Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition 1986/87: 96

med anledning av en överenskommelse

mellan Sverige och Tyska Demokratiska

1986/87:96

Republiken om inbördes rättshjälp i brottmål

Regeringen föreslår riksdagen att anta det förslag som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 26 februari 1987.

På regeringens vägnar

Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Anita[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås alt riksdagen godkänner en mellan Sverige och Tyska Demokratiska Republiken träffad överenskommelse om inbördes rättshjälp i brottmål. Överenskommelsen omfattar delgivning, bevisupp­tagning, överförande av lagföring, översändande av utdrag ur straffregister och upplysning om gällande rält och är i allt väsentligt utformad i överens­stämmelse med de åtaganden som Sverige har gjort till andra stater genom anslutningen till 1959 års europeiska konvention om inbördes rättshjälp i brottmål. Överenskommelsen har ratificerats av Tyska Demokratiska Re­publiken.

1    Riksdagen 1986/87. 1 saml. Nr 96

Utrikesdepartementet

Prop. 1986/87:96

Utdrag protokoll vid regeringssammanträde den 26 februari 1987

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Gustafs­son, Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN], Holm­berg, Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet A.[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition med anledning av en överenskommelse mellan Sverige och Tyska Demokratiska Republiken om inbördes rättshjälp i brottmål

1 Inledning

År 1978 inleddes förhandlingar mellan Sverige och Tyska Demokrafiska Republiken angående inbördes rättshjälp i brottmål. Förhandlingarna på­böriades i Berlin i januari 1978 och avslutades sedermera i Stockholm i maj 1986. En överenskommelse undertecknades den 26 juni 1986 i Stockholm. Den är avfattad pä svenska och tyska språken. Dess svenska och tyska text bör fogas till protokollet i delta ärende som bilaga 1.

Vid samma tillfälle undertecknades även en överenskommelse om av­skaffande av kravet på legalisering av handlingar. Detta avtal behöver emellertid inte underställas riksdagens prövning. Enligt föreskrift i över­enskommelserna skall de ratificeras. Detta skedde för Tyska Demokratis­ka Republikens del den 5 december 1986.

2 Gällande ordning i fråga om inbördes rättshjälp i brottmål

Sverige lämnar av tradition andra länder rättshjälp i brottmål i den ut­sträckning vår lagsfiftning medger det utan att något särskilt avtal träffats om rättshjälp. En del länder kräver emellertid avtal för att lämna rättshjälp till en annan stat. Sådana avtal skapar även klarhet mellan länderna under vilka förutsättningar rättshjälpen lämnas. Avtalen bmkar också innehålla bestämmelser som syftar till att underlätta det praktiska förfarandet.

Mellan de nordiska länderna gäller överenskommelsen den 26 april 1974 om inbördes rättshjälp genom delgivning och bevisupptagning (SÖ 1975:42), se cirkuläret (1975:301) fill statsmyndigheterna angående inbör­des rättshjälp mellan Sverige, Danmark, Finland, Island och Norge genom delgivning och bevisupptagning. Överenskommelsen gäller såväl tvistemål som brottmål.

På brottmålsområdel finns en multilateral reglering genom den i Strås- Prop. 1986/87:96 bourg den 20 april 1959 dagiecknade europeiska konventionen om inbör­des rättshjälp i brottmål (prop. 1961:48). Sverige ratificerade rättshjälps­konventionen är 1967 och gjorde då vissa förbehåll och förklaringar (SÖ 1968: 15). Den trädde för Sveriges del i kraft den 1 maj 1968. Förutom Sverige är lill rältshjälpskonventionen anslutna Belgien, Danmark, Fin­land. Frankrike med besittningar, Grekland, Island, Israel, Italien, Liech­tenstein, Luxemburg, Nederländerna, Norge, Schweiz. Spanien. Turkiet, Förbundsrepubliken Tyskland och Österrike. I konventionen åtar sig med­lemsstaterna att lämna varandra rättshjälp i största möjliga utsträckning i mål eller ärenden avseende beivrande av brott. Konventionen omfattar huvudsakligen bevisupptagning som åsyftar utredning och överlämnande av bevismaterial eller handlingar, delgivning av rättegångshandlingar och judiciella beslut, översändande av utdrag ur straffregister, lagföring i annat land samt underrättelse om straffdomar.

Rättshjälpskonventionen har sedermera kompletterats med etl tilläggs­protokoll av den 17 mars 1978 (SÖ 1979: 12) som i vissa hänseenden utvidgar konventionens tillämpningsområde bl.a. i fräga om brott mot skatte- och avgiftsförfaltningar och rättshjälp pä verkställighetsstadiel. Tilläggsprotokollet har tillträtts av Sverige samt av Danmark, Finland, Grekland, Island, Nederländerna, Norge och Österrike.

Frågor om rättshjälp behandlas även i en del multilaterala konventioner, t.ex. de europarädskonventioner som rör överförande av lagföring och straffverkställighet. Bestämmelser rörande inbördes rättshjälp ingår dess­utom i vissa utlämningsavtal. En del bestämmelser av den innebörden finns således i den europeiska utlämningskonventionen den 13 december 1957 (SÖ 1959:65) liksom i avtalet den 26 april 1870 med Belgien om ömsesidigt utlämnande av förbrytare (SFS 1870: 37 och 1877: 39) och avta­let den 7 mars 1956 med Frankrike om ömsesidig rättshjälp i brottmål (prop. 1956: 100). Sistnämnda avtal sattes emellertid i stora delar ur kraft genom Sveriges och Frankrikes anslutningar till rättshjälpskonventionen (jfr SÖ 1969:50). Efter att under en lång följd av år inte ha ingått nägra bilaterala överenskommelser utanför Norden om inbördes rättshjälp slöt Sverige en överenskommelse om inbördes rättshjälp i brottmål med Ung­ern den 28 september 1983 (prop. 1985/86: 8, JuU 2, rskr. 18), vilken trädde i kraft den I mars 1986 (SÖ 1986: 5). De former av rättshjälp som omfattas av den överenskommelsen är delgivning, bevisupptagning och överförande av lagföring, vilka har sin motsvarighet i den europeiska rättshjälpskon­ventionen.

Förfarandet när en svensk domstol vill anlita en utländsk domstol för att skaffa fram utredning i en rättegång regleras i lagen (1946: 817) om bevis­upptagning vid utländsk domstol och i kungörelsen (1947: 847) med vissa bestämmelser rörande tillämpningen av nämnda lag. I lagens 1 § föreskrivs atl bevisupptagning inför utiändsk domstol i brottmål fär ske endast om det finns synnerliga skäl. Delgivning i brottmål i utlandet sker genom utrikes­departementet med stöd av en kungörelse i ämnet (SFS 1933:618).

Bestämmelserna om bevisupptagning vid svensk domstol och delgivning

i Sverige på begäran av utländsk myndighet är i princip desamma för

3

ti    Riksdagen 1986187. I saml. Nr 96

brottmål  och  tvistemål.   De  viktigaste  bestämmelserna  finns  i  lagen     Prop. 1986/87:96 (1946:816) om bevisupptagning ål utländsk domstol och i kungörelsen (1909:24 s. 1) angående delgivning av handling på begäran av utländsk myndighet.

En förutsättning för att bevisupptagning skall kunna äga rum i Sverige enligt 1946 års lag är att den gärning som avses med framställningen motsvarar broll enligt svensk lag. Vissa begränsningar gäller även för brott som har karaktär av politiskt brott. 1 kungörelsen (1947: 848) med särskilda bestämmelser om bevisupptagning åt domstolarna i vissa främmande stater finns bl.a. regler om att kostnader som uppstått vid bevisupptag­ningen skall betalas av svenska staten. När bevisupptagningen företagits efter framställning från stat som är ansluten till rättshjälpskonventionen eller från Ungern, skall kostnaden, utom ersättning lill sakkunniga, således betalas av svenska staten.

Bestämmelser rörande utländska framställningar om beslag och hus­rannsakan meddelas i lagen (1975: 295) om användning av vissa tvångsme­del på begäran av främmande stal. I fråga om framställningar från ett utomnordiskt land gäller i princip att den begärda åtgärden inte får vidtas om hinder mol utlämning skulle ha förelegat, vilket innebär bl.a. ett krav på att den aktuella gärningen motsvarar brott, för vilket enligt svensk lag är stadgat fängelse i mer än ett år.

Enligl lagen (1985: 988) om immunitet för vissa vittnen m. fl. får den som i enlighet med överenskommelse som Sverige ingått med annan stat efter kallelse har rest in i Sverige från den andra staten för att höras som tilltalad, vittne eller sakkunnig inte lagforas, fängslas eller på annat sätt underkastas inskränkning i sin frihet på grund av dom eller gärning som härrör från tiden före inresan i Sverige och som, såvitt gäller tilltalad, inte är avsedd med kallelsen. Immuniteten upphör om den kallade stannar kvar i Sverige, trots att han haft möjlighet att lämna landet, under en samman­hängande tid av femton dagar från det att han av domstolen underrättats om att hans närvaro inte längre påfordras eller om han återvänder till landet efter alt ha lämnat det. Om en överenskommelse med annan stat innehåller bestämmelse att immuniteten skall ha mindre omfattning än som angivits i lagen, gäller i stället den bestämmelsen.

Delgivning på begäran av utländsk myndighet sker enligt 1909 års kungö­relse antingen av utrikesdepartementet eller av en länsstyrelse. I princip tillämpas delgivningslagen (1970:428), men en begäran om delgivning i annan ordning skall efterkommas om del kan ske. Vissa kostnader kan tas ut av den stat varifrån begäran kommer. I bl.a. ärenden om delgivning enligt rättshjälpskonventionen och enligt avtalet med Ungern svarar dock staten för alla kostnader.

3 Överenskommelsen med Tyska Demokratiska        Prop. 1986/87:96 Republiken om inbördes rättshjälp i brottmål

överenskommelsen är indelad i sju avsnitt. Den inleds med allmänna bestämmelser (Del 1). Därefter följer regler om delgivning (Del 

II). 

bevis­upptagning (Del III), särskilda bestämmelser om rättshjälp vid förunder­sökning (Del 

IV), 

överförande av lagföring (Del V), upplysningar om gällande rätt (Del 

VI) 

samt slutbestämmelser (Del VII).

3.1 Allmänna bestämmelser

Genom överenskommelsen åtar sig parierna att på sina respektive territo­rier lämna varandras medborgare samma rättsskydd som egna medborga­re, (arlikel 1), varvid uttryckligen anges att den andra statens medborgare skall ha samma rätt till försvar, däribland rätt till försvarare, som egna medborgare. Därefter åtar sig parierna att ge varandra inbördes rättshjälp i brottmål i enlighet med bestämmelserna i överenskommelsen, (artikel 2). Av denna artikel framgår att en förutsättning för att bistånd skall lämnas är att den ansökande staten, vid tidpunkten för framställningen, är behörig att lagfora den aktuella straffbara handlingen. Denna förutsättning återfinns även i rättshjälpskonventionens art I, enligt vilken brottet således måste falla under den ansökande statens jurisdiktion. Om inte annat överenskom­mits, ges rättshjälpen i enlighet med det anmodade landets lag. Omfatt­ningen av rättshjälpen, huvudsakligen bevisupptagning och delgivning, fastställs därefter (artikel 3). På begäran, i pågående brotlmälsförfaranden, delger parterna varandra uppgifter ur straffregistret {artikel 4). Ansökan om rättshjälp skall enligt artikel 5 överiämnas på diplomatisk väg. Språk­frågan regleras i arlikel 6. Enligt denna skall ansökan om rättshjälp liksom bifogade handlingar förses med översättning till den anmodade statens språk. Detta krav på översättning är i fråga om delgivning mer långtgående än motsvarande föreskrifter i rältshjälpskonventionen och i avtalet med Ungern. Föreskriften att handlingar i rättshjälpsärenden inte behöver le­galiseras (artikel 7) och att den anmodade staten skall svara för sina kostnader {artikel 8) med undantag för ersättning till sakkunniga motsvaras av bestämmelser i rättshjälpskonventionen.

I artikel 9 anges när en framställning om rättshjälp kan vägras. Detta kan

ske när framställningen hänför sig till en gärning som enligt den anmodade

statens lagstiftning inte är straffbar eller som avser ett militärt brott.

Framställningen kan ocksä avslås, om ett straffrättsligt förfarande inletts

eller rätlskrafligt avgjorts i den anmodade staten eller i tredje stat eller om

preskription inträtt enligt den anmodade statens lag. Rättshjälp kan vidare

vägras, om den person som är föremål för lagföringen är medborgare i den

anmodade staten. Slutligen fär rättshjälp vägras, om denna skulle innebära

en kränkning av den anmodade statens suveränitet, fara för dess säkerhet

eller strida mot grundläggande principer för stats- och rättsordningen

(ordre public) eller andra väsentliga intressen. Reglerna har täckning i

svensk rätt och överensstämmer i sak med artiklarna I och 2 i rättshjälps­

konventionen med beaktande av de svenska förbehållen till artikel 2.

Under denna sistnämnda grund kan även hänföras att framställningen     Prop. 1986/87:96 avser en gärning som har karaktär av politiskt brott (jfr 1 § andra styckel lagen om bevisupptagning ål utländsk domstol).

3.2 Delgivning

Enligt artikel 10 krävs alt en framställning om delgivning skall härröra frän domstol eller åklagarmyndighet och innehålla, bl. a. beskrivning av tid och plats för den gärning som avses i framställningen. Delgivningshandlingen skall vara översatt till den anmodade statens språk.

1 delgivningskungörelserna regleras inte vem som fär göra framställning om delgivning. Det finns således inte nägot hinder från svensk sida mot att ombesörja delgivning även från annan myndighet än domstol och under­sökningsdomare. Rättshjälpskonventionen har emellertid motsvarande be­gränsning (Sveriges förklaring enligt art 24) och det är endast i fråga om sådana delgivningsframställningar som staten svarar för kostnaderna (5 § i 1909 års delgivningskungörelse).

Delgivning skall enligt artikel 11 ombesörjas i enlighet med den anmo­dade statens lagstiftning eller, på begäran, på annal med denna lagstiftning förenligt sätt. Vidare ges i artikeln föreskrifter om delgivningsbevis och om att man skall ange skälen för alt delgivning inte kunnat ske. Dessa före­skrifter överensstämmer med rättshjälpskonventionen och 1909 års kungö­relse.

En föreskrift om att delgivning av kallelse med en misstänkt skall vara denne tillhanda inte senare än 30 dagar före angiven inställelsedag åter­finns också i samma artikel. Denna bestämmelse erbjuder, liksom samma bestämmelse i avtalet med Ungern, en ännu större säkerhet för den miss­tänkte än den i rättshjälpskonventionen där kallelsen enligt den svenska förklaringen till artikel 7 punkt 3 skall vara svenska myndigheter tillhanda 30 dagar före den utsatta dagen (jfr prop. 1985/86:8 s 8 O-

Artikel 12, punkt 2, som i huvudsak motsvarar artikel 8 i rättshjälpskon­ventionen, föreskriver att kallelsen inte får innehålla hot om påföljd för det fall den kallade inle infinner sig. Även om kallelsen skulle innehålla sådant hot får den kallade inte därför utsättas för påföljder. Föreskriften ger uttryck för en allmän rättsgrundsats om att myndigheter i en stat inte bör vara skyldiga att medverka till atl en person som vistas där genom straffhot tvingas inställa sig inför ett annat lands domstolar. I enlighet härmed bör kallelser därför inte innehålla någon erinran om påföljd för utevaro (jämför 1986 års cirkulär såvitt gäller rättshjälpskonventionen). I artikel 12, punkt 1, föreskrivs att om ett vittnes eller sakkunnigs närvaro anses synnerligen nödvändig detta skall anges i delgivningsframställningen jämte den ersätt­ning vittnet kan påräkna. Enligt artikel 13 skall den ansökande staten utge ersättning lill vittnen och sakkunniga.

Vittne eller sakkunnig fär inte lagforas eller underkastas inskränkningar i sin personliga frihet när han på kallelse inställer sig inför domstol i det anmodade landet på grund av gärning som han begått före inresan i den ansökande staten (artikel 14, punkt 1). Delsamma gäller enligt punkt 2 för tilltalad beträffande gärning som inte angivits i kallelsen. Immuniteten

upphör i princip 15 dagar efter det att den delgivne underrättats om alt     Prop. 1986/87:96 hans närvaro inte längre påfordras. Dessa föreskrifter är i överensstäm­melse med bestämmelserna i lagen (1985:988) om immunitet för vissa vittnen m. fl.

3.3    Bevisupptagning

Bevisupptagning vid domstol regleras i artiklarna 15-17 under del att rättshjälp under förundersökningsstadiet regleras i arlikel 18. Tillämp­ningsområdet motsvarar regleringen i rättshjälpskonventionen.

Förfarandet vid bevisupptagning vid eller åt utländsk domstol regleras i 1946 års lagar i ämnet. Begränsningarna enligt lagen om bevisupptagning ål utländsk domstol, nämligen att det inte får röra sig om gärning som inte motsvarar brott enligt svensk lag eller som har karaktär av politiskt brott, täcks av föreskrifterna i artikel 9 om i vilka fall en framställning får avslås.

1 artikel 15 upptas de uppgifter som skall framgå i framställningen, bl. a. brottsrubricering och en beskrivning av den straffbara handlingen. Enligt överenskommelsens allmänna bestämmelser (artikel 2. punkt 2) skall be­visupptagningen verkställas i enlighet med lagstiftningen i det anmodade landet. Enligt artikel 16 skall en begäran om att ett särskilt förfarande skall tillämpas tillmötesgås, om det inte strider mol den anmodade partens lag. Om den ansökande parten önskar alt ett vittne eller sakkunnig skall höras under ed, skall den göra en uttrycklig framställning härom. En motsvaran­de bestämmelse återfinns i rättshjälpskonventionens artikel 3.2.

I artikel 17 föreskrivs bl. a. att den anmodade parten på begäran i god tid skall meddela tid och plats för bevisupptagningen. När bevisupptagningen ägt rum skall handlingarna återsändas. Om bevisupptagning inte kunnat villfaras, skall den ansökande parten genast underrättas om skälen härför. Enligt artikel 17, punkt 5, får den anmodade parten skjuta upp överlämnan­det av bevis när dessa behövs i samband med ett pågående brottmålsförfa­rande.

Överenskommelsen med Tyska Demokratiska Republiken innehåller inte några bestämmelser om beslag eller husrannsakan. Om den aktuella gärningen enligt svensk lag kan medföra utlämning och verkställigheten är förenlig med svensk lagstiftning, kan emellertid sådan rättshjälp ändock beviljas enligt bestämmelserna i 1975 års tvångsmedelslag.

3.4    Särskilda bestämmelser om rättshjälp vid

förundersökning

Rättshjälp under förundersökningsstadiet, som alltså inte avser bevisupp­tagning vid domstol, kan enligt artikel 18 ges av åklagarmyndighet i den anmodade staten på begäran av åklagarmyndighet i den andra staten. Enligt artikel 18, punkt 3, kan tvångsåtgärder användas endast om sådana är förutsatta i det anmodade landets lagstiftning. För svensk del kan enligt gällande lagstiftning tvångsåtgärder inte tillgripas - det finns inga bestäm­melser som reglerar i vad mån förhör kan äga rum med någon i Sverige med anledning av utländsk förundersökning - varför förhör på begäran av

åklagarmyndighet i Tyska Demokratiska Republiken endast kan efterkom-     Prop. 1986/87: 96 mas, om den som skall höras frivilligt kommer till förhöret.

3.5    överförande av lagföring

Enligt artikel 19 kan en stal begära att en medborgare i den anmodade staten lagfors där för ett brott som begåtts i den ansökande staten. Förut­sättningarna för lagföring prövas i enlighet med den anmodade statens lagstiftning och innebär alltså inte en förpliktelse att åtala eller inleda annal domstolsförfarande. Detta överensstämmer med reglerna i rättshjälpskon­ventionen, artikel 21.1. Till en framställning om lagföring skall enligt artikel 20 fogas upplysningar om bl.a. den misstänktes person, gärnings-beskrivning och brottsrubricering. Den ansökande staten skall underrättas om vilka åtgärder som vidtagits med anledning av framställningen, artikel 21.

3.6    Upplysningar om gällande rätt

Parterna skall enligt arlikel 22 ge varandra relevanta upplysningar om innehållet i straff- och straffprocessrätten, som erfordras vid ett domstols­förfarande.

3.7    Slutbestämmelser

I artikel 23 föreskrivs att överenskommelsen skall ratificeras och att ratifi­kationsinstrumenten skall utväxlas i Berlin. Överenskommelsen träder i kraft den trettionde dagen efter utväxlingen av ratifikationsinstrumenten. Uppsägning av överenskommelsen skall ske genom meddelande på diplo­matisk väg och träder i kraft sex månader därefter.

4 Överväganden

Av hävd lämnar Sverige, som nämnts i det föregående, andra länder rättshjälp i brottmål, i den mån vår lagstiftning tillåter del, utan att avtal träffats om rättshjälp. En del stater förutsätter dock att avtal föreligger för alt kunna lämna eller begära rättshjälp. Genom avtal klargörs också förut­sättningarna för rättshjälp och det praktiska förfarandet underlättas.

Sverige har sedan länge intagit en restriktiv hållning till att sluta bilatera­la avtal och har föredragit en multilateral reglering. Sverige anslöt sig således år 1968 till 1959 års europeiska konvention om inbördes rättshjälp i brottmål. Den svenska inställningen grundar sig främst på att bilaterala regleringar med flera stater är svåra att tillämpa för de administrativa och judiciella myndigheterna.

De ökade internationella kontakterna ställer likväl krav på att utveckla även de bilaterala förutsättningarna för samarbete. Kommissionen mot ekonomisk brottslighet konstaterade således i skrivelse den 27 april 1983 att ett bilateralt avtal om rättshjälp kan förbilliga och förenkla förfarandet

mellan berörda länder. Del är mot den bakgrunden som Sverige under det     Prop. 1986/87: 96 senaste decenniet i viss utsträckning börjat tillmötesgå förslag om all inleda förhandlingar om avtal rörande inbördes rättshjälp i brottmål. Ett avtal med Ungern har sålunda trätt i kraft under är 1986.

De former av rättshjälp som regleras genom föreliggande överenskom­melse med Tyska Demokratiska Republiken har sin motsvarighet i den europeiska rältshjälpskonventionen. Sveriges åtaganden och villkoren i övrigt för att rättshjälp skall lämnas och erhållas är utformade pä sådant sätt att de faller inom ramen för de åtaganden Sverige gjort och för vad Sverige kan erhålla genom anslutningen till rättshjälpskonvenlionen, med gjorda förbehåll och förklaringar. Överenskommelsen avviker heller inte på några avgörande punkter från avtalet med Ungern. Överenskommelsen kommer inte att medföra några ändrade rutiner för de tillämpande myndig­heterna.

Med hänsyn till vad jag nu har anfört och till att det från flera synpunkter fär betecknas som tillfredsställande att en överenskommelse pä området med Tyska Demokratiska Republiken kommer till stånd, förordar jag att Sverige ratificerar överenskommelsen.

Jag har inhämtat att chefen för justitiedepartementet senare för regering­en kommer att anmäla frågan om ändringar i de författningar som avtalet föranleder.

5 Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att godkänna överenskommelsen mellan Sverige och Tyska De­mokratiska Republiken om inbördes rättshjälp i brottmål.

6 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta det förslag som föredragan­den har lagt fram.

Prop. 1986/87:96

Bilaga I

Fördrag

mellan Konungariket Sverige och Tyska

Demokratiska Republiken om rättshjälp i

brottmål

Vertrag

zwischen dem Königreich Schweden und der Deutschen Demokratischen Republik iiber Rechtshilfe in Strafsachen

Konungariket Sverige och Tyska Demo­kratiska Republiken,

som vägleds av önskan atl befästa de vän­skapliga förbindelserna mellan de båda sta­terna på grundval av folkrättens principer, sådana dessa ocksä nedlagts i slutakten från konferensen om säkerhet och samarbete i Europa,

som eftersträvar en ömsesidig avialsregle-ring om rättshjälp i brottmål, har överenskommit som följer:

Das Königreich Schweden und die Deutsche Demokraiische Republik sind,

geleitet von dem Wunsch, die freund-schaftlichen Beziehungen zwischen beiden Staalen auf der Grundlage der Prinzipien des Völkerrechts, wie sie aueh in der Schlussakte der Konferenz uber Sicherheit und Zusam-menarbeit in Europa aufgefuhri wurden, zu fe st igen.

in dem Bestreben, die gegenseilige Rechts­hilfe in Strafsachen verlraglich zu regeln,

wie folgt ubereingekommen:

Dell

Allmänna bestämmelser

Artikel 1 Rättsskydd

(1)

Medborgare i en av de fördragsslutande staterna åtnjuter för sin person på den andra statens territorium i brottmål samma rätts­skydd som egna medborgare. Fördetta ända­mål kan de i brottmål kräva bistånd av de behöriga organen.

(2)

I brottmål mol medborgare i den andra fördragsslutande staten skall den misstänkte eller lilltalade ha samma rätt lill försvar, där­ibland rätt till försvarare, som egna medbor­gare.

(3)

1 detta fördrag avses med medborgare i en fördragsslulande stat de personer, som en­ligt reglerna i den staten innehar dess med­borgarskap.

Teill

Allgemeine Bestimmungen

Artikel I Rechtsschutz

(1)   Staatsbiirger des einen Vertragsstaates

geniessen fijr ihre Person auf dem Hoheitsge-

biet des anderen Vertragsstaates in Straf­

sachen den gleichen Rechtsschutz wie eigene

Staatsburger. Sie können zu diesem Zweck

die Hilfe der zuständigen Organe in Straf­

sachen in Anspruch nehmen.

(2)

ln Slrafverfahren gegen Staatsburger des anderen Vertragsstaates wird dem Be-schuldigten und dem Angeklagtcn das Recht auf Verteidigung, einschliesslich der Bestel-lung eines Verteidigers, wie eigenen Staats-burgern gewährl.

(3)

Staatsburger eines Vertragsstaates im Sinne dieses Vertrages sind die Personen, die nach den Rechtsvorschriften dieses Vertrags­staates dessen Staatsbiirgerschaft besitzen.

Artikel 2

Beviljande av rättshjälp

(I) 

De fördragsslutande staterna förbinder sig att i enlighet med bestämmelserna i delta

Artikel 2

Gewährung von Rechtshilfe

(1) Die Vertragsstaalen verpflichten sich, nach den  Bestimmungen dieses Vertrages

10

Prop. 1986/87:96

fördrag på begäran lämna varandra rättshjälp i förfarande på grund av straffbara handling­ar, för vilkas lagföring den ansökande staten vid tidpunkten för begäran är behörig.

(2) Efterkommande av begäran om rätts­hjälp sker i enlighet med lagstiftningen i den anmodade fördragsslutande staten, såvida annat inte överenskommits i detta fördag.

einander auf Ersuchen Rechtshilfe zu leisten in Verfahren wegen strafbarer Handlungen, för deren Verfolgung der ersuchende Ver-tragsstaat zum Zeitpunkl des Ersuchens zu-sländig ist.

(2) Die Eriedigung von Ersuchen um Rechtshilfe erfoigt nach den Gesetzen des ersuchten Vertragsstaates, soweit in diesem Vertrag keine andere Regelung vereinbart wurde.

Artikd 3

Omfattning av rättshjälpen

Rättshjälp omfattar i synnerhet verkstäl­lande av utrednings- och processåtgärder för införskaffande och förmedlande av bevis, för hörande av misstänkta och tilltalade, vittnen samt sakkunniga liksom för delgivning av handlingar.

Artikd 3

Umfang der Rechtshilfe

Rechtshilfe umfasst insbesondere die Durchfuhrung von Untersuchungs- und Prozesshandlungen zur Beschaffung und Ubermittlung von Beweismitteln, zur Ver-nehmung von Beschuldigten und Angeklag­tcn, Zeugen und Sachverständigen sowie die Zustellung von Schriftstiicken.

Artikel 4

Uppgifter ur straffregistret

På i artikel 5 överenskommen väg delger de fördragsslutande staterna varandra pä begä­ran i pågående brottmålsförfaranden upp­gifter ur straffregistret.

Arlikel 4

Auskunft aus dem Strafregister

Auf dem in Artikel 5 vereinbarten Wege erteilen die Vertragsstaalen einander auf Er­suchen zu anhängigen Slrafverfahren Aus­kunft aus dem Strafregister.

Artikel 5 Kommunikationsväg

Ansökan om rättshjälp överiämnas pä dip­lomatisk väg.

Artikel 5

Art des Verkehrs

Ersuchen um Rechtshilfe werden auf diplo-matischem Wege ubermittelt.

Artikel 6

Språk och översättningar

Ansökan om rättshjälp liksom bifogade handlingar skall avfallas på den ansökande fördragsslutande statens språk och förses med en bestyrkt översättning till den anmo­dade statens språk.

Artikel 6

Sprachen und Uberselzungen

Ersuchen um Rechtshilfe sowie die an-geschlossenen Schriftstiicke sind in der Sprache des ersuchenden Vertragsstaates ab-zufassen und mit einerbeglaubigten Uberset-zung in der Sprache des ersuchten Vertrags­staates zu versehen.

Il

Prop. 1986/87:96

Artikel 7

Befrielse från legalisering

Ansökan  om  rättshjälp  liksom   bifogade handlingar kräver ingen legalisering.

Artikel 7

Befreiung von der Legalisation

Ersuchen um Rechtshilfe sowie die an-geschlossenen Schriftstiicke bediirfen keiner Legalisation,

Artikel 8 Rätlshjälpskostnader

(1)

Den anmodade fördragsslutande staten svarar för de kostnader, med undanlag för ersättningar till sakkunniga, som uppstår i samband med efterkommande av ansökan om rättshjälp,

(2)

Den anmodade fördragsslulande staten skall på begäran meddela den ansökande sta­ten typ cich storlek av de uppkomna kostna­derna.

Artikel 8

Koslen der Rechtshilfe

(1)

Die durch die Eriedigung von Ersuchen enlstandenen Kosten, mit Ausnahme der Enlschädigungen von Sachverständigen, trägi der ersuchte Vertragsstaat.

(2)

Der ersuchte Vertragsstaat hal dem er­suchenden Vertragsstaat auf Verlangen Art und Höhe der enlstandenen Kosten mitzutei-len.

Arlikel 9 Avslag

(1)   

Rättshjälp kan vägras, om ansökan

avser en handling,

1.    som enligt den anmodade fördragsslu­

tande statens lagstiftning inte är straffbar,

2.

om mot den misstänkte eller tilltalade i den anmodade fördragsslutande staten eller i tredje stat ett straffrättsligt förfarande redan inletts eller rättskraftigt avgjorts,

3.

rörande vilken lagföring är utesluten i den anmodade fördragsslutande staten pä grund av preskription,

4.

som enligt lagstiftningen i den anmodade fördragsslutande staten uteslutande utgör ett militärt brott.

(2)

Rättshjälp kan ocksä vägras, om den person, som avses med det straffrättsliga för­farandet, är medborgare i den anmodade för­dragsslutande staten.

(3)

Rättshjälp kan vidare vägras, om efter­kommande av framställningen skulle kränka den anmodade fördragsslutande statens su­veränitet, medföra fara för dess säkerhet, el­ler strida mot grundläggande principer för stats- och rättsordningen eller andra väsent­liga intressen.

Arlikel 9

Ablehnung der Rechtshilfe

(i) Die Gewährung von Rechtshilfe känn abgelehnt werden, wenn das Ersuchen eine Handlung betrifft,

1.    die nach den Gesetzen des ersuchten

Vertragsstaates nicht strafbar ist;

2.

wegen der gegen den Beschuldigten öder Angeklagten im ersuchten Vertragsstaat öder in einem Drittstaat ein Slrafverfahren bereits eingeleitet öder endgultig abgeschlossen wurde;

3.

deren Verfolgung nach den Gesetzen des ersuchten Vertragsstaates verjährt ist;

4.    die nach den Gesetzen des ersuchten

Vertragsstaates ausschliesslich eine Militär-

straftat darstellt.

(2)

Die Gewährung von Rechtshilfe känn aueh abgelehnt werden, wenn die Person, auf die sich das Slrafverfahren bezieht, Staats­burger des ersuchten Vertragsstaates ist.

(3)

Die Gewährung von Rechtshilfe känn ferner abgelehnt werden, wenn die Eriedi­gung des Ersuchens die Souveränität, Sicher­heit, Grundprinzipien der Staals- und Rechts-ordnung öder wesentliche Interessen des er­suchten Vertragsstaates beeinträchtigen könnte.

12

Prop. 1986/87:96

Deill

Framställning om delgivning av handlingar

Ariikel 10

Framställningarnas innehåll och form

(1)   

Framställning om delgivning av hand­

lingar skall göras skriftligen. Den skall inne­

hålla följande uppgifter:

1.    

namnet på den ansökande judiciella

myndigheten,

2.

namn, adress och medborgarskap pä den person, som skall delges,

3.

det slag av handling, som skall delges,

4.

beskrivning av den gärning, som fram­ställningen avser, samt tid och plats för gär­ningen.

(2)

Den handling som skall delges, skall översändas i två exemplar. En översättning till den anmodade fördragsslutande statens språk skall bifogas.

(3)

I del II av detta fördrag avses med "ju-diciell myndighet" domstolar och åklagar­myndighet.

Teil II

Ersuchen um Zustellung von Schriftstiicken

Ariikd 10

Inhalt und Form der Ersuchen

(1)    

Ein Ersuchen um Zustellung von

Schriftstticken wird schriftlich gestellt; es hat

folgende Angaben zu enthalten:

1.      die Bezeichnung des ersuchenden

Juslizorgans,

2.    Name, Anschrift und Staatsburgerschaft

der Person, an die zugestellt werden soll,

3.     die Art der zuzustellenden Schrift­

stiicke,

4.    eine Beschreibung der Straftat, die dem

Verfahren zugrunde liegt, sowie Zeil und Ort

der Straftat.

(2)

Das zuzustellende Schriftstiick ist in doppelter Ausferligung zu ubersenden. Es ist eine LJbersetzung in der Sprache des ersuch­ten Vertragsstaates beizufiigen.

(3)

Im Sinne des Teils

II 

dieses Vertrages bedeutet der Begriff ,,Juslizorgane" die Ge-richte und die Slaatsanwaltschaft.

Artikel 11

Efterkommande av framställning

(1) Vid efterkommande av en framställning om delgivning av handlingar enligt artikel 2, andra punkten, i detta fördrag kan på den ansökande fördragsslutande statens begäran elt särskilt förfarande tillämpas, såvida detta inte strider mot den anmodade statens lag­stiftning eller grundläggande principer för dess stats- och rättsordning.

(2)

Bevis om delgivning skall utfärdas i en­lighet med den anmodade fördragsslulande statens lagstiftning. Ett exemplar av delgiv­ningshandlingen liksom beviset om delgiv­ning skall ofördröjligen återsändas till den an­sökande staten på i artikel 5 överenskommen väg.

(3)

Anträffas den i framställningen avsedda personen inte under uppgiven adress, skall

Artikd 11

Eriedigung von Ersuchen

(1)   Bei der Eriedigung eines Ersuchens um

Zustellung von Schriftslucken gemäss Arli­

kel 2 Absatz 2 dieses Vertrages können auf

Verlangen des ersuchenden Vertragsstaates

von den Verfahrensvorschriften abwei-

chende Formen angewandt werden, soweit

diese den Rechtsvorschriften öder Grund­

prinzipien der Staats- und Rechtsordnung des

ersuchten Vertragsstaates nicht widerspre-

chen.

(2)

Der Zustellungsnachweis wird in Uber-einstimmung mil dem Recht des ersuchten Vertragsstaates erteilt. Ein Exemplar des zu-gestellten Schriflstuckes und der Zustel­lungsnachweis werden unverziiglich dem er­suchenden Vertragsstaat auf dem in Artikel 5 vereinbarten Wege zuriickgesandt.

(3)

Ist die im Ersuchen bezeichnete Person unter der angegebenen Anschrift nicht auf-

13

Prop. 1986/87:96

den anmodade fördragsslutande staten vid­taga nödvändiga åtgärder för att fastställa dennes vistelseort.

(4)

Kan delgivning inte ske, skall skälen härför ofördröjligen meddelas den ansökande fördragsslutande staten på i artikel 5 överens­kommen väg.

(5)

Framställning om delgivning av kallelse med en misstänkt eller tilltalad person, som uppehåller sig på den anmodade fördragsslu­tande slatens territorium, skall tillställas den­ne inte senare än 30 dagar för angiven insläl-lelsedag.

findbar, so triffl der ersuchte Vertragsstaat die noiwendigen Massnahmen zur Feststel-lung des Aufenthalts.

(4)

Können die Schriftstucke nicht zuge­stellt werden, so sind die Grönde dafur un-verzuglich dem ersuchenden Vertragsstaat auf dem in Artikel 5 vereinbarten Wege mit-zuteilen.

(5)

Ein Ersuchen um Zustellung der La-dung eines Beschuldigten öder Angeklagten, der sich auf dem Hoheitsgebiel des ersuchten Vertragsstaates aufhält, isl diesem nicht späler als 30 Tage vor dem zum Erscheinen fesigesetzten Zeitpunkl zu iibermitteln.

Artikel 12

Kallelse av vittnen och sakkunniga

(1)

Om den ansökande fördragsslutande staten anser, att ett vittnes eller en sakkun­nigs personliga inställelse inför dess judiciella myndigheter är synnerligen nödvändig, skall detta anges i delgivningsframställningen. Den anmodade staten skall uppmana vederböran­de atl inställa sig och underrätta den ansö­kande staten om vittnets och den sakkun­niges svar. I kallelsen skall anges, vilken er­sättning vittnet eller den sakkunnige kan på­räkna.

(2)

Kallelsen fär inte innehålla hot om på­följder för den händelse vittnet eller den sak­kunnige inte inställer sig. Framställningen skall dock efterkommas, även om kallelsen innehåller hot om påföljder. Vittne eller sak­kunnig, som inte hörsammar en sådan kallel­se, får av det skälet varken straffas eller ut­sättas för andra påföljder.

Artikd 12

Ladung von Zeugen und Sachverständigen

(1)

Halt der ersuchende Vertragsstaat das persönliche Erscheinen eines Zeugen öder Sachverständigen vor seinen Justizorganen fiJr unbedingi erforderlich. so ist dies im Er­suchen um Zustellung der Ladung zu erwäh-nen. Der ersuchte Vertragsstaat fordert den Zeugen öder Sachverständigen auf, der La­dung nachzukommen und teilt dem ersuchen­den Vertragsstaat die Antwort des Zeugen öder Sachverständigen mit. In der Ladung ist anzugeben, auf welche Entschädigung der Zeuge öder Sachverständige Anspruch hal.

(2)

Eine Ladung soll keine Androhung von Zwangsmassnahmen ftir den Fall des Nicht-erscheinens des Zeugen öder Sachverständi­gen enthalten. Das Ersuchen wird aueh dann erledigl, wenn die Ladung eine Androhung von Zwangsmassnahmen enthäll. Der Zeuge öder Sachverständige, der einer solchen La­dung keine Folge leislet, darfaber aus diesem Grund weder bestraft noch anderen Zwangs­massnahmen unterworfen werden.

Artikd 13

Rese- och uppehållskostnader

Den ansökande fördragsslutande staten skall ersätta ett vittne eller en sakkunnig för dennes rese- och uppehållskostnader liksom förlorad arbetsförtjänst; en sakkunnig skall också beviljas ett arvode.

Ariikd 13

Reise- und Aufenthaltskoslen

Der ersuchende Vertragsstaat ist verpflich-let, einem Zeugen öder Sachverständigen Reise- und Aufenthaltskoslen sowie Ver-dienstausfall zu erstatten und einem Sachver­ständigen ein Honorar zu gewähren.

14

Prop. 1986/87:96

Artikel 14 Fri lejd

(1) Vittne eller sakkunnig, som på kallelse inställer sig inför judiciell myndighet i den ansökande fördragsslutande staten må inte, oavsett medborgarskap, lagforas eller fängs­las eller på annat sätt underkastas inskränk­ning i sin personliga frihet på grund av gär­ning, som han begått redan före inresan i den ansökande staten. Han mä vidare inle straf­fas på grund av en tidigare avkunnad dom.

(2) Den som i egenskap av tilltalad inställer sig inför judiciell myndighet i den ansökande fördragsslutande staten mä inte, oavsett med­borgarskap, lagforas eller fängslas eller på annat sätt underkastas inskränkning i sin per­sonliga frihet på grund av i kallelsen inte om­nämnd gärning eller dom, hänförlig till tiden före inresan i den ansökande staten.

(3) Vittne, sakkunnig, misstänkt eller tillta­lad mister det i denna artikel avsedda skyd­det, om han inte inom 15 dagar efter det att han underrättats om att hans närvaro inte längre påfordras lämnat den ansökande för­dragsslutande statens territorium, oaktat han haft möjlighel att göra det, eller om han frivil­ligt återvänder till detta territorium.

Artikel 14 Freies Geleit

(1)     

Ein Zeuge öder Sachverständiger.

welche Staatsburgerschaft er aueh besitzt,

der auf Ladung vor den Justizorganen des

ersuchenden Vertragsstaates erscheint, darf

weder strafrechtlich verfolgt öder in Haft

genommen, noch einer anderen Beschrän-

kung seiner persönlichen Freiheit unterwor­

fen werden wegen einer Straftat, die er be­

reits vor Uberschreiten der Grenze des ersu­

chenden Vertragsstaates begången hat. Er

darf ferner nicht aufgrund eines friiher ergan-

genen Gerichlsurteils einer Bestrafung zuge-

fiihrt werden.

(2)

Eine Person, welche Staatsbiirgerschaft sie aueh besitzt, die auf Ladung vor den Ju­stizorganen des ersuchenden Vertragsstaates erscheint, um sich wegen einer ihr zur Last gelegten Handlung strafrechtlich zu ver-antworten, darf dort wegen nicht in der La­dung angefiihrter Handlungen öder ergan-gener Urteile aus der Zeit vor Uberschreiten der Grenze des ersuchenden Vertragsstaates weder verfolgt, in Haft gehalten, noch einer anderen Beschränkung ihrer persönlichen Freiheit unterworfen werden.

(3)

Ein Zeuge, Sachverständiger, Beschul-digter öder Angeklagter verliert den in die­sem Artikel vorgesehenen Schutz, wenn er das Hoheitsgebiel des ersuchenden Vertrags­staates nicht binnen 15 Tagen, von dem Tage an gerechnet, an dem ihm mitgeteilt wurde, dass seine Anwesenheit nicht mehr erforder­lich ist, verlassen hat, obwohl er dazu die Möglichkeit hatte öder wenn er freiwillig auf das Hoheitsgebiel des ersuchenden Vertrags­staates zuruckkehrt.

Del III

Framställning om bevisupptagning

Artikel 15

Framställningarnas innehåll och form

Framställning om bevisupptagning vid domstol skall göras skriftligen. Den skall in­nehålla följande uppgifter:

I. 

namnet pä den ansökande domstolen.

Teil III

Ersuchen um Beweiserhebung

Artikel 15

Inhalt und Form der Ersuchen

Ein Ersuchen um Beweiserhebung durch ein Gericht ist schriftlich zu stellen; es hat folgende Angaben zu enthalten:

1. die Bezeichnung des ersuchenden Ge-richls.

Prop. 1986/87:96

2.

den åtgärd, som skall vidtagas och grun­den för framställningen,

3.

en kortfattad beskrivning av den straff­bara handlingen med uppgift om plats och tid för gärningen,

4.

brottsrubriceringen,

5.

så precisa uppgifter som möjligt om den misstänkte personen, dennes medborgarskap samt bosättnings- eller uppehållsort,

6.

vid förhör med personer, deras adress liksom de frågor som skall ställas till dem.

2.   die Handlungen, die vorgenommen wer­

den sollen, und den Grund des Ersuchens,

3.

eine kurze Darstellung der strafbaren Handlung mit Angabe von Ort und Zeit der Tat,

4.

die rechtliche Wiirdigung der strafbaren Handlung,

5.

möglichst genaue Angaben uber die be-schuldigle Person, ihre Staatsbiirgerschaft und ihren Wohn- öder Aufenthaltsort,

6.    bei Vernehmung von Personen deren

Anschrift sowie die an sie zu richtenden Fra-

gen.

Artikel 16

Verkställande av framställningen

(1)

Vid verkställandet av en framställning om bevisupptagning enligt artikel 2, andra punkten, i detta fördrag kan pä begäran av den ansökande fördragsslutande staten ett särskilt förfarande tillämpas, om detta inte strider mot den anmodade statens lagstiftning eller grundläggande principer för dess stats-och rättsordning.

(2)

Vittnen och sakkunniga kan på uttryck­lig begäran av den ansökande fördragsslu­tande staten höras på ed, om lagstiftningen i den anmodade staten medger detta.

Artikel 16

Eriedigung von Ersuchen

(1)   

Bei der Eriedigung eines Ersuchens um

Beweiserhebung gemäss Artikel 2 Absatz 2

dieses Vertrages können auf Veriangen des

ersuchenden Vertragsstaates von den Ver­

fahrensvorschriften abweichende Formen

angewandt werden, soweit diese den Rechts­

vorschriften öder Grundprinzipien der

Staals- und Rechtsordnung des ersuchten

Vertragsstaates nicht widersprechen.

(2)    Zeugen und Sachverständige können

auf ausdrtickliches Verlangen des ersuchen­

den Vertragsstaates vereidigt werden, wenn

es nach den Gesetzen des ersuchten Ver­

tragsstaates zulässig ist.

Artikd 17

(1)

Anträffas den person, som avses med framställningen inte på uppgiven adress, skall den anmodade fördragsslutande staten vid­taga nödvändiga åtgärder för att fastställa dennes vistelseort.

(2)

Den anmodade fördragsslutande staten meddelar på begäran den ansökande staten i god tid i förväg tid och plats för bevisupptag­ningen. Detta meddelande kan också lämnas direkt av den domstol, som verkställer bevis­upptagningen.

Artikd 17

(1)

Ist die im Ersuchen bezeichnete Per­son, die vernommen werden soll, unter der angegebenen Anschrift nicht auffindbar, so trifft der ersuchte Vertragsstaat die noiwen­digen Massnahmen zur Feststellung des Auf-enthaUs.

(2)

Der ersuchte Vertragsstaat teilt auf Verlangen dem ersuchenden Vertragsstaat rechtzeitig den Zeitpunkl und den Ort der Eriedigung des Rechtshilfeersuchens mit. Diese Mitteilung känn aueh unmittelbar durch das fiir die Eriedigung zuständige Ge­richt erfolgen.

16

Prop. 1986/87:96

(3)

Efler bevisupptagningens genomföran­de skall alla handlingar återsändas till den ansökande staten på i artikel 5 överenskom­men väg.

(4)

Kan framställningen inte villfaras, skall skälen härför ofördröjligen meddelas den an­sökande fördragsslutande staten på i artikel 5 överenskommen väg.

(5)

Den anmodade fördragsslutande staten kan avvakta med översändandet av bevis, när dess domstolar har användning för dessa i ett pågående brotimålsförfarande.

(6)

Original av protokoll eller andra hand­lingar, som överlämnats efler bevisupptag­ningen, skall av den ansökande fördragsslu­tande staten så snart som möjligt återställas till den anmodade staten på i artikel 5 över­enskommen väg, såvida denna inte avstår därifrån.

(3)

Nach der Eriedigung des Ersuchens um Beweiserhebung werden die entsprechenden Schriftstiicke auf dem in Artikel 5 vereinbar­ten Wege dem ersuchenden Vertragsstaat zuriickgesandt.

(4)

Känn das Ersuchen nicht erledigl wer­den. so sind die Grunde dafiir unverziiglich dem ersuchenden Vertragsstaat auf dem in Artikel 5 vereinbarten Wege mitzuteilen.

(5)    Der ersuchte Vertragsstaat känn die

Ubersendung von Beweismitteln aufschie-

ben, wenn seine Gerichle diese Beweismittel

fur ein anhängiges Slrafverfahren benöligen.

(61 Originale von Prolokollen öder anderen Schriftstiicken, die in Eriedigung eines Ersu­chens um Beweiserhebung iibermitlelt wor-den sind, werden vom ersuchenden Vertrags­staat so bald als möglich dem ersuchten Ver­tragsstaat auf dem in Arlikel 5 vereinbarten Wege zuriickgegeben, sofern dieser nicht darauf verzichtet.

Del 

IV

Särskilda bestämmelser om rättshjälp vid för­undersökning

Artikd 18

(1)

Vid förundersökning kan åklagarmyn­dighet i den ena fördragsslulande staten hos åklagarmyndighet i den andra staten göra framställning om rättshjälp, såvida denna inte avser bevisupptagning vid domstol.

(2)

Vid ansökan enligt första punkten skall bestämmelserna i del III i detta fördrag erhål­la motsvarande tillämpning, dock med un­dantag för artiklarna 16, (2) och 17, (2).

(3)    Vid efterkommande av framställning

enligt (1) punkten kan vid förhör med vittne,

sakkunnig eller misstänkt tvångsåtgärder an­

vändas, såvida sädana är förutsedda enligt

lagstiftningen i den anmodade staten.

Teil 

IV

Besonderheiten   bei   Rechtshilfe   im   Ermitt-

lungsverfahren

Artikel 18

(1)

ln einem Ermittlungsverfahren känn die Slaatsanwaltschaft des einen Vertragsstaates die Slaatsanwaltschaft des anderen Vertrags­staates um Rechtshilfe ersuchen. soweit sie sich nichl auf Beweiserhebung durch ein Ge­richt bezieht.

(2)

Bei Ersuchen nach Absatz I sind die Bestimmungen des Teils III dieses Vertrages enlsprechend anzuwenden. mit Ausnahme der Artikel 16 Absatz 2 und 17 Absatz 2.

(3)

Bei der Eriedigung von Ersuchen nach Absatz I können bei der Vernehmung eines Zeugen, Sachverständigen öder Beschuldig­ten Zwangsmassnahmen angewendet wer­den, soweit sie nach den Rechtsvorschriften des ersuchten Vertragsstaates vorgesehen sind.

17

Prop. 1986/87:96

Del V

Överförande av lagföring

Artikel 19

Ansökan om överförande av lagföring

(1) De fördragsslutande staterna kan hos varandra begära överförande av lagföringen av medborgare i den andra fördragsslutande staten, som begått etl brott på den ansökande statens territorium.

Teil V

ijbernahme der Strafverfolgung

Artikel 19

Ersuchen um (jbernahme der Strafverfol­gung

(1) Die Vertragsstaalen können einander ersuchen, die Strafverfolgung gegen Staats­biirger des anderen Vertragsstaates, die auf dem Hoheitsgebiel des ersuchenden Ver­tragsstaates eine Straftat begången haben, zu iibernehmen.

(2) Den anmodade fördragsslutande staten prövar mot bakgrund av sin lagstiftning förut­sättningarna för lagföringen.

(2) Der ersuchte Vertragsstaat priift auf der Gmndlage seiner Rechtsvorschriften die Voraussetzungen fur die Strafverfolgung.

Artikel 20

Förfarande vid överförande av lagföring

(1)    Till framställningen skall fogas

1.    uppgifter rörande den misstänktes eller

tilltalades person och medborgarskap,

2.

en reaogörelse för omständigheterna i målet,

3.

brottsmbriceringen,

4.

alla fillgängliga bevis om den straffbara gärningen,

5.

en avskrift av de bestämmelser, som enligt den på gärningsorten gällande lagstift­ningen är tillämpliga på gärningen,

6.

vid brott mot vägtrafikbestämmelserna dessutom en avskrift av de på gärningsorten gällande trafikreglerna.

(2)

Framställningen och bilagorna till den­na skall avfattas på den ansökande fördrags­slutande statens språk. Framställningen, re­dogörelsen för omständigheterna i målet, uppgifterna om bevis liksom brottsmbricerin­gen skall förses med en bestyrkt översättning till den anmodade statens språk.

(3)

För framställningens överlämnande gäl­ler artikel 5.

Artikd 20

Verfahren zur Ubernahme der Strafverfol­gung

(1)   Dem Ersuchen um Ubernahme sind bei­

zufiigen:

1.   Angaben zur Person und Staatsbiirger­

schaft des Beschuldigten öder Angeklagten,

2.

eine Darstellung des Sachverhalts,

3.

die rechtliche Wiirdigung der strafbaren Handlung,

4.

alle Beweismittel, die iiber die strafbare Handlung zur Verfiigung stehen,

5.

eine Abschrift der Bestimmungen, die nach dem am Tätort geUenden Recht auf die Tat anwendbar sind,

6.    bei Verslössen gegen die Strassenver-

kehrsvorschriften ausserdem eine Abschrift

der am Tätort geitenden Verkehrsregeln.

(2)

Ersuchen um IJbernahme und die Anla­gen sind in der Sprache des ersuchenden Ver­tragsstaates abzufassen. Das Ersuchen, die Darstellung des Sachverhalts, Angaben der wesentlichen Beweismittel sowie die recht­liche Wiirdigung der Handlung sind mit einer beglaubigten LIbersetzung in der Sprache des ersuchten Vertragsstaates zu versehen.

(3)

Fiir die Ubermittlung der Ersuchen fin-det Artikel 5 Anwendung.

18

Prop. 1986/87:96

Artikel 21

Meddelande om utgången av förfarandet

Den anmodade fördragsslutande staten un­derrättar den ansökande staten om utgången av förfarandet.

Artikel 21

Mitteilung uber den Ausgang des Verfahrens Der  ersuchte   Vertragsstaat   unterrichtet den  ersuchenden   Vertragsstaat  iiber  den Ausgang des Verfahrens.

Del 

VI

Upplysning om gällande rätt

Artikel 22

De fördragsslutande staterna meddelar varandra upplysning om innehållet i straff-och straffprocessrätten, om detta krävs för genomförande av domstolsförfarandet.

Teil 

VI

Auskunft iiber das geltende Recht

Arlikel 22

Die Vertragsstaalen erteilen einander auf Ersuchen Auskunft uber das Straf- und Straf-prozessrecht, soweit das fiir die Durchfiih-rung von gerichtlichen Verfahren erforder­lich isl.

Del VII Slutbestämmelser

Artikel 23

(1)   Detta fördrag skall ratificeras. Ratifika-

tionsinstmmenten skall utväxlas i Berlin.

(2)    Fördraget träder i kraft på den tret­

tionde dagen efter utväxlingen av ratifika­

tionsinstrumenten. Det kan uppsägas av en­

dera fördragsslutande staten genom medde­

lande på diplomatisk väg lill den andra sta­

ten. Fördraget upphör att gälla sex månader

efter meddelandet till den andra staten.

TILL BEKRÄFTELSE HÄRPÅ har befull­mäktigade ombud för de fördragsslutande staterna undertecknat detta fördrag och för­sett det med sina sigill. SOM SKEDDE I Stockholm den 26juni 1986 i två originalexemplar, vardera på svenska och tyska språken. Båda texterna äger lika giltighet.

För Konungariket Sverige

Sten[REDACTED_EFTERNAMN] Utrikesminister

Teil VII Schlussbestimmungen

Artikd 23

(1)

Dieser Vertrag bedarfder Ratifikation. Der Austausch der Ratifikationsurkunden er­foigt in Berlin.

(2)

Der Vertrag tritt am dreissigsten Tag nach Austausch der Ratifikationsurkunden in Kraft. Er känn von jedem Vertragsstaat durch Notifizierung des anderen Vertrags­staates auf diplomatischem Wege gekiindigt werden. Die Kiindigung wird sechs Monate nach Notifikation an den anderen Vertrags­staat wirksam.

ZU URKUND DESSEN haben die Bevoll-mächtigten der Vertragsstaalen den Vertrag unterzeichnet und gesiegelt.

GESCHEHEN in Stockholm am 26. Juni 1986 in zwei Originalen, jedes in schwe-discher und deutscher Sprache, wobei beide Texle die gleiche Giiltigkeit besitzen.

Fur das Königreich Schweden

Sten[REDACTED_EFTERNAMN] Aussenminister

För Tyska Demokratiska Republiken

Oskar Fischer Utrikesminister

Fiir die Deutsche Demokraiische Republik

Oskar Fischer Minister fiir Auswärtige Angelegenheiten

19