt att påstå att några olämpliga ungdomsmiljöer kan skapas.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län anser att det bör övervägas om inte även andra typer av apparater än de som redovisas i promemorieförslaget bör omfattas av tillståndsphkt. Som exempel härpå anger länsstyrelsen biljards­pel, vars förekomst under senare tid har ökat i omfattning.

5. TiUståndsmyndigheten

Majoriteten av de remissinstanser som har yttrat sig i frågan om tillståndsmyndighet tillstyrker att kommunernas socialnämnder får i uppgift att handlägga tillståndsfrågorna.

Överåklagaren i Malmö framhåller att socialnämnden har ett långtgående ansvar för att barn och ungdom ges möjlighet till trygga och goda uppväxtförhållanden och för att olämpliga miljöer i görligaste mån decime­ras. Överåklagaren anser därför att det förefaller naturligt att socialnämnden erhåller den föreslagna tillstånds- och kontrollfunktionen. Socialstyrelsen ställer sig bakom förslaget att tillståndsprövningen läggs direkt på kommun-

Prop. 1981/82:203

99

erna och att socialnämnden blir tillståndsmyndighet. Därigenom kommer de sociala utgångspunkterna att beaktas på ett tillfredsställande sätt. Socialsty­relsen menar att promemorieförslaget i denna del är helt i linje med socialtjänstlagens intentioner att insatser för barn och ungdom skall ägnas särskild uppmärksamhet bl. a. genom att goda miljöer i kommunen främjas och det i övrigt skapas förutsättningar för goda levnadsförhållanden. Liknande synpunkter framförs av barnmiljörådet, polisstyrelsen i Skellefteå, Stockholms, Enköpings, Eskilstuna, Linköping, Malmö och Västerås kom­muner samt Svenska kommunförbundet.

Sveriges advokatsamfund är tveksamt till förslaget. Samfundet anser att det kan diskuteras om inte kontrollen skall utövas av polismyndigheten, såsom gäller i övriga nordiska länder. Det är tveksamt menar samfundet om socialnämnden är mera förtrogen med lokala förhållanden än polismyndig­heten på orten och om den omständigheten att tillståndsprövningen skall ske från sociala utgångspunkter skall anses utgöra avgörande skäl för att kommunernas socialnämnder skall vara tillståndsmyndighet.

Några remissinstanser avstyrker att socialnämnd blir tillståndsmyndighet. Hovrätten över Skåne och Blekinge anser att tillståndsfrågorna skall handläggas av polismyndighet eftersom de sociala myndigheterna saknar lämplig organisation för uppgiften. Dessutom menar hovrätten att förslaget skapar oklarhet mellan polisens och kommunernas ansvarsområden. Även Lotterinämnden anser att polismyndigheten bör ha ansvaret för handlägg­ningen av tillståndsfrågorna. Detta är naturligt med hänsyn till att uppkommande problem enligt nämndens uppfattning vanligen är av ordningskaraktär. Polisstyrelserna i Stockholms och Malmö polisdistrikt. Föreningarna Sveriges länspolischefer och Sveriges polischefer samt AB Svenska automatringen förordar också att polismyndigheten blir tillstånds­myndighet.

Länsstyrelserna i Stockholms, Gävleborgs och Norrbottens lån förordar i stället att länsstyrelse blir tillståndsmyndighet. Länsstyrelsen i Stockholms län framhåller att det vore en olycklig lösning, inte minst från rättssäker­hetssynpunkt, med den splittring mellan tillslåndsgivande myndigheter som promemorieförslaget innebär. För att få en regionalt samlad och likartad bedömning förordas därför länsstyrelse scm tillståndsmyndighet. Länsstyrel­sen i Gävleborgs län framhåller att länsstyrelserna fr. o. m. den 1 juli 1981 har socialkonsulenter som har god kännedom om resp. kommuner och de sociala förhållandena i länet. Inom länsstyrelseorganisationen finns således tillräckliga resurser för tillståndsgivningen, något som kan ifrågasättas när det gäller kommunerna. I värja fall torde man enligt länsstyrelsen -åtminstone i större kommuner - bli tvungen att frigöra eller nyanställa viss personal för att handha tillståndsgivningen och den därmed åtföljande tillsynen. Enligt länsstyrelsen bör i stället berörd kommun ha vetorätt i tillståndsfrågan.

Prop. 1981/82:203

100

6. Tillståndsfrågor

Enligt promemorieförslaget skall socialnämnden vid prövning av tillstånd bedöma om spelverksamheten kan antas förorsaka bristande ordning eller kommer att bedrivas i en miljö som är olämplig för barn eller ungdom. Ett par remissinstanser har berört frågan om grunderna för tillståndsgivning­en.

Ordningsstadgeutredningen framhåller att de något diffusa grunder som anges i promemorieförslaget torde leda till att tillståndsprövningen blir ganska osäker, vilket kan befaras ledas till en godtycklig eller onödigt restriktiv tillämpning. Utredningen förordar därför att socialnämndernas prövning i någon mån binds upp. Fnligt utredningen bör det i lagen anges att socialnämnden vid tillståndsprövningen särskilt skall beakta exempelvis sökandens lämplighet som anordnare, lokalens lämplighet för ändamålet och lokalens belägenhet inom orten. Det bör enligt utredningen vidare övervägas om inte bestämmelsen om tillståndsprövningen bör konstrueras så att där anges att tillstånd inte får meddelas under vissa förutsättningar. Cherryfö­retagen AB framhåller att det är av utomordentligt stor betydelse att lika kriterier får utgöra grunden för beslut som fattas av olika socialnämnder och att det säkerställs att relevanta fakta utgör beslutsunderlag. Bolaget menar därför att det är väsentligt att enhetliga anvisningar får styra respektive nämnds ageranden.

Några remissinstanser tar upp frågan om samråd med andra berörda myndigheter i samband med tillståndsprövningen.

Socialstyrelsen understryker vikten av att socialnämnden vid handlägg­ningen av tillståndsärenden samråder med andra berörda kommunala och statliga myndigheter, framför allt skolstyrelsen, fritidsnämnden, och den lokala polismyndigheten. Polisstyrelserna i Göteborgs och Örebro polisdis­trikt förordar att det föreskrivs en obligatorisk skyldighet för socialnämnd att samråda med polismyndighet. Polisstyrelsen i Göteborgs polisdistrikt anser att detta är en förutsättning för att förslaget om tillståndsmyndighet skall kunna godtas.

7. Vite straff m. m.

Några remissinstanser har tagit upp förhållandet mellan vite och straff. Riksåklagaren framhåller att sanktionssystemet i motsvarande situationer vanhgen brukar vara anordnat så att den kan straffas som bryter mot tillståndskrav eller i samband med tillståndet utfärdade föreskrifter. Det finns enligt riksåklagaren inte anledning att avvika från denna modell i förevarande sammanhang. Därtill kommer att det får anses strida mot vedertagen uppfattning rörande vitesinstitutets funktion att som sker i 8 § första stycket, första ledet i lagförslaget använda vite som sanktion för brytande av viss föreskrift. Beträffande andra ledet i nämnda paragrafs första

Prop. 1981/82:203

101

stycke anser riksåklagaren att bestämmelsen synes böra utformas så att den direkt tar sikte på ett framtvingande av de uteblivna prestationerna. Liknande synpunkter framförs av överåklagaren i Stockholm. Enligt länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län är det olämpligt att ett tvångsmedel som vite används för att komma tillrätta med missförhållandena i spellokaler. Det bör i lagtexten eller i anvisningar betonas att samtalsvis framförda råd och anvisningar skall vara de medel tillståndsmyndigheten främst skall arbeta med.

Polisstyrelsen i Malmö polisdistrikt anser att föreskriften i lagförslaget om att föreläggande av vite inte får överklagas genom besvär bör utgå. Polisstyrelsen framhåller att det förefaller stötande för den allmänna rättsuppfattningen att en icke rättsvårdande myndighet medges befongenhet att utfärda ett vite över vilket besvär inte får anföras.

Några remissinstanser är kritiska mot att allmänt åtal för brott som avser anordnande av tillståndspliktigt spel utan tillstånd fär väckas endast efter anmälan av socialnämnd. Riksåklagaren påpekar att den i 10 § lagförslaget intagna regeln om att åtal för brott enligt 9 § får väckas endast efter anmälan av socialnämnden inte har närmare motiverats i promemorian. 1 och med att brott föreligger enligt 9 § är enligt riksåklagaren bedömningen därav allmänt sett av sådan natur att åklagare inte bör betas möjligheten att beivra brottet. Riksåklagaren anser att det finns anledning befara att en diskretionär prövning, för vilken för övrigt inte har lämnats några som helst riktlinjer vare sig i lagtexten eller i förarbetena, kan komma att leda till en bristande enhetlighet vid avgörandet av när anmälan skall ske. Prövningen kan därför komma att utåt uppfattas som godtycklig. Riksåklagaren avstyrker därför bestämmelsen i 10 §. Samma uppfattning redovisas av överåklagaren i Stockholm. Polisstyrelsen i Malmö polisdistrikt framhåller att frågan om väckande av ätal bör förbehållas åklagarmyndighet med hänsyn till allmänna rättssäkerhetskrav. Polisstyrelsen i Örebro polisdistrikt ifrågasätter det riktiga i att socialnämnd ges exklusiv rätt att avgöra om en gärning är straffvärd eller ej. Ett sådant förfarande kan enligt polisstyrelsen inverka menligt på uppkomsten av en enhetlig praxis. Inskränkningar i rätten att väcka allmänt åtal bör enligt polisstyrelsens mening förbehållas fall där målsäganden kan lida men av den uppmärksamhet som ett åtal för med sig. PoUsstyrelsen föreslår därför att förevarande bestämmelse utgår.

Riksåklagaren och överåklagaren i Stockholm anser att lagförslaget bör kompletteras med föreskrifter om förverkande. Mot bakgrund av erfaren­heterna från beivrandet av den redan tidigare olagliga spelverksamheten förordar riksåklagaren att möjligheter ges till förverkande av både utrust­ning, t. ex. apparatur som används vid olagligt spel, och intäkter från spelet. Sådana förverkandebestämmelser bör enligt riksåklagaren lämpligen utfor­mas i överensstämmelse med vad som gäller i lotterilagstiftningen. Enligt vad riksåklagaren och överåklagaren framhåller bör det också såvitt avser uthyrning eller annat tillhandahållande  av spelapparaterna framgå  av

Prop.  1981/82:203

102

förarbetena  att  brottbalkens  bestämmelser om  medverkan  är analogt tillämpliga på brott mot lagen.

8. Övriga frågor

Kammarrätten i Göteborg ifrågasätter det lämpliga i att lagstiftningsvä­gen förbjuda ett visst handlande, nämligen bl. a. att spelanordnare inte otillbörligen får locka barn eller ungdom att delta i spelet, men å andra sidan inte låta dem som bryter mot den regeln träffas av någon sanktion. För att undgå detta anser kammarrätten att lagen endast skall gälla tillståndspliktigt spel. En alternativ lösning är enligt kammarrätten att socialnämndens befogenhet att meddela föreskrifter (se 5 §) får gälla även spelverksamhet som inte kräver tillstånd. En sådan lösning skulle bl. a. ha den fördelen att socialnämnden fick möjlighet att ingripa med föreskrifter även i fråga om sådan spelverksamhet som anordnas på endast 1-3 spelapparater men som trots det ringa antalet apparater visar sig ha negativa effekter. Kammarrätten tänker då närmast på den spelverksamhet som anordnas i närheten av skolor och som i vissa fall har lett till ett omfattande skolk. Iså fall finge möjligheten att ingripa med vitesföreläggande (8 §) omfatta även föreskrifter rörande icke tillståndspliktig spelverksamhet.

Länsstyrelsen i Malmöhus län anser att man bör välja en lösning som inte är krångligare och mera ingripande än vad som är nödvändigt för att uppnå syftet att få ett instrument mot olämpliga spelmiljöer. Den mest smidiga lösningen härvidlag skulle enligt länsstyrelsens mening vara att varje kommun själv fick bedöma om särskilda regler om tillståndstvång och om tillsyn erfordrades i kommunen. Det skulle då räcka med en ramlag som gav grundläggande regler om automatspelet och som gav kommunerna möjlighet att införa regler om tillståndstvång och tillsyn genom socialnämnden om behov därav skulle föreligga. Detta skulle enligt länsstyrelsen utgöra en motsvarighet till den möjlighet som nu föreligger att t. ex. genom en lokal ordningsstadga skärpa de regler som finns stadgade i den allmänna ordningsstadgan.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län anser att uttrycket "otillbörligen locka" i lagförslagets 2 § bör förtydligas, helst i själva lagtexten eller i specialmotiveringen. Länsstyrelsen anser vidare att det bör finnas förestån­dare för verksamheten. Föreståndaren skall vara godkänd av tillståndsmyn­digheten och visa att han är lämplig att ansvara för spelverksamheten. Regelsystemet bör enligt länsstyrelsen också kompletteras med föreskrift om att varning skall ha tilldelats tillståndshavare innan ett tillstånd får återkallas. Länsstyrelsen menar vidare att en bestämmelse som medger tillståndsmyn­digheten tillträde till spellokal är överflödig. Föreskriften bör enligt länsstyrelsen endast omfatta rätt till inspektion av en lokal. Enligt länsstyrelsens uppfattning bör tillstånd till automatspel beläggas med avgift. Denna synpunkt delas av Göteborgs kommun.

Prop.  1981/82:203

103

Polisstyrelsen i Örebro polisdistrikt anser att det bör åligga alla myndig­heter att underrätta socialnämnden om de får kännedom om att missförhål­landen råder där spelverksamhet bedrivs. Polisstyrelsen anser det önskvärt att det av lagtexten klart framgår att en sådan underrättelseskyldighet föreligger. Västerås kommun menar att det bör föreskrivas en skyldighet för polisen och skattemyndigheter att lämna upplysningar av värde för bedömningen i tillståndsfrågan. Oskarshamns kommun föreslår att lagför­slaget kompletteras med en bestämmelse som medger möjlighet för socialnämnd att delegera beslutanderätten om tillstånd och att utöva tillsyn över spelverksamheten. Förbundet Vi unga föreslår att det införs en möjlighet att anföra kommunalbesvär över socialnämndens beslut i till­ståndsfrågan.

Polisstyrelsen i Stockholms polisdistrikt avstyrker den föreslagna ändring­en av 1 a § lotteriförordningen, som innebär att tillståndskravet upphör för automatspel som ger vinst i form av flera frispel. Vissa typer av automater är enligt polisstyrelsen så konstruerade att de kan ge ett stort antal frispel. Erfarenhetsmässigt leder spel på sådana automater ofta till att vunna poäng ersätts med kontanter. Intresset för sådana automater kommer enligt polisstyrelsen sannolikt att öka. Polisstyrelsen anser att den föreslagna författningsändringen kommer att försvåra möjligheterna till kontroll. AB Svenska Automatringen framhåller att den föreslagna lagen inte anger någon övre gräns för antalet frispel. Detta är enligt bolaget olyckligt och förmodligen föga genomtänkt. Det kommer nu att bli fritt fram för s. k. bingo- eller fortunaspel och liknande automater, vars enda syfte är att ge spelaren så många frispel som möjligt, i bland flera hundra. Vid dessa spel kan enligt bolaget spelaren också successivt öka "oddsen" för ytterligare frispel. Riskerna med dessa spel är att spelaren, när han har uppnått ett tillräckligt antal frispel, byter ut dessa mot pengar eller annan ersättning. Den nya lagstiftningen synes bana vägen för och göra det enklare att spela om pengar. Ett sätt att förebygga detta kan enligt bolaget vara att begränsa antalet frispel på varje spelautomat till förslagsvis tio per spel (avgift) och deltagande spelare.

9. Övergångsbestämmelserna

Sveriges automatägares riksförbund framhåller att förbudet mot spelaut­omater ("enarmade banditer") gav automatutställarna en avvecklingsperiod om endast en månad, vilket för samtliga utställare var mycket betungande och negativt för kommande verksamhet. Att driva en rörelse med kostnader för personal, lokaler osv. under en avvecklingsperiod utan intäkter är, framhåller förbundet, utomordentligt betungande för att inte säga i vissa sammanhang helt omöjligt. Den i lagförslaget föreslagna avvecklingsperio­den innebär enligt riksförbundet risk för en utställare att hamna i samma orimliga  situation  som  i  samband   med  förbudet  mot  spelautomater.

Prop.  1981/82:203

104

Riksförbundet hänvisar bl. a. till att det kan finnas kontrakt som gäller under flera är och kräver en avvecklingsperiod som möjliggör för utställaren att gå skadeslös ur en eventuell lagändring. En avvecklingsperiod av rimlig omfattning torde enligt förbundets mening utgöras av 36 månader och vara relaterad till tidpunkten för beslut om inskränkning av viss plats.

AB Svenska automalringen anser att anpassningstiden till de nya reglerna är alltför knapp. Många automat- och flipperhallsägare är i dag bundna av långa hyres- och leasingavtal. I vissa fall sträcker sig hyresavtalen över tre år. I stor utsträckning förekommer det också enligt bolaget,att automatspel har förvärvats på avbetalning med amorteringstider upp till 24 månader. Nu nämnda näringsidkare är därför mycket beroende av framtida inkomster på automatspelen. Mot bakgrund härav anser bolaget att det är av utomordent­ligt stor betydelse att berörda automat- och spelhallsägare får tid på sig att planera en omställning och avveckling. Bolaget föreslår därför att lagstift­ningen träder i kraft först den 1 januari 1983. Cherryföretagen AB framför liknande synpunkter och kräver att avvecklingen skall få ske under en tid av 24-36 månader, beroende på vilka kontraktsrättsliga omständigheter som föreligger i varje enskilt fall.

Prop. 1981/82:203

105

Innehåll

Regeringens proposition....................................... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll ..................... 

2

Förslag till lag om anordnande av visst automatspel . 

..... 

2

Förslag till lag om ändring i lotteriförordningen (1939:207)   

4

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 25 mars 1982..

6

1

Inledning..................................................... 

6

2

Allmän motivering.......................................... 

7

2.1

Bakgrund ............................................. 

7

2.2

Behovet av åtgärder.............................. 

8

2.3

Kontroll över visst automatspel ................ 

.... 

11

2.4

Tillståndsmyndighet  .............................. 

11

2.5

Tillståndspliktens omfattning.................... 

.... 

13

2.6

Tillstånd och tillsyn................................ 

.... 

15

2.7

Lagstiftningens utformning i övrigt ........... 

17

3

Upprättade lagförslag.................................... 

19

4

Specialmotivering.......................................... 

19

4.1

Lagen om anordnande av visst automatspel 

19

4.2

Lagen om ändring i lotteriförordningen (1939:207) ....

29

5

Hemställan.................................................. 

29

6

Beslut......................................................... 

30

Bilaga 1 Departementspromemorian (Ds Kn 1981:19) Kommunal

kontroll över spelhallar - en olämplig ungdomsmiljö ....

31

Bilaga 2 Sammanställning av remissyttranden över departementspro­

memorian (Ds Kn 1981:19) .................................. 

91