Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 186 1973

Prop. 1973:186

Nr 186

Kungl. Majrts proposition med förslag till lag om styrelserepresenta­tion för de anställda i bankinstitut och försäkringsbolag; given den 26 oktober 1973.

Kungl. Maj:t vUl härmed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrådsprotokollet över finansärenden, föreslå riksdagen att bifalla det förslag om vars avlåtande till riksdagen föredragande departementsche­fen hemställt.

CARL GUSTAF

G. E.[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag tUl lag om styrelserepresentation för de anställda i bankinstitut och försäkringsbolag. Förslaget, som utformats i nära anslutning till 1972 års lagstiftning om sådan repre­sentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar, in­nebär att de anställda i affärsbank, sparbank, cenlralkassa för jord­brukskredit och försäkringsbolag med minst 50 anställda får utse två ledamöter i styrelsen (arbetstagarledamöter). Ledamöterna utses av de fackliga organisationerna. Under vissa förutsättningar skall försäkrings­bolag kunna undantas från lagens tillämpning. Dispensfråga avgörs av Kungl. Maj:t.

De bestämmelser i banklagstiftningen som begränsar antalet ledamö­ter i styrelsen och banktjänstemäns möjligheter att få plats i styrelsen i den egna banken föreslås inte gälla i fråga om arbetstagarledamot.

Den föreslagna lagen avses träda i kraft den 1 januari 1974 och gäl­la till utgången av juni 1976.

1    Riksdagen 1973. 1 saml. Nr 186

Prop. 1973:186

Förslag till

Lag om styrelserepresentation för de anställda i bankinstitut och för­säkringsbolag

Härigenom förordnas som följer.

1 § I bankaktiebolag, sparbank, centralkassa för jordbrukskredit,

försäkringsaktiebolag och ömsesidigt försäkringsbolag som under det

senast förflutna räkenskapsåret här i landet sysselsatt i genomsnitt

minst 50 arbetstagare har de anställda enligt denna lag rätt att utse två

ledamöter i styrelsen (arbetstagarledamöter) och en suppleant för varje

sådan ledamot.

Med anställda i centralkassa avses i denna lag även anställda i an­sluten jordbrukskassa.

Har arbetstagarledamot utsetts, består rätten till styrdserepresenta-lion för de anställda, även om antalet sysselsatta därefter underskrider det antal som anges i första stycket.

2

§ Med företag avses i denna lag sammanslutning, vara lagen är till­lämplig.

3

§ Bolagsstämma, sparbanks huvudmän eller centralkassas stämma kan utan ändring av företagets bolagsordning, reglemente eller stadgar besluta att denna lag skall äga tUlämpning på förelaget även om detta ej är sådant som avses i 1 § första stycket eller att företagels anställda skall ha rätt att enligt denna lag utse flera än två arbetstagarledamöter och suppleanter för dem.

4

§ Vid tiUämpning av 71 § första stycket lagen (1955: 183) om bank­ rörelse och av 26 § första stycket första punkten lagen (1956: 216) om jordbruksskasserörelsen skall hänsyn ej tagas tUl arbetstagarledamot.

5

§ Bestämmelserna i .72 § andra stycket lagen (1955: 183) om bank­rörelse, 37 § andra stycket 1 lagen (1955: 416) om sparbanker och 26 § andra stycket lagen (1956: 216) om jordbmkskasserördsen äger ej tiU-lämpning på arbetstagarledamot.

6

§ Om ej annat följer av denna lag, äger vad som är föreskrivet om styrelseledamot och styrelsesuppleant i företags styrelse motsvarande tillämpning på arbetstagarledamot och suppleant för sådan ledarhot.

7

§ Bestämmelsema i 5 § första stycket 6 lagen (1955: 183) om bank­rörelse, 6 § 6 och 22 § andra stycket lagen (1951: 308) om ekonomiska föreningar samt 6 § första stycket 7 och 170 § första stycket 5 lagen (1948:433) om försäkringsrörelse gäller ej arbetstagarledamot eller suppleant för sådan ledamot.

8

§ Beslut om inrättande av arbetstagarrepresentation fattas av lokal facklig organisation, som är bunden av kollektivavtal i förhållande till förelaget och omfattar mer än hälften av företagets arbetstagare, eller av på sådant sätt bundna lokala fackliga organisationer som tUlsam­mans har denna omfattning.

Prop. 1973:186

3

Företagets styrelse skall skriftligen underrättas om beslut enligt första stycket.

9 § Arbetstagarledamöter utses av de lokala fackliga organisationer,

som är bundna av kollektivavtal i förhållande till företaget, i den ord­

ning organisationerna bestämmer.

10 § Enas ej organisationema om annat, gäller följande ordning för

utseende av de arbetstagarledamöter som avses i 1 § första stycket.

Tillhör mer än fyra femtedelar av de kollektivavtalsbundna atbetsta-! garna samma lokala organisation, får denna utse båda arbetstagarleda-möterna. I annat fall får de båda lokala organisationer som har störst antal sådana arbetstagare utse vardera en ledamot.

Vid tillämpningen av andra stycket anses lokala organisationer som tillhör samma centrala fackliga huvudorganisation som en organisation.

11

§ Arbetstagarledamot skall utses bland de anställda hos företaget. I fråga om försäkringsbolag som är koncernbolag får arbetstagarledamot dock utses bland de anställda i annat koncernbolag inom samma kon­cern.

12

§ Tiden för arbetstagarledamots uppdrag bestämmes av den som utser honom.

Förordnas ej annat i anledning av ansökan om undantag enligt 15 §, tillträder arbetstagarledamot sitt uppdrag vid tidpunkt som bestämmes av den som utsett honom, dock tidigast tre månader efter det att före­tagets styrelse mottagit underrättelse enligt 8 §.

13 § Arbetstagarledamot får ej deltaga i styrelsens behandling av

fråga som rör

1.

stridsåtgärd,

2.

förhandling med arbetstagarorganisation om slutande av kollektiv­avtal,

3.

uppsägning av kollektivavtal.

14 § Bestämmelsema i 913 §§ om arbetstagarledamot äger mot­

svarande tillämpning på suppleant.

15 § Skulle arbetstagarrepresentation enligt 1 § medföra väsentliga

olägenheter för försäkringsaktiebolag på grund av att styrelsens sam­

mansättning är beroende av förhållande mellan olika aktieägare eller

aktieägargrupper, som framgår av bolagsordningen, avtal eller annan

omständighet, kan undantag medgivas från denna lag, om olägenheterna

ej kan undanröjas på annat sätt.

Första stycket äger motsvarande tillämpning på ömsesidigt försäk­ringsbolag.

Undantag skall förenas med villkor om åtgärder som på annat sätt tUlgodoser arbetstagarnas intresse av insyn och inflytande i fråga om förelagels verksamhet.

16 §    Fråga om undantag enligt 15 § prövas av Kungl. Maj:t.

Prop. 1973:186

17

§ I anmälan om styrelsens sammansättning enUgt 88 § lagen (1955: 183) om bankrörelse, 37 § lagen (1951: 308) om ekonomiska förenmgar samt 90 § och 204 § 3 mom. lagen (1948:433) om försäkrmgsrörelse skall anges om ledamot eller suppleant utsetts enligt denna lag.

18

§ Närmare föreskrifter för tUlämpningen av denna lag meddelas av Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1974 och gäller tUl utgången av juni 1976.

Den del av arbetarskyddsavgiften för år 1974 som skall utgöra bidrag tUl kostnader för utbUdning som facklig huvudorganisation av arbets­tagare anordnat i anledning av lagen (1972: 829) om styrelserepresen-tation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar får tagas i anspråk också för motsvarande utbUdning som anordnats i anledning av denna lag.

Prop. 1973:186

Utdrag av protokollet över finansärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i statsrådet på Stockholms slott den 26 oktober 1973.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], MO­BERG,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], CARLS­SON,[REDACTED_EFTERNAMN].

Chefen för finansdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anmäler efter ge­mensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om styrelse-representation för de anställda i bankinstitut och försäkringsbolag och anför.

1    Inledning

Frågan om facklig representation i bankinstitutens och försäkrings­bolagens styrelser har under de senaste åren aktualiserats i olika sam­manhang, bl. a. i riksdagen. I fråga om styrelserepresentation för de bankanstäUda hemstäUdes i motion till 1971 års riksdag (mot. 1971: 435) att riksdagen i skrivelse till Kungl. Maj:t skuUe begära förslag till sådan ändring i lagarna för affärsbanker, sparbanker och jord-bmkskassor att utrymme kunde beredas för representation i dessa in­stituts styrelser av företrädare för de anställdas fackliga organisationer.

Riksdagen biföU motionen (NU 1971: 28, rskr 1971: 245). Med an­ledning härav och med stöd av Kungl. Maj:ts bemyndigande den 14 april 1972 tUlkallade jag sakkunniga för att utreda frågan om repre­sentation för de anställda i bankinstitutens styrelser. I utredningsdirek­tiven angav jag att de sakkunnigas uppdrag avsåg att se över banklag­stiftningen för att undanröja de legala hinder som kunde finnas för styrelserepresentation för de bankanstäUda. I uppdraget låg inte att ta ställning tUl frågan om löntagarrepresentation i bankstyrelserna borde genomföras avtalsvägen eller genom lagstiftning. De sakkunniga antog namnet Utredningen om bankanställdas styrelserepresentation. Utred-, ningen avlämnade i mars 1973 betänkandet (SOU 1973:18) Styrelse­representation för bankanstäUda. Betänkandet innehåller förslag till ändringar i lagen (1955:183) om bankrörelse, lagen (1955: 416) om

> Betänkandet är avgivet av f. d. generaldirektören Kurt Wulff, ordförande, vice ordföranden i Svenska bankmannaförbundet Sven Arkwall, sparbanksdirek­tören Åke Janson, direktören i Svenska bankföreningen Pontus Modigh oeh ord­föranden i Svenska bankmannaförbundet Gustaf Setterberg.

Prop. 1973:186

6

sparbanker och lagen (1956: 216) om jordbrukskasserörelsen. Förslagen torde få fogas till statsrådsprotokollet i detta ärende som bilaga.

I skrivelse den 26 mars 1973 till Kungl. Maj:t har Svenska bankman­naförbundet och Försäkringstjänstemannaförbundet gemensamt hem­ställt om åtgärder som ger de anställda i bank- och försäkringsföretag med minst 50 anställda lagfäst rätt tUl styrelserepresentation.

Efter remiss har yttranden över betänkandet och skrivelsen avgetls av bankinspektionen, postverket, slyrdserepresenlationsutredningen (STRU), Bankinstitutehs arbetsgivareorganisation (BAO), Svenska bankföreningen. Svenska sparbanksföreningen, Sveriges akademikers centralorganisation (SACO) och Sveriges jordbrukskasseförbund. Ge­mensamt yttrande över betänkandet har avgetts av Svenska bankman­naförbundet och Försäkringstjänstemannaförbundet. Vidare har yttran­den över enbart skrivelsen avgetts av försäkringsinspektioneii. Stats­tjänstemännens riksförbund (SR) och Svenska försäkringsbolags riksför­bund.

Under ärendets beredning i finansdepartementet har överläggningar ägt rum med företrädare för berörda parter på såväl arbetsgivar- som arbetstagarsidan.

2    Gällande rätt 2.1 Bankiostituten

Regler om sammansättningen av styrelserna inom affärsbankerna finns i 7173 §§ lagen (1955:183) om bankrörelse (BL); (senaste ly­delse av 71 § 1971: 1032 samt av 72 och 73 §§ 1970: 666).

För bankaktiebolag skall finnas en styrelse bestående av minst fem och högst tjugotre ledamöter. Kungl. Maj:t har rätt alt utse högst fem ledamöter i styrelsen (offentliga styrelseledamöter). Dessa har tUl upp­gift att särskilt verka för att samhällets intressen beaktas i bankens verksamhet, övriga styrelseledamöter, högst aderton, väljs på bolags­stämma. Enligt bestämmelser som intagits i bolagsordningen kan dock en eller flera av dessa ledamöter tillsättas i annan ordning (71 §).

Styrelseledamöterna skall vara myndiga och här i riket bosatta svens­ka medborgare. Av styrelseledamöterna får inte flera än en för varje påbörjat femtal vara befattningshavare i banken. Vid beräkningen av det högsta antal styrelseledamöter som enligt denna regel får vara be­fattningshavare i banken skall hänsyn inte tas till offentlig styrelseleda­mot (72 §).

Styrelseledamot skall utses för tid intiU dess ordinarie bolagsstämma hållits och får inte utses för längre tid än t. o. m. den stämma som hålls under tredje räkenskapsåret efter valet. Den som utsett styrelseledamot kan skilja ledamoten från uppdraget innan mandattiden gått till ända. Ledamot kan också självmant avgå före utgången av mandattiden. Om styrelseledamot som valts på bolagsstämma avgår i förtid gäller som

Prop. 1973:186

7

huvudregel att styrelsen ofördröjligen skall föranstalta om val av hy ledamot för återstående mandatlid (73 §). Utan att det anges i lagen får anses gäUa att styrelsen har att tillse att en ny ledamot blir utsedd om ledamot som inte valts av stämman avgår.

Enligt 5 § BL skall bolagsordningen för bankaktiebolag ange bl. a. antalet styrelseledamöter eller det högsta och lägsta antalet ledainöter samt, om styrelsesuppleanter skall finnas, motsvarande uppgifter om dessa. Om styrelseledamot och styrelsesuppleant inte skall väljas på bolagsstämma skall vidare anges hur de skall tillsättas. Nu angivna be­stämmelser gäller inte offentlig styrelseledamot.

I 80 § BL ges regler om jäv för styrelseledamot vid behandlingen av vissa ärenden. Bl. a. gäller att styrelseledamot inte får handlägga eUer delta i behandlingen av fråga som rör avtalmeUan banken och ho­nom eller sådan fråga om avtal mellan banken och tredje man i vilken styrelseledamoten äger ett väsentligt intresse som kan vara stridande mot bankens.

Vidare finns i 61 § BL (senaste lydelse 1970: 721) regler om kredit­jäv för bl. a. vissa befattningshavare och för styrelseledamöter.

För sparbankerna gäUer enligt 36 § lagen (1955: 416) om sparban­ker (SpL) att sparbanks styrelse skall bestå av minst fem ledamöter vilka utses av sparbankens huvudmän. För sparbank finns däremot inte någon bestämmelse i lag om högsta antal styrelseledamöter.

Styrelseledamot skall vara myndig svensk medborgare och,-om inte bankinspektionen på grund av särskilda förhållanden medger annat, vara bosalt inom sparbankens verksamhetsområde (37 § första stycket SpL).

Tjänsteman i sparbank får inte vara styrelseledamot i sparbanken om inte reglementet uttryckligen medger det. Sådant medgivande får dock inte avse styrelsens ordförande. Sparbankemas normalreglemente inne­håller medgivande för tjänsteman att vara ledamot eller suppleant i sty­relsen. Dessutom gäller att styrelseledamot inte får vara styrelseledamot eller tjänsteman i annan sparbank eller tjänsteman i annan affärsbank än Sparbankernas bank eller i hypoteksförening eller kassa för jord­brukskredit. Av styrelseledamöterna får sammanlagt högst en tredjedel dessutom vara styrelseledamöter i kreditinstitut som nu sagts (37 § andra och tredje styckena SpL).

Styrelseledamot skall utses för tid intill dess ärssammanträde med huvudmännen hållits och får inte utses för längre tid än t. o. m. det ärs­sammanträde som äger rum under fjärde räkenskapsåret efter det år då valet sker. Genom beslut av huvudmännen kan styrelseledamot skU­jas från sitt uppdrag före mandattidens slut (38 § SpL).

Enligt 1 § kungörelsen (1955: 422) om sparbanker skaU sparbanks reglemente ange bl. a. antalet styrelseledamöter och styrelsesupplean­ter samt dessas mandattider. I 9 § samma kungörelse anges att om leda-

Prop. 1973:186

g

mot avgår i förtid och suppleant inte finns det åligger styrelsen att ofördröjligen föranstalta om val av ny ledamot för återstående mandat­tid. Om annat inte är bestämt i reglementet kan med valet dock anstå till nästa ärssammanträde med huvudmännen om styrelsen ändå är be­slutför och antalet ledamöter och suppleanter inte understiger fem.

I 40 § SpL finns jävsbestämmelser som svarar mot vad som gäller för affärsbankerna enligt 80 § BL. Dessutom finns i 30 § SpL (senaste lydelse 1970: 722) regler om kreditjäv för bl. a. vissa befattningshavare och för styrelseledamöter.

I jordbrukskasserörelsen ingår dels jordbrakets kreditkassor jord­brakskassor och centralkassor för jordbrukskredit dels en riksorgani­sation, Sveriges jordbrakskasseförbund, för central ledning av kredit-kassornas verksamhet. Varje jordbrukskassa är ansluten till en central­kassa och varje centralkassa till förbundet. Såväl kassorna som förbun­det är organiserade som ekonomiska föreningar. Vad som föreskrivs om sådana föreningar enligt lagen (1951: 308) om ekonomiska förening­ar (EFL) gäller även för jordbrakskasserörelsen, om inte annat framgår av bestämmelse i lagen (1956: 216) om jordbrukskasserörelsen (JkL).

I fråga om sammansättningen av jordbrukskassomas och centralkas­sornas styrelser gäller 21 och 22 §§ EFL med de modifikationer som anges i 16 och 26 §§ JkL.

Jordbrakskassas styrelse skall bestå av minst fem och högst sju leda­möter, dock att jordbrakskasseförbundet efter hörande av vederbörande centralkassa kan medge jordbrakskassa att för högst fem år utse nio ledamöter (16 § JkL). Styrelsen väljs på föreningsstämma. I stadgarna kan dock bestämmas att styrelsen eller ledamot av denna skall tillsättas i annan ordning (21 § EFL). I de normalstadgar som under medverkan av bankinspektionen utarbetats för jordbrakskassoma finns inte någon sådan bestämmelse.

Centralkassas styrelse skall bestå av minst fem och högst nio leda­möter, alla valda på föreningsstämma. Styrelseledamöterna skall utse verkställande direktör som, om han inte redan är styrelseledamot, skall ingå i styrelsen i vilket fall styrelsen kan komma att bestå av tio ledamö­ter. Styrelsen kan också förordna ställföreträdare för verkställande direk­tören. Utses annan än styrelseledamot eller suppleant skall ställföreträda­ren ingå som suppleant i styrelsen. Verkställande direktören eller annan befattningshavare i centralkassan får inte vara ordförande i styrelsen (26 § första stycket JkL).

Av centralkassas styrelseledamöter får högst en, eller om antalet le­damöter överstiger fem, högst två vara befattningshavare i jordbraks­kassa som är ansluten tiU centralkassan (26 § andra stycket JkL).

Enligt 22 § EFL skall styrelseledamot vara myndig och, om inte annat medgetts i särskUd ordning, här i riket bosatt svensk medborga­re. I samma lagrum anges vidare att styrelseledamot skall vara medlem

Prop. 1973:186

9

i föreningen, laga ställföreträdare för medlem eller också ledamot av styrelse för eller delägare i juridisk person som är medlem i förening­en. Om det för visst eller vissa särskilt angivna fall medges i förening­ens stadgar kan dock också annan än medlem vara styrelseledamot. Normalstadgama för jordbrukskassoma resp. centralkassorna innehåller inte något undantag från huvudregeln att styrelseledamot skall vara medlem. I sammanhanget kan erinras om att till medlemmar i central­kassa kän i princip antas endast juridiska personer, nämligen anslutna jordbrukskassor och s. k. jordbraksorganisationer (22 § JkL). En av centralkassoma har dock med tillämpning av 23 § JkL fått till­stånd att själv driva den verksamhet som annars ankommer på jord­brakskassa. I denna centralkassa kan således även fysiska personer vara medlemmar.

Mandattiden för styrelseledamot i jordbrukskassa och centralkassa är högst tre år. Reglerna i 21 § EFL härom och om ledamots avgång i förtid svarar mot vad som gäller för affärsbankerna enligt 73 § BL.

I 27 § EFL ges vissa regler om jäv för styrelseledamot. Reglema an­sluter till vad som gäller för affärsbankerna och sparbankerna. Dess­utom gäller enligt 38 § JkL vissa bestämmelser om kreditjäv för bl. a. styrelseledamot och anstäUd i kreditkassa.

2.2 Försäkringsbolagen

Försäkringsbolagens verksamhet regleras i lagen (1948: 433) om för­säkringsrörelse (FL).

Försäkringsaktiebolags styrelse skall bestå av minst tre ledamöter. Av styrelseledamöterna i bolag, som inte uteslutande driver ålerförsäk-ring, skall minst en utses med uppgift alt särskUt vaka över att försäk­ringstagarnas intresse vederbörligen beaktas (försäkringstagarrepresen-tant). Sådan styrelseledamot får inte vara aktieägare eller befattnings­havare i bolaget. Styrelsen väljs på bolagsstämma med det undantaget alt försäkringstagarrepresenlant enligt bestämmelse i bolagsordningen skall utses av försäkringstagarna eller av intressegrupp som har anknyt­ning tUl dem eller genom förordnande av Kungl. Maj:t eller offentlig myndighet. Även annan styrelseledamot får enligt bestämmelse i bo­lagsordningen utses i annan ordning än genom val på bolagsstämma (70 § första och andra styckena FL).

Mandattiden för styrelseledamot som utsetts på bolagsstämma är tre år. Den som utsett ledamot kan också skilja honom från uppdraget. Dessutom finns regler om styrelseledamots avgång före mandattidens slut (70 § tredjefemte styckena FL).

Styrelseledamot skall vara myndig och, om han inte fått tiUstånd i särskUd ordning tUl annat, här i riket bosall svensk medborgare (71 § FL, ändrad senast 1961: 610).

Prop. 1973:186

10

Styrelseledamot är jävig vid behandling av vissa frågor. Reglerna motsvarar vad som gäller enligt banklagstiftningen (79 § FL).

I bolagsordningen för försäkringsaktiebolag skall anges bl. a. antalet styrelseledamöter och vissa andra uppgifter om dessa (6 § första stycket 7 FL).

Ömsesidigt försäkringsbolag kan närmast karakteriseras som en typ av ekonomiska föreningar där delägarna består av försäkringstagarna. För sådant bolag gäller bestämmelser om styrelseledamöter som svarar mot vad som nyss angetts gälla för försäkringsaktiebolagen med det undantaget att regler om försäkringstagarrepresentant saknas (170 § första stycket och 204 § 1 mom. första stycket FL).

3    1972 års lagstiftning om styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar, m. m.

På grundval av en inom industridepartementet upprättad promemoria förelade Kungl. Maj:l år 1972 riksdagen proposition med förslag liU lag om styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar (prop. 1972: 116). Förslaget antogs av riksdagen (NU 1972: 62, rskr 1972: 340) varefter lagen (1972: 829) om styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar utfärdades. Lagen, som trädde i kraft den 1 april 1973, är av försökskaraklär med giltighet till den 1 juli 1976. Genom lagen ges de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar med minst 100 arbetstagare rätt att utse två ledamöter i styrdsen (arbetstagarledamöter). Från lagens tillämpnings­område undantas bl. a. bank- och försäkringsaktiebolag samt ömse­sidiga försäkringsbolag och ekonomisk förening inom jordbrukskasse­rörelsen. Regleringen av de anställdas styrdserepresenlalion innebär i övrigt i huvudsak följande.

Bolagsstämma eller föreningsstämma kan utan ändring av bolagsord­ningen eller föreningsstadgama besluta att lagen skall tillämpas på bo­laget eller föreningen även om antalet anställda inte uppgår till 100. Beslut kan också fattas om att fler än två arbetstagarledamöter skall få utses. Arbetstagarledamot har i princip samma ställning och ansvar som andra ledamöter i styrelsen. Bestämmelser om arbetstagarleda­möter behöver inte tas in i bolagsordning resp, stadgar.

Beslut om att arbetstagarrepresentation skall inrättas får fattas av lokal fackUg organisation som är bunden av kollektivavtal i förhållande till företagel och som omfattar mer än hälften av arbetstagarna inom företaget. Tillhör de anställda olika sådana organisationer kan organi­sationer som tillsammans företräder en majoritet av arbetstagarna ge­mensamt besluta om inrättande av arbetstagarrepresentation. Arbets­tagarledamöter utses av de lokala fackUga organisationerna. Om dessa

Prop. 1973:186

H

därvid inte kan enas gäller en särskild hjälpregel. Denna innebär att organisation som omfattar mer än fyra femtedelar av de koUeklivav-talsbundna arbetstagarna får utse båda arbetslagarledamöterna. I andra hand får de båda lokala organisationer, som har störst antal sådana arbetstagare utse vardera en ledamot.

Arbetstagarledamot bör utses bland de anställda. Den som är arbets­tagarledamot i ett företags styrelse får inte utan särskUt tillstånd utses till sådan ledamot i annat företags styrelse. Fråga om tUlstånd prövas av en särskild nämnd som anges i det följande. Arbetstagarledamots mandatlid bestäms av den som utser honom.

Vissa jävsregler gäller för arbetstagarledamot. Han får sålunda inte delta vid styrelsens behandling av frågor som rör stridsåtgärd, för­handlingar om slutande av kollektivavtal och uppsägning av sådant avtal.

Bolag eller förening kan medges undantag från lagens tillämpning om arbetstagarrepresentation skulle medföra väsentliga olägenheter för bolaget eller föreningen. Som sådana olägenheter anges att styrelsens sammansättning är beroende av politiska styrkeförhållanden eller av förhållande mellan olika aktieägare eller aktieägargrapper eller att bo­lagsordningen eller stadgar innehåller föreskrift om särskild röstplura­litet vid fattande av styrelsens beslut. Undantag skall förenas med vill­kor om åtgärder som på annat sätt tUlgodoser arbetstagarnas intresse av insyn och inflytande i fråga om företagets verksamhet. Fråga om undantag prövas av en särskUd nämnd på åtta personer vilken utses av Kungl. Maj:t, som också förordnar en av dem till ordförande. Övriga sju ledamöter utses efter förslag av olika organisationer som företräder arbetsgivar- eUer arbetstagarintressen. I prövningen av ärende deltar ordföranden och fyra andra ledamöter enligt en närmare angiven ord­ning.

I prop. 1972:116 berördes också frågan om styrelserepresentation för de anställda i bankinstitut och försäkringsbolag. Med anledning av vissa under lagstiftningsarbetet framförda önskemål om att lagen borde omfatta också dessa företag förklarade departementschefen att han inte var beredd att lägga fram förslag som tillgodosåg dessa önskemål. De­partementschefen hänvisade därvid till att det inte var lämpligt alt ta ställning tUl frågan om styrelserepresentation för de bankanstäUda in­nan den pågående utredningen därom slutfört sitt arbete. Med hänsyn till den roll som försäkringsaktiebolagen spelar som kreditmarknads-institutioner framhöll departementschefen vidare att en lösning av frå­gan om de anställdas styrelserepresentation i dessa bolag så nära som möjligt borde ansluta sig tUl vad som kunde komma i fråga för bank­instituten.

Vid riksdagsbehandlingen av propositionen väcktes en motion (mot. 1972: 1843) vari hemställdes att riksdagen hos Kungl. Maj:t skulle be-

Prop. 1973:186

12

gära förslag till 1973 års riksdag om lagfäst rätt till styrelserepresenta­tion för de bankanstäUda. Näringsutskoltet (NU 1972: 62 s. 20) ansåg att någon särskUd framställning i saken inte var erforderlig. Utskottet förutsatte därvid att förslag om att även de bankanstäUda skall få rätt tUl sådan representation skulle läggas fram utan dröjsmål, sedan de for­mella hindren för bankanställdas styrelserepresentation undanröjts. Ut­skottets hemställan om avslag på motionen bifölls av riksdagen.

I en annan motion (mot. 1972: 1848) hemställdes om sådan ändring i det framlagda lagförslaget att det kom att omfatta även försäkrings­aktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag. Näringsutskottet avstyrkte förslaget under hänvisning till vad departementschefen anfört i frågan. Riksdagen beslutade som nämnts i enlighet med förslaget i propositio­nen.

I motion till årets riksdag (mot. 1973: 853) tas frågan om styrelse-representation för anställda i försäkringsbolag ånyo upp. I motionen hemställs alt riksdagen skyndsamt beslutar om sådan ändring i 1972 års lag om styrelserepresentation att den blir tillämplig också pä försäk­ringsbolagen.

4    Utredningen 4.1 Inledning

Utredningens uppgift har varit att genom en teknisk översyn av banklagstiftningen söka undanröja de hinder som gällande bestämmel­ser lägger i vägen för styrelserepresentation av de anställda i bank-instituten. Frågan om sådan representation skall finnas eller omfatt­ningen därav har således inte ansetts ankomma på utredningen att överväga. Behövliga lagändringar har diskuterats inom ramen för de principer som varit grundläggande för banklagstiftningen i berörda av­seenden.

Utredningen har beträffande jordbrukskasserörelsen inriktat sitt ar­bete på centralkassdedet därvid centralkassa med anslutna jordbruks­kassor betraktas som en enhet. Enligt utredningen har det inte funnits behov av särskUda överväganden i fråga om jordbrukskasseförbundet eller jordbrukskassorna, eftersom det här finns legala möjligheter att genom bestämmelser i stadgarna lösa frågan om styrelserepresentation för de anställda.

En väsentlig utgångspunkt för utredningsarbetet har varit att styrel­seledamot som företräder de bankanstäUda skall ha samma ställning och ansvar som annan ledamot.

Utredningen har inte ansett sig böra ta upp frågan om styrelserepre­sentation för de anställda såvitt angår postbanken. Utredningen för­klarar sig nämligen ha svårt att från sina utgångspunkter finna några

Prop. 1973:186

13

direkta beröringspunkter mellan banklagstiftningen på förevarande område och den särskilda verksinstruktion som gäller för postverket, i vUket postbanken ingår som en särskild enhet med egen styrelse och administration men med postverkets styrelse som övergripande instans i vissa frågor. I sammanhanget nämns att inom postverket pågår olika utredningar om fördjupad företagsdemokrati som också berör post­banken. Utredningen erinrar också om det under våren 1973 avgivna utredningsförslaget att postbanken och Sveriges Kreditbank skall gå samman i ett nytt bankaktiebolag (PK-banken).

Som framgått av redovisningen av gällande bestämmelser skall affärs­banks bolagsordning, sparbanks reglemente och centralkassas stadgar ange bl. a. antalet styrelseledamöter och suppleanter samt tiden för ledamots uppdrag. Vad avser bolagsordning och stadgar gäller vidare och föreslås av utredningen gälla även för sparbanks reglemente att där skall anges också ordningen för hur ledamot och suppleant skall utses i det fall det inte skall ske genom val på stämma. Utredningen anser att de bankanställdas styrelserepresentation inte kan ställas helt utanför reglering i bolagsordningar och motsvarande urkunder. Som skäl för denna uppfattning framhåller utredningen bl. a. att möjligheten för de bankanstäUda att utse styrelseledamöter förutsätts inte vara i och för sig lagfäst utan avses kunna grundas på lagbestämmelse, att ledamot får utses i annan ordning än genom val på stämma, såvida detta medges i bolagsordning eller motsvarande urkund.

4.2 Bankanställdas inverkan på antalet styrelseledamöter

Utredningen framhåller i fråga om affärsbanks styrelse att i 1970 års proposition om offentlig styrdserepresentation angavs att för beho­vet av styrelseledamöter som utsetts inom bankema antalet aderton allt­jämt fick anses fullt tillräckligt (prop. 1970: 141, s. 14 f). Marginalen mellan aderton och tjugotre ledamöter är i överensstämmelse därmed avsedd för offentliga ledamöter. Att den offentliga styrelserepresenta­tionen lades utanför det sedan år 1968 gällande maximiantalet oni aderton ledamöter berodde på att detta bestämts med hänsyn till ban­kernas behov att efter egen bedömning tillsätta ledamöter för att få en med hänsyn till institutens karaktär avvägd representation från olika verksamhetsfält. Mot denna bakgrand finns enligt utredningen fog för uppfattningen att i de aderton ledamöterna inte heller skall inräknas de anställdas representanter.

Inom det helt övervägande antalet affärsbanker finns f. n. möjlighet att inrymma personaUedamöler inom ramen för maximiantalet aderton ledamöter. För sparbankerna saknas begränsning av antalet ledamöter. I praxis iakttas dock i princip samma begränsning som gäller för af­färsbankerna. I centralkassoma finns endast begränsat utrymme för

Prop. 1973:186

14

ytterligare ledamöter inom ramen för det gällande maximiantalet leda­möter.

Med hänsyn till att utredningens uppdrag inte omfattat frågan om lagfäst rätt för de bankanstäUda att utse styrelseledamöter anser ut­redningen det ligga utanför uppdraget att föreslå en höjning av gällande maximiantal ledamöter därvid ökningen måste uttryckligen anges avse representation för de anställda.

Utredningen diskuterar två alternativ för att undanröja de hinder för personalrepresentation som maximireglerna i BL och JkL kan utgöra. Det ena alternativet är att införa möjlighet till dispens från den gäl­lande begränsningen. I fråga om affärsbankerna talar för en sådan lös­ning det förhållandet att de flesta bankerna f. n. har utrynime för ar­betstagarledamot utan minskad möjlighet alt utse behövligt antal stämmovalda ledamöter. Med hänsyn till att förhandlingar bör kunna föras mellan personalorganisationer och banker i styrdserepresentations-frågan oberoende av ett dispensförfarande kan dock utredningen inte förorda en sådan lösning. Vad gäller centralkassorna måste en dispens­regel kombineras med en ökning av det lagstadgade maximiantalet le­damöter utan att garanti finns för alt föreningsstämman inte tar det ökade utrymmet i anspråk för andra än personalledamöter.

Med hänsyn till de komplikationer som är förenade med dispens-alternativet förordar utredningen i stället en lösning som innebär att det lagstadgade maximiantalet inte skall omfatta arbetstagarledamöter. En nackdel med denna lösning är att den kan motverka en från effek­tivitetssynpunkter motiverad begränsning av antalet styrelseledamöter. Utredningen framhåller härtUl att det ligger i varje instituts intresse att avväga antalet ledamöter nied hänsyn till institutets storlek och ka­raktär. Det finns vidare möjlighet för Kungl. Maj:t och bankinspek­tionen att vid fastställelse av bolagsordningar och stadgar följa utveck­lingen i förevarande hänseende. Dessutom ligger en legal begränsning av styrelsemas storlek i de i nästa avsnitt behandlade reglema om alt antalet befattningshavare skall stå i viss proportion tUl hela antalet styrelseledamöter.

En av ledamötema i utredningen, herr Wulff, förordar i avgiven reservation att arbetstagarledamötema i affärsbanks styrelse skall räknas in i det antal om aderton styrelseledamöter som enligt BL högst får finnas. Kungl. Maj:t bör dock ges rätt att tillåta bank att ha fler än detta antal ledamöter. Dispensregeln avses bli använd främst vid fu­sionstillfällen. Reservanten anser att majoritetsförslaget medför en vidg­ning av högsta antalet styrelseledamöter som inte är förenligt med kra­vet på effektivitet i en bankstyrelses arbete. Enligt reservantens menmg är redan det gällande maximiantalet för högt. Den omständigheten att en ny grapp intresseriter gör anspråk på att bli representerade i sty­relserna utgör enligt reservanten inte anledning att åsidosätta effektivi-tetssynpunktema. Det är tvärtom av vikt att arbetstagarledamöternas in-

Prop. 1973:186

15

flytande på ledningen blir reellt och inte tunnas ut genom att styrelser­na blir oformligt stora med följd att beslutsfunktionema i praktiken förs över till underställda instanser. Reservanten anser att det sagda har giltighet också för sparbankernas och centralkassornas styrelser. I kon­sekvens härmed föreslår reservanten att för sparbankerna införs samma legala begränsning av antalet styrelseledamöter som gäller för affärs­bankerna. Beträffande centralkassorna föreslås en höjning av gällande maximiantal till femton ledamöter för att ge tUlräckligt utrymme för arbetstagarledamöter.

4.3 Antalet befattningshavare i bankinstituts styrelse

Utredningen konstaterar i fråga om affärsbankema att den nuvaran­de regeln i 72 § BL att inte flera än en för varje påbörjat femtal sty­relseledamöter exkl. offentiiga ledamöter får vara befattnings­havare i banken i och för sig inte hindrar att styrelserna tillförs ytterli­gare befattningshavare. I endast tre bankstyrelser finns nämligen f. n. en befattningshavare utöver verkställande direktören. Utredningen an­ser dock att marginalerna är alltför små. En behövlig ökning av mar-ginalema kan nås om dels nuvarande proportionsregel ändras till "en på fyra", dels de offentliga ledamöterna inräknas i basen för beräk­ningen av högsta antal befattningshavare. I samtliga bankstyrelser utom två skulle det då med utgångspunkt i bankstyrelsemas faktiska antal ledamöter f. n. bli utrymme för fyra befattningshavare. I de två största bankema skulle ytterligare några befattningshavare kunna få plats i styrdsema. Vid beräkningama har utredningen förutsatt att nu­varande faktiska antal styrelseledamöter skall kunna ökas med tillträ­dande personalrepresentanter och att vissa bolagsordningars föreskrif­ter om högsta antal ledamöter får ändras.

Utredningen föreslår att 72 § BL ändras i enlighet med det anförda.

I följd av det principiella förbudet mot styrelserepresentation för de anställda i sparbankerna saknar SpL regler om i vUken utsträckning befattningshavare får ingå i styrelsen. Trots att normalreglementet med­ger sådan representation, saknas den helt i en del sparbanker. I fyra av de tjugo största sparbankerna ingår inte någon befattningshavare i sty­relsen och i tolv av dem är utöver verkställande direktören inte någon befattningshavare styrelseledamot. I något fall förekommer övergångs­vis efter genomförd fusion att flera befattningshavare utöver verkstäl­lande direktören utsetts till ledamöter.

Om banklagstiftningen skall presumera möjlighet för befattnings-havare/arbetstagarledamöter att ingå i styrelsen bör enligt utredningens uppfattning SpL vad gäller möjligheterna för befattningshavare att vara styrelseledamot koordineras med BL och JkL. SpL bör aUtså inte upp­ställa förbud i princip mot representation i sparbanks styrelse av be-

Prop. 1973:186

16

fattningshavare i sparbanken. I konsekvens härmed finns anledning att i SpL samtidigt begränsa befattningshavares möjligheter till ledamotskap. Utredningen anser alt man i nämnda avseende kan anlägga samma principiella synpunkter på sparbankerna som på affärsbankerna.

Om en regel införs att av sparbanksstyrelses ledamöter högst en för varje påbörjat fyrtal får vara befattningshavare i banken, synes det i styrelserna för omkring 180 av landets 233 sparbanker bli möjligt att bereda plats för minst tre ledamöter som är befattningshavare. De åter­stående sparbankerna är små enheter med styrelser på endast femsex ledamöter och ett relativt litet antal anställda. Även om man föratsätter alt befattningshavare tillförs styrelsen genom samtidig utökning av an­talet styrelseledamöter, torde med samma regel utrymmet för befatt­ningshavare här vara begränsat till två.

Eftersom det inte i princip torde vara behövligt att annan befatt­ningshavare i sparbanken än dess verkställande chef utses av huvud­männen till orduiarie styrelseledamot, anser utredningen det från sina utgångspunkter möjligt för sparbankerna att tillämpa samma regel som bankerna. Utredningen föreslår därför att en sådan regel införs i SpL.

När det gäller representation för de anställda i centralkassas styrelse utgår utredningen från att personalledamot utses av och företräds av personalen inom centralkassans hela område, dvs. inom centralkassan jämte anslutna jordbrakskassor. Enligt utredningen bör i princip gälla samma regler för centralkassor som för affärsbanker och sparbanker. För att få en behövlig marginal för personalrepresentanter föreslår ut­redningen att den nuvarande regeln om att högst en, eller om antalet ledamöter överstiger fem, högst två får vara befattningshavare i anslu­ten jordbrukskassa, ersätts med en regel om alt högst en för varje på­börjat tretal styrelseledamöter får vara befattningshavare i centralkas­san eller i ansluten jordbrukskassa.

Med anledning av huvudregeln i 22 § EFL om alt styrelseledamot skall vara medlem i föreningen eller laga ställföreträdare för juridisk person, som är medlem i föreningen, har utredningen övervägt att i JkL införa en regel om att 22 § EFL inte är tillämplig på befattningshavare som är styrelseledamot i centralkassa. Ett sådant tUlägg föreslås dock inte därvid utredningen hänvisar tUl att centralkassa med tillämpning av undantagsbestämmelsen i 22 § EFL i sina stadgar kan ta in föreskrift om att annan än medlem i centralkassan får vara ledamot av kassans styrelse.

Utredningen framhåller att de föreslagna reglerna inte ger utrymme för ett bestämt antal ledamöter. Utrymmet varierar sålunda med styrel­sernas storlek och antalet andra befattningshavare än de som utsetts av de anställda. I samtiiga affärsbanker och cenlralkassor saml i det över­vägande antalet sparbanker torde dock finnas marginaler för minst två arbetstagarledamöter. I de minsta sparbanksslyrdserna är det dock f. n.

Prop. 1973:186

17

inte möjligt att få plats för två arbetstagarledamöter vid sidan av spar­bankens chefsljänsteman.

Genom den föreslagna lösningen avvisar utredningen den i motionen 1971:435 framförda tanken alt de bankanställdas styrelserepresenta­tion borde ställas utanför begränsningsregler i fråga om befattnings­havares tillträde lill styrelsen. Utredningen håller dock med om att en lösning enligt motionen kan vara en smidig lösning.

Motivet alt styrelsens kontrollfunktion kan åsidosättas, om för inånga befattningshavare ingår i styrelsen, framträder enligt utredningen inte lika starkt i fråga om befattningshavare som företräder de anställda och som utses av den fackliga organisationen. Dessa ledamöter kan inte förutsättas komma ur den krets av personer med inflytande och ansvar mot vUken styrelsens kontrollerande funktion i första hand är riktad. Organisationen i ett bankinstitut är emellertid så uppbyggd, att beslut och dispositioner på direktionsnivå eller motsvarande ofta bygger på handläggning och beredning på lägre nivåer, dit ett visst ansvar kan ledas tillbaka. Vidare åvUar ansvaret för den interna kontrollen hos instituten inte sällan personer i den bredare gruppen av befattnings­havare. Man kan däiför enligt utredningen inte göra strikt åtskillnad mellan å ena sidan befattningshavare som utses till styrelseledamot av de anställda och å andra sidan befattningshavare, som av stämman utses till styrelseledamot.

Utredningen framhåller att, om det på längre sikt skulle visa sig att banklagstiftningen inte ger behövligt utrymme för styrdserepresentation för de anställda, frågan om viss revidering av banklagstiftningen åter får tas upp.

Två ledamöter i utredningen, herrar Arkwall och Setterberg, har en annan mening än utredningsmajoriteten. I ett särskUt yttrande anför de att begränsningar i fräga om styrelsernas storlek inte får leda till att de anställdas möjlighet till styrdserepresentation blir beroende av sty­relsemas faktiska storlek och antalet befattningshavare, som ingår i styrelsen ulan att vara utsedda av de anställda. Enligt dessa ledamöters uppfattning skall lagstiftningen utformas så att den ger utrymme för minst samma representation för de bankanstäUda som 1972 års lag om styrdserepresentation innebär. De bankanställdas styrdserepresentation bör därför inte omfattas av några proportionaUlelsregler.

4.4 Övriga frågor

I konsekvens med vad utredningen i det föregående föreslagit bör enligt utredningen i SpL och JkL införas bestämmelser om att styrelse­ledamot kan utses av annan än sparbanks huvudmän resp. centralkassas stämma, om föreskrift härom tagits in i reglemente eUer stadgar.

Utredningen föreslår också vissa ändringar i banklagarna som innebär

2   Riksdagen 1973.1 saml. Nr 186

Prop. 1973:186

18

att mandattiden för arbetstagarledamot skall bestämmas av den som utsett honom.

Efter mönster av vad som gäller enligt 12 § lagen (1972: 829) om styrdserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska för­eningar föreslår utredningen vidare, att i banklagarna införs en jävs­bestämmelse, som innebär att arbetstagarledamot inte skall få delta i behandlingen av fråga som rör slridsåtgärd, förhandling med arbets­tagarorganisation om slutande av kollektivavtal eller uppsägning av så­dant avtal.

5    Bankmanna- och försäkringstjänsteroannaförbimdens skrivelse

I sin skrivelse till Kungl. Maj:l erinrar förbunden om att banker och försäkringsbolag undantogs från 1972 års lagstiftning om styrelserepre­sentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar under hänvisning tiU att utredningen om styrelserepresentation för de bank-anställda först borde slutföra sitt arbete.

Förbunden anser att det är utomordentligt angeläget att frågan om de anstäUdas styrdserepresentation nu löses ulan dröjsmål. I skrivelsen framhålls att det i den diskussion som pågått de senaste åren har varit en öppen fråga om en definitiv lösning av de anställdas styrdserepre­sentation skulle ske genom överenskommelser mellan parternas orga­nisationer eller genom lagstiftning. Många banker och försäkringsföre­tag har visat intresse för att medverka tUl en lösning av frågan. Alla berörda företag har emellertid inte ansett sig kunna biträda en lösning genom överenskommelser. På grund därav och med hänvisning till den genomförda lagstiftningen för aktiebolag och ekonomiska föreningar finner förbunden det vara mest lämpUgt och följdriktigt, att de anställ­das styrdserepresentation regleras genom lagstiftning också vad avser banker och försäkringsföretag.

Förbunden ser inte några särskilda problem beträffande de anställdas medverkan i styrelsearbetet inom banker och försäkringsförelag. Enligt förbunden är dessa företags verksamhet tvärtom väl lämpad att utfor­mas under medverkan från de anställda.

Förbunden anser att en lagfäst rätt för de anställda att utse styrelse­ledamöter bör avse bank- och försäkringsföretag med minst 50 anställ­da. Enligt förbunden skulle med den lägre gränsen kunna vinnas värde­fulla erfarenheter i fråga om de anstäUdas styrelserepresentation i mindre företag, särskilt sparbanker och länsförsäkringsbolag, vilka ar­betar under delvis andra förutsättningar än de stora förelagen inom bank- och försäkringsområdet.

Med hänvisning till det sagda hemställer förbunden att de anstäUdas rätt lill styrdserepresentation i bank- och försäkringsföretag med minst 50 anstäUda snarast blir lagfäst.

Prop. 1973:186

19

6    Remissyttrandena

6.1 Yttranden över utredningens betänkande

Utredningens förslag tiU ändringar i banklagstiftningen har vid re­missbehandlingen mött invändningar endast på några punkter.

Bankföreningen, BAO och jordbrukskasseförbundet godtar förslagen utan närmare kommentarer.

Bankinspektionen framhåller att en central fråga är om arbetstagar­ledamot skall beaktas eller ej vid tUlämpningen av BL:s och JkL:s be­stämmelser om högsta antalet styrelseledamöter. Om hänsyn skall tas till arbetstagarledamot, bUr utrymmet för sådana ledamöter i princip en fråga om fördelning av mandaten, varvid bolagsstämmas eller för­eningsstämmas möjlighet att utse ledamöter måste reduceras. I nuläget skulle dock inte de stämmovalda ledamöterna i affärsbankema behöva minskas i mer än ett faU. I centralkassorna, där det högsta medgivna antalet ledamöter är väsentligt lägre än i affärsbankema, finns däremot endast obetydliga marginaler för ytterligare ledamöter. Utredningsmajo­ritetens förslag att ställa arbetstagarledamot i likhet med vad som gäUer beträffande offentlig ledamot utanför maximiantalet leda­möter är den enklaste lösningen. Såsom utvecklats i reservationen kan emeUertid invändas alt styrelserna härigenom skulle kunna bli oform­ligt stora. Inspektionen delar uppfattningen att bankinslitutens styrelser inte bör tillåtas växa på ett sätl som hindrar dem att arbeta effektivt. Frågan är hur den ena eller andra lösningen kan länkas påverka en styrelses storlek och effektivitet. Det kan då konstaleras, att om man räknar in arbetstagarledamot i det högsta medgivna antalet styrelse­ledamöter efter en erforderlig höjning av detta antal såvitt gäller centralkassa delta endast i undanlagsfall skulle kunna få reell bety­delse. Detta gäller i vart fall om man hypotetiskt utgår från en arbets­tagarrepresentation på högst ett par ledamöter. I dessa undantagsfall skulle troligen kunna anföras särskilda skäl för dispens (förhållanden efter fusion, instituts speciella organisation etc). Om man följer utred­ningsmajoritetens förslag och aUtså inte beskär bolagsstämmas möjlig­heter alt utse ledamöter står detta dessutom i överensstämmelse med den ståndpunkt statsmakterna intog, när de offentliga styrelseledamö­terna infördes i bankaktiebolagen. På anförda grunder ansluter inspek­tionen sig tiU utredningens förslag att hänsyn inte skall las till arbets­tagarledamot vid tillämpning av bestämmelserna i BL och JkL om högs­ta antalet styrelseledamöter. I enlighet härmed bör inte någon legal begränsning ske beträffande antalet ledamöter i sparbanksslyrdserna.

Bankinspektionen är kritisk mot förslaget all styrelserepresentationen för de anställda tekniskt skall ordnas så, att bankinstitutens bolagsord-

Prop. 1973:186

20

ningar, reglementen och stadgar ändras i erforderlig omfattning, sedan lagstiftning skett eller kollektivavtal träffats i frågan. Syftet med för­slaget skulle vara, alt Kungl, Maj:t och bankinspektionen på denna väg skuUe kunna motverka uppkomsten av oformligt stora styrelser. Enligt inspektionens mening skulle nämnda ordning vara tämligen ineffektiv. Om slyrdserepresenlalion införs genom lagstiftning, skulle frågan i stort sett sakna betydelse. Väljs åter kollektivavtalsvägen, får del förut­sättas att de ansvariga avtalsparterna inte överenskommer om annat än vad som är skäligt och rimligt. Ett avsevärt administrativt merarbete skulle dessutom uppkomma, om 14 bolagsordningar, 233 sparbanks­reglementen och 12 centralkassestadgar skulle behöva ändras. Inspek­tionen förordar därför i princip samma laglekniska lösning som använts i fråga om de offentUga styrelseledamöterna. Detta innebär att i bank­lagarna bör införas bestämmelser, vari anges att styrelseledamot kan utses av de anställda i bankinstitut eller av facklig organisation för dem.

Olika meningar redovisas beträffande förslaget att reglerna om högsta antalet befattningshavare i bankstyrdserna skall omfatta också arbets­tagarledamöter. Bankinspektionen ansluter sig till förslaget och anför att de ändringar som utredningen föreslår synes tillgodose syftet att bereda möjlighet till arbetstagarrepresentation. Inspektionen finner del också motiverat att sparbankerna, såvitt gäller representation i styrel­serna av befattningshavare, får samma bestämmelser som affärsban­kerna. Reglerna fyller en betydelsefull funktion också i det avseendet att de indirekt sätter en gräns för styrelsernas storlek och därigenom undanröjer de väsentligaste betänkligheterna mot utredningens förslag alt arbetstagarledamot inte skall inräknas i lagstadgat högsta antal leda­möter.

SACO har förståelse för den av några ledamöter i utredningen fram­förda uppfattningen att de anstäUdas möjlighet till styrelserepresenla-lion inte bör vara beroende av antalet sådana befattningshavare som utsetts tUl styrelseledamöter i annan ordning. Med hänsyn lill ange­lägenheten av att de redan stora bankstyrelserna inte ytterligare utökas tillstyrker SACO ändå ulredningsmajoritetens förslag. SACO utgår där­vid från att de anställda får tUlräckligt utrymme för styrelserepresen­tation också inom ramen för de föreslagna reglerna.

Bankmanna- och försäkringsijänstemannaförbunden anser att regler­na, som begränsar antalet styrelseledamöter som är befattningshavare, inte bör avse arbetstagarledamöter. Förbunden anför att det med utred­ningsmajoritetens förslag finns risk för alt de anställda inte alltid får åsyftad representation i bankstyrelserna. De hänsyn till styrelsernas storlek, som utredningen enligt direktiven hade att beakta vid samman­jämkning av olika intressen, får rimligen inte leda till några inskränk­ningar i fråga om de anställdas styrdserepresentation genom deras fackliga organisationer.

Prop. 1973:186

21

Även sparbanksföreningen anser att arbetstagarledamöter inte bör omfattas av någon proporlionaliletsregd. En sådan regel behöver därför inte heller införas i SpL. Om emellertid med hänsyn tUl styrelsens kontrollfunktion en proportionalitetsregel för befattningshavare an­ses böra finnas också för sparbankerna, är del naturligt att en motsva­righet till den nu gällande regeln i BL förs in i SpL,

Postverket är ense med utredningen att postbanken intar en särställ­ning när del gäller frågan om de anställdas representation i bankens styrelse. Postverket avstår från all ge synpunkter i frågan om arbets­tagarrepresentation i väntan på dels resultatet av STRU:s utrednings­arbete, dels lösningen av frågan hur föreslagna samarbetet mellan post­banken och Sveriges kreditbank skall ordnas. STRU framhåller alt frå­gan om personalrepresentation i postverket faller inom STRU:s utred­ningsuppdrag och att STRU därför avser all pröva denna fråga.

Bankinanna- och försäkringstjänstemannaförbunden lar i sill remiss­yttrande upp frågan, om de anställdas styrdserepresentation skall lösas genom kollektivavtal eller genom lagstiftning. Med hänvisning till för­bundens skrivelse i frågan lill Kungl, Maj:t anför förbunden att del är nödvändigt all de anställdas rätt lill styrdserepresentation blir lagfäst. Enligt förbunden finns det goda moliv att inte tillämpa någon lägsta gräns för bank- och försäkringsföretag vad gäller sådan styrelserepre­sentation; Förbunden är emellertid på sätt närmare anges i skrivelsen till Kungl, Maj:t beredda alt godta att den lägre gränsen t, v, sätts vid 50 anställda. De kan också acceptera att antalet arbetstagarleda­möter till en början bestäms lill två. På grundval av vunna erfarenheter bör efter några år ske en omprövning av såväl storleksgränsen för de företag som skall omfattas av lagstiftningen som av antalet arbetstagar­ledamöter. Förbunden är beredda att tillsammans med berörda organ och myndigheter medverka lUI all sådana åtgärder vidtas all de anställ­das medverkan i styrelserna skall bli till gagn för alla direkt berörda parter och också vara till nytta från allmän samhällssynpunkt,

6.2 Yttranden över skrivelsen

Bankmanna- och försäkringstjänslemannaförbundens förslag att de anställdas rätt till representation i bank- och försäkringsföretags sty­relser skall lagfästas har fått ett positivt mottagande av de hörda or­ganisationerna på såväl arbetslagar- som arbetsgivarsidan,

SACO och SR ansluter sig till förslaget i skrivelsen.

BAO förklarar sig inte ha något att erinra mot alt de bankanställdas rätt lill styrdserepresentation lagfästs under föratsättning att lagen ut­formas efter i princip samma linjer som 1972 års lag om styrelserepre­sentation för de anställda i vissa aktiebolag och ekonomiska föreningar. Lagen bör sålunda ges en begränsad giltighetstid, förslagsvis lill den

3    Riksdagen 1973. 1 saml. Nr 186

Prop. 1973:186

22

1 juli 1976, och bör omfatta enbart banker med minst 100 arbetstagare. Bankföreningen har inte någon erinran mot förslaget att de anställdas rätt lill styrelserepresentation i bank- och försäkringsföretag med minst 50 anställda blir lagfäst. Lagregleringen förutsätts i huvudsak ske ef­ter förebUd i 1972 års lag med de modifikationer som påkallas av bankers och försäkringsföretags särskilda förhållanden.

Även sparbanksföreningen och jordbrukskasseförbundet är positiva till en lösning i överensstämmelse med 1972 års lag. Föreningen tar inte ställning till om gränsen för lagens tillämpningsområde bör gå vid företag med 100 eller 50 anställda. I motsats till vad som gäller en­ligt 1972 års lag ser föreningen gärna att arbetstagarledamot alltid skall utses bland de anställda i resp, företag.

Svenska försäkringsbolags riksförbund finner inte skäl att motsätta sig att 1972 års lag ändras så att den kommer att omfatta såväl för­säkringsaktiebolag som ömsesidiga försäkringsbolag. Det finns enligt förbundet inga skäl för att på försäkringsbolagen tillämpa en annan gräns i fråga om företagens storlek än den som gäUer enligt nämnda lag. Förbundet påpekar att bestämmelsen om möjlighet till undantag från lagen bör gälla också i fråga om försäkringsbolagen. Det finns nämligen både försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag med styrelser som återspeglar olika intressegruppers engagemang i före­tagel och verksamheten. Detta gäller beträffande företag av typ Svens­ka Personal-Pensionskassan (SPP), där verksamheten grundas på över­enskommelser som träffals på arbetsmarknaden. För sådana företag kan det bli aktuellt att begära undanlag från lagen och lösa frågan om de anställdas insyn och information på annat sätt.

Bankinspektionen förklarar sig inte ha tUlräckligt underlag för att kunna pröva förbundens hemställan i skrivelsen och anser sig därför inte nu kunna la ställning till frågan om det finns behov av lagstiftning eller om styrdserepresentation för de anställda kan nås genom överens­kommelser mellan parterna. Inspektionen påpekar att de ändringar som föreslagits av utredningen om styrdserepresenlalion för de bank­anstäUda ger legala möjligheter lill sådan representation. Enligt inspek­tionen är bankinstilulen med hänsyn till sina funktioner i samhället inte jämförbara med den företagslyp som omfattas av 1972 års lag. Därför bör särskilda överväganden ske, om frågan om de bankan­ställdas styrdserepresentation skall lösas lagstiftningsvägen.

Försäkringsinspektionen framhåller att försäkringsrörelselagen inte lägger hinder i vägen för en lösning av styrelserepresentationsfrågan på friviUighetens väg. Nämnda lag hindrar inte heller att 1972 års lag om styrelserepresentation för anställda görs tillämplig också på försäkrings­bolag. Enligt inspektionen saknas skäl att för försäkringsbolagen till-lämpa annan gränsdragning i fråga om antalet anställda än som f, n, anges i lagen. Flera redaktionella ändringar måste dock göras i denna.

Prop.1973:186

23

7    Departementschefen

Under de senaste åren har kraven på en ökad demokratisering inom arbetslivet vuxit sig allt starkare. Ett viktigt inslag i strävandena efter en vidgad företagsdemokrati har varit kravet att ge lönlagarna insyn och inflytande i frågor som har stor betydelse för de anställda som kollektiv. Det kan gälla t, ex, frågor som rör ett förelags utvecklings­planer eller utformningen av personalpolitiken. Ett reellt medinflytande för de anställda i sådana frågor förutsätter att de anställda blir repre­senterade i företagets ledande organ, dvs, i styrelsen.

Frågan om styrelserepresentation för de anställda har främst varit aktuell i fråga om aktiebolag i allmänhet men också i fråga om andra associalionsrättsliga bUdningar, t, ex, bankinstitut och försäkringsbolag. Sedan det visat sig inte möjligt att förhandlingsvägen lösa frågan om de anställdas styrdserepresentation i aktiebolagens styrelser löstes frå­gan år 1972 genom lagstiftning (prop. 1972: 116, NU 1972: 62, rskr 1972: 340). Lagstiftningen gäller för aktiebolag och ekonomiska för­eningar och är av försökskaraktär. Lagen (1972: 829) om styrdserepre­sentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar inne­bär att de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar med minst 100 arbetstagare får utse två ledamöter i företagels styrelse. Ledamö­terna utses av de fackliga organisationerna, I vissa fall kan företag un­dantas från tillämpning av lagen, I så fall måste emellertid företaget på annat sätt tillgodose de anställdas intresse av insyn och inflytande i företaget, Lagen trädde i kraft den 1 april 1973 och gäller till den 1 juli 1976,

Lagen om styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar omfattar inte bankaktiebolag eller försäkrings­aktiebolag och inte heller ekonomiska föreningar inom jordbrukskasse­rörelsen jordbrukskassor och centralkassor för jordbrukskredit och ömsesidiga försäkringsbolag,

I juni 1972 tillkallade jag med stöd av Kungl, Maj:ts bemyndigande sakkunniga för att göra en översyn av banklagstiftningen i avsikt att undanröja vissa lagtekniska hinder som kunde finnas när det gäller frågan om styrelserepresentation för de bankanstäUda, Innan resulta­tet av utredningens arbete förelåg, befanns det inte lämpligt att lägga fram förslag i denna fråga. Med hänsyn till försäkringsbolagens roll som kredilmarknadsinstitutioner ansågs det vidare lämpligt att lösa frå­gan om arbetstagarrepresentation i dessa bolags styrelser i nära anslut­ning till lösningen av frågan för de bankanstäUda (prop, 1972: 116 s, 123).

Vid behandlingen i riksdagen av 1972 års proposition om styrelse­representation för de anstäUda väcktes en motion (mot. 1972: 1843) vari hemställdes att riksdagen hos Kungl. Maj:t skulle begära förslag lill 1973 års riksdag om lagfäst rätt till styrdserepresentation också för

Prop. 1973:186

24

de anställda i bankinstilut. Näringsutskottet hemställde om avslag på motionsförslagen därvid utskottet förutsatte alt förslag om alt de bank-anställda skall få sådan representation skulle läggas fram, sedan utred­ningen om styrdserepresentation för de bankanstäUda slutfört sitt upp­drag (NU 1972: 62 s, 20), I en annan motion (mot, 1972: 1848) hem­ställdes att försäkringsbolagen skulle omfattas av den föreslagna lag­stiftningen. Utskottet hemställde om avslag på förslaget med hänvis­ning till vad som anförts i propositionen i denna fråga (NU 1972: 62 s, 21), Riksdagen biföll utskottets hemställan med anledning av de båda motionerna, I en motion tUl årets riksdag (mot, 1973: 853) har väckts förslag om ändring i 1972 års lag så att denna kommer alt omfatta även försäkringsbolagen. Motionen har ännu inte varit föremål för ut­skottsbehandling.

Utredningen om bankanställdas styrdserepresenlalion hade, som nämnts, till uppdrag att se över banklagstiftningen för att undanröja de hinder som gällande bestämmelser lade för arbetstagarrepresentation i bankstyrelserna. De bestämmelser som avsågs var främst de regler som begränsar dels bankstyrelsernas storlek, dels banktjänstemans möj­ligheter att få plats i styrelsen i den egna banken. Jag framhöll i direkti­ven tUl utredningen att det borde ske en rimlig sammanjämkning mel­lan å ena sidan intresset av all bankstyrdserna inte får bli för stora och innehålla för många anställda i den egna banken och å andra sidan det berättigade intresset från de bankanstäUda att utan hinder i lag kunna bli representerade i bankinstitutens styrelser. 1 utredningsupp­draget låg inte att ta ställning till frågan om löntagarrepresentation bör genomföras avlalsvägen eller genom lagstiftning.

Utredningen redovisade resultatet av sitt uppdrag i det i mars i år framlagda betänkandet (SOU 1973: 18) Styrdserepresentation för bank-anställda, lagleknisk översyn. Betänkandet innehåller förslag till änd­ringar i banklagstiftningen i syfte att göra del praktiskt möjligt att i bankstyrelserna få in företrädare för de bankanstäUda, En huvudpunkt i utredningsförslaget är att gällande bestämmelser om högsta antal sty­relseledamöter inte skall omfatta ledamot som utsetts av anställda i bankinstitutel eller av facklig organisation för dem. Vidare föreslås att de regler som begränsar möjligheterna för befattningshavare i bankin­stitut att vara styrelseledamot i den egna banken ändras så all utrym­met för arbetstagarrepresentanter blir tiUräckligt stort. Utöver nämnda ändringsförslag innehåller betänkandet också förslag till jävsbestäm­melser för arbetstagarrepresentanter och till vissa andra lagändringar som har samband med frågan om de anställdas styrelserepresentation.

Ungefär samtidigt som utredningen slutförde sht arbete våren 1973 tog bankmanna- och försäkringstjänstemannaförbunden i en skrivelse tUl Kungl, Maj:t upp frågan om styrelserepresentation för de anställda i bank- och försäkringsbolag. Förbunden hemställde i skrivelsen om lagfäst rätt till styrdserepresentation i banker och försäkringsföretag

Prop. 1973:186

25

med minst 50 anställda, 1 skrivelsen framhålls att företrädare för många banker och försäkringsförelag visat intresse för att lösa styrelserepre­sentationsfrågan, Samtiiga förelag har emellertid inte ansett sig kunna biträda en lösning via överenskommelser mellan arbetsgivarsidans och arbetstagarsidans organisationer, I detta läge och med hänvisning till 1972 års lagstiftning om styrdserepresentation för de anställda i aktie­bolag och ekonomiska föreningar anser de båda förbunden det mest lämpligt och följdriktigt att frågan om de anställdas styrdserepresen­tation också beträffande banker och försäkringsföretag regleras genom lagstiftning.

Såväl utredningens betänkande som de båda arbetstagarorganisatio­nernas skrivelse har remissbehandlats. Utredningens förslag liU änd­ringar i banklagarna har i stort sett lämnats utan erinran eller till­styrkts av remissinstanserna. Bankmanna- och försäkringstjänstemanna-förbunden samt sparbanksföreningen anser emellertid att arbetstagar­ledamot inte bör omfattas av de regler som begränsar antalet befatt­ningshavare som får vara styrelseledamöter i den egna banken.

Arbetstagarorganisationernas skrivelse med hemställan om lagfäst rätt till styrdserepresenlalion för de anställda har i huvudsak mottagits po­sitivt av dem som yttrat sig över skrivelsen. Bankinstitutens arbets­givareorganisation (BAO), bankföreningen, sparbanksföreningen och jordbrukskasseförbundet har sålunda inte haft något att erinra mot att de anställda ges laglig rätt till styrdserepresentation. Svenska försäk­ringsbolags riksförbund finner inga skäl att motsätta sig lagstiftning. Allmänt förutsätts att en sådan lagstiftning utformas efter mönster av 1972 ärs lag om styrelserepresentation i aktiebolag och ekonomiska föreningar. Bankinspektionen anser sig sakna underlag för alt kunna ta ställning till de båda förbundens hemställan men framhåller alt i fråga om bankinstituten behövs särskilda överväganden om lagreglering skall ske. Försäkringsinspektionen framhåller all försäkringsrörelselagen inte lägger några hinder i vägen för en lösning vare sig på frivillighetens väg eller genom lagstiftning.

För att styrelserepresentationsfrågan för de bank- och försäkrings-anställda skall lösas inom rimlig tid krävs enligt min mening att de an­ställdas rätt till styrdserepresentation regleras i lag. Med hänsyn lill att frågan om styrelserepresentation för de anställda i företag i allmän­het nyligen lösts genom lagstiftning föreligger enligt min mening skäl att också för de bank- och försäkringsanställda lösa motsvarande fråga på likartat sätt. Jag förordar sålunda alt i lag ges regler om styrelse-representation för de bank- och försäkringsanställda, 1 likhet med 1972 års lagstiftning bör det vara fråga om en försöksverksamhet. För­sökstiden bör samordnas med 1972 års lag så lUl vida att slutpunkten blir densamma, dvs, den 1 juli 1976,

De förslag till lagändringar som utredningen om bankanställdas sty­relserepresentation lagt fram är avsedda alt kunna tillämpas oberoende

Prop. 1973:186

26

av om styrelserepresentationsfrågan löses avtalsvägen eller genom att rätten till styrelserepresentation slås fast i lag. Del är i och för sig möj­ligt att reglera de bankanstäUdas rätt att utse styrelseledamöter genom att ta in behövliga bestämmelser i de olika banklagarna. Styrelserepre­sentationsfrågan för försäkringsbolagen får då lösas antingen i en sär­skild lag eller genom ändring i 1972 års lag så att denna kom att om­fatta också sådana bolag. Som försäkringsinspektionen påpekat måste i så fall åtskUliga justeringar göras i lagen.

Enligt min mening bör en smidigare och enklare lagteknisk lösning väljas. Jag förordar att frågan om styrelserepresentation för de bank-och försäkringsanställda regleras i en särskild lag som utformas i nära anslutning till 1972 års lag om styrelserepresentation, I lagen bör också anges vad som skall gäUa för bankinstilulen i de för dessa speciella hänseenden som saknar motsvarighet i 1972 års lag, I den nya lagen skall med andra ord ges en uttömmande reglering av de anställdas rätt tUl styrelserepresentation i bank- och försäkringsföretag och således utan kompletterande bestämmelser i banklagarna eller försäkringsrörel­selagstiftningen. För en sådan lagteknisk lösning talar också den om­ständigheten att det är fråga om en försöksverksamhet som i vart fall inte till en början bör regleras i de för bank- och försäkringsföretagen gällande huvudförfattningarna. Jag skall i det följande behandla några av de viktigare frågorna i den reform som nu föreslås, I övrigt hän­visar jag till specialmotiveringen till det inom finansdepartementet upp­rättade lagförslaget.

De av utredningen föreslagna lagändringarna avser bankaktiebolag, sparbanker och centralkassor för jordbrukskredit. Även jag anser att den nya lagstiftningen bör omfatta dessa bankinstilut. Vad angår cen­tralkassa delar jag uppfattningen att sådan kassa tillsammans med an­slutna jordbrukskassor bör betraktas som en enhet och att arbetstagar­ledamot i centralkassas styrelse således skall utses av de anställda inom enheten.

Utredningen har med hänsyn lill postbankens särställning avstått från alt avge förslag beträffande detta bankinstilut. Vad gäller postbanken har situationen också ändrats sedan utredningen lade fram sitt betän­kande. Jag syftar på den i september i år på mitt förslag avlämnade propositionen till riksdagen (prop. 1973: 145) vari föreslås att post­banken och Sveriges Kredilbank fr. o. m. den 1 juli 1974 skall sam-mangå till en statiig affärsbank kallad Post- och Kreditbanken (PK-banken). Förslaget innebär för postbankens del att postbankens spar-rörelse och den räntebärande delen av postgirorörelsen förs över till PK-banken. I propositionen berörde jag också frågan om arbetstagar­representation i PK-bankens styrelse. Jag framhöll att tre arbetstagar­representanter borde finnas, en som representant för de anställda i post­verket och två som representanter för personalen i PK-banken (s. 58).

Prop. 1973:186

27

Den lagstiftning om anstäUdas styrelserepresentation som föreslås nu kommer att omfatta också PK-banken. Det innebär att de anställda i PK-banken får rätt att utse arbetstagarledamöter i bankens styrelse.

På försäkringsinstitutssidan bör den nya lagen omfatta försäkrings­aktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag, dvs. de associationsformer som regleras i försäkringsrörelselagen (SFS 1948: 433).

Tillämpningsområdet för 1972 års lag om styrdserepresentation för de anstäUda är begränsat till förelag med minst 100 anställda. Be­gränsningen med hänsyn till företagens storlek skedde för att det skul­le vara möjligt att överblicka verksamheten och resultaten. Den angiv­na gränsen om 100 anställda innebär att ca 2 000 aktiebolag av totalt ca 55 000 aktiebolag inom olika näringsgrenar omfattas av lagen.

Bankmanna- och försäkringsljänslemannaförbundens hemställan att storleksgränsen för bank- och försäkringsföretag sätts vid 50 anställda har motiverats med att värdefulla erfarenheter då kunde vinnas i fråga om mindre företag, särskilt sparbanker och länsförsäkringsbolag, vilka arbetar under delvis andra förutsättningar än de stora bank- och för­säkringsföretagen. Organisationernas hemställan har på arbetsgivarsi­dan accepterats av bankföreningen och jordbrukskasseförbundet. Spar­banksföreningen har inte erinrat mot att gränsen sätts vid 50 anställda. Försäkringsinspektionen, BAO och Svenska försäkringsbolags riksför­bund anser att storleksgränsen 100 anställda bör gälla också för bank-och försäkringsföretag.

Följande statistiska uppgifter rörande antalet anställda inom bank­instituten redovisas från bankinspektionen. Uppgifterna avser medel­antalet anställda under år 1972,

Antal        Antal institut med minst

Totalt antal

institut     ----------------         anstäUda

50 anställda      ! 00 anställda

Bankaktiebolag

14

12

Sparbanker

233

45

Centralkassor inkl.

jordbrukskassor

12

11

11

.

19 247

21

9 073

9

1 770

Vad gäller försäkringsbolagen föreligger från försäkringsinspeklionen uppgifter enligt vilka antalet bolag med minst 100 anställda utgör 18, alla riksbolag. Vid storleksgränsen 50 anstäUda tUlkommer 2 riksbolag och 2 länsbolag. Totala antalen riksbolag samt läns- och häradsbolag är 62 resp. 98.

Av uppgifterna framgår att gränsdragningsfrågan har störst betydel­se för sparbankerna. Enligt min uppfattning är det antal sparbanker som har mer än 100 anställda (21 av sammanlagt 233 sparbanker) för litet för att ge behövliga erfarenheter under försöksperioden. Med hän­syn härtill och till att den av mig föreslagna lagregleringen avser en

Prop. 1973:186

28

avgränsad företagsgrupp som till sin karaktär skiljer sig från företag i allmänhet anser jag att storleksgränscn bör dragas vid 50 anställda. Jag förordar således att bank- och försäkringsföretag med minst 50 an­ställda skall omfattas av lagen,

I överensstämmelse med vad som gäller enligt 1972 års lag förordar jag att de anställda i bank- och försäkringsförelag som omfattas av den föreslagna lagen skall ha rätt att utse två ledamöter i styrelsen jämte suppleanter för dem. Bank- eller försäkringsföretag som har mindre än 50 anställda har självfallet möjlighet alt efter överenskommelse med de fackliga organisationema införa arbetstagarrepresentation i styrelserna enligt den ordning som anges i den föreslagna lagen. Från företags-demokratisk synpunkt är det önskvärt att sådana Överenskommelser kommer lill stånd. För all förenkla förfarandet för företag som frivilligt önskar införa arbetstagarrepresentation i styrelserna enligt bestämmel­sema i den föreslagna lagen föreslår jag efter mönster från 1972 års lag att stämma eller sparbanks huvudmän skall kunna direkt besluta att lagen skall tillämpas beträffande företaget, dvs. utan o.Tivägen över en annars nödvändig ändring i bolagsordningen, stadgarna eller regle­mentet. På samma sätt bör beslut också kunna fattas om att i ett före­tag som omfattas av lagen skall finnas fler än två arbetstagarledamöter.

Del finns anledning alt här ta upp den av utredningen behandlade frågan i vad mån utseende av arbetstagarledamöter i bankstyrelser bör inverka på de särskilda regler i banklagstiftningen som sätter en gräns för styrelsernas storlek. För affärsbanker och cenlralkassor gäller reg­ler om högsta antal styrelseledamöter. Affärsbanks styrelse får bestå av högst aderton ledamöter exkl. offentliga ledamöter. Centralkassas styrelse får ha högst nio eller, om verkställande direktören utses utan­för den valda styrelsekretsen, tio ledamöter. För sparbankerna finns inte någon lagfäst begränsning av antalet styrelseledamöter, I praxis tillämpas i princip de regler som gUller för affärsbankerna. Motivet bakom begränsningsreglerna är att styrelserna inte får bli så stora att del blir svårt alt driva styrelsearbetet effektivt. Samtidigt skall det fin­nas möjlighet för bankinstituten att tillsätta det anta! styrelseledamöter som behövs för en väl avvägd representation från bankens olika verk­samhetsfält.

Utredningens majoritet har föreslagit att arbetstagarledamöter i likhet med vad som gäller beträffande offentliga ledamöter i affärs­banker inte skall omfattas av reglerna om ett högsta antal styrelse­ledamöter. En ledamot i utredningen anser att med majoritetens förslag finns risk att styrelserna blir oformligt stora. Reservanten föreslår där­för att arbetstagarledamot skaU inräknas i maximiantalet aderton för affärsbanker. Reservanten föreslår vidare att för sparbankerna införs samma regler som för affärsbankerna och att maximiantalet ledamöter

Prop. 1973:186

29

för centralkassorna höjs till femton, också här inkl. arbetstagarledamö­ter. I särskilda fall skall dock dispens från maximireglerna kunna lämnas.

Remissinstanserna har anslutit sig lill utredningsmajoritetens förslag. Bankinspektionen delar uppfattningen att antalet ledamöter i styrelserna inte bör få öka fritt men påpekar att lösningen att räkna in arbetslagar-ledamöterna i lagens maximiantal skulle få betydelse endast undantags­vis, om man utgår från att löntagarrepresentanterna skall vara två.

I fråga om de affärsbanker som kommer att omfattas av den före­slagna lagen frånsett den största banken varierar antalet styrelse­ledamöter från tio tUl femton vartill i några fall kommer en eller två offentliga ledamöter. I den största affärsbankens styrelse finns aderton stämmovalda ledamöter och fem offentliga ledamöter. Vad gäller spar­bankerna finns det f. n. endast tolv styrelser med fler än tolv ledamö­ter. En sparbanksstyrelse har tjugo ledamöter. Styrelsens storlek i detta fall liksom i flera av de andra fallen med stora sparbanksstyrelser be­ror på övergångsbestämmelser som gäUer efter fusion mellan två eller flera sparbanker. Styrelserna i centralkassorna har f.n. meUan sju och tio ledamöter.

Även jag anser det angeläget att bankstyrelserna inte blir för stora. Vilket antal ledamöter som bör finnas beror självfallet på omständig­heterna i det enskilda fallet men bör aldrig vara större än som med hänsyn till bankens förhållanden och de intressen, söm banken har att bevaka, är motiverat. En ökning av de nuvarande styrelserna med två arbetstagarledamöter kan i allmänhet inte anses leda till att styrelserna blir för stora för att styrelsearbetet skall kunna drivas effektivt. I ett fall, den största affärsbanken, kommer, med hänsyn till att två arbets­tagarledamöter skall ingå i styrelsen, denna att bestå av tjugofem leda­möter. En bankstyrelse av denna storlek är sannolikt i största laget. Även i andra fall särskUt om flera än två arbetstagarledamöter utses kan styrelsen bli väl stor med hänsyn tUl företagets storlek och övriga förhållanden. Jag anser dock alt resultatet av försöksverksamheten bör avvaktas innan eventuella ändringar i de nuvarande reglema om styrel­sernas storlek bör övervägas. Mot bakgrund av det sagda förordar jag att i den nya lagen anges alt vid tillämpningen av berörda regler i bank­lagen och jordbrukskasselagen om högsta antal styrelseledamöter hänsyn inte skall tas tUl arbetstagarledamot.

I överensstämmelse med vad som gäller enligt 1972 års lag bör det ankomma på lokal facklig organisation att fatta beslut om att det skall finnas arbetstagarrepresentation i banken eller försäkringsbolaget. På sätt anges i nämnda lag skall sådan organisation omfatta en majoritet av förelagets arbetstagare vilka är bundna av kollektivavtal i förhåUande tiU företaget. Skulle det undantagsvis vara så ätt en organisation inte omfattar mer än hälften av arbetstagarna vid företaget bör i Ukhet med vad som föreskrivs i 1972 års lag beslut kunna fattas av två el-

4   Riksdagen 1973. 1 saml. Nr 186

Prop. 1973:186

30

ler flera fackliga organisationer som har samma omfattning.

Enligt 1972 års lag skall arbetstagarledamöter utses av de lokala fackliga organisationer, som är bundna av kollektivavtal i förhåUande till företaget, i den ordning som organisationerna själva bestämmer. Regeln innebär att samtliga kollektivavtalsbundna organisationer alltså även sådana som organiserar en minoritet av arbetstagarna skall delta vid utseende av arbetstagarledamöter. Organisationerna får själva bestämma på vilket sätt arbetslagarledamöterna skall utses och hur ledamotsplatserna skall fördelas mellan dem. Om organisationerna inte kan komma överens finns en särskild hjälpregel. Enligt denna får organisation som omfattar mer än fyra femtedelar av de kollektivav­talsbundna arbetstagarna utse båda ledamöterna. I andra hand får de båda största organisationerna utse vardera en ledamot. Jag förordar att för utseendet av arbetstagarledamöter i bank- och försäkringsföretag skall gälla motsvarande regler.

I 1972 års lag anges att arbetstagarledamot bör utses bland de an­ställda i företagel. Utformningen av regeln öppnar möjlighet för de fack­liga organisationerna att när det är befogat utse annan än anställd i före­tagel. Sparbanksföreningen har i sitt remissyttrande uttalat sig till för­mån för den ordningen att arbetstagarledamot alllid skall utses bland de anställda. Representanter för övriga organisationer på arbetsgivarsidan har vid de överläggningar som håUits under beredningsarbetet tUlstyrkt en sådan ordning. Företrädare för de bank- och försäkringsanställda har vid överläggningarna förklarat sig inte ha något att invända mot vad sparbanksföreningen förordat. Under sådana förhållanden finner jag ingen anledning att öppna möjlighet för annan än person som är an­ställd i det berörda företaget att utses till arbetstagarledamot. Med tan­ke på de koncernförhållanden som förekommer på försäkringsområdet och som bl. a. innebär att en och samma krets av personer bildar sty­relse i flera koncernbolag bör dock för försäkringsbolagen finnas en särskild undantagsregel. Enligt denna bör för arbetstagarledamot i kon­cernbolags styrelse gälla att ledamoten är anställd i koncernbolag tUl­hörande samma koncern.

Förslaget att arbetstagarledamot i bankföretags styrelse skall vara anställd i banken aktualiserar frågan, om sådan styrelseledamot skall omfattas av de bestämmelser i banklagstiftningen som begränsar anta­let befattningshavare i den egna bankens styrelse. I affärsbanks sty­relse får f. n. ingå högst en befattningshavare för varje påbörjat femtal av hela antalet ledamöter exkl. offentliga ledamöter. För centralkassa gäller att högst en eller, om antalet styrelseledamöter överstiger fem, högst två ledamöter får vara befattningshavare i jordbrukskassa som är ansluten till centralkassan. För sparbankernas del finns i lag ett prin­cipförbud för tjänsteman att vara styrelseledamot i den egna banken men i reglementet kan göras undantag från förbudet.

Prop. 1973:186

31

Enligt utredningens mening bör arbetstagarledamöter omfattas av de begränsningsregler som gäller för befattningshavare i allmänhet. I syf­te att underlätta för bankinstituten att låta arbetstagarledamöter få plats i styrelsen föreslår utredningen vissa ändringar i de gällande reg­lema. Vad gäller affärsbank föreslås att den möjliga proportionen be­fattningshavare i styrelsen ändras från högst en för varje påbörjat fem­tal till högst en för varje påbörjat fyrtal ledamöter inkl. offentiiga leda­möter. Av uniformitetsskäl föreslås att samma regel införs också för sparbankerna.

I fråga om centralkassorna föreslår utredningen att av styrelseleda­möterna skall högst en för varje påbörjat tretal ledamöter få vara be­fattningshavare i centralkassan eller till denna ansluten jordbrukskassa.

Två ledamöter i utredningen anser att de av majoriteten föreslagna proporlionalilelsreglerna inte bör tillämpas på arbetstagarledamöter, ef­tersom möjligheten till personalrepresentation då blir beroende av sty­relsernas storlek och antalet befattningshavare som utses till styrelse­ledamöter på stämma. Bankmanna- och försäkringstjänstemannaförbun-den samt sparbanksföreningen ansluter sig till vad dessa ledamöter an­fört. Bankinspektionen tillstyrker däremot utredningsmajoritetens för­slag och påpekar bl. a. att genom de föreslagna reglerna indirekt sätts en gräns för styrelsernas storlek.

För egen del vUl jag i denna fråga anföra följande. Bakgranden till reglerna som begränsar antalet befattningshavare som får ingå i styrel­sen är att styrelsens kontrollerande funktion skulle kunna komma i fara, om styrelsen dominerades av personer inom den centrala tjänstemanna­kretsen, dvs. samma personer som i första hand omfattas av styrelsens kontroll. TUl arbetstagarledamöter kommer uppenbarligen att utses per­soner som inte ingår i den ledande krets som begränsningsreglema främst tar sikte på. Hänsynen till styrelsens konlroUfunklion kan därför knappast kräva att begränsningsreglerna skall omfatta också arbets­lagarledamöterna, även om, som utredningen anför, ett visst ansvar kan ledas tillbaka tUl tjänstemän på lägre nivåer. Därtill kommer att till­gängliga uppgifter om bankstyrelsemas sammansättning visar att någon risk för att en tjänstemannadominans skulle uppkomma genom arbets-tagarrepresentationen inte torde föreligga. Frånsett en sparbanksstyrelse, där fyra befattningshavare ingår i styrelsen, innehåller ingen av bank­styrelserna f. n. flera än två befattningshavare. I flera fall saknas så­dana helt och i andra fall ingår verkställande direktören som enda be­fattningshavare i styrelsen. Med hänsyn tUl det anförda anser jag att begränsningsreglerna i fråga om befattningshavares tiUträde till styrelsen i den egna banken inte bör äga tUlämpning på arbetstagarledamot. En bestämmelse härom bör tas in i den nya lagen. Försöksverksamheten får utvisa om det finns anledning att ta upp begränsningsreglernas ut­formning till ny prövning.

Prop. 1973:186

32

Utredningen om bankanställdas styrelserepresentation har i sitt ar­bete utgått från att arbetstagarledamot skall ha samma ställning och an­svar som annan ledamot. Jag delar denna uppfattning och föreslår att förhållandet liksom är fallet i 1972 års lag kommer till ullryck i den nya lagen. I överensstämmelse med utredningens förslag och efter mönster i 1972 års lag bör dock för arbetstagarledamot finnas bestäm­melser om jäv vid behandlingen i styrelsen av fråga som rör stridsåtgärd, förhandling med arbetstagarorganisation om slutande av kollektivavtal eller uppsägning av sådant avtal.

Av det förhållandet att arbetstagarledamot likställs med övriga sty­relseledamöter följer att han måste iaktta tystlåtenhet i fråga om sådant vars offentiiggörande kan skada banken eller försäkringsbolaget. Det bör också erimas om banklagstiftningens regler om att enskilds förhållanden tUl bankinstitut inte får yppas i oträngt mål. Vad gäUer arbelstagar-ledamöters möjlighet att i övrigt informera de medanställda om styrel­sens beslut och att samråda med ledamöter i företagsnämnden och andra förtroendevalda vUl jag hänvisa tiU vad som anfördes i prop. 1972:116. (s. 134 f). Departementschefen betonade där betydelsen av att företags­ledningen eftersträvar största möjliga öppenhet mot de anställda rörande företagets förhållanden och framhöll att den omständigheten att de an­ställda överlag får tUlräcklig information om företagsledningens beslut redan i och för sig är av värde från företagsdemokratisk synpunkt. Sam­tidigt framhölls att också den interna informationen i viss utsträckning måste begränsas av hänsyn tUl företagels intressen. Efter hand borde det vara möjligt att inom ett företag utveckla en praxis som tillgodoser såväl förelagets som de anställdas intressen.

I 1972 års lag finns möjlighet att medge företag undantag från lagen, om arbetstagarrepresentation skulle medföra väsentliga ölägenheter för företaget, bl. a. på grand av att styrelsens sammansättning är beroende av förhållande mellan olika aktieägare eller aktieägargrupper som fram-. går av bolagsordningen, avtal eller annan omständighet. Fråga om un­dantag prövas av en särskild nämnd som förordnas av Kungl. Maj:t. men vars ledamöter utom ordföranden nomineras av olika Organisatio­ner. Svenska försäkringsbolags riksförbund har framhållit att en mot­svarande dispensmöjlighet bör finnas för försäkringsbolagen. Det finns nämligen bolag där styrelsen har lika många ledamöter från vardera arbetsgivar- och arbetstagarsidan. Den balans som råder mellan de båda sidorna skulle rubbas, om styrelsen tillfördes två representanter från arbetstagarsidan.

Även jag finner det befogat att ta in en dispensregel i lagen enligt det; framförda önskemålet. Enligt vad jag iiUiämtat är det, endast några få bolag för vUka dispens skulle kunna komma i fråga. Med hänsyn härtUl saknas anledning att tillskapa en särskUd nämnd för prövning av dispens­ärenden. Jag anser det inte heUer lämpligt att låta den nämnd som tUl-

Prop. 1973:186

33

satts enligt 1972 års lag även pröva dispensärenden för de speciella insti­tut som försäkringsbolagen utgöri För de få fall det här kan vara fråga om bör prövningen i stället ske hos Kungl. Maj:t. I överensstämmelse med vad som gäller enligt 1972 års lag bör undantag förenas med vill­kor om åtgärder som på annat sätt än genom styrelserepresentation tUl­godoser arbetstagarnas intresse av insyn och inflytande i fråga om före­tagets verksamhet. Innan dispensärende avgörs bör framställningen om undantag i vanlig ordning bU föremål för remissbehandling. Därvid kom­mer självfallet berörda fackliga organisationer att höras. Även den nämnd som avgör dispensfrågor enligt 1972 års lag kan komma i fråga som remissinstans.

Den föreslagna lagen bör träda i kraft den 1 januari 1974 och i lik­het med 1972 års lag om styrdserepresentation för de anställda i aktie­bolag och ekonomiska föreningar gälla t. o. m. utgången av juni 1976.

I enlighet med det anförda har uiom finansdepartementet upprättats förslag tUl lag om styrelserepresentation för de anstäUda i bankinstitut och försäkringsbolag.

8    Specialmotivering

I första stycket, som motsvarar samma stycke i 1 § lagen (1972: 829) om styrelserepresentation för de anställda i aktiebolag och ekonomiska föreningar (LSA), anges att de anställda i bankaktiebolag (affärsbank), sparbank, centralkassa för jordbrakskredit och försäkringsbolag, som här i landet under det senast förflutna räkenskapsåret sysselsatt i ge­nomsnitt minst 50 arbetstagare, har rätt att utse två styrelseledamöter (arbetstagarledamöter) jämte suppleanter.

I lagen preciseras inte hur antalet sysselsatta skall beräknas. I prop. 1972:116 (s. 149) anges att upplysning om antalet anställda kan häm­tas från förvaltningsberättelsen, som skall innehåUa uppgift om detta antal. Även för bankinstituten och försäkringsbolagen bör uppgift från sådan berättelse vara vägledande när det gäller att bedöma om ett före­tag når upp till storleksgränsen; jfr 94 § andra stycket lagen (1955:183) om bankrörelse (BL), 21 § andra stycket kungörelsen (1955:422) om sparbanker, 43 § 1 mom. tredje stycket lagen (1951: 308) om ekono­miska föreningar (EFL) samt 96 § 1 mom. andra stycket och 205 § lagen (1948: 433) om försäkringsrörelse (FL). I fråga om försäkrings­bolagen skall i förvaltningsberättelsen anges såväl medelantalet anställda fältmän, inkl. fritidsombud, med särskilt angivande av antalet yrkesfält-män, som medelantalet övriga anställda personer. Skäl kan anföras både för och mot uppfattningen att fritidsombuden i detta sammanhang skaU betraktas som anställda. Jag utgår från att uppkommande problem som har samband med frågan om fritidsombudens ställning kommer att lösas

Prop. 1973:186

34

i samförstånd mellan berörda företag och arbetstagarorganisationer. För­söksverksamheten får ge vid handen om anledning finns till särskilda regler i fråga om fritidsombuden.

I vissa faU bUdar ett antal försäkringsbolag en koncern, dvs. bolagen är förbundna med varandra som moderbolag och dotterbolag (se 333 § FL). I LSA saknas särskilda regler för de specieUa förhållanden som kan råda inom en koncern. Detta innebär att LSA är tillämplig på varje aktiebolag som uppfyUer storlekskriteriet, oavsett om bolaget in­går i en koncern eUer inte. I prop. 1972:116 (s. 128) uttalade depar­tementschefen att det inte var lämpligt eller praktiskt möjligt att i sam­manhanget ställa upp särskUda regler för koncernen. Han framhöll att frågor om den bästa ordningen med hänsyn tUl en koncerns organisa­toriska uppbyggnad borde kunna lösas genom särskilda överenskommel­ser mellan företaget och de anställda. Enligt min mening bör dessa ut­talanden också gälla för koncerner på försäkringsområdet. Enligt 11 § i lagförslaget skall arbetstagarledamot utses bland de anställda i före­taget. Denna regel gäller i princip också för koncernbolag, dock att möjlighet öppnats att till sådan ledamot i stället utse person som är an­ställd i annat koncernbolag inom samma koncern.

Enligt andra stycket skall centralkassa jämte lill denna anslutna jord­brukskassor betraktas som en enhet. Det innebär att de anställda inom en sådan enhet har rätt att utse arbetstagarledamöter i centralkassas styrelse. Inget hindrar emellertid att arbetsgivar- och arbetstagarsidor­na kommer överens öm att inrätta arbetstagarrepresentation också i jordbrukskassomas styrelser. Från företagsdemokratisk synpunkt kan det vara befogat att de anställda får styrdserepresentation även på den­na nivå. Motsvarande synpunkter kan anläggas i fråga om de styrelser som i några av de större affärsbankema inrättats närmast under huvud­styrelsen. Det eventuella behovet av regler om representation för de anställda i sådana styrelser som nu nämnts får bedömas närmare, när erfarenheterna från försöksverksamheten föreligger.

Bestämmelsen i tredje stycket (1 § andra stycket i LSA) har till syfte att trygga en kontinuerlig arbetstagarrepresentation i företag där anta­let anställda varierar kring 50 anställda.

3 §

Denna paragraf, som svarar mot 4 § LSA, innehåller bestämmelser som öppnar möjlighet för företag, som inte når upp till den i 1 § an­givna storleksgränsen, att direkt på stämma (beträffande sparbankerna sammanträde med huvudmän) besluta att lagen skall tillämpas på före­taget, dvs. utan att gå vägen över ändring av bolagsordningen resp, reg­lementet eller stadgarna. Beslut kan fattas med enkel majoritet på en ordinarie eUer extra stämma. På samma sätt kan beslutas att de an­ställda skall ha rätt att utse fler än två arbetstagarledamöter jämte

Prop. 1973:186

35

suppleanter. Lagen blir i tiUämpliga delar gällande också för dem som utses enligt sådant beslut.

4 och 5 §§

Enligt vad jag anfört i den allmäima motiveringen skall hänsyn inte tas tUl arbetstagarledamot vid tUlämpningen av de regler i de olika banklagarna som begränsar antalet styrelseledamöter (71 § första styc­ket BL och 26 § första stycket första punkten JkL) resp. reglerar be­fattningshavares möjlighet att utses till styrelseledamot (72 § andra stycket BL, 37 § andra stycket 1 SpL och 26 § andra stycket JkL). Be­stämmelser härom har tagits in i 4 och 5 §§. En särskild fråga gäller möjligheten för arbetstagarledamot att vara ordförande i styrelsen. En­ligt 77 § andra stycket BL får verkställande direktör eller annan befatt­ningshavare i banken inte vara ordförande i affärsbanks styrelse. Detta förbud gäller också för arbetstagarledamot. Beträffande sparbank får en­ligt 37 § andra stycket 1 SpL medgivande i reglementet för tjänsteman att ingå i styrelsen inte avse styrelsens ordförande. Eftersom sistnämnda lagrum inte är tillämpligt på arbetstagarledamot kan sådan i och för sig utses tiU ordförande. I fråga om centralkassa finns i 26 § första stycket sista punkten JkL förbud för verkställande durektör eller annan befatt­ningshavare i centralkassan att vara ordförande i centralkassans styrel­se. Utredningen har föreslagit alt förbudet utsträcks till att gälla även befattningshavare i jordbrukskassa som är ansluten till centralkassan. En reglering av förevarande fråga såvitt gäller sparbanker och central­kassor efter mönster av BL:s regler och utredningens förslag förat­sätter ändringar i SpL och JkL. Frågan får emellertid anses vara av ringa praktisk betydelse och en.prövning därav bör lämpligen tas upp i annat sammanhang.

6 §

Bestämmelserna i denna paragraf, som i LSA har sin motsvarighet i 5 §, innebär att arbetstagarledamot har samma ställning och ansvar som andra styrelseledamöter i företaget i den mån annat inte anges i denna lag. Detta innebär t. ex. att arbetstagarledamot deltar i utseende av verkställande direktör i centralkassas styrelse (26 § första stycket andra punkten JkL).

7 

§

Enligt i paragrafen angivna lagrum skall i affärsbanks och försäk­ringsbolags bolagsordning samt i centralkassas stadgar anges bl. a. anta­let styrelseledamöter och antalet suppleanter, om sådana skall utses, samt tiden för styrelseledamots uppdrag och sättet för tillsättande av styrelseledamot och suppleant i fall där de inte väljs på stämma. Av bestämmelserna i paragrafen (6 § i LSA) följer att föreskrifter i dessa hänseenden, såvitt gäller arbetstagarledamot, inte behöver las in i bo-

Prop. 1973:186

36

lagsordningen eller stadgarna. Såvitt angår sparbank får i administrativ ordning en ändring av motsvarande innebörd göras i 1 § 9 kungörelsen om sparbanker.

I sammanhanget bör framhåUas att arbetstagarledamot skall medräk­nas vid tillämpning av förekommande regler om beslutförhet och röst­pluralitet.

Med tanke på arbetstagarledamot i centralkassas styrelse anges vida­re att kravet enligt 22 § andra stycket EFL att styrelseledamot skall vara medlem i föreningen inte gäller för sådan ledamot.

8 §

Paragrafen, som stämmer överens med 7 § LSA, innehåller bestäm­melser om vem som beslutar om inrättande av arbetstagarrepresenta­tion.

I första stycket anges att beslut om inrättande av arbetstagarrepre­sentation fattas antingen av lokal facklig organisation, som är bunden av kollektivavtal i förhållande till företaget och omfattar mer än hälf­ten av de anstäUda i företagen, eller av flera sådana organisationer som tUlsammans har denna omfattning. I likhet med vad som avses i LSA syftar begreppet lokal facklig organisation i första hand på företags­klubb eller liknande organisation som är direkt anknuten till företaget och i andra hand på lokalavdelning av fackförbund till vUken arbets­tagarna är anslutna.

Beslut om inrättande av arbetstagarrepresentation kan ge anledning till överläggningar mellan företagets styrelse och företrädare för de fackliga organisationerna angående olika praktiska problem som för­anleds av att arbetstagarledamöter utses. Beträffande försäkringsbolag, som anser att skäl tUl undantag enligt 15 § föreligger, bör i första hand, dvs. innan ansökan om undantag görs, förhandlingar tas upp med ar­betstagarorganisationerna för att en lösning skall nås som kan godtas av båda sidorna. Bestämmelsen i andra stycket att styrelsen skall under­rättas om beslut om inrättande av arbetstagarrepresentation skall ses mot bakgrund av det sagda.

I motiveringen tUl 7 § LSA (prop. 1972:116 s. 152) uttalas att ut­trycklig bestämmelse om underrättelse tUl facklig organisation som inte deltagit i beslut om inrättande av arbetstagarrepresentation kan undva­ras, eftersom de lokala organisationerna i regel kan antas ha samrått före beslutet. Av samma skäl har föreskrift om sådan underrättelse inte heller tagits in i denna lag.

9 

§

Enligt denna paragraf, som överensstämmer med 8 § LSA, skall samtiiga organisationer som uppfyller de i paragrafen uppställda kra­ven delta vid utseendet av arbetstagarledamöter. Det ankommer på de

Prop. 1973:186

37

lokala organisationerna själva att bestämma hur arbetslagarledamöter­na skall utses och om de skall fördelas mellan olika organisationer.

Företagets styrelse bör skriftligen underrättas om namnen på dem som utsetts till arbetstagarledamöter.

I Ukhet med aktiebolags- och föreningslagsliftningen i allmänhet in­nehåller bank- och försäkringsrörelselagstiftningen ingen reglering av rätten tUl arvode för uppdraget att vara styrelseledamot. Även LSA saknar bestämmelser härom vad gäller arbetstagarledamot. Departe­mentschefsuttalandet i prop. 1972:116 (s. 137) att det får ankomma på vederbörande företag och de lokala fackliga organisationerna att av-. göra om styrelsearvode skaU utgå tUl arbetstagarledamot äger gUtighet också på den aktuella lagstiftningen. Jag vill betona att i nu före­varande fall arbetstagarledamot som också föratsattes i fråga om ar­betstagarledamot enligt nämnda proposition inte skall behöva vid­kännas någon ekonomisk förlust eller några kostnader i anledning av styrelseuppdraget.

Jag vill i sammanhanget också framhålla att det får ankomma på de berörda partema att själva i samförstånd reglera frågor som rör ar­betstagarledamöternas introduktion och utbildning för styrelsearbetet. Jag kan även i detta hänseende hänvisa till vad som anfördes i 1972 års proposition om arbetstagarrepresentation (prop. 1972: 116 s. 141). I prop. 1973: 130 har Kungl. Maj:t lagt fram förslag om bidrag för ut­bildning som facklig huvudorganisation av arbetstagare anordnat i ån-ledning av 1972 års lagstiftning om styrdserepresentation. I anslutning till vissa ändringar i lagen (1971: 282) om arbetarskyddsavgift föreslås sålunda i en övergångsbestämmelse att av den del av arbetsgivares ar­betarskyddsavgift för år 1974 som skaU föras tUl arbetarskyddsfonden skall högst ett belopp motsvarande 0,01 % av lönesumman utgöra bidrag till kostnader för utbUdning som facklig huvudorganisation av arbets­tagare anordnat i anledning av 1972 års lag om arbetstagarrepresenta­tion. Jag anser det naturligt att bidrag på motsvarande sätt skall utgå också för utbildningsverksamhet som anordnats i anledning av den nu föreslagna lagen om arbetstagarrepresentation i bank- och försäkrings­företagens styrelser. Bidraget för denna utbildningsverksamhet kan rym­mas inom det belopp som enligt förslaget i prop. 1973: 130 avses bli av­satt för utbildningsändamål. Föreskrift i detta hänseende bör lämpligen tas in som en övergångsbestämmelse till den nu föreslagna lagen. Jag vUl i sammanhanget understryka att samma normer bör gälla för bidrag tiU arbetstagarrepresentanter i bankmstitutens och försäkringsbolagens styrelser som kommer att tUlämpas på arbetstagarrepresentanter enligt 1972 års lag (jfr prop. 1973: 130 s. 184).

Prop. 1973:186

38

10 §

Paragrafen, som överensstämmer med 9 § LSA, innehåller beträffan­de fördelningen av arbetstagarledamöter på olika lokala fackliga orga­nisationer en hjälpregel, som blir tUlämplig om organisationerna inte kan enas om fördelningen. Inget hindrar att organisationerna i stäl­let för alt tUlämpa hjälpregdn själva bestämmer vad som skall gälla.

En tillämpning av hjälpregdn torde nästan alllid få till följd att lokal organisation tillhörande de båda TCO-förbunden, bankmannaför­bundet resp. försäkringstjänstemannaförbundet, får utse båda arbets­tagarledamötema. I ett försäkringsbolag (Folksam) blir resultatet ett annat, om hänsyn skall tas till de av bolagets fältmän (ackvisitörer) som verkar som fritidsombud. Fältmännen, som till antalet är fler än bolagets övriga anställda, är nämligen organiserade i försäkringsan-ställdas förbund inom LO. Jag vill med anledning därav erinra om att jag i det föregående (under 1 §) utgått från att frågan om fritidsom­budens städning skall kunna lösas i samförstånd mdlan berörda företag och arbetstagarorganisationer.

11 §

I denna paragraf, som svarar mot 10 § första stycket LSA, har upp­tagits den i den allmänna motiveringen behandlade regeln att arbets­tagarledamot i bankinstitut och försäkringsbolag skaU och inte som i LSA bör utses bland de anstäUda i företaget. Från denna huvud­regel öppnas i enlighet med vad jag förat angivit möjlighet tiU undan­tag i fråga om försäkringsbolag som är ett koncernbolag. Undantags­regeln har tillkommit med tanke på de fall där koncernbolag omfattas av lagen och där samma personer bUdar styrelse i olika koncernbolag. Genom undantagsregeln blir det möjligt att låta samma arbetstagarle­damöter vara styrelseledamöter i flera koncernbolag.

12 §

Paragrafen överensstämmer med 11 § i LSA. Av första stycket framgår att den eller de lokala fackliga organisationer som utser ar­betstagarledamot också bestämmer dennes mandattid. Med hänsyn tUl den kortare försökstiden för arbetstagarrepresentation i bank- och försäkringsbolagsstyrelser kan det vara lämpligt att mandattiden för arbetstagarledamot får löpa fram tUl periodens slut. I annat faU bör mandattiden anpassas tiU vad som gäller för övriga styrelseledamöter på så sätt, att mandattiden börjar resp. slutar vid ordinarie stämma då val av styrelse sker.

Prop. 1973:186

39

13 §

Paragrafen innehåller regler om jäv för arbetstagarledamot vid be­handlingen av frågor rörande stridsåtgärd och slutande eller uppsäg­ning av kollektivavtal. Bestämmelsema stämmer i sak överens med vad utredningen föreslagit i fråga om arbetstagarledamot i bankstyrel­se och är utformad i enlighet med 12 § LSA.

Arbetstagarledamot omfattas självfallet också av kreditjävsregler och andra jävsbestämmelser som finns i de för instituten gällande huvudförfattningama.

14 §

Paragrafen motsvarar 13 § i LSA.

15      och 16 §§

Paragraferna innehåller de i den allmänna motiveringen behandlade reglerna om försäkringsbolags möjlighet tUl undantag från lagens till-lämpning. I LSA finns motsvarande bestämmelser i 15 och 16 §§.

17 §

I paragrafen föreskrivs att i anmälan om styrelsens sammansättning tUl registreringsmyndigheten, dvs. bankinspektionen resp. försäkrings­inspektionen, skall anges om arbetstagarledamot utsetts enligt denna lag. Härigenom får inspektionen genast en förklaring tiU eventuell bristande överensstämmelse mellan de i anmälan angivna uppgifterna och regler i lag eUer bolagsordning beträffande antalet styrelseledamö­ter eller, när det gäller affärsbank och centralkassa, det tillåtna an­talet befattningshavare i styrelsen. För sparbank får motsvarande före­skrift tas in i 18 § kungörelsen (1955: 422) om sparbanker.

9    Hemställan

Under åberopande av det anförda hemställer jag att Kungl. Maj:t föreslår riksdagen

att antaga förslaget tUl lag om styrdserepresentation för de an­ställda i bankinstitut och försäkringsbolag.

Med bifall tUl vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Maj:t Konungen att till riksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bUaga till detta protokoll utvisar.

Ur protokollet: Britta Gyllensten

Prop. 1973:186

40

Bilaga Utredningens förslag

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1955:183) om bankrörelse

Härigenom förordnas att 7173 och 80 §§ lagen (1955: 183) om bankrörelse skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lyddse

71 §

För bankaktiebolag 

 i annan ordning.

Styrelsen skall 

Vid tillämpning av vad i första stycket stadgas om antalet styrel­seledamöter skall hänsyn ef tagas till ledamot som utsetts av anställ­da i bankaktiebolaget eller av fack­lig organisation för dem (arbets­tagarledamot).

------- är stadgat.

72

§

Styrelseledamöterna skola 

Av styrelseledamöterna må icke flera än en för varje påbörjat fem­tal vara befattningshavare i ban­ken.

Vid beräkning av det högsta antal styrelseledamöter som enligt andra stycket får vara befattnings­havare i banken skaU hänsyn ej tagas till offentlig styrelseledamot.

---------- svenska medborgare.

Av styrelseledamöterna får icke flera än en för varje påbörjat fyr­tal vara befattningshavare i ban­ken.

73

§

Styrelseledamot skall utses fÖr

tid------ den som tUlsatt ho­

nom.

Om styrelseledamot------ 

Styrelseledamot, som väljes på

bolagsstämma, skall utses för tid

------ den som tillsatt honom.

ej understiger fem.

80 §

Ledamot av styrelse 

 eller tredje man.

Arbetstagarledamot får ej hand­lägga fråga rörande facklig strids­åtgärd, förhandling med arbetsta­garorganisation om slutande av kollektivavtal eller rörande upp­sägning av kollektivavtal.

Prop. 1973:186

41

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1955: 416) om sparbanker

Härigenom förordnas att 3638 och 40 §§ lagen (1955: 416) om sparbanker skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

36 §

För sparbank skall finnas en av huvudmännen utsedd styrelse be­stående av minst fem ledamöter.

För sparbank skall finnas en styrelse bestående av minst fem ledamöter. Styrelsen utses av hu­vudmännen; dock får enligt be­stämmelser, som intagits i regle­mentet, en eller flera av styrel­sens ledamöter utses i annan ord­ning.

Styrelsen skall ---------------- sparbankens verksamhet.

Vad i denna lag----------------------- styrelsesuppleant.

37 §

Styrelseledamot skall----------- sparbankens verksamhetsområde.

Av styrelseledamöterna får icke flera än en för varje påbörjat fyr­tal vara befattningshavare i spar­banken. Verkställande direktör el­ler annan befattningshavare i sparbanken får icke vara ordfö­rande i styrdsen.

Styrelseledamot må ej den vara som är

1.

tjänsteman i sparbanken, där ej reglementet innehåller uttryck­ligt medgivande härtUl, vilket med­givande dock icke må gälla sty­relsens ordförande,

2.

styrelseledamot eller tjänste­man i annan sparbank, eller

3.

tjänsteman i annat bankaktie­bolag än Sparbankernas bankaktie­bolag eller i hypoteksförening el­ler kassa för fordbrukskredit.

Av styrelseledamöterna må

-------- än Sparbankernas bank­

 aktiebolag ------ för jordbraks­

 kredit.

Styrelseledamot får ej den vara som är

1. styrelseledamot eller befatt­ningshavare i annan sparbank, el­ler

2. befattningshavare i annct bankaktiebolag än Sparbankernas Bank Aktiebolag eller i hypoteks­förening eller kassa för jordbruks­kredit.

Av

------ an

Aktiebolag----- 

kredit.

styrelseledamöterna     får Sparbankernas Bank för jordbraks-

38 

§

Styrelseledamot  skall --- 

äga rum under fjärde räkenskaps­året efter det år, då valet sker.

Styrelseledamot    må   ---- 

Styrelseledamot,   som  utses  av

huvudmännen, skall------ äga

ram wnder tredje räkenskapsåret efter det år, då valet sker.

Prop. 1973:186

42

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

genom   beslut   av   huvudmännen

----------------------------- 

Styrelseledamot får        ge-

skiljas från uppdraget.

nom beslut av den som utsett ho-

nom skiljas från uppdraget.

40 §

Styrelseledamot eller--------------- eller tredje man.

Styrelseledamot, som utsetts av anställda i sparbanken eller av facktig organisation för dem (ar­betstagarledamot), får ej handläg­ga fråga rörande facklig stridsåt­gärd, förhandling med arbetstagar­organisation om slutande av kol­lektivavtal eller rörande uppsäg­ning av kollektivavtal.

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1956: 216) om jordbrukskasserörelsen

Härigenom förordnas att 26 § lagen (1956: 216) om jordbrukskasse­rörelsen skall ha nedan angivna lydelse och att i lagen skall införas en ny paragraf, 26 a §, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

26 §

Centralkassas      styrelse     skall

Centralkassas      styrelse     skall

--------- ordförande i styrelsen.

bestå av minst fem och högst nio

ledamöter. Styrelsen utses genom val på kassans stämma; dock får enligt bestämmelser, som intagits i stadgarna, en eller flera av sty­relsens ledamöter utses i annan ordning.

Vid tillämpning av vad i första stycket stadgas om antalet styrel­seledamöter skall hänsyn ej tagas till ledamot, som utsetts av anstidl-da i centralkassan och jordbruks­kassor som är anslutna till denna eller av fackUg organisation för så­dana anställda (arbetstagarleda­mot).

Enligt första stycket utsedda sty­relseledamöter skola utse verkstäl­lande direktör alt under styrelsens inseende leda verksamheten. Utses annan än styrelseledamot till verk-

Prop. 1973:186

43

Nuvarande lydelse

Av styrelseledamöterna må högst en eller, om antalet styrelse­ledamöter överstiger fem, högst två vara befattningshavare i jord­brukskassa, som är ansluten lill centralkassan.

Föreslagen lydelse

ställande direktör, skall denne in­gå som ledamot i styrelsen utan hinder av det i första stycket an­givna högsta antalet styrelseleda­möter. Styrelsen äger suppleant i styrelsen. Verkställan­de direktör eller annan befatt­ningshavare i centralkassan eller i jordbrukskassa som är ansluten till denna får icke vara ordförande i styrelsen.

Av styrelseledamöterna får icke flera än en för varje påbörjat tre­tal vara befattningshavare i cen­tralkassan eller i jordbrukskassa, som är ansluten till denna.

Styrelseledamot, som ej väljes på kassans stämma, utses för tid, som bestämmes av den som tillsätter honom.

Styrelsen åligger 

 slag av ärende.

MARCUS BOKTR. STOCKHOLM 1973      730S60

26 a §

Arbetstagarledamot får ej delta­ga i styrelsens behandUng av fråga rörande facklig stridsåtgärd, för­handUng med arbetstagarorganisa­tion om slutande av kollektivavtal eller rörande uppsägning av kol­lektivavtal.