Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1983/84:158

Regeringens proposition

1983/84:158

om vissa kolfrågor

beslutad den 22 mars 1984.

Regeringen förelägger riksdagen vad som har upplagils i bifogade utdrag av regeringsprotokoil för de åtgärder och del ändamål som framgår av föredragandenas hemställan.

På regeringens vägnar OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

BIRGITTA[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen redovisas förslag till riktlinjer för kolanvändningen för liden fram till år 1990. I riktlinjerna ingår en försiktig introduktion av kol upp till en användningsnivå om 3-4 miljoner lon per år. Della innebär en begränsning av kolanvändningen i förhällande lill den av riksdagen år 1981 förordade kolanvändningsnivån 4-6 miljoner lon per år i slutet av 1980-lalel.

Energipolilisk prövning av kolanvändning införs i lagen (1981:559) om utförande av eldningsanläggningar för fasl bränsle. Nya rikllinjer för sva-velutsläpp från koleldade anläggningar redovisas. Även prövning av lill­komslen och lokaliseringen av fossileldade anläggningar enligl 136a§ byggnadslagen behandlas i proposilionen.

I fråga om försörjningen med kol görs bedömningen att befintlig och planerad kapacilel för hanlering av kol i befintliga hamnar är tillräcklig för den pågående försiktiga koliniroduklionen. Några särskilda slalliga insal­ser är därför inte motiverade.

I    Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 158

Prop. 1983/84:158

2

Utdrag

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde

1984-03-22

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Pelerson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: statsråden[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om vissa kolfrågor

Statsråden[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN] anmäler sina förslag. Anförandena och förslagen redovisas i underproiokollen för industri- och jordbruksdeparte­menten.

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] hemsläller all regeringen förelägger riksdagen vad hon och slalsrådel[REDACTED_EFTERNAMN] har anförl för de ålgärder och del ändamål de har hemställt om.

Regeringen ansluter sig lill föredragandenas överväganden och beslular att genom proposition förelägga riksdagen vad här har anförts för de ålgärder och del ändamål som de föredragande har hemställt om.

Regeringen beslutar all de anföranden och förslag som redovisas i un­derprotokollen skall bifogas proposilionen som bilagorna 1 och 2.

Prop. 1983/84:158

Bilaga 1

Utdrag

INDUSTRIDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1984-03-22

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition om vissa kolfrågor

1    Inledning

1 del följande lämnas förslag i fråga om rikllinjer för kolintroduklion och kolförsörjning. En energipolilisk prövning av kolanvändning föreslås bli införd. Prövningen föreslås bli reglerad i lagen (1981:599) om utförande av eldningsanläggningar för fast bränsle. Ett förslag lill lag om ändring i denna lag läggs fram i delta syfle.

Lagförslagel ulgår frän ett förslag om sådant prövningsförfarande som lades fram av ulredningen om slyrmedel för näringslivets energihushåll­ning' i betänkandet (SOU 1981:94) Energisamverkan stal-kommun-nä-ringsliv. Betänkandet har remissbehandlats. Till protokollet i detta ärende bör som bilaga l.l fogas utredningens förslag lill lag om ändring i fasl-bränslelagen och som bilaga 1.2 en förteckning över remissinstanserna och en sammanfallning av remissyttrandena.

Regeringen beslutade den 15 december 1983 all inhämla lagrådets ytt­rande över ell inom industridepartemenlel upprällal förslag till lag om ändring i faslbränslelagen. Del lill lagrådet remitterade förslagel bör fogas till protokollet i della ärende som bUaga 1.3 och lagrådets yttrande över förslaget som bUaga 1.4.

Till lagrådels yttrande ålerkommer jag i del följande i dels den allmänna motiveringen lill lagförslaget (avsnill 2.1.4). dels specialmotiveringen lill de två paragrafer som lagrådet berört i sill yttrande.

Vad gäller kolförsörjningen lämnas förslag lill vissa preciseringar av de riktlinjer för denna som riksdagen lade fast år 1981. Övervägandena bygger bl. a. pä maierial som redovisats i energimarknadsulredningens" betänkan­de (SOU 1983: 19) Den stora omställningen. Ulredningen, som tillsattes är 1981, hade i uppdrag att analysera utvecklingen på de internationella

' Särskild utredare f.d. generaldirektören Erik Grafström. ' Särskild utredare numera generaldirektören Carl Tham.

Prop. 1983/84:158

4

energimarknaderna med särskild hänsyn till Sveriges möjligheler att läcka sill framlida behov av impoi"lerad energi. En sammanfattning av utredning­ens belänkande och en remissammanslällning återfinns i prop. 1983/84: 110 om vissa oljefrågor.

Slatens industriverk har ijuni 1982 lill regeringen överiämnal rapporten (SIND 1982:8) Försörjningslrygghelen för olja, kol och uran.

Inom ramen för Nordiska Ministerrådets arbele har rapporten (NU 1983:3) Gemensam nordisk kolimporl? utarbetats.

Sjöfarlsverkel har i juni 1983 sammanställt en av verkel genomförd enkät till landets större hamnar; Kolhamnar i Sverige - Hamnarnas planer förökade koltransporter.

2    Föredragandens överväganden

2.1 En försiktig kolintroduktion

2.1.1 Energipolilisk bakgrund

Ett övergripande mål för energipolitiken är enligt 1981 års energipoli­iiska beslut (prop. 1980/81:90, NU 60, rskr 381) att skapa förutsättningar för en god ekonomisk och social utveckling i landel. För att en sådan skall komma lill stånd krävs en trygg energiförsörjning och hushållning med energi.

Ett viktigl led i strävan efler en trygg energiförsörjning är atl minska beroendet av importerad olja eftersom världens oljetillgångar i slor ut­sträckning är koncentrerade lill politiskt känsliga områden. Även om goda resullal under senare lid har uppnåtts när del gäller minskningen av oljean­vändningen inom landel är det fortfarande angelägel au oljeersällningspo­litiken fullföljs. Detta understryks av de höga oljeprisernas negativa inver­kan på bytesbalansen.

En annan hörnsten i energipolitiken är kärnkraftens avveckling. Kärn­kraften skallavvecklas senast är 2010 enligt riksdagens beslut år 1980 (prop. 1979/80: 170, NU 70, rskr 410).

Enligl riktlinjerna i 1981 års energipolitiska beslut skall en successiv utveckling ske mot ell energisystem i huvudsak baserat på varaktiga, helst förnybara och inhemska, energikällor med minsta möjliga miljöpåverkan. Inhemska bränslen, främsl lorv och skogsbränslen, beräknas enligl dessa rikllinjer år 1990 svara för ca 10% av landets energiförsörjning. Ett led i insatserna för atl åsladkomma oljeersätlning och ett mera mångfacetterat energisystem är alt också genomföra en försiktig inlroduklion av kol. I beslutet godkände riksdagen rikllinjer för inlroduklion av kol som innebär att förbrukningen av kol för energiändamål i Sverige vid slutet av 1980-lalel bör kunna uppgå lill 4-6 miljoner ton per år.

För att utreda frågan om åtgärder för all säkra kärnkraflens.avveckling

Prop. 1983/84:158

5

och ett fortsatt minskal oljeberoende tillkallades är 1981 en parlamentarisk kommillé (I 1981:08). Kommillén, som har antagit namnei 1981 års energi­kommitté, skall lämna sitt slutbetänkande senare i år. Kommillén avser alt bl.a. belysa alternativa handlingsvägar för all säkerställa avvecklingen av kärnkraften och därvid behandla användning av bl.a. kol i ell långsiktigt perspekliv.

Samhället har på olika sätt stimulerat och styrt introduktionen av alter­nativen lill olja med den klara inriklningen all alla energikällor pä sikl skall kunna bära sig utan subvenlioner eller andra statliga insalser. I della sammanhang kan fjärrvärmeutbyggnaden ses som strategisk. I syfle all stimulera denna lämnade slaten under är 1983 tillfälligt stöd om 10 % av investeringskostnaderna för dislribulionsanläggningar för fjärrvärme som beställdes detta år.

Under år 1984 har delta investeringsstöd ersatts med ell anslulningsbi-drag för Qärrvärmenät. Bidragel lämnas för tillkommande ansluten vär-meeffekl och uppgår till 135 kr. per kW anslulningseffekt mätt vid produk-tionsanläggningen. Bidragel utbetalas till huvudman för Qärrvärmean-läggning. I della sammanhang bör även nämnas de s. k. fjärrvärmelänen, som ger kommunerna möjlighel all via kommunlåneinstilulen erhålla lång­sikliga lån till utbyggnad av fjärrvärme.

Introduktionen av kol och övriga ålgärder för anpassning av energisyste­met i enlighet med energipolitikens krav leder lill omfattande investeringar i energianläggningar och energiulruslningar i Sverige. För all effekten på bytesbalans och sysselsättning skall bli sä posiliv som möjligt är det angeläget alt utrustningen i belydande omfallning levereras av svensk induslri. Arbelel i energiupphandlingsdelegationen (I 1982:07) syftar lill alt åstadkomma en samordning av kommunernas upphandlingsbehov och induslrins produklionsföruisättningar.

Ell generellt villkor för slöd lill oljeersättande ålgärder är alt dessa skall innebära övergäng lill sådana energislag eller sådan leknik alt miljön för­bällras. Della innebär alt långtgående krav slälls på all nya förbrännings­anläggningar ulförs med ålgärder som minskar påverkan på miljön. Kosl­naderna härför kan i vissa fall uppfattas som så betungande av de kom­muner eller industrier som överväger all uppföra koleldade anläggningar all projeklen riskerar atl inle förverkligas. Särskill gäller della de första anläggningarna med ny leknik, eftersom man normalt har all räkna med vissa svårigheter i begynnelseskedet. Del är emellertid angelägel alt kolin­iroduklionen fortgår planenligt och alt vi så snart som möjligl får erfaren­heler av de avancerade förbrännings- och reningslekniker det här är fråga om.

För all minska kommuners och industriers kostnader för de anläggning­ar som här åsyftas beslöl riksdagen våren 1983 om ett nyll slöd lill anord­ningar för alt minska utsläppen av svavel vid förbränning av kol, den s. k. kolmiljöfonden (prop. 1982/83: 100 bil. 14, NU 22, rskr 166). Bidrag med

Prop. 1983/84:158

6

upp lill 75% av koslnaderna kan nu lämnas lill investeringar i sädana anordningar. Kolmiljöfonden finansieras genom atl en särskild avgift om f n. 10 kr. per m olja las ut inom ramen för den särskilda avgifien för oljeprodukler. Närmare bestämmelser om villkoren för stöd från fonden finns i förordningen (1983: 589) om statligt slöd till ålgärder för alt minska utsläppen av svavel vid förbränning av kol.

Differentierade skatter på olika slag av energi är ett verkningsfullt styr­medel för energipolitiken. F.n. gäller enligl lagen (1957:262. ändrad senasl 1983:1004) om allmän energiskatt all sådan skatt utgär med 411 kr. per m för olja och med 97 kr. per ton för kol (prop. 1983/84:28, SkU 9, rskr 97). För inhemska bränslen las inle några skatter ut. Med utgångspunkt i en sammanvägd bedömning av kolets bytesbalanseffekler, försörjningsef­fekter och miljöeffekter i förhållande till olja och inhemska bränslen god­kände riksdagen riktlinjer för energiskallepoliliken enligl vilka skatten på kol bör höjas i etapper för alt fr. o. m. år 1985 per energienhel vara ungefär hälften av skatten på olja. I linje med della aviserades i propositionen förslag all den 1 januari 1985 höja skallen pä kol lill 140 kr. per ton. Chefen för finansdepartementet avser all återkomma i denna fråga senare i år.

Vad gäller landels energipolitik på längre sikl älerkommer jag i en proposition som jag räknar med kan föreläggas riksdagen under våren 1985.

2.1.2 Nuvarande och planerad kolanvändnlng

Enligl riksdagens energipoliiiska beslut våren 1981 (prop. 1980/81:90 bil. 1, NU 60, rskr 381) skulle kolel i en första fas främsl användas i värme-och kraflvärmeverk och i dessa uppnå en årlig förbrukning om 3-4 miljoner lon år 1990. Inom induslrin beräknades en förbrukning av 1-2 miljoner lon ångkol år 1990. Sammantaget förespråkades sålunda en försiktig kolintro­duklion med en beräknad förbrukning av 46 miljoner lon ångkol per är vid slutet av 1980-lalel.

Under åren närmasl före beslutet uppgick den lolala förbrukningen av ångkol i Sverige till ca 0,4 miljoner lon per år. Merparten förbrukades inom industrin.

Enligt preliminära beräkningar har förbrukningen av ångkol ökat lill drygl 1,2 milj. ton är 1983. Förbrukningsökningen har i huvudsak ägt rum i värme- och kraflvärmeverk, men det kan även noteras en viss ökning inom industrin.

Vid årsskiftet 1983-1984 fanns del i 13 kommuners värme-och kraflvär­meverk anläggningar om lillsammans ca 2200 MW tillförd effekt avsedda för enbari eller huvudsaklig eldning med kol.

Enköping

ca   15     MW tillförd effekt

Göleborg

ca   80     "'

Helsingborg

ca 230

Katrineholm

ca   40

Prop. 1983/84:158

Landskrona

Malmö

Norrköping

Nyköping

Sala

Stockholm

Södertälje

Vä.sterås

Örebro

ca

20

ca

170  '

ca

270  '

ca

10  '

ca

20  '

ca

315  '

ca

400  '

ca

560  '

ca

90  '

I några av dessa kommuner, nämligen Göleborg, Malmö och Nyköping, är ytteriigare anläggningar om tillsammans ca 330 MW tillförd effekl beslu­tade eller under byggnad. I två kommuner, Kalmar och Mölndal, uppförs anläggningar för kol som huvudbränsle om lillsammans ca 100 MW tillförd effekt. I Linköping kommer inom korl två oljeeldade pannor i befintligt kraftvärmeverk atl byggas om till faslbränsleeldning. Den ena av dessa, med en tillförd effekt om ca 80 MW, blir koleldad. Därmed kommer del i en nära framlid all finnas koleldade anläggningar om lillsammans drygl 2700 MW tillförd effekl i 16 kommuners fjärtvärmesystem.

I ylleriigare ett anlal kommuner finns det eller har beslut faltals om utbyggnad av pannor som i ell inledningsskede eldas med kol som huvud­sakligt bränsle, men som efter några år kommer all eldas med inhemska fasta bränslen, främsl torv, med kol som bibränsle. Anledningen till alt kol används på della sätt är all del går ät viss lid för all uppnå full lorvproduk-tion i en nystartad lorvulvinning. Även därefter är det normall med avse­värda variationer i lorvproduktionen mellan olika år beroende på vädret under utvinningsperioden. Ett bi- eller reservbränsle är således ofta en förutsättning för atl få till stånd en ökad användning av torv. Kolanvänd­ning underlättar i dessa fall övergång lill och användning av inhemska bränslen, främst torv.

Kolförbrukningen i här beskrivna befintliga och beslutade värme- och kraftvärmeverk kan i forlvarighetstillstånd beräknas lill ca 1,5 miljoner lon per år.

På induslrisidan används, förulom kokskol inom järn- och slålindustri som inte behandlas i della sammanhang, kol inom främst cementindustri, pappersindustri och sockerindustri. Sammanlagl 1000 MW tillförd effekl finns inslallerad eller är under byggnad i sådan induslri. Inom trädgårdsnä­ringen förekommer viss användning av kol i mindre pannor (1-4 MW) för uppvärmning av växthusanläggningar. Kolförbrukningen inom induslrin kan vid fulll kapacilelsuinylijande uppskattas lill 0,6 å 0,8 miljoner lon per år.

Mol bakgrund av vad jag nu har redovisal kan den totala förbrukningen av ångkol i befintliga och beslutade anläggningar inom landel inom några år uppskattas uppgå till drygl 2 miljoner lon kol per år.

För att ytterligare belysa tillkommande kolanvändning bör i detta sam-

Prop. 1983/84:158

8

manhang nämnas något om ulvecklingen av energiförsörjningen i landels tre storstadsområden.

Överläggningar har under del senasle årel ägt rum mellan företrädare för industridepartementet och berörda kommuner i syfte att finna sådana alternativ som är genomförbara och som säkerställer en tillräcklig oljeer­sätlning under 1980-lalet samt en tillräcklig kraftvärmeulbyggnad när den­na behövs. Ett övergripande mål är därvid atl genom utbyggnad av fjärr­värme utnyttja bränslet effektivare, förbällra miljön och skapa förulsäll­ningar för elproduklion i kraftvärmeverk. I samlliga fall har de lidigai"e diskuterade planerna på överföring av hetvatten från närbelägna kärnkraft­verk skrinlagts. I stället är inriklningen under 1980-lalet alt söka flexibla lösningar innebärande slora värmepumpar, spillvärmeutnyiljande och successiv uppbyggnad av koleldade anläggningar. Frågan om storstadsom­rådenas energiförsörjning avser jag att återkomma till i annal samman­hang.

Däruiöver studerar ylleriigare ett anlal kommuner f n. sin framtida bränsleförsörjning med kol som ett av alternativen jämsides med torv och skogsbränslen. 11, ex. Uppsala är inriktningen atl efter ett inledningsskede med kol gå över lill huvudsaklig eldning med lorv eller skogsbränslen och med kol som bibränsle. Osäkerheten om bränslevalet i dessa kommuner är fortfarande stor.

Jag vill i sammanhanget nämna den enkät belräffande utvecklingen på fjärrvärmeområdel som Svenska Värmeverksföreningen har genomförl. I enkäten ingår alla orter som är akluella för någon form av tjärrvärmeul-byggnad. Enkätmaterialet har bearbetats och presenterats av Värmeverks­föreningen i dess FJÄRRVÄRMEPLAN 1983. För år 1990 anges för el-och värmeproduktion en kolförbrukning om 32,8 TWh motsvarande 4,3 miljoner lon kol per är.

Värmeverksloreningen understryker alt enkätsvaren oftast redovisar en preliminär planläggning och all kommunala beslut i regel inte föreligger. Värmeverkens svar i enkäten bör mol denna bakgrund ses som uttryck för ambitioner som i många fall inle kommer all förverkligas. Vidare innebär genomförandet av 1983 och 1984 års investeringsprogram att många kom­muner inriktar sig på spillvärme, stora värmepumpar, torv eller biobränsle i slällel för kol. I energipoliliskt hänseende är detta en eftersträvansvärd utveckling.

Elförsörjningssilualionen i landet bedöms under 1980-talel och i början av 1990-lalel bli sådan all det inle behövs några stora kolkondensanlägg-ningar. 1981 ärs energikommitté studerar alternativa handlingsvägar för att säkerställa avvecklingen av kärnkraften och behandlar därvid även an­vändning av kol i ett långsiktigt perspekliv.

Mol bakgrund av vad jag nyss har sagl drar jag slutsatsen atl förbruk­ningen av kol är 1990 kan begränsas i förhållande till de 46 miljoner lon kol som beräknades i det energipolitiska beslutet år 1981. Kolförbrukning-

Prop. 1983/84:158

9

en år 1990 bör kunna begränsas lill 3-4 miljoner lon inkl. kolanvändningen inom induslrin. All kol inte behöver ulnylljas i lika slor utsträckning som tidigare har antagils beror bl. a. på de belydande insalser som har gjorts på hushällningsområdel och pä alt den förda energipolitiken medförl att lös­ningar med inhemska bränslen, värmepumpar och avkopplingsbara elpan­nor ter sig synnerligen inlressanla för 1980-talel.

2.1.3 RiktUnjer för den fortsatta introduktionen av kol

Kolintroduktionen bör enligl min mening fortsätta i huvudsaklig över­ensslämmelse med de av riksdagen år 1981 godkända rikllinjerna. Dessa innebar sammanfattningsvis följande:

-

En försiktig introduktion av energikol förulsälls ske.

-

Koleldade anläggningar bör uppföras endast när del inle är lekniskl eller ekonomiskl rimligt all använda inhemska bränslen.

-

Miljöskyddskravel måste tillgodoses med särskild uppmärksamhet pä problemen med svavelulsläpp och försurning. Alt introduktionen sker försiktigt gör del möjligt all la lill vara de effektiva miljöskyddsåtgärder som är tillgängliga eller under utveckling. En successiv teknikutveckling och skärpning av miljöskyddskraven förulses.

-

Forskning och utveckling på kolområdel stöds aktivi frän slalens sida för all ulveckla ny miljövänlig och för svenska förhållanden anpassad kolleknik.

Härulöver gjordes vissa uttalanden om kolförsöriningen. Jag ålerkom­mer lill denna fråga i avsnitt 2.2.

Inför den fortsalla introduktionen av kol är det dock moliveral atl precisera rikllinjerna någol och jag ulvecklar därför i del följande min syn på dessa frågor.

Enligl min mening har kol vissa energipoliiiska fördelar jämfört med olja som gör del moliveral all utnyttja kol som oljeersätlning. Imporlpriset för kol är f n. betydligt lägre än imporlpriset för olja räknat per energienhet. Ell utbyte av oljeimport mot kolimporl bidrar således lill all förstärka Sveriges handelsbalans. Koleldade anläggningar är visseriigen i sig något dyrare atl bygga och driva än oljeeldade anläggningar, men kolprisel är ändå relativt sell sä fördelakligl alt övergäng från olje- lill koleldning lönar sig och bidrar lill en minskning av koslnaderna för landets energiförsörj­ning. Till detta kommer atl de koleldade anläggningarnas byggande och drift bidrar till all förbäitra sysselsättningen.

Ylleriigare en aspekt på övergången från olja lill kol är försörjnings-trygghelsvärdet. Kol finns i ell slort antal länder och dessutom på andra ställen än olja. Della ökar försörjningslrygghelen.

Som utgångspunkt för den fortsatta introduktionen av kol i Sverige bör gälla att 3-4 miljoner lon kol per är används omkring är 1990 vilkel är lägre än som angavs som riktlinjer för koliniroduklionen i riksdagens energipoli­iiska beslut är 1981. Ett flerlal preciserade krav bör i della skede slällas på

Prop. 1983/84:158

10

kolanvändningen. Dessa krav ulgör också grunden för den energipoliiiska tillståndsprövning somjag i del följande förordar.

Del är angeläget atl utbyggnaden av koleldade förbränningsanläggningar och övergängen frän olja lill kol i befintliga anläggningar sker så att både energiförsöijningsinlresset och hänsynen lill miljön tillgodoses pä bäsla säll. Del är risk för atl detta inte kommer atl ske om inte samhället under de närmasle åren aktivt kan påverka kolanvändningen. Detta gäller i första hand mindre koleldade anläggningar eftersom slörre anläggningar hiuills regelmässigt prövats enligt 136 a § byggnadslagen (1947:385). En sådan akliv påverkan förulsäUer enligl min mening all den fortsatta koliniroduk­lionen sker på ell planerat sätt. För atl åstadkomma della bör ett nyll syslem nu införas för att pröva användningen av kol. Del är angeläget atl ett sådanl syslem snabbi kan träda i kraft med hänsyn till atl det i många kommuner f. n. pågår ett intensivt planeringsarbete för alt ersätta olja med andra energikällor. För kommunernas del är del väsenlligl alt planerings­förutsättningarna i fråga om kol snabbt klarläggs av statsmakterna. Genom riksdagens beslut om beskattningen av energi (prop. 1983/84:28. SkU 9, rskr 96) har ett klarläggande skett vad gäller beskattningen av kol i förhål­lande lill olja resp. inhemska bränslen. Jag ålerkommer i avsnill 2.1.4 med ell förslag lill energipolilisk prövning av ny kolanvändning.

För atl fä en bättre uppfattning om hur kolintroduktionen fortskrider i Sverige harjag för avsikl all föreslå alt regeringen ger slalens energiverk i uppdrag alt årligen redovisa befintliga anläggningar samt pågående, beslu­tade och planerade utbyggnader.

Ett viktigt krav är att de koleldade anläggningarna är godtagbara från miljösynpunkt. Del betyder all varje anläggning måste uppfylla de krav som slälls enligl miljöskyddslagsliflningen. För kolhantering, förbränning av kol och tillvaratagande av restprodukter från denna utvecklas olika slag av leknik för miljöskydd, som kommer att göra del möjligt all uppfylla långtgående miljöskyddskrav. Chefen för jordbruksdepartementet kom­mer senare att närmare behandla kolels miljöaspekter.

Anspråken på bidrag ur kolmiljöfonden förväntas öka som följd av de skärpta miljökrav som chefen för jordbruksdepartementet föreslår. Utbe­talningarna av bidrag från fonden måste emellertid anpassas efler de medel som finns till förfogande. För de närmaste åren beräknas inflyta drygt 100 milj. kr. per är lill fonden genom den särskilda avgiften på oljeprodukter. Enligt min bedömning bör det därför vara lämpligl atl läla fonden verka enligl ell femårsprogram t.o.m. budgetåret 1988/89 enligt vilkel influtna medel, dvs. ca 500 milj. kr., disponeras för investeringar i anordningar för atl begränsa svavelutsläppen. Programmel får därefter omprövas. Slalens energiverk, som disponerar fondens medel, bör nu ges en beslulsram pä 350 milj. kr. När della belopp är förbrukat bör energiverket återkomma lill regeringen med förslag lill hur reslerande medel bör fördelas.

Principerna för bidrag ur fonden bör enligl min mening fastställas av

Prop. 1983/84:158

11

regeringen. Jag vill anmäla att jag anser följande grunder rimliga. Liksom hillills bör gälla all bidrag ges med högst 75% av investeringskostnaden. Vad gäller fördelningen av medel på olika typer av anläggningar bör relationerna vara följande.

Högsl bidrag bör ulgå för invesleringar i ulruslning för rökgasavsvavling vid nya koleldade anläggningar. Ett lägre bidrag bör ges lill invesleringar i utrustning för rökgasavsvavling i sambarid med konvertering. En ytteriiga­re reducering kan vara motiverad om utrustning för rökgasavsvavling inslalleras sedan konvertering skett vid ell lidigare lillfälle. För invesle­ringar i annan avsvavling, som kalklillförsel lill bädd, bör också reducera­de bidrag kunna utgå.

Energiverkel bör löpande följa investeringarnas utveckling och vid be­hov återkomma lill regeringen med synpunkler på bidragsgrunderna.

I enlighel med rikllinjerna i 1981 års energipoliiiska beslut bör i första hand inhemska bränslen användas för att ersätta olja i Sverige. Detta innebär atl koleldade anläggningar bör uppföras endasl när del inle är tekniskt möjligt och ekonomiskl rimligt all utnyttja inhemska bränslen. Del är emellertid från samhällsekonomiska synpunkler angeläget atl an­vändning av skogsbränslen inte försvårar skogsinduslrins möjligheter all erhålla Iräfiberråvaror.

Pä grund av de höga transportkostnaderna är del fördelaktigt all använ­da inhemska bränslen i närheten av den plals där de utvinns. Transportför­hållandena har stor belydelse också för kol. Kolanvändning bör därför i första hand ske där det finns goda möjligheler till sjötransport.

Möjlighelen alt kombinera eller byla mellan olika energikällor har slor betydelse för ett energisystems flexibilitet och utvecklingsmöjligheter. Därför bör vid den energipolitiska prövning av ny kolanvändning somjag föreslår kunna föreskrivas au koleldade anläggningar, i orter där det kan bedömas finnas goda förutsättningar all på sikl övergå till användning av inhemska bränslen, skall ulformas så all sådan övergång blir möjlig. I della sammanhang är ulbyggnaden av fjärrvärme viklig, eftersom Qärrvärme är en distributionsform för energi som kan ulnyllja många olika energikällor. En övergång lill fjärrvärme belyder dessulom nästan alltid all miljön i tätorten i fråga förbällras genom alt förbränningen flyttas frän många små anläggningar med dålig miljöteknik lill slörre anläggningar som kan utnytt­ja mer effektiv reningsteknik. Möjligheterna är goda atl pä lämpligt sätt utnyttja modern kolteknik i fjärrvärmesyslem. En slrävan bör därför vara atl i slor ulslräckning knyta den ökande kolanvändningen till fjärrvärme-systemen. För all lättare kunna tillgodose elbehovel vid avvecklingen av kärnkraften bör de koleldade anläggningarna i slörsla möjliga ulslräckning planeras så atl de senare kan kompletteras med anordningar för elproduk­tion.

Övrig användning av energikol bör främsl ske i slörre eldningsanlägg­ningar inom induslrin. En mer restriktiv hållning bör intas mot små kol­eldade anläggningar om de inle kan uppfylla miljökraven.

Prop. 1983/84:158

12

2.1.4 Energipolilisk prövning

Det är angelägel atl den kolintroduklion som nu genomförs styrs på ett sådant sätt all kraven från samhällets sida kan uppfyllas.

Det finns f n. ett energipoliliskt slyrmedel som syftar lill att påverka kolanvändningen. Enligt lagen (1981:599) om utförande ay eldningsanlägg­ningar för fasl bränsle skall eldningsanläggningar med en viss minsta årlig bränsleförbrukning (180 lerajoule) i princip utföras för eldning med fasl bränsle. Valet av fasl bränsle beslämmer däremot anläggningsinnehavaren själv över. Enligl lagen är han dock skyldig alt samråda med statens energiverk före beslut om för vilket fast bränsle anläggningen skall utföras. Energiverkel skall därvid verka för alt anläggningen utförs för inhemskt fasl bränsle niir delta är lekniskl och ekonomiskl rimligt. Hänsyn skall härvid las lill bl. a. skogsinduslrins råvaruförsörjning. Syftet med samråds-skyldigheten är all användning av inhemska bränslen skall övervägas innan en anläggning för importerat kol byggS:

I betänkandet (SOU 1981:94) Energisamverkan stal-kommun-näringsliv har föreslagits all lagen om utförande av eldningsanläggningar för fasl bränsle ändras så all användning av kol inte fär ske utan föregående prövning av statlig myndighet. Utredningsförslaget lades fram innan denna lag hade trätt i kraft. Huvuddelen av remissinstanserna ansåg atl man borde avvakta erfarenheterna av samrådssystemet innan man log slällning lill behovel av ett prövningsförfarande. Några remissinslanser, bl.a. sta­tens vatlenfallsverk och Svenska Värmeverksföreningen, var negativa, medan riksrevisionsverket, byggforskningsrådet och Lantbrukarnas Riks­förbund ansåg att ett prövningsförfarande behövdes. Ingen remissinstans log slällning till detaljerna i del föreslagna prövningsförtarandet.

För egen del anser jag alt det är nödvändigt all aktivt kunna styra kolintroduktionen. Samrådsföifarandet ger enligl min mening inle tillräck­liga möjligheler all säkerställa alt de samhälleliga kraven uppfylls. Del finns därför anledning all överväga utredningsförslaget.

Ell antal olika möjligheter att styra kolanvändningen är i och för sig länkbara. En möjlighel är att begränsa lillförseln av kol lill vissa konsu­menter. Det skulle förutsätta någon form av inköpsbegränsning, som i viss utsträckning skulle likna ett ransoneringssystem.

Ell mera ändamålsenligt och betydligt enklare säll alt styra användning­en är atl kräva lillsländ för uppförande av en eldningsanläggning för koleldning. Jag förordar denna lösning. Tillsländspliklen bör åvila använ­daren av anläggningen. Alt läla även mindre anläggningar omfattas av regeringens prövning enligl 136a § byggnadslagen (1947:385) lorde vara mindre lämpligl från praklisk synpunkt. En beslämmelse om krav på sådanl tillstånd för anläggningar över viss minsta sloriek bör i enlighel med förslaget i utredningen om slyrmedel för näringslivels energihushållning (SOU   1981:94)  kunna arbelas  in i  lagen om utförande av eldnings-

Prop. 1983/84:158

13

anläggningar för fasl bränsle, där den naluriigl hör hemma med lanke på alt bestämmelsen rör anläggningens utförande. Jag ålerkommer strax lill frå­gan om samordning av prövningsförfarandel med annan lagstiftning. Syftet nied prövningssystemel bör vara atl pröva bränslevalet i nytillkommande koleldade anläggningar från energipolilisk synpunkt. Anläggningar som redan är ulförda för kolanvändning bör inle omfattas av kontrollen. Där­emot bör förhindras all befintliga anläggningar som har utförts för annat bränsle än kol och som lidigare inte har eldals med kol används för koleldning ulan föregående prövning. Lagens tillämpningsområde bör där­för, som utredningen har föreslagil, i detta avseende vidgas till all avse anläggningens faktiska användning. När en anläggning har utförts för annat än huvudsaklig eldning med kol bör således tillstånd krävas för all bötja elda med kol. Ett tillstånd bör kunna förenas med lidsbegränsning eller andra villkor. Detta bör t.ex. kunna ske i sådana fall där lekniska eller ekonomiska förutsättningar för övergång till andra bränslen senare kan komma all föreligga. Utvidgningen av tillämpningsområdet bör medföra atl lagens rubrik ändras lill fastbränslelagen.

Del är av naturliga skäl svårt all i lagen entydigt ange i vilka fall tillstånd skall medges. I de enskilda fallen måste en sammanhållen bedömning göras med utgångspunkt i de tidigare angivna kraven som ingär i riktlinjerna för koliniroduklionen. Även andra samhälleliga intressen bör beaktas vid prövningen, exempelvis kraven pä hushållning med iräfiberråvara. Jag förordar atl i lagen, som förutsättning för tillstånd, anges att användning av kol i anläggningen skall vara förenlig med av riksdagen antagna energipoli­iiska rikllinjer för inlroduklion av kol.

Vad gäller prövningens samordning med annan lagstiftning villjag anfö­ra följande.

Enligt miljöskyddsförordningen (1981:574, senasl ändrad 1983:729) krävs tillstånd för alt bygga eller väsentligt ändra förbränningsanläggningar med en tillförd effekl överstigande 10 MW. För anläggningar mellan 0,5 MW och 10 MW som är avsedda för annal bränsle än enbart eldningsolja eller bränslegas föreligger anmälningsskyldighet till länsslyrelse. Konces­sionsnämnden för miljöskydd och länsstyrelserna kan vid tillståndspröv­ning enligl miljöskyddslagen föreskriva särskilda villkor för en enskild anläggning. T.ex. kan föreskrifter meddelas om mindre svavelulsläpp än vad som följer av förordningen (1976: 1055) om svavelhaltigt bränsle. Där­emot kan inle slörre utsläpp medges.

Enligt 136 a § byggnadslagen (BL) skall regeringen pröva tillkomst och lokalisering av induslriell eller liknande verksamhet som är av väsenllig belydelse för hushållningen med energi, med Iräfiberråvara eller med landets samlade mark- och vattentillgångar. Prövningen gäller för nyan­läggning av bl. a. ångkraftanläggningar och andra anläggningar för eldning med fossill bränsle med tillförd effekl överstigande 500 MW. Regeringen kan genom beslut i varje särskilt fall förbehålla sig prövning enligl 136a §

Prop. 1983/84:158

14

BL även av utvidgning av fossileldade anläggningar eller av nya sädana anläggningar med lägre tillförd effekl än 500 MW. Regeringen har höslen 1983 beslutat inhämla lagrådels yttrande över ett förslag till plan- och bygglag, som avses ersätta BL. Förslagel innehåller inle någon motsvarig­het till 136a § BL utan regler om regeringsprövning av vissa verksamheler föreslås i slällel få sin plats i en särskild lag om hushållning med naturre­surser. I departementspromemorian (Ds Bo 1984:3) Förslag till lag om hushållning med naturresurser m. m. föreslås alt det i en nalurresurslag las in regler om regeringsprövning av anläggningar med slor påverkan på omgivningen. Reglerna avses ersätta beslämmelserna i 136a § BL om prövning med hänsyn till hushållningen med landels samlade mark- och vallenlillgängar. Med hänsyn till del pågående arbetet inom regeringskans­liet med alt ularbeta förslag till riktlinjer för den av riksdagen beslulade koliniroduklionen lämnas i promemorian inle nägot förslag vid vilken storieksgräns tillslåndsplikl för de nämnda anläggningarna bör inträda. Promemorian remissbehandlas f n. För anläggningar med tillförd effekt slörre än 200 MW bör såsom chefen för jordbruksdepartementet närmare redovisar prövning ske enligl 136a § byggnadslagen.

Den nu föreslagna tillståndsprövningen enligt faslbränslelagen bör avse frågan om del finns energipoliiiska skäl atl inle tillåta användning av kol. Ett tillstånd enligt fastbränslelagen innebär således endasl atl hinder för alt använda kol inle föreligger från energipolitiska utgångspunkter. Tillståndet ersätter inte tillstånd enligl andra lagar, t.ex. enligt miljöskyddslagslifl­ningen. Mot bakgrund av de rikllinjer somjag lidigare har redovisat kom­mer dock miljöaspekterna lill viss del all beaklas vid lillståndspröyningen enligt fastbränslelagen. Enligl min mening torde samordningen av pröv­ningarna enligl miljöskyddslagen och fastbränslelagen underlällas genom underhandskontakter eller remisser mellan prövningsmyndigheterna.

Jag har lidigare berört frågan om vilka anläggningar som bör omfattas av den energipoliiiska prövningen. Somjag nyss har nämnl bör koliniroduk­lionen under de närmaste åren i första hand ske i slora anläggningar, där modern leknik som kan uppfylla stränga miljökrav utnyttjas. Del finns därför anledning atl låta även relalivi små anläggningar omfattas av kravel på prövning. Prövningssystemel bör dock göras enkell och begränsas till sådana fall, där frågan om kolanvändning kan ha energipolilisk belydelse. Jag förordar all gränsen skall vara densamma som för anmälningsskyl­dighet enligt miljöskyddsförordningen, alltså 0,5 MW.

I övrigl villjag framhålla atl del från tillämpningssynpunkl är en fördel all storleksgränsen bestäms med utgångspunkt i pannans konstruktion.

De anläggningar som från energipolilisk synpunkl är angelägna atl pröva är främsl sådana som har belydelse för områden med gemensaml upp­värmningssyslem, dvs. fjärrvärmeverk och lokala värmecenlraler. Inom fjärrvärme- och nalurgasområden är även andra anläggningar av inlresse. Däremoi finner jag del inle nödvändigl all låta prövningssystemel omfatta

Prop. 1983/84:158

15

eldningsanläggningar inom induslrin och för trädgårdsnäringens byggnader belägna utanför fjärrvärme- och nalurgasområden. Efler samråd med che­fen för bostadsdepartementet föreslår jag all sädana anläggningar lämnas utanför del nu föreslagna prövningssystemel. Kolanvändning i sädana anläggningar kommer givetvis all även i fortsätlningen prövas enligl mil­jöskyddslagstiftningen. Det synes lämpligt atl länsslyrelsen och konces­sionsnämnden för miljöskydd fortsättningsvis meddelar slalens energiverk när anmälan eller ansökan om tillstånd enligl miljöskyddslagen inkommer.

Ändringen i fastbränslelagen bör la sikle på koleldning i nytillkommande anläggningar. Kravel pä tillstånd all ulföra eldningsanläggningar för hu­vudsaklig eldning med kol kan av nalurliga skäl endasl gälla nytillkom­mande anläggningar. Ändras en äldre anläggning sä atl den får ell utföran­de för huvudsaklig eldning med kol bör dock tillslåndskravel gälla. För sådana anläggningar, som är under uppförande eller ombyggnad när änd­ringen i faslbränslelagen träder i kraft och som har planerals för huvudsak­lig eldning med kol, bör finnas övergångsbestämmelser som möjliggör användning av kol på avsett säll efler ett enkelt anmälningsförfarande. När andra anläggningar än sädana som har ulförts för huvudsaklig eldning med kol ändå har eldats med kol - ibland används kol som reservbränsle - bör delta få fortsätta efter motsvarande anmälningsförfarande. Detsamma bör gälla om anläggningen eller ändringsarbeten i anläggningen vid utgången av år 1983 har påbörjals men inle slulförls och avsiklen har varil alt använda kol som reservbränsle.

För tydlighels skull bör nämnas all en anmälan av det slag som här avses

-

i motsats till exempelvis en anmälan enligl 16 § miljöskyddskungörelsen

-

inle ger ulrymme för egentlig prövning i ärendet. En anmälan fär således automatiskt avsedda rättsverkningar, om del inle kan påvisas all den innehåller oriktiga uppgifter.

Jag vill i delta sammanhang framhålla all ett vägrat koltillstånd enligl faslbränslelagen inte innebär att användning av andra fasla bränslen aulo­maliskl är tillåten. T.ex. skall användning av iräfiberråvara prövas enligl 136 a § byggnadslagen om förbrukningen per kalenderår av iräfibertåvara kommer atl uppgå lill minsl 10000 m' fasl mått.

Alt utan tillstånd utföra en eldningsanläggning för koleldning, atl elda med kol utan tillstånd eller alt bryta mol lillsländsvillkor bör beläggas med bötesstraff Om en anläggning utförs för eldning med kol eller eldas med kol ulan lillsländ bör ägaren eller den som eljest förfogar över anläggning­en vid vite kunna föreläggas atl vidla rättelse. Detsamma bör gälla om lillståndsvillkor inle uppfylls. Botes- och vitesbestämmelserna bör utfor­mas enligl vad som i övrigt gäller enligt faslbränslelagen.

Som nämndes i inledningen beslöl regeringen den 15 december 1983 alt inhämla lagrådels yttrande över ett förslag lill ändring i faslbränslelagen (bilaga 1.3) med den innebörd jag nu redogjort för.

Lagrådet har i sitt yttrande (bilaga 1.4) inte haft någol all erinra mol

Prop. 1983/84:158

16

förslaget utom all del föreslagil ett förtydligande i 3 a S och ett tillägg i 9 § av innebörd atl del inle skall vara möjligt alt ingripa med både straff och vitespåföljd mot samma förfarande. Jag har intet atl erinra mot lagrådets förslag i dessa avseenden och älerkommer lill frågorna i specialmolivering­en.

Jag förordar därjämte atl ytteriigare ett förtydligande görs i 3 a §. Jag återkommer lill denna fråga i specialmoliveringen.

2.2 Kolförsörjning

2.2.1 Internationell kolhandel

Av världens samlade kända fossila bränsleiillgångar svarar kolel för mer än 90%. De lolala, Iroliga tillgångarna på både brunkol och stenkol har på grundval av allmängeologiska förhållanden uppskattats till 15000-20000 miljarder ton. Härav är mer än 10000 miljarder lon kända.

Världsenergikonferensen (WEC) definierar energiresurs eller eiiergilill-gång som den fysiska förekomsten pä jorden av en energiråvara som med en viss grad av sannolikhet någon gång kan bli utvinningsbar. Reserv definieras som den del av tillgången som kan utvinnas med känd teknik (eller med rimlig förbättring av denna) och till i dag konkurrenskraftiga priser. Både reserver och tillgångar kan uppdelas i kända och uppskattade.

Endast en mindre del av de kända koltillgångarna ulgör reserver. Dessa beräknas år 1980 ha uppgåll lill knappt 700 miljarder lon, varav ca 490 miljarder ton ulgörs av stenkol. Som jämförelse kan nämnas atl väridspro­duklionen av kol samma år uppgick lill ca 2,8 miljarder lon. Under de senaste 10-12 åren har man kraftigt kunnat räkna upp såväl de kända tillgångarna som reserverna. Anledningen härlill är bl.a. 1970-talels höj­ningar av oljepriserna, vilka har medförl att många länder har ökal sin prospektering samt utnyttjat mer avancerad teknik för att uppskatta koltill­gångarna. Två tredjedelar av reserverna och hela 80% av resurserna finns i tre länder: Förenta slalerna, Sovjetunionen och Kina. Trols denna kon­centration till ell fålal slora länder, märks beträffande kol en jämnare global fördelning av reserverna än för oljan.

Den inlernalionella handeln med kol är blygsam i förhållande lill värl­dens kolproduktion. Knappt 10% av väridens produklion av kol exporte­ras. Mellan åren 1970 och 1980 ökade kolhandeln kraftigt. Även under är 1981 ökade kolhandeln, om än nägot långsammare. Därefter har världshan­deln på kolområdel i det närmaste stagnerat och t.o.m. gåtl något tillbaka. Ökningen under är 1982 uppgick till endast 1% medan de preliminära siffrorna för år 1983 visar en minskning av den internationella kolhandeln med 8% jämförl med 1982 års siffror.

Ell utmärkande drag för den internationella kolhandeln är all den andel av den lolala nationella produktionen av kol som exporteras växlar myckel kraftigt mellan olika länder. Länder med omfallande kolproduktion som

Prop. 1983/84:158

17

USA och Sovjetunionen använder huvuddelen av sitt kol för inhemskt bruk. Expo.rtandelen från dessa länder var år 1980 ca 12 resp. 5%. Kina, den Iredje slora kolproducenten i väriden, använder i slorl sell allt sitt kol för inhemskt bruk. Kanada och Australien, som på senare år har ökal sin andel av världsmarknaden myckel kraftigt, exporterade år 1980 ca 45 resp. 51 % av sin kolproduktion. Mellan dessa båda grupper av länder ålerfinns Polen och Sydafrika, som år 1980 exporterade ca 16 resp. 25% av sill kol.

Exporten från flera av de betydande kolexportörerna har under de senasle åren präglats av kraftiga fluktuationer.

Frän all ha ökal sin export åren 1979-1981 har USA's kolexport mins­kal kraftigt under åren 1982-1983. Australien har under samma period ökat sin kolexporl, medan Kanadas kolexport varil oförändrad. Efter en mindre ökning av kolexporten är 1980 har Sydafrikas kolexport stagnerat och t. o. m. gäll lillbaka nägot. Övriga länder, dvs. flera av de västeuropei­ska kolproducenterna, har samtidigt minskat sin kolproduktion. Polens kolexport sjönk kraftigt åren 1980-1981 för all sedan genom ökning av exporten under senare är nästan ha återhämtat sin position från slutet av 1970-lalel.

Trols de kraftiga fluktuationerna i olika länders kolexporl har detta inte kommit atl medföra kriser på den internationella kolmarknaden. Visserli­gen har knapphetslendenser och prisökningar funniis, men den typ av försörjningskriser som funnits när del gäller olja har ingen motsvarighet på kolområdel. Exempelvis kom minskningen av Polens kolexport åren 1980-1981 all utjämnas samtidigt som USA ökade sin kolexport myckel kraftigl. Australiens jämna ökning har ocksä medverkat till alt överbrygga fluktuationerna i andra länders kolexport. Självfallel kan dock tvära kast i kolexporten välla slora problem för enskilda länder. Polens plötsliga ned­dragning drabbade Danmark hårt hösten 1980. En slor del av borlfallel av kol från Polen kom alt ersättas med kol frän Sydafrika.

Vid sidan om de nämnda kolexporlörerna kommer under de närmasle åren flera länder atl kunna få betydelse som kolexportörer, bl. a. Colombia och Botswana. Även länder som Mozambique och Zimbabwe har på sikl möjligheler all bli betydelsefulla kolexportörer.

Nedgången i kolhandeln under de allra senaste åren beror på flera olika omständigheter. En närmare analys av ulvecklingen som har gjorts inom del internationella energiorganet lEA visar atl nedgången i första hand beror pä en minskning av kolanvändningen i Västeuropa och Japan. Delta kan bl. a. förklaras av den låga ekonomiska aktiviteten i västvärlden under. är 1982, med bl. a. ett minskal elbehov som följd, och osäkerheten om den framlida ekonomiska lillväxlen som har haft en allmänt återhållande effekl på invesleringarna. Del minskade trycket på oljemarknaden och osäkerhe­ten om utvecklingen av de framtida energipriserna i allmänhet och prisrela­tionerna mellan olja/kol i synnerhet har också lett lill en minskande över­gäng lill kol. En ökande debatt om miljöeffekter vid kolanvändning och oro 

2    Riksdagen 1983/84. I saml. Nr 158

Prop. 1983/84:158

18

för skärpta miljökrav har vidare enligl lEA medfört att konverleringen från olja till kol har avstannat.

Den stagnerande och minskade kolhandeln under de senasle åren kan också förklaras av en mycket kraftig kollageruppbyggnad under senare år som syftat lill alt förebygga plötsliga avbrott i kolförsöijningen, mindre behov av kol för elproduktion än planerat samt de milda vintrarna under senare år.

En minskad efterfrågan på kol har lell lill all priserna har stabiliserats och l.o. m. tenderat all minska. Till skillnad mot prisbildningen på olja är prisbildningen på kol splillrad och delvis svärgenomskådlig. Riklpriser på kol saknas eftersom priset växlar mellan olika gruvor beroende på skill­nader i bl.a. arbetskraftskostnader och olika former av samhälleligt slöd. Priserna på kol i internationell handel steg relativt kraftigt under åren 1980 och 1981. Till slor del berodde delta på en snabbt ökande efterfrågan till följd av de slora oljeprisökningarna. Minskad kolexport från Polen i kom­bination med oro på arbetsmarknaden i Australien under samma period förstärkte denna ulveckling. Därefter skedde en markant dämpning av priserna, som till slor del hänger samman med den minskade eflerfrågan pä kol. Prisnivån åren 1982 och 1983 kom därför i många fall alt underskrida prisnivån vid slutet av år 1981. För de närmaste åren kan man förvänta fortsall låga priser även om en ökning från 1983 års nivä lorde kunna inträffa.

Både producenter och konsumenter av kol kan i viss utsträckning under­lälla sin planering genom all ingå långlidskontrakl eller genom all delta i samarbetsformer såsom delägande på producenlsidan. Längtidskoniraklen kan dessulom möjligen i någon mån minska osäkerheten om de framlida priserna, även om klausuler för omförhandling eller anpassning lill ändrade förhållanden pä den inlernalionella kolmarknaden under kontraktens löp­tid gör att viss osäkerhet beslår.

Genom den låga efterfrågan på kol under senare tid har enligl lEA handeln på spotmarknaden ökal sin andel av den totala kölhandeln. Ett problem med alllför slora laster kol på spotmarknaden är atl de ofta består av flera sorters kol. Inköp av kol på spotmarknaden kan därför försvåra förutsättningarna för uppfyllande av olika angelägna miljökrav.

2.2.2 Svensk kolförsörjning

Sverige förbrukade år 1983 drygl 1,2 miljoner ton ångkol. Del svenska behovet av ångkol har under senare år huvudsakligen täckts genom imporl från USA, Polen och Storbritannien. Vissa mängder har även kommit från Sovjetunionen och Kanada. Dessa länder kommer även fortsättningsvis att vara vikliga leverantörer lill den svenska marknaden.

När det gäller kolförsörjningsfrägor samarbetar kraftförelag och kom­muner i bolaget Svenskl Kolkonsorlium AB. Delägare i detta bolag är slalens vattenfallsverk. Sydkraft AB och ell stort antal kommuner via

Prop. 1983/84:158

19

EFO Coal AB. Bolagels uppgift är bl. a. att lägga fram förslag om särskilda projekl och kommersiella ålgärder för all trygga intressenternas kolför­sörjning och all fungera som organ för sådan gemensam anskaffning av kol varom två eller flera intressenter enas.

Gällande rikllinjer avseende kolförsöijningen lades fast i riksdagens energipolifiska beslut år 1981 (prop. 1980/81:90, NU 60, rskr 381). Dessa riktlinjer innebär i huvudsak följande.

En akliv kolförsörjningspolilik skall föras, inriktad på all genom lång­tidsavtal och engagemang i kolgruvor åstadkomma ell försörjningssystem som starkt präglas av leveranstrygghet. Avsiklen var all en sådan politik skulle skapa förulsällningar atl importera tillräckliga kvantiteter av låg-svavligl, miljövänligt kol. Utnylljandet av sådant kol skulle enligl rikllin­jerna vara tillräckligt långtgående för att i sig ulgöra allernaliv till renings­åtgärder i avsvavlingsanläggningar. Enligt riktlinjerna bör man inle förlila sig på en osäker spotmarknad för kol.

Enligl riktlinjerna bör Svenskt Kolkonsortium AB kunna spela en viklig roll för atl irygga intressenternas kolförsörjning. För atl irygga en säker kolförsörjning infördes staisgaranti för bl.a. kolulvinning liksom slöd lill prospeklering efter kol. Hithörande frågor har lidigare behandlats i prop. 1983/84:110 om vissa oljefrågor.

När del gäller de länder som Sverige bör köpa kol från framhålls i 1981 års energiproposition alt en spridning geografiskt bör eftersträvas och all samarbele bör ske med andra länder än de traditionella, t. ex. ulvecklings­länder. Del betonas alt även länder med stor kolproduktion i vissa fall kan vara olämpliga som leverantörer. Som exempel på ell sådanl land nämns Sydafrika. Enligl min mening är motsättningarna i del landel av den arten atl Sverige ej bör göras beroende av kolimporl frän Sydafrika.

Sedan rikllinjerna för kolförsörjningen utformades år 1981 har föränd­ringar skett i vissa väsentliga avseenden. Den tekniska utvecklingen och den fortskridande försurningen av mark och vallen släller nya krav och innebär nya förutsättningar för den svenska kolförsörjningspolitiken. Möj­ligheterna att uppnå trygghet i kolförsörjningen har blivit bättre tillföljd av alt vi i framliden inte behöver basera vår kolförsörjning på ell kol med extremt låga svavelhalter. I slället kan vi utnyttja avancerad miljöteknik för all nedbringa utsläppen av svavel ulöver vad som är möjligl med särskill lågsvavligl kol. Delta innebär bl.a. all engagemang i ulländska gruvor inle längre är lika vikligl eftersom kolförsörjningsbasen har kunnal breddas.

Trols all försörjningssituationen f n. ser ganska posiliv ul för Sveriges del finns det anledning alt betona den osäkerhet som präglar den framtida kolmarknaden. Del gäller i första hand risken för en kraftig ökning av efterfrågan pä kol i samband med höjda oljepriser eller en högkonjunktur som ökar eflerfrågan på kol för främsl elproduktion.

Underlag för all diskulera försörjningsslrategier rörande olika energislag

Prop. 1983/84:158

20

finns i energimarknadsutredningens belänkande och i slalens induslriverks PM 1982:2 Försörjningslrygghelen för olja, kol och uran. I den senare rapporten behandlas Sveriges försörjningssituation pä kort och lång sikt närmare och vissa utgångspunkter anges för hur en svensk försörjnings-politik kan inriktas. En faktor som enligl verkel bör uppmärksammas är alt möjligheterna till spolköp i händelse av en försörjningskris är små beträf­fande kol. Det sammanhänger bl.a. med alt kolkonsumenler inte ulan vidare kan använda andra kolkvalileter än de anläggningen är utformad eller oplimerad för. Därför är sårbarheten för konflikter i jusl denna mening stor och motiverar all leveranssäkerheten särskill beaktas när försörjningspoliliken formuleras.

Del finns enligl rapporten i princip tre sätt alt hantera risker: nämligen atl dels sprida dem på olika energislag och leverantörer, dels söka etablera långsikliga avlal med producentländer, dels bygga upp beredskapslager. Gemensamt för dem alla är all de pä kort sikl medför resursuppoffringar.

Ell väl utformat transportsystem har en mycket slor betydelse för kolpriset hos förbrukaren. Vid import av kol från utomeuropeiska export­länder uppgår koslnaden för transporter, hantering och lagring lill 60-70% av det pris som konsumenten får betala.

Nordiska ministerrådet har genom en särskild arbetsgrupp utvärderat förulsättningarna för gemensam nordisk kolimport (Gemensam nordisk kolimport?, NU 1983:3). Denna utvärdering bygger pä en jämförande analys av nationella rapporter angående kolhamnar i de nordiska länderna.

Import av kol lill Norden förväntas i framtiden huvudsakligen komma atl ske från Sovjetunionen, Polen, USA, Australien och Kanada.

Vid import av kol till Danmark, Norge eller Sveriges västkust är enligt arbelsgruppen för gemensam nordisk kolimport direklimporl transport-ekonomiskt fördelakligare än import via omlastning i annat land. Det kan dock i ell skede, då kolanvändningen byggs upp i ell land eller i en region, vara lönsamt all ulnyllja omlastning eller dellössning i ell annal nordiskt land.

Vid imporl av kol från Australien lill konsumenlhamn med begränsad kapacitet på Sveriges ostkust gäller att omlastning i hamn före inloppet lill Östersjön är fördelakligare än omlastning i omlastningshamnar vid Öster­sjön. Om förbrukningen i delta fall sker i sådan anslutning till djuphamn atl omlastning till annat farlyg inle är akluell, är i stället direktimport fördelak­tigare än omlastning i hamn före inloppet lill Östersjön. Dellossning i hamn före inloppet till Östersjön är dock allra fördelaktigast. Dellossning möjlig­gör utnyttjande av slörre fartyg till Östersjön än ca 100000 dwi, eftersom fartygens djupgående minskas genom dellossningen.

För kol frän Kanada och USA är enligl arbelsgruppen omlastning i det egna landet normall ekonomiskl fördelaktigast. Det bör observeras att del enligl redovisade kalkyler är billigare atl transportera kanadensiskt kol med Panamaxfartyg genom Panamakanalen än med mycket slora farlyg

Prop. 1983/84:158

21

runt Sydamerika. Om della förhållande skulle komma att ändras, kommer samma slutsatser alt gälla för kol från västra Kanada som för kol från Australien.

Arbelsgruppen bedömer alt andelen kol från Australien och Kanada under 1980-lalel kommer alt vara relativt begränsad i förhållande lill den lolala importen av kol lill Norden. Della innebär atl från iransportekono-misk synpunkt lorde endasl en begränsad del av kolimporten lill Norden bli aktuell för nordiskt samarbele.

Sjöfartsverket har under våren 1983 genomfört en enkät bland 43 av landels hamnar för atl få en uppfattning om rådande kolhamnsplaner för den kommande tioårsperioden. Redovisningen omfattar inte hanlering av metallurgiskt kol. Hamnarna har redovisat kapacitelsuppgifter både i egentliga kolhamnar samt i andra hamndelar, i första hand avsedda för annal gods men möjliga för kolhantering.

Enligt sjöfartsverket synes hamnarnas mottagningsförmåga i slorl sett inle vara någon trång sektor i koldislributionsmönstrei. Snarare torde, enligt verkel, ytteriigare stora hamninvesieringar inge stark betänklighet. Underlaget för slora kolhamnsprojekt under 1980-talet, som inte samtidigt är kopplade till kolkondenskraftverk, framstår enligl verket som obefint­ligt.

2.2.3 Rikthnjer för den framtida kolförsörjningen

Jag har nyss redovisat utvecklingen på kolområdel inlernationelll och i Sverige. Som redovisades finns osäkerhet rörande den framlida ulveck­lingen på kolmarknaden. Del krävs därför atl den svenska kolförsörjningen ges en långsiklig inriklning för att genom insalser redan nu förebygga och motverka effekten av eventuella framlida kriser och knapphetslendenser på kolmarknaden.

Målel för den svenska kolförsöriningspolitiken bör därt"ör även fortsätt­ningsvis vara all inom ramen för de övergripande energipoliiiska riktlinjer­na sträva efler långsiktiga engagemang med ett urval av exportJänder och därigenom Irygga försörjningen av ett frän miljösynpunkt lämpligt kol lill rimliga priser. Genom en sådan akliv kolförsörjningspolilik bör effekterna för värt land av försörjningskriser och lillfälliga fluktuationer i dén inlerna­lionella kolhandeln kunna förebyggas. Samtidigt är del angelägel att hand­lingsfriheten inför framlida energipoliiiska beslut hålls öppen. Det är vik­ligl all vi inte, som tidigare skedde när det gäller oljan, gör oss beroende av en spotmarknad på kolområdet.

När del gäller urvalet av länder för svensk kolimporl bör liksom hittills eflerslrävas geografisk spridning och samarbete också med andra länder än de traditionella, t.ex. med ulvecklingsländer. Liksom hillills bör dock inte Sydafrika komma i fråga som exportör av kol lill Sverige. Della är inle enbart motiverat från försörjningssynpunkl, ulan även mot bakgrund av all detta land bedriver en rasåtskillnadspolilik som kraftigl bör fördömas.

Prop. 1983/84:158

22

Värdet av sådana långsikliga engagemang beror självfallel bl.a. på om det går alt på alternativa vägar uppnå liknande försörjningslrygghel men med mindre uppoffring. I likhel med vad statens industriverk har framhållit i sin rapport kan del finnas skäl för alt i ett vissl speciellt fall välja ell för-söijningsallernativ som kräver en slörre uppoffring om delta kan bedömas leda till en ökad framtida försörjningslrygghel. Denna typ av avvägningar kan självfallet endasl ske från fall till fall när sådana engagemang aktualise­ras. Genom alt det inle längre är nödvändigl all grunda Sveriges kolan­vändning på utnyttjande av extremt lågsvavligl kol, har handlingsfriheten när del gäller Sveriges försörjning med kol ökal. Fortfarande är del dock angelägel all vi i första hand importerar kol med låga halter av svavel och andra föroreningar. Del är väsentligt all engagemangen inle blir av sådan omfattning eller skapar sådana bindningar all handlingsfriheten för den framtida energipolitiken minskar.

I samband med riksdagsbehandlingen av prop. 1980/81:90 föreslogs i den socialdemokratiska partimolionen rörande energipolitiken (motion 1980/81:1976) införandet av nägon form av licenssyslem för att styra kolanvändningen. Kravel var motiverat av en önskan alt dels undvika import av från miljösynpunkt dåligl kol, dels undvika en okontrollerad kolintroduklion. Genom importlicenser skulle det bli möjligl att undvika ölägenheter liknande de som har uppstått på oljeområdet med ell slarkl beroende av en osäker spotmarknad. Riksdagen avslog motionen (NU 1980/81:60, rskr 381).

Jag vill i della sammanhang erinra om att jag i prop. 1983/84: 110 om yissa oljefrågor bl. a. behandlade frågan om behovel av importlicenser för olja. Jag konstaterade då att lägel på oljemarknaden f. n. inle är sådanl all del motiverar denna lyp av ingrepp.

Inle heller på kolmarknaden lorde silualionen enligt min uppfattning vara sådan atl imporllicenser är motiverade. Somjag tidigare har redovisal är Sverige för den framlida kolförsörjningen inte längre hänvisad till all utnyttja kol med sädana låga svavelhaller som förutsattes i 1981 års energi-politiska beslut. Dessulom anser jag atl de syften som låg bakom den socialdemokratiska motionen tillgodoses genom den sänkning av gränsen för prövning av koleldade anläggningar enligt miljöskyddslagen lill 500 kW som Irädde i kraft den 1 juli 1983 och genom den energipolitiska prövning enligl faslbränslelagen somjag nyss har föreslagil. Vidare kan nämnas all, ett införande av imporllicenser för kol skulle kräva särskilda överväganden med hänsyn lill Sveriges ålaganden inom ramen för samarbelel inom GATT.

Jag bedömer mol denna bakgrund all det inle finns skäl för alt nu åter ta upp frågan om importlicenser för kol. Della hindrar dock inle alt frågan åter kan aktualiseras om kolimport i nägon väsenllig grad skulle ske i slrid med de rikllinjer för kolförsöijningen som jag här förordar.

Jag går nu över lill all behandla frågan om beredskapslagring av kol och vissa transportfrägor.

Prop. 1983/84:158

23

I prop. 1981/82: 102 om säkerhels- och försvarspolitiken saml totalför­svarets forlsalla ulveckling, bil. 3, uttalades all beredskapslager av ångkol borde byggas upp av försöijningsberedskapsskäl. Liksom i fråga om olja borde lagringsskyldighelen åvila störte säljare och förbrukare av ångkol. Föredraganden uttalade vidare alt han avsåg att senare återkomma med förslag till sådan lagsliflning. Riksdagen hade inga erinringar mot regering­ens förslag i denna del (FöU 18, rskr 374).

Regeringen har därefter uppdragit ål ulredningen (H 1982:03) rörande frågor om beredskapslagring på energiområdel all utforma och lämna förslag till lagstiftning rörande beredskapslagring av bl.a. ängkol. Utred­ningen vänlas redovisa sina förslag våren 1984.

Utredningen (H 1982:04) för prövning av det löpande oljelagringspro­grammet har i siU delbetänkande (Ds I 1983:23) Tvångslagring av olja och kol, förslag lill nya regler, m. m., presenterat vissa överväganden rörande reglerna för tvångslagring av kol. Utredningen väntas redovisa sina slulliga överväganden rörande bl.a. beredskapen på kolornrådel i ett slutbetän­kande våren 1984.

I prop. 1983/84:110 om vissa oljefrågor harjag anmäll all jag avser atl under hösten 1984 föreslå regeringen all förelägga riksdagen en proposition med bl.a. förslag till ny lagstiftning om beredskapslagring på energiområ­del. Jag avser att då också närmare behandla frågan om beredskapslagring av ångkol.

Den redovisning av länkbara framlida exportländer samt befinllig och planerad kolhamnsulbyggnad som jag nyss har redovisal lyder på all en ökad kolinförsel i landel inte innebär några kapacitetsproblem i landels hamnar. Sjöfartsverket har genom enkäten till landels slörre hamnar i stället kunnal klariägga alt en belydande kapacilel för motlagning och hantering av kol finns i landets hamnar. Den kapacilelsnivå som samman­taget planeras skulle öka den samlade kapaciteten till en nivå som avsevärt översliger del bedömda behovel.

Frågan om mer omfattande utbyggnader av svenska hamnar för hante­ring av kol har under de senasle åren aktualiserats i skilda sammanhang. Planer på störte omlaslningshamnar har aktualiserats i bl.a. Landskrona, Göteborg, Vallhamn och Nynäshamn. I Oxelösund finns belydande kapa­citet redan utbyggd.

I den energipoliiiska propositionen år 1981 angavs alt nägol statligt engagemang i en cenlralhamn för kolimport inte var moliveral. Vidare konstaterades atl en cenlral kolimporthamn för sin lönsamhel är beroende av alt en betydande förbrukning sker i anslulning lill hamnen. Riksdagen delade denna uppfattning.

I Nordiska ministertädeis kolhamnsutredning konstateras all inriklning­en av den framtida kolimporlen inte släller krav på nordiskl samarbete rörande kolimporten. Enligt utredningen förefaller direklimporl vara ell ekonomiskt bättre alternativ än import via omlastning i annat land. An-

Prop. 1983/84:158

24

vändning av avancerad miljövänlig leknik, i slällel för import av extremt lågsvavligl kol för all klara stränga miljökrav, ökar också möjligheterna all klara en störte del av koltillförseln via närimport med mindre tonnage. Detta minskar ylleriigare motivet för en centralhamn. Mot denna bakgrund finner jag, efter samråd med chefen för kommunikationsdepartementet, att det för den tid som kan överblickas inte finns nägot behov av en cenlral­hamn för kolimporl.

Om den svenska kolimporten skulle komma alt förskjutas lill myckel avlägsna producenlländer kan della ändra de ekonomiska förutsättningar­na för en viss kapacilelsulbyggnad på hamnsidan saml leda till all någon hamn ulvecklas till en centralhamn.

Enligl min mening lorde den befintliga kolhamnskapacileten inle ulgöra någol problem för den försikliga introduktion av kol som jag lidigare har föreslagil. Situationen tycks i stället delvis vara den motsatta, nämligen att en orealistiskt hög kapacilel i vissa av landels hamnar planeras.

I sammanhanget kan nämnas atl chefen för kommunikationsdeparte­mentet i sin anmälan till årels budgetproposition (prop. 1983/84:100 bil. 8) framhöll att det var befogal all slalen mera aktivt verkar för atl skapa förutsättningar för en samordning av hamninvesteringarna. I första hand bör ett planeringsunderlag pä regional nivå las fram av sjöfartsverket. Tanken är alt hamnägare som står i begrepp alt göra invesleringar skall kunna få ta del av ett för hela landet gemensamt underlagsmalerial och också kunna få råd. Det bör enligt vad som anfördes ankomma på sjöfarts­verket och del lill verkel knutna hamnrådel alt hålla ell för hamnväsendet relevant material akluellt.

Efler samråd med chefen för kommunikationsdepartementet anser jag atl statens energiverk i detta sammanhang bör kunna förse sjöfartsverket och hamnrådet med värdefullt underlagsmalerial för atl säkerställa en ralionell kolförsörjningsstruklur.

3    Upprättat lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom industridepartementet upprättats förslag till

lag om ändring i lagen (1981:599) om utförande av eldningsanläggningar för fasl bränsle. Förslaget bör bifogas prolokollel som bilaga 1.5

Förslaget har upprättats efler samråd med cheferna för jordbruks- och bostadsdepartementen.

Prop. 1983/84:158

25

4    Specialmotivering

Lagens rubrik har ändrats till faslbränslelagen, eftersom den inle endast omfatlar bestämmelser om utförande av eldningsanläggningar. Den nya rubriken överensstämmer med den normalt brukade kortformen av lagens benämning.

Lagtexten har i förhållande lill utredningsförslaget bearbetats redaktio­nellt och i viss mån även i sak.

1 § En eldningsanläggning, som inle är tillfällig, skall enligt vad som

föreskrivs i denna lag uppföras eller inslalleras (ulföras) så all den kan

eldas med fasl bränsle och därefter bibehållas i ell sådanl utförande så

länge den är i bruk.

Med eldningsanläggning avses i lagen en eldningsanläggning i vilken varmvallen, hetvatten, ånga eller helolja framslälls för byggnadsupp­värmning, elproduklion eller användning i en induslriell process.

Skall kol användas i anläggningen, krävs i vissa fall särskilt tillstånd enligl 3a§.

Inledningsparagrafen anger lagens tillämpningsområde. Här har lagts till ett nyll tredje stycke, varav framgår alt i 3a§ finns vissa särskilda bestäm­melser om kolanvändning.

2 § En eldningsanläggning i vilken den årliga bränsleförbrukningen kan

beräknas normalt uppgå till minst 180 lerajoule skall ulföras för eldning

med fast bränsle och därefter bibehållas i ell sådant utförande så länge den

är i bruk.

Delsamma gäller en eldningsanläggning med lägre bränsleförbrukning i ett system i vilket varmvatten, hetvatten, ånga eller helolja framställs för sådanl ändamål som anges i 1 § andra stycket, om

1.

den ärliga bränsleförbrukningen i systemet kan beräknas normall uppgå lill minst 180 lerajoule och

2.

systemets årliga behov av energi annars inle lill minsl 75 procent kan tillgodoses på annal säll än genom användning av gas eller olja eller annat flytande bränsle.

Paragrafen innehöll lidigare ett iredje stycke med de regler om sam­rådsskyldighet i fråga om bränsleval som redogjorts för i den allmänna motiveringen. Eftersom samrådsskyldighelen nu ersätts med del nya pröv­ningsförfarandel har detta stycke upphävts.

3a § Tillstånd av regeringen eller den myndighel som regeringen be­stämmer krävs för alt

1.    uppföra, installera eller ändra en eldningsanläggning så all den fär ell

utförande för huvudsaklig eldning med kol, om anläggningen avses få en

tillförd effekt överstigande 500 kilowatt, eller

2.    elda med kol i en anläggning med annat utförande än som avses i 1,

om anläggningens tillförda effekt översliger 500 kilowatt.

Tillstånd ges endast om användning av kol i anläggningen är förenligt

Prop. 1983/84:158

26

med av riksdagen antagna energipoliiiska rikllinjer för introduktion av kol.

Ett tillstånd får begränsas lill viss lid eller förenas med särskilda villkor.

Tillstånd enligl denna lag behövs inle om tillstånd lill anläggningen meddelats enligt 136 a § byggnadslagen (1947: 385) med hänsyn lill hushåll­ningen med landets samlade mark- och vattentillgångar. Utanför områden där fjärrvärme eller nalurgas distribueras eller avses bli distribuerad enligt kommunens energiplanering behövs inle tillstånd för anläggningar inom industrin eller för trädgårdsnäringens byggnader.

En eldningsanläggning för fasta bränslen kan i princip eldas med olika fasla bränslen, men oflasl anpassas anläggningen lill ell speciellt bränsle. Om anläggningen avses eldas med huvudsakligen kol krävs enligl första stycket 1 tillstånd innan den ulförs för denna användning. Kravet gäller även när en tidigare uppförd anläggning med annat utförande ändras till utförande för huvudsaklig eldning med kol. Ges tillstånd innebär del samti­digt all anläggningen får eldas med kol utan att någon särskild ansökan behöver göras. Delta framgår av första siyckei 2 enligt vilkel tillstånd atl elda med kol krävs endast om anläggningen har annat utförande än för huvudsakligen eldning med kol. Tillstånd krävs oavsett mängden kol eller andelen kol i bränslel. Av första stycket framgår också den storleksgräns, 500 kW, som gälle.' för kravel på tillstånd för en anläggning. Gränsen är densamma som gäller för anmälningsskyldighet enligt miljöskyddsförord­ningen (1981:574), se 1.27 i bilaga B lill förordningen (ändrad senasl 1983:729).

Tillstånd lämnas av regeringen eller den myndighel som regeringen beslämmer. I den mån delegering sker fär myndighetens beslut överklagas till regeringen om det går den sökande emot. I andra stycket anges grun­derna för tillståndsprövningen. Denna fråga har behandlals i den allmänna motiveringen. På förslag av lagrådet har i andra stycket ell förtydligande skett i förhållande till del remitterade förslaget på så sätt atl "av riksdagen antagna" ersatt "gällande". Att ett tillstånd skall kunna förenas med villkor eller tidsbegränsas framgår av tredje stycket.

Av fjärde stycket framgår atl tillstånd inle behövs i vissa fall även om anläggningen uppfyller kravel på tillförd effekl enligt första stycket. Det gäller lill all börja med om prövning sker enligt 136 a § byggnadslagen (BL) med hänsyn till hushållningen méd landels samlade mark- och vattentill­gångar. I förhällande till del lill lagrådet remitterade förslagel har lagtexten förtydligats pä så sätt atl undanlag medges endasl i de fall där prövningen sker med hänsyn till hushållningen med mark och vallen. Härigenom utesluts de fall där en begränsad prövning sker med hänsyn till hushållning­en med Iräfiberråvara. (Jfr ändringen av 2§ miljöskyddslagen (1969:397) i motsvarande syfte som skedde genom SFS 1983:518, prop. 1982/83:167, CU 32, rskr 359). Anläggningar med en tillförd effekt överstigande 500 MW skall enligt gällande bestämmelser prövas enligt 136a§ BL, om inte undan­lag medges i särskill fall. Vidare kan regeringen pröva också lillkomslen

Prop. 1983/84:158

27

och lokaliseringen'av annan anläggning eller utvidgning av en anläggning som bedöms ha sådan särskild belydelse som anges i 136a§ BL första stycket. Ett beslut om sådan prövning kan aktualiseras med hänsyn lill hushållningen med energi och med mark och vallen. Enligl cirkuläret (1983:684) om statsmyndigheternas anmälningsskyldighet i ärenden enligt 136a§ BL ankommer del på myndighelerna alt lill regeringen anmäla behov av beslut om sådan prövning. Som angetts i den allmänna motive­ringen pågår f. n. en översyn av tillståndsprövningen enligl 136a § BL.

Undanlag från prövningsskyldighel enligl faslbränslelagen gäller också för anläggningar inom industrin och för trädgårdsnäringens byggnader ulanför områden där Qärrvärme eller nalurgas distribueras eller avses bli distribuerad enligt kommunens energiplanering.

Bakgrunden till undanlagen i fjärde stycket har behandlats i den all­männa motiveringen. Beträffande avgränsningen av Qärrvärme- och nalur­gasområden kan följande anges. Lagen (1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om eleklriska anläggningar, innehåller i 2§4 mom. en be­slämmelse som innebär att en elleverantör i princip inle är skyldig alt leverera ström för elvärme inom områden där fjärrvärme eller nalurgas distribueras eller avses bli distribuerad. I del sistnämnda ligger alt planer­na skall vara konkreta och alt fjärtvärmen eller naturgasen är ell realistiskt alternaliv lill elvärme vid valet av uppvärmningsform (jfr prop. 1981/82:64 s. 64). Frågan om räll lill leverans av ström för elvärme föreligger kan prövas av statens energiverk, som således då avgör tillämpningen i ell vissl fall.

I faslbränslelagen blir avgränsningsfrågan särskill viklig eftersom den som bryter mot tillslåndskravel kan drabbas av sanktioner (straff eller vitesföreläggande). I förhållande till texten i ellagen har en precisering skell med orden "enligt kommunens energiplanering". Enligl lagen (1977:439) om kommunal energiplanering skall varje kommun ha en av fullmäktige anlagen aktuell plan för all minska oljéanvändningen. Många kommuner har också värmeplaner där uppvärmningsform för olika områ­den anges. Lagen om kommunal energiplanering håller f. n. på all ses över och en snabb utveckling sker i fråga om kommunernas planeringsarbete på områdel. Denna fråga behandlas i betänkandet (Ds I 1984:2) Utvecklad kommunal energiplanering. Syftet med tillägget "enligt kommunens ener­giplanering" är atl klargöra alt för alt ett område skall klassificeras som Qärtvärme- eller nalurgasområde det måsle krävas atl delta tydligt kommil till uttryck i den kommunala energiplaneringen.

4 § Regeringen eller den myndighel som regeringen beslämmer fär med­ge undantag i särskilt fall från 2 §.

Undanlag från 3 § första stycket får regeringen föreskriva för särskill fall eller för ell vissl slag eller en viss grupp av eldningsanläggningar. Rege­ringen får ocksä överlåta åt byggnadsnämnden elller annan myndighel all i särskill fall medge undanlag frän 3 § första stycket.

Prop. 1983/84:158

28

I första siyckei har "2§ första eller andra stycket" ändrats lill "2§" med anledning av den förändring som gjorts i 2 §.

8 § Tillsynsmyndigheten fär meddela den som äger eller annars förfogar

över en eldningsanläggning de förelägganden som behövs för all åstadkom­

ma rättelse, om anläggningen inle uppfyller vad som krävs enligt 2§ eller

3§ första stycket. Detsamma gäller om anläggningen ges ett utförande för

huvudsaklig eldning med kol eller eldas med kol utan behövligt tillstånd

enligl 3 a § eller om ett med sådanl tillstånd förenat villkor inte uppfylls. Ell

föreläggande får förenas med vite.

Ell utdömt vite får inle förvandlas.

9 § Om ägaren eller den som annars förfogar över en eldningsanläggning

uppsåtligen eller av grov oaktsamhet bryter mot vad som gäller enligt 2§,

3§ första siyckei eller 3a§ eller mot villkor som uppställts med stöd av

3a§, skall han dömas lill böter. I ringa fall skall dock ej dömas lill ansvar.

Den som har åsidosatt vitesföreläggande enligt 8 § första siyckei döms inte lill straff enligt denna lag för gärning som omfattas av föreläggandel.

Paragraferna innehåller vitesföreläggande- och straffbestämmelser som utvidgats så att de även omfallar de nya krav som gäller enligl 3a§. Ell tillägg har vidare gjorts i 9 § av innebörd all ringa överträdelser är straffria. Delta har ansetts motiverat bl.a. av all straffbestämmelserna gäller även överträdelser av lillsländsvillkor.

Andra stycket 9 § har salts in på förslag av lagrådet. I fråga om bakgrun­den lill bestämmelsen hänvisas lill lagrådets yttrande, bil. 1.4.

Övergångsbestämmelserna

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1984.

2.

Har uppförande eller installation av en eldningsanläggning som avses i 3a§ första siyckei 1 påbörjals men inle slutförts före ikraftlrädandet, behövs inget tillstånd för all slutföra uppförandel eller installationen på del säll som har avsetts, om anmälan görs före den 1 januari 1985 lill den myndighel som regeringen bestämmer. Motsvarande gäller om i en eld­ningsanläggning som avses i 3a§ första stycket 2 vid ikraftträdandet änd­ringsarbeten påbörjals men inle slulförls för att ge anläggningen ett utfö­rande för huvudsaklig eldning med kol och den planerade kolanvändningen redovisats lill slallig eller kommunal myndighet före den 1 januari 1984.

3.

Har en eldningsanläggning som avses i 3a§ första siyckei 2 eldals med kol före ikraftträdandet, behövs ingel tillstånd för atl fortsätta med koleldningen, om anmälan görs före den 1 januari 1985 lill den myndighel som regeringen beslämmer. Har uppförande eller installation av en sådan eldningsanläggning påbörjals men inte slulförls den 1 januari 1984 utan atl koleldning skell före ikraftträdandet, får ulan tillstånd eldning med kol ske, om kolanvänding planerals och redovisats till statlig eller kommunal myn­dighet före den 1 januari 1984 och anmälan görs före den 1 januari 1985 lill den myndighet som regeringen beslämmer.

4.

Har i en eldningsanläggning som avses i 3a§ första siyckei 2 änd­ringsarbeten päbörjals men inte slutförts den 1 januari 1984 utan all koleld-

Prop. 1983/84:158

29

ning skett före ikraftlrädandet, får ulan tillstånd eldning med kol ske, om kolanvändning planerats och redovisats lill statlig eller kommunal myndig­hel före den 1 januari 1984 och anmälan görs före den 1 januari 1985 lill den myndighet som regeringen beslämmer. I fråga om ändringsarbeten för att ge anläggningen ell utförande för huvudsaklig eldning med kol lillämpas punkl 2.

Punklen 1 anger lidpunkten för ikraftträdandet, som är den 1 juli 1984. De nya bestämmelserna lar sikte pä nytillkommande kolanvändning. Det belyder lill alt börja med alt anläggningar som vid ikraftträdandet är utförda för huvudsaklig eldning med kol inte omfattas av lillståndskravel. I punkterna 2-4 behandlas vissa fall där del är tillräckligt med en anmälan före den 1 januari 1985 lill den myndighel som regeringen bestämmer för atl undgå tillståndsprövning. I dessa fall har anlingen kolanvändning lidi­gare skett eller sådan användning planerals i anläggningar som vid ikraft­trädandet är färdiga att las i bruk eller under byggnad eller ombyggnad.

Punklen 2 behandlar anläggningar som vid ikraftträdandet är under arbele och som avses få ett utförande för huvudsaklig eldning med kol. Om uppförande eller installation av en sådan anläggning har påbörjals men inte slutförts vid ikraftlrädandet behövs ingel tillstånd för atl slutföra arbelel, om anmälan görs före den 1 januari 1985. Detsamma gäller om ombyggnad pägår av en äldre anläggning lill ett sådant utförande. Här krävs dock all den planerade kolanvändningen redovisats till statlig eller kommunal myn­dighet före den 1 januari 1984.

Punkterna 3 och 4 gäller anläggningar med annal utförande än för huvud­saklig eldning med kol. I sädana anläggningar är kol normalt endast reserv­bränsle. Enligl punklen 3 gäller alt om en sådan anläggning har eldals med kol före ikraftlrädandet är del tillräckligt med en anmälan för att få fortsät­ta med detta. Detsamma gäller i vissa fall där koleldning planerats men inte hunnit påbörjals före ikraftträdandet. Förutsättning är dels all uppförande eller installation påbörjals men inle slutförts den 1 januari 1984, dels all koleldning planerats och redovisats för statligt eller kommunal myndighet före denna lidpunkt. Genom atl ulgå från denna lidpunkt under pågående byggnadslid kan man fånga in både de fall där slutförandet sker före ikraftträdandet ulan att koleldning komrner lill stånd dessförinnan (ell praktiskt fall när kolel är reservbränsle) och de fall där slutförandet sker efter ikraftträdandet.

Punkten 4 gäller koleldning efler ändringsarbeten i äldre anläggningar som inte utförts för huvudsaklig eldning med kol. I samband med pannbyle i en äldre anläggning finns ofta anledning alt överväga bränsleval. Här gäller i analogi med punkten 3 atl, om den 1 januari 1984 ändringsarbeten påbörjals men inte slutförts samt kolanvändning varit avsedd och redovi­sad vid denna tid men inte påböijad vid ikraftträdandet, det är lillräckligl med en anmälan för all få elda med kol. I sista meningen anges för tydlighets skull atl punklen 1 blir tillämplig, om ändringsarbetet sker för alt

Prop. 1983/84:158

30

anläggningen skall få ett utförande för huvudsaklig eldning med kol.

En anmälan enligl övergångsbestämmelserna får som framhållits i den allmänna motiveringen avsedda rättsverkningar, om det inle kan visas alt den innehåller orikliga uppgifter.

Slutligen bör något nämnas om del krav pä redovisning av planer pä koleldning till slallig eller kommunal myndighel före den 1 januari 1984 som i vissa fall krävs för alt en anmälan skall ersätta tillståndsprövningen. Syftet är alt endast sådana fall skall omfattas där förberedelserna för kol­eldning vid denna tidpunkl kommil sä långt alt konlakter lagils med slal­liga eller kommunala myndigheler. Del kan t.ex. ha skell i samband med ansökan om byggnadslov eller något annat behövligt tillstånd. Det är tillräckligt alt en myndighet med verksamhel som berör den akluella an­läggningen genom anläggningshavaren fått del av dennes avsikt alt elda med kol. Skulle i någol fall, ulan att fallet läcks av övergångsbeslämmel: serna, så omfattande förberedelsearbeten ha vidtagits för koleldning alt det ter sig orimligl alt ändra planerna, fär detta lösas genom en snabb till­ståndsprövning.

5   Hemställan

Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemsläller jag att regeringen föreslår riksdagen att

1.

bemyndiga regeringen alt ikläda slaten ekonomiska förpliktelser i samband med slöd lill anordningar för att minska utsläppen av svavel vid förbränning av kol om högsl 350000000 kr,

2.

antaga förslagel lill lagom ändring i lagen (1981:599) om utföran­de av eldningsanläggningar för fasl bränsle,

3.

godkänna de riktlinjer jag har förordat för fortsatt introduktion av kol (avsnitt 2.1.3),

4.

godkänna de rikllinjer jag har förordai för framlida kolförsörj­ning (avsnitt 2.2.3).

Prop. 1983/84:158

31

Bilaga 1.1

Grafströmska utredningens lagförslag i betänkandet (SOU 1981:94) Energi­samverkan stal-kommun-näringsliv

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1981:599) om utförande av eldningsanlägg­ningar för fast bränsle

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1981:599) om utförande av

eldningsanläggningar för fast bränsle dels alt 2, 4, 8 och 9 §§ skall ha nedan angivna lydelse, dels all i lagen skall införas en ny paragraf, 7 a §, av nedan angivna

lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 §

En eldningsanläggning i vilken den årliga bränsleförbrukningen kan be­räknas normall uppgå till minst 180 lerajoule skall ulföras för eldning med fast bränsle och därefter bibehållas i ett sådant utförande så länge den är i bruk.

Delsamma gäller en eldningsanläggning med lägre bränsleförbrukning i ett syslem i vilkel varmvatten, hetvatten, ånga eller hetolja framslälls för sådant ändamål som anges i 1 § andra stycket om

1.

den årliga bränsleförbrukning-

1. den årliga energianvändning­en i systemet kan beräknas normall en i syslemet kan beräknas normalt uppgå till minst 180 lerajoule och         uppgå till minsl 180 lerajoule och

2.

systemels årliga behov av energi annars inle lill minst 75 procenl kan tillgodoses på annal sätt än genom användning av gas eller olja eller annal flytande bränsle.

Innan ägaren eller den som an-

Den myndighet som regeringen

närs förfogar över en eldningsan-

bestämmer skall pröva användning

läggning somi avses i första eller

av annat bränsle än inhemskt fast

andra stycket bestämmer för vUket

bränsle innan en eldningsanlägg-

slag av fast bränsle anläggningen

ning som avses I första eller andra

skall utJÖras,  skall han samråda

stycket uppförs eller eldas med an-

med den myndighet som regeringen

nat bränsle. Tidsland att använda

bestämmer.

ett visst bränsle får förenas med

villkor.

4

§

Regeringen eller den myndighet

Regeringen eller den myndighet

som   regeringen   bestämmer   får

som    regeringen   bestämmer   fär

medge undantag i särskilt fall från

medge undantag i särskilt fall från

2 första eller andra stycket.

2 §.

Undanlag från 3 § första stycket får regeringen föreskriva för särskill fall eller för ett visst slag eller en viss grupp av eldningsanläggningar. Rege­ringen får också överlåta åt byggnadsnämnden eller annan myndighel alt i särskill fall medge undantag från 3 § första stycket.

Prop. 1983/84:158

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

32

1 a 

§

Beslut av myndigheten om an­vändning av visst bränsle enligt 2 § tredje stycket överklagas hos rege­ringen.

Tillsynsmyndigheten får meddela den som äger eller annars förfogar över en eldningsanläggning de före­lägganden som behövs för alt åslad­komma rättelse, om anläggningen inte uppfyller vad som krävs enligt

2

§ första eller andra stycket eller

3

§ första stycket. Ett föreläggande fär förenas med vite.

Ett utdömt vite fär inte förvand­las.

§

Tillsynsmyndigheten får meddela den som äger eller annars förfogar över en eldningsanläggning de före­lägganden som behövs för alt åslad­komma rättelse, om anläggningen inte uppfyller vad som krävs enligt

2

§ första eller andra siyckei eller

3

§ första stycket eller om anlägg­ningen används i strid mot 2 § ired­je stycket. Ell föreläggande får för­enas med vite.

Ell utdömt vite får inte förvand­las.

9 §

Om ägaren eller den som annars förfogar över en eldningsanläggning uppsåtligen eller av grov oaktsam­het bryter mol vad som gäller enligt

2

§ första eller andra stycket eller

3

§ första stycket, skall han dömas lill böter.

Om ägaren eller den som annars förfogar över en eldningsanläggning uppsåtligen eller av grov oaktsam­het bryter mol vad som gäller enligt 2 § eller 3 § första stycket, skall han dömas till böter.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1983.

Anläggningar som uppförts eller installerats eller som påbörjals före lagens ikraftträdande får utan hinder av beslämmelserna i 2 § tredje stycket i sin nya lydelse eldas med annal bränsle än inhemskt fast bränsle.

Prop. 1983/84:158

33

Bilaga 1.2

Remiss över betänkandet SOU 1981:94

Remissinstanser

Över betänkandet (SOU 1981:94) Energisamverkan stal-kommun-nä­ringsliv har efler remiss yttranden avgells av statistiska centralbyrån (SCB), riksrevisionsverket (RRV), universiteten i Stockholm och Uppsala, slalens naturvårdsverk, konsumentverket, statens pris- och karlellnämnd (SPK), bosladsslyrelsen, statens planverk, statens råd för byggnads­forskning (BFR), slalens institut för byggnadsforskning, delegationen för frågor om energihushållning i befintlig bebyggelse, statens industriverk, statens vatlenfallsverk, styrelsen för teknisk ulveckling (STU), delegalio­nen för uppbyggnad av en oljeersätiningsfond, länsslyrelserna i Göleborgs och Bohus län och Väslernorrlands län. Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänstemännens Centralorganisation (TCO), Lantbrukarnas Riks­förbund (LRF), Svenska kommunförbundet, Stockholms kommun. Svens­ka Elverksföreningen, Sveriges Induslriförbund, Sveriges Grossistför­bund, Svenska Kraftverksföreningen, Svenska Pelroleuminstilulet, Svenska Värmeverksföreningen, Jernkontoret, Svenska Cellulosa- och Pappersbruksföreningen och Göteborgsregionens kommunalförbund.

Remissutfall

Yttrandena avsåg endasl i begränsade delar den del av utredningsförsla­get som gäller faslbränslelagen.

Utredningsförslaget framlades innan faslbränslelagen ännu hade trätt i kraft. Huvuddelen av remissinstanserna ansåg all man borde avvakta erfarenheterna av samrädssyslemel, innan man log slällning lill behovel av ett prövningsförfarande. Några remissinslanser, bl.a. slalens vattenfalls­verk och Svenska Värmeverksföreningen, var negativa, medan RRV, BFR och LRF ansåg all ett prövningsförfarande behövdes. Ingen remissinstans tog slällning lill detaljerna i del föreslagna prövningsförfarandel.

3    Riksdagen 1983/84. 1 sand. Nr 158

Prop. 1983/84:158

34

BUaga 1.3

Del lill lagrådet remitterade lagförslagel

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1981:599) om utförande av eldningsanlägg­ningar för fast bränsle

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1981:599) om utförande av eldningsanläggningar för fasl bränsle

dels all rubriken lill lagen samt 1,2,4,8 och 9 §§ skall ha nedan angivna lydelse,

dels alt i lagen skall införas en ny paragraf, 3 a §, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Lag om utförande av eldningsan-      Fastbränslelagen läggningar för fast bränsle

1 §

En eldningsanläggning, som inte är tillfällig, skall enligl vad som före­skrivs i denna lag uppföras eller inslalleras (ulföras) sä att den kan eldas med fast bränsle och därefter bibehållas i ell sådant utförande så länge den är i bruk.

Med eldningsanläggning avses i lagen en eldningsanläggning i vilken varmvatten, hetvatten, ånga eller hetolja framslälls för byggnadsupp­värmning, elproduklion eller användning i en industriell process.

SkaU kol användas i anläggning­en, krävs i vissa fall särskill till­stånd enligt 3 a §.

2 §

En eldningsanläggning i vilken den årliga bränsleförbrukningen kan be­räknas normalt uppgå till minst 180 lerajoule skall ulföras för eldning med fast bränsle och därefter bibehållas i ett sådanl utförande så länge den är i bruk.

Delsamma gäller en eldningsanläggning med lägre bränsleförbrukning i ett system i vilkel varmvatten, hetvatten, ånga eller helolja framslälls för sådanl ändamål som anges i 1 § andra stycket om

1.

den årliga bränsleförbrukningen i syslemet kan beräknas normall uppgå till minsl 180 lerajoule och

2.

systemets årliga behov av energi annars inle till minst 75 procent kan tillgodoses på annat sätt än genom användning av gas eller olja eller annal flytande bränsle.

Innan ägaren eller den som an­nars förfogar över en eldningsan­läggning som avses i första eller andra stycket bestämmer för vilket slag av fast bränsle anläggningen

Prop. 1983/84:158

35

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

skall utföras, skall han samråda med den myndighet som regeringen bestämmer.

3a§

Tillstånd av regeringen eller den myndighel soni regeringen bestäm­mer krävs för alt

1.    uppföra, installera eller ändra

en eldningsanläggning så att den

får ett utförande för huvudsaklig

eldning med kol, om anläggningen

avses få en tillförd effekt översti­

gande 500 kUowalt, eller

2.    elda nied kol i en anläggning

med annat utförande än som avses

i 1, om anläggningens tillförda ef­

fekl överstiger 500 kilowatt.

Tillstånd ges endast om använd­ning av kol i anläggningen är fören­lig med gällande energipolitiska riktlinjer Jör introduktion av kol.

Ell tillstånd får begränsas till viss tid eller förenas med särskUda villkor.

Tillstånd behövs inte för anlägg­ningar som skaU prövas enligt 136 a § byggnadslagen (1947:385). Utanför områden där jjärrvärme eller naturgas distribueras eller avses bli distribuerad enligt kom­munens energiplanering behöver inte tillstånd för anläggningar för industribyggnader eller trädgårds­näringens byggnader.

4 §

Regeringen eller den myndighel

Regeringen eller den myndighel

som regeringen beslämmer får som regeringen bestämmer får

medge undantag i särskilt fall från medge undanlag i särskill fall från

2 första eller andra stycket.

2 §.

Undanlag från 3 § första stycket fär regeringen föreskriva för särskilt fall eller för ett vissl slag eller en viss grupp av eldningsanläggningar. Rege­ringen får också överlåta åt byggnadsnämnden eller annan myndighel att i särskill fall medge undanlag frän 3 § första stycket.

8

§

Tillsynsmyndigheten får meddela

Tillsynsmyndigheten fär meddela

den som äger eller annars förfogar

den som äger eller annars förfogar

över en eldningsanläggning de före-

över en eldningsanläggning de före­

lägganden som behövs för alt åstad-

lägganden som behövs för all åstad-

Prop. 1983/84:158

36

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

komma rättelse, om anläggningen     komma rättelse, om anläggningen inte uppfyller vad som krävs enligl     inle uppfyller vad som krävs enligl

2

första eller atidra stycket eller     2 § eller 3 § första stycket.  Det-

3

§ första stycket. Ett föreläggande samma gäller om anläggningen ges fär förenas med vite.

ett utförande för huvudsaklig eld­ning med kol eller eldas med kol ulan behövligt tillstånd enligt 3 a § eller om ett med sådanl tillstånd förenat villkor inte uppftJls. Ell fö­reläggande får förenas med vite.

Ell utdömt vite fär inle förvandlas.

9

§

Om ägaren eller den som annars

Om ägaren eller den som annars

förfogar över en eldningsanläggning

förfogar över en eldningsanläggning

uppsåtligen eller av grov oaklsam-

uppsåtligen eller av grov oaktsam­

het bryter mot vad som gäller enligt

het bryter mol vad som gäller enligl

2

§ första eller andra stycket eller

2 §. 3 § första stycket eller 3 a §.

3

§ första stycket, skall han dömas

eller mot villkor som uppställts med till böter.

stöd av 3 a §, skall han dömas lill

böter. / ringa fall skall dock ej dö­mas till ansvar.

1. Denna lag träder i kraft den 1 juli 1984.

2.

Har uppförande eller installation av en eldningsanläggning som avses i 3 a § forsla stycket 1 påbörjals men inte slutförts före ikraftträdandet, behövs ingel lillsländ för all slutföra uppförandet eller installationen på det sätt som har avsetls, om anmälan görs före den I januari 1985 till den myndighel som regeringen bestämmer. Moisvarande gäller om i en eld­ningsanläggning som avses i 3 a § första stycket 2 vid ikraftträdandet ändringsarbeten påbörjals men inte slulförls för att ge anläggningen ett utförande för huvudsaklig eldning med kol och den planerade kolanvänd­ningen redovisats till slallig eller kommunal myndighel före den I januari 1984.

3.

Har en eldningsanläggning som avses i 3 a § första siyckei 2 eldats med kol före ikraftträdandet, behövs inget tillstånd för alt fortsätta med koleldningen, om anmälan görs före den 1 januari 1985 till den myndighel regeringen beslämmer. Har uppförande eller installation av en sådan eld­ningsanläggning påbörjals men inle slulförls den 1 januari 1984 utan atl koleldning skett före ikraftträdandet, får utan tillstånd eldning med kol ske, om kolanvändning planerals och redovisats lill statlig eller kommunal myndighel före den 1 januari 1984 och anmälan görs före den 1 januari 1985 lill den myndighel som regeringen beslämmer.

4.

Har i en eldningsanläggning som avses i 3 a § första siyckei 2 änd­ringsarbeten påböijats men inte slutförts den Ijanuari 1984 ulan all koleld­ning skell före ikraftträdandet, får ulan tillstånd eldning med kol ske, om kolanvändning planerats och redovisats lill statlig eller kommunal myndig­het före den 1 januari 1984 och anmälan görs före den 1 januari 1985 lill den myndighel som regeringen beslämmer. I fråga om ändringsarbeten för alt ge anläggningen ett utförande för huvudsaklig eldning med kol tillämpas punkl 2.

Prop. 1983/84:158

37

Bilaga 1.4

Utdrag

LAGRÅDET

PROTOKOLL

vid sammanlräde 1984-01-31

Närvarande: f.d. justitierådel Petrén, justitierådel Rydin, regeringsrådet Voss.

Enligl lagrådet den 3 januari 1984 lillhandakommel utdrag av protokoll vid regeringssammanlräde den 15 december 1983 har regeringen på hem­slällan av statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] beslulal inhämla lagrådels yttrande över förslag till lag om ändring i lagen (1981:599) om utförande av eldningsanläggningar för fast bränsle.

Förslaget har inför lagrådet föredragils av hovrättsassessorn Per Erik Lindeberg.

Förslaget föranleder följande yttrande av lagrådet:

3a§

Enligl andra stycket skall tillstånd ges endast om användning av kol i anläggningen är förenlig med gällande energipoliiiska riktlinjer för intro­duktion av kol. Av den allmänna motiveringen framgår atl med riktlinjer avses sådana som har anlagils av riksdagen och således inle rikllinjer av lägre dignitet. Del synes lämpligl all della framgår direkt av lagtexten, vilkel kan uppnås om ordet "gällande" byts ul mol orden "av riksdagen antagna".

9§

Enligl 8 § första siyckei får tillsynsmyndigheten utfärda vitesföreläg­gande för all tvinga fram rättelse i de hänseenden som anges i lagrummet. Förevarande paragraf upptar bestämmelser om bötesstraff i motsvarande fall. En princip i svensk räll har länge varil all det inle bör vara möjligl att ingripa med straff och vilespåföljd mot samma förfarande. Avsteg från denna princip förekommer i lagsliflningen men i sådana fall brukar före­skrivas, all den som har överträtt vitesföreläggande eller viiesförbud inle ocksä får dömas lill ansvar för gärning som omfattas av föreläggandel eller förbudet (se härom lagrådet i prop. 1983/84:60 s. 234). Det senasle exemp­let på en sådan bestämmelse är 28 S lagen (1984: 3) om kärnteknisk verk­samhet. På grund av del anförda får lagrådet föreslå alt till förevarande paragraf fogas ell andra stycke av denna lydelse: "Den som har åsidosatt vitesföreläggande enligt 8 § första stycket döms inte lill straff enligt denna lag för gärning som omfattas av föreläggandel."

Prop. 1983/84:158

38

Bilaga 1.5 Propositionens lagförslag

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1981:599) om utförande av eldningsanlägg­ningar för fast bränsle

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1981:599) om utförande av eldningsanläggningar för fasl bränsle

dels alt rubriken lill lagen saml 1, 2, 4, 8 och 9 §§ skall ha nedan angivna lydelse,

dels all i lagen skall införas en ny paragraf, 3a §, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Lag om utförande av eldningsan-     Fastbränslelagen läggningar för fast bränsle

1 §

En eldningsanläggning, som inle är lillfällig, skall enligl vad som före­skrivs i denna lag uppföras eller inslalleras (ulföras) så all den kan eldas med fast bränsle och därefter bibehållas i ett sådant utförande så länge den är i bruk.

Med eldningsanläggning avses i lagen en eldningsanläggning i vilken varmvallen, hetvatten, ånga eller hetolja framslälls för byggnadsupp­värmning, elproduktion eller användning i en induslriell process.

Skall kol användas i anläggning­en, krävs i vissa fall särskilt till­stånd enligt 3 a §.

2§

En eldningsanläggning i vilken den årliga bränsleförbrukningen kan be­räknas normalt uppgå lill minst 180 terajoule skall utföras för eldning med fast bränsle och därefter bibehållas i ett sådant utförande så länge den är i bruk.

Detsamma gäller en eldningsanläggning med lägre bränsleförbrukning i ett syslem i vilkel varmvatten, hetvatten, ånga eller hetolja framställs för sådanl ändamål som anges i 1 § andra siyckei om

1.

den årliga bränsleförbrukningen i systemet kan beräknas normall uppgå till minst 180 lerajoule och

2.

systemets årliga behov av energi annars inle till minsl 75 procenl kan tillgodoses på annat säll än genom användning av gas eller olja eller annal flytande bränsle.

Innan ägaren eller den som an­nars förfogar över en eldningsan­läggning sotn avses i första eller andra stycket bestämmer för vilket slag av fast bränsle anläggningen skall ulföras, skaU han samråda med den myndighet som regeringen beslämmer.

Prop. 1983/84:158

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

39

3a

Tillstånd av regeringen eller den myndighel som regeringen besläm­mer krävs för atl

1.     uppföra, installera eller ätidra

en eldningsanläggning så att den

får ett utförande för huvudsaklig

eldning med kol, om anläggningen

avses få en tillförd effekt översti­

gande 500 kilowatt, eller

2.     elda med kol i en anläggning

med annat utförande än som avses

i I, om anläggningens tillförda ef­

fekt överstiger 500 kilowatt.

TiUstånd ges endast om använd­ning av kol i anläggningen är fören­lig med av riksdagen antagna ener­gipolitiska rikthnjer för introduk­tion av kol.

Ett tidsland får begränsas till viss tid eller förenas med särskilda villkor.

TiUstånd enligt denna lag behövs inte om tillstånd till anläggtungen tneddelats enligt 136 a § byggnads­lagen (1947:385). Utanför områden därftärrvärme eller naturgas distri­bueras eller avses bli distribuerad enligt kommunens energiplanering behöver inte tillstånd för anlägg­ningar för industribyggnader eller trädgårdsnäringens byggnader.

4

§

Regeringen eller den myndighel som regeringen bestämmer får medge undanlag i särskill fall från 2§.

Regeringen eller den myndighel som regeringen bestämmer får medge undanlag i särskilt fall från 2 första eller andra stycket.

Undantag frän 3 § första siyckei får regeringen föreskriva för särskill fall eller för ett visst slag eller en viss grupp av eldningsanläggningar. Rege­ringen får också överlåta ål byggnadsnämnden eller annan myndighel all i särskill fall medge undantag från 3 § första stycket.

8§

Tillsynsmyndigheten fär meddela den som äger eller annars förfogar över en eldningsanläggning de före­lägganden som behövs för atl åstad­komma rättelse, om anläggningen

Tillsynsmyndigheten får meddela den som äger eller annars förfogar över en eldningsanläggning de före­lägganden som behövs för all åslad­komma rättelse, om anläggningen

Prop. 1983/84:158

Nuvarande lydelse

inle uppfyller vad som krävs enligl

2

§ första eller atidra stycket eller

3

§ första stycket. Ett föreläggande får förenas med vite.

Ell utdömt vite får inte förvandlas.

40

Föreslagen lydelse

inle uppfyller vad som krävs enligl 2 § eller 3 § första stycket. Det­samma gäller om anläggningen ges ett utförande för huvudsaklig eld­ning med kol eller eldas med kol ulan behövligt tillstånd enligt 3a § eller om ett med sådant tillstånd förenat villkor inte uppfylls. Ell fö­reläggande får förenas med vite.

Om ägaren eller den som annars förfogar över en eldningsanläggning uppsåtligen eller av grov oaktsam­het bryter mot vad som gäller enligt

2

§ första eller andra stycket eller

3

§ första stycket, skall han dömas till böter.

Om ägaren eller den som annars förfogar över en eldningsanläggning uppsåtligen eller av grov oaktsam­het bryter mol vad som gäller enligl 2 §, 3 § första stycket eller 3a §, eller mot villkor som uppställts med stöd av 3 a §, skall han dömas lill böter. / ringa fall skall dock ej dö­mas till ansvar.

Den som har åsidosatt vitesföre­läggande eldigt 8 § första stycket döms Inte lill straff enligt denna lag för gärning som omfattas av jöre-läggandel.

1.

Denna lag träder i kraft den I juli 1984.

2.

Har uppförande eller installation av en eldningsanläggning som avses i 3a § första siyckei I påbörjals men inle slutförts före ikraftträdandet, behövs ingel tillstånd för all slutföra uppförandet eller inslallalionen på del sätt som har avsetls, om anmälan görs före den 1 januari 1985 lill den myndighet som regeringen bestämmer. Moisvarande gäller om i en eld­ningsanläggning som avses i 3a § första stycket 2 vid ikraftträdandet ändringsarbeten påbörjals men inle slutförts för att ge anläggningen ett utförande för huvudsaklig eldning med kol och den planerade kolanvänd­ningen redovisats lill slallig eller kommunal myndighel före den 1 januari 1984.

3.

Har en eldningsanläggning som avses i 3a § första stycket 2 eldals med kol före ikraftträdandet, behövs inget tillstånd för atl fortsätta med koleldningen, om anmälan görs före den 1 januari 1985 till den myndighel regeringen beslämmer. Har uppförande eller inslallalion av en sådan eld­ningsanläggning påbörjats men inle slutförts den 1 januari 1984 utan att koleldning skell före ikraftträdandet, får ulan tillstånd eldning med kol ske. om kolanvändning planerals och redovisats lill slallig eller kommunal myndighet före den 1 januari 1984 och anmälan görs före den I januari 1985 lill den myndighet som regeringen bestämmer.

4.

Har i en eldningsanläggning som avses i 3a § första siyckei 2, änd­ringsarbeten påbörjats men inte slutförts den 1 januari 1984 ulan all koleld-

Prop. 1983/84:158

41

ning skell före ikraftträdandet, får ulan tillstånd eldning med kol ske, om kolanvändning planerals och redovisats lill statlig eller kommunal myndig­hel före den 1 januari 1984 och anmälan görs före den I januari 1985 till den myndighel som regeringen beslämmer. I fråga om ändringsarbeten för att ge anläggningen ett utförande för huvudsaklig eldning med kol lillämpas punkt 2.

Prop. 1983/84:158

42

Bilaga 2

Utdrag

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1984-03-22

Föredragande: slalsrådel[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition om vissa kolfrågor

1    Inledning

I prop. 1981/82: 151 om ålgärder mol försurningen redovisades vissa rikllinjer belräffande svavelutsläppen frän koleldade anläggningar. Vid riksdagsbehandlingen konstaterade jordbruksutskottet atl propositionens innehåll ulgjorde en information lill riksdagen om de riktlinjer som enligl regeringens avsikt skulle komma atl tillämpas vid prövningen enligt miljö­skyddslagen i de enskilda fallen. Ulskollel fann emellertid alt de rikllinjer som följdes av koncessionsnämnden för miljöskydd vid fastställande av svavelreningskrav för större anläggningar borde lillämpas även fortsätt­ningsvis. Sedan pågående utredningsarbete slutförts och remissbehandlals borde regeringen ålerkomma lill riksdagen med redovisning av de rikllinjer som borde lillämpas. Utgångspunkten skulle därvid vara all reduktionen av utsläppen lotall skulle bli minst lika stor som den regeringen föreslog. Riksdagen beslutade alt ge regeringen lill känna vad jordbruksutskottet anfört (JoU 1981/82: 35, rskr 321).

I det följande redovisar jag min bedömning av miljöfrågorna vid använd­ning av kol i den omfallning som är akluell fram lill år 1990. Vidare redogör jag för de miljökrav som bör lillämpas vid nya förbränningsanläggningar. Slutligen redovisas min bedömning av i vilka fall slörre förbränningsan­läggningar bör prövas av regeringen enligt 136a § byggnadslagen. Jag har i denna fråga samråll med chefen för bostadsdepartementet och slalsrådel[REDACTED_EFTERNAMN].

Mina överväganden rörande hälso- och miljöproblemen vid kolanvänd­ning ulgår från den ulredning som utförts av statens vallenfallsverk i samarbele med kommuner, kraflföretag och andra inlressenler, del s.k. Kol-Hälsa-Miljö-projektel (KHM). En sammanfattning av slutrapporten. Kolels hälso- och miljöeffekter, bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilaga 2.1. Rapporten har remissbehandlals. En förteckning över remissinstanserna och en sammanfallning av remissyttrandena bör fogas lill protokollet som bilaga 2.2.

Prop. 1983/84:158

43

2    Föredragandens överväganden

2.1 Allmänna utgångspunkter

Miljöpolitiken syftar lill atl irygga alla människors räll lill en god livs­miljö. Den måsle bygga pä en helhetssyn på samhällsutvecklingen som innefattar både ekonomisk ulveckling, hushållning med naturresurserna och hänsyn till miljön. Insatserna för en aktiv miljöpolitik och åtgärderna för all irygga sysselsättningen och den sociala välfärden måsle gå hand i hand med varandra. Den ulveckling av den svenska ekonomin som vi eftersträvar får inle ske genom rovdrift pä naturen eller medföra risker för människors hälsa eller miljön.

Ett av våra allvarligaste miljöhot är försurningen av mark och vatten. Tusentals sura sjöar, surt melallhalligl grundvatten och alllmer påtagliga tecken på skador på våra skogar talar sill lydliga språk om försurningens ulbredning i den svenska miljön. De försurande utsläppen innebär också hälsorisker och leder lill omfattande korrosionsskador.

De negativa effeklerna på hälsa och miljö av svavelutsläpp har sedan lång lid ägnats stor uppmärksamhet. Redan år 1968 beslutades om generel­la regler för att begränsa svavelutsläppen vid oljeeldning. År 1976 lade den dåvarande socialdemokratiska regeringen fram en proposition med ett program för all begränsa utsläppen för liden fram lill år 1985. En ny lag om svavelhaltigt bränsle infördes. Med stöd av denna lag har svavelutsläppen vid oljeeldning kraftigl minskals. I proposilionen angavs som mål all svavelutsläppen skulle halveras fram till år 1985. Det målet kommer vi all uppnå.

Ålgärderna för atl begränsa svavelutsläppen kompletterades med ålgär­der för all återställa redan'försurade områden. En försöksverksamhet med bidrag till kalkning av sjöar och vattendrag startade som gav oss kunskaper om effekier och meloder för den kalkningsverksamhel som nu fortsätter i större skala.

Försöksverksamhet med kalkning också av skogsmark och grundvatten påbörjades år 1982. Stora resurser satsas dessulom på forskning kring försurningen. I min anmälan lill prop. 1983/84: 107 om forskning harjag föreslagil all ytterligare insalser skall göras inom försurningsforskningen. Ulöver en förslärkning av resurserna harjag anmäll.all forskningen inom detta område bör samordnas i ett program. Ell uppdrag all utarbeta ell sådanl program avses komma alt lämnas åt naturvårdsverket.

Eftersom en slor del av svavelnedfallet över Sverige kommer från andra länder har del inlernalionella arbelel kring försurningsfrågorna hela liden varit en viklig del av den svenska politiken på försurningsområdel. Detta arbele har drivits aktivt, säväl i olika internationella organisationer som genom bilaterala konlakler. Den svenska nationalrapporten till FN-konfe­rensen är 1972 var ett exempel pä initiativ för atl tidigt få i gäng del

Prop. 1983/84:158

44

internationella arbelel. Sverige spelade en akliv roll vid lillkomslen av den ECE-konvention om långväga gränsöverskridande luftföroreningar som undertecknades år 1979. På höslen 1982 beslutade på svenskl inilialiv de nordiska miljö- och statsministrarna all utarbeta ett gemensamt nordiskl förslag för att minska svavelutsläppen i Europa. Enligl förslagel som lades fram av de nordiska länderna vid ell möte i juni 1983 inom ramen för ECE-konventionen skall svavelutsläppen i Europa minskas med 30% un­der en tioårsperiod. Vid en just avslutad konferens i Ottawa har tio av konvenlionsländerna, nämligen Sverige. Norge. Finland, Danmark, Cana­da, Frankrike, Förbundsrepubliken Tyskland, Nederländerna, Schweiz och Österrike med ulgångspunkl i det nordiska förslaget åtagit sig all senast till år 1993 minska sina svavelutsläpp med minsl 30%.

Även om vi måsle vela mera för all effektivl kunna bekämpa försurning­en skulle det vara oförsvarligt all inle redan nu ta lillvara möjligheterna atl minska de lotala utsläppen. Detta kommer all nödvändiggöra såväl ett fortsatt starkt internationellt engagemang i dessa frågor från regeringens sida som ylleriigare insatser i vårt eget land.

Regeringen har nyligen tillsatt en särskild aktionsgrupp för att samordna och ytterligare intensifiera insatserna mol försurningen av mark och val­len. Aktionsgruppen skall bl.a. utarbeta underiag för ett nyll älgärdspro­gram och föreslå åtgärder för all motverka luftföroreningar och andra försurningsorsaker. Även andra ålgärder inom bl.a. jordbruk, skogsbruk och energianvändning samt forskningsverksamhet och kalkning skall slu­deras.

Bedömningen av vilka miljökrav som nu skall slällas upp för kolanvänd­ningen måste ske mot bakgrund av den alll allvarligare försurningssitua­tionen. Från miljösynpunkt är del nödvändigl all utnyttja den pågående omställningen inom energisekiorn för atl införa modern leknik för ui-släppsbegränsning vid de anläggningar som kommer atl uppföras de när­maste åren och därigenom uppnå en förbättring av miljösituationen. Mil­jökraven på nya anläggningar bör följaktligen skärpas.

2.2 Kolanvändningens miljöproblem

Regeringen gav är 1979 slatens vallenfallsverk i uppdrag att i samarbele med berörda kraflföretag och kommuner saml övriga intressenter ulreda och redovisa hur hälso- och miljöproblemen vid kolanvändning för ener­giändamål skall kunna lösas på ell tillfredsställande sätt. Vallenfallsverkel valde all genomföra uppdragel i form av projektet Kol-Hälsa-Miljö (KHM). Ett slorl anlal uiomslående företag, organisationer och forskare-har varil engagerade i arbelel och ell betydande erfarenhetsutbyte med ulländska företag och institutioner har förekommit.

Påverkan på hälsa och miljö av kolanvändning sker på många olika sätt. Del beror på alt ell slort anlal ämnen frigörs eller bildas dä kol förbränns

Prop. 1983/84:158

45

och alt dessa ämnen kan medföra olika slag av konsekvenser. Samtidigt släpps samma ämnen i viss ulsträckning ut även genom andra verksam­heler och dessulom kan olika ämnen i samverkan ge förstärkningseffekter.

KHM har lagt ned ett omfattande arbete på att försöka klarlägga olika hälso- och miljörisker samt bedöma hur dessa risker skulle påverkas av en ökad kolanvändning. Dessulom har studerats vilka skyddsåtgärder som kan och behöver vidtas för atl kolanvändningen skall kunna accepteras från hälso- och miljösynpunkt. De tekniska och ekonomiska förulsällning­arna för olika åtgärder har studerats ingående.

Beträffande miljöproblemen vid Iransport, hantering och lagring av kol och aska har KHM konslaleral att del finns leknik för atl på ell lillfreds­slällande sätt lösa dessa problem. Resullal av gjorda mätningar visar all svävande stoft i luft resp. stoftnedfall i närheten av anläggningar normall inte överskrider de riktlinjer som finns i Sverige eller andra länder. Omfall­ningen av lekniska insalser för att motverka damning bör bedömas från fall till fall. En avgörande faktor är lokaliseringen av anläggningen och närhe­ten lill bostadsbebyggelse. Del är vikligl atl hanleringen bedrivs med förutseende och en medveten strävan all reducera sloftspridning.

Nederbördsvallen som avrinner från ett öppet kollager är förorenat. Graden av vattenpåverkan beror bl.a. av kolets svavelhall. Enligl KHM bör öppna lager därför ha en härdgjord underyla för uppsamling och kontroll av nederbördsvatlen. Förberedelser bör göras för atl vid behov kunna vidta bl.a. pH-juslering, fällning av lösta metaller och sedimenle-ring av suspenderade partiklar.

KHM har konslaleral all väletablerade meloder finns för alt förbränna kol. Det föreligger en omfattande erfarenhet av kolpulvereldning. Tekni­ken med fluidiserade bäddar ger goda möjligheler all binda bränslets svavel lill bäddmalerialel under förbränningen och därmed avsevärt mins­ka svavelemissionen. Avskiljningsgrader mellan 80 och 90% bedöms av KHM vara möjliga alt uppnå.

Bland flertalel möjliga rökgasavsvavlingsmetoder är den väta lekniken med kalk eller kalkslen den internationellt sett mesl utbredda. En s. k. våt-lort metod har nu utvecklats och flera anläggningar har tagits i drifl eller är under byggnad. Goda resullal, ned lill ell utsläpp av 0,05 g sva­vel/M J bränsle som årsmedelvärde, bedöms av KHM vara möjliga all uppnå med båda metoderna. Installation av ulruslning för rökgasavsvav­ling reducerar även emissionen av bl.a. stoft och flyktiga spårelement.

KHM har konstaterat all del i dag finns kommersiella meloder för att avskilja resp. reducera stoft, svavel- och kväveoxider i rökgaser vid kolel­dade anläggningar. Tekniken för atl vid eldning minska kväveoxidbildning­en är under snabb utveckling. Vid kolpulvereldning kan man begränsa rökgasens kväveoxidhalt till en nivä under den som är vanlig vid dagens oljeeldning i anläggningar av motsvarande storlek. Det bedöms realistiskt att med förbränningstekniska ålgärder i nya anläggningar kunna begränsa

Prop. 1983/84:158

46

kväveoxidulsläppen lill 0,15-0,20 g/MJ bränsle. Fortsall leknisk utveck­ling kan ge ytterligare sänkningar.

Avskiljning av kväveoxider ur rökgas, denilrifiering, har demonstrerats vid några oljeeldade anläggningar i Japan. Med den s. k. selektivt kataly­tiska metoden går det enligt KHM alt minska kväveoxidutsläppet till under 0,08 g/MJ. Denilrifiering är en flerfaldigl dyrare metod än förbränningstek­niska ålgärder.

Emissionsmätningar har genomförts på KHM:s uppdrag vid anläggning­ar eldade med olika bränslen som olja, kol, torv och ved. Del specifika utsläppet (mängd per tillförd energimängd) av stoft, spårelement och or­ganiska föreningar från koleldade anläggningar kan enligt KHM hållas i nivå med eller i vissa fall lägre än utsläppet från moisvarande anläggningar eldade med olja, lorv eller ved. Kvicksilver ulgör här ell undanlag. Bibe­hållande av låg ulsläppsnivä från en anläggning fordrar, utöver installation av lämplig utrustning, även omsorgsfull skölsel och upprepade kontroller.

De undersökningar av miljöproblemen vid ved- och torveldning som naturvårdsverket gjort pä uppdrag av nämnden för energiproduklions­forskning och redovisal i rapporten (SNV PM 1708) Miljöeffekter av ved-och lorvförbränning visar alt miljöproblemen vid lorv- och koleldning är likartade. Vissa torvmossar kan innehålla svavel och tungmetaller i sådan omfattning atl förbränning medför för höga utsläpp. Innehållet av kvicksil­ver i lorv är ungefär lika stort som i kol. Med olämplig förbränningsteknik kan torveldning medföra högre kväveoxidutsläpp än oljeeldning.

Slora avfallsmängder produceras vid koleldning. Även om en del kan nyttiggöras, kommer deponering all bli oundviklig i många fall. Kolavfalls­upplagen bedöms av KHM trots sin storlek kunna fås alt smälla in relativt väl i svensk landskapsmiljö. Torta upplag bör enligl KHM lokaliseras till s.k. inströmningsområden, där infiltrerad nederbörd bildar grundvatten. Våta upplag bör, bl.a. med hänsyn lill del slörre läckaget, lills vidare, förläggas nära havet eller andra slörre recipienler som kan tåla belastning­en. Vid små förbränningsanläggningar kan deponering även ske på separat plals inom ell kommunall avfallsupplag.

I praktiken kan man inte förhindra all lakvatten läcker ul ur ett avfalls­upplag. Lakvatlnel kommer all innehålla spårelement i halter som i vissa fall kan störa naturmiljön eller vara för höga för vattentäkter. Därför är del nödvändigl alt på naturlig väg erhålla en tillräckligt slor utspädning innan vattnet når biosfären eller människan. I normala fall bedöms detta kunna uppfyllas genom all avfallets yta tätas genom noggrann packning och täcks med ett väldränerande skikt av grus. För alt motverka erosion och ge möjlighet till snabb och naturlig beväxning med skog elc. bör delta dräne-ringsskikt i sin lur täckas med ett skikt av morän.

Enligl KHM behövs ett skyddsavstånd för vattentäkter omkring uppla­get. Innanför della område skall inga vattentäkter få anläggas och området bör markeras på alla officiella grundkarlor. Storleken av skyddsavståndet

Prop. 1983/84:158

47

bör anpassas lill de lokala förutsättningarna i varje enskill fall. I allmänhel rör det sig om ett avstånd från upplaget på någol eller några hundratal meter. Upplag kan normall lokaliseras och tekniskt ulformas så att grund­vattnet utanför skyddsområdet kan användas som dricksvatten ulan risker för hälsoeffekter. Lakvalinets påverkan på närliggande ytvatten är enligl KHM inte av sådan omfattning atl skador på fisk eller andra vattenlevande organismer kan uppkomma.

För alt minska den lolala försurningsbelastningen behövs enligt KHM ett samlat program bestående av ulländska och inhemska emissionsbe­gränsningar, en ökad kalkning av sjöar och åkermark, skogsbruksålgärder saml forskning och ulveckling beträffande olika möjligheler all tillföra skogsmark alkaliska ämnen.

Att ställa upp en försurningsprognos i nalionell och regional skala är enligl KHM en närmasl omöjlig uppgift, då flera av de nyss nämnda åtgärderna knappt ännu är påbörjade. Ännu svårare blir uppgiften om man försöker sig pä kvantitativa beskrivningar.

Som ell led i arbetet att minska försurningen ingär att lill rimliga koslna­der reducera inhemska svavel- och kväveoxidemissioner.. Man bör därvid beakta dels målel atl i avsevärd grad reducera utsläppen, dels teknikens mognad och ekonomi, dels ock eventuella konsekvenser för arbetet alt minska vårt oljeberoende. Del är enligl KHM:s bedömning möjligl all på sikl reducera svavelutsläppen utöver vad som i dag diskuteras.

KHM har låtit sammanslälla och utvärdera de senasle årens forsknings­resultat angående hälsoeffekter av melylkvicksilver. Denna sludie visar atl melylkvicksilver kan ge effekier på hälsan, bl.a. i form av en försenad utveckling av hjärnans funklion hos barn, vars mödrar regelbundet konsu­merat metylkvicksilverhallig fisk. Den förnyade riskuppskallningen inne­bär alt säkerhetsmarginalen för foslerskadande effekier kan vara mindre än vad man tidigare ansett. Det är enligl KHM:s bedömning nödvändigl atl närmare utreda vilka risker för effekier pä foster som existerande metyl-kvicksilverhaller i fisk innebär samt hur svartlislningsförfarande och kosl--rekommendalioner inverkar. Skärpta bestämmelser i dessa avseenden kan myckel väl visa sig nödvändiga för all bringa ned riskerna lill en acceptabel nivå.

Genom undersökningar som ulförts på uppdrag av KHM har fastställts atl koleldade anläggningar förorsakar utsläpp av kvicksilver. Även för­bränning av sopor ger upphov lill utsläpp av kvicksilver i luften. Sannolikt gäller della också vid eldning av lorv och ved. Utsläppen från koleldade anläggningar kommer atl undersliga de i dag existerande emissionerna från flera ulsläppskalegorier.

Övergång från individuell uppvärmning lill fjärtvärme medför en rad betydelsefulla fördelar oberoende av om man använder olja, kol, lorv eller ved i fjärrvärmepannorna. Avgörande är atl bränslet kommer atl användas i anläggningar av sådan sloriek atl väl fungerande förbränning och rökgas-

Prop. 1983/84:158

48

rening kan upprällhällas. Ulnylljas fjärtvärmeunderlagel för produklion av elkraft i kraflvärmeverk kan della enligl KHM ske ulan alt luftkvaliteten i tätorten nämnvärt förändras i förhållande lill del fall där endasl värme produceras i värmeverk.

För städer som redan har väl uibyggda fjärrvärmenät är frågan vilka effekterna blir vid en övergång från olja lill kol som huvudbränsle i t.ex. ett kraftvärmeverk. Den slutsats som KHM drar är all della inte kommer alt medföra nägon försämring av luftkvaliteten. De fördelar som nätts med fjärrvärmeutbyggnaden kommer atl bestå.

En slor del av remissinstanserna har ullalal alt användning av kol kan godtas från hälso- och miljösynpunkt förutsatt atl denna användning sker i välskötta anläggningar av sådan storlek all effekliv miljöteknik kan ulnyll­jas. I allmänhet finner remissinstanserna alt det omfallande underiagsma­terial utredningen tagit fram är av stort värde för det fortsatta arbetet med dessa frågor. Ell flertal remissinslanser framför dock all miljökonsekven­serna av kolanvändning i slörre ulslräckning borde ha jämförts med andra lösningar för oljeersällning och inte enbart med jusl det energislag, olja, som det råder en bred enighel om atl inte satsa på i framliden. Även om det inle ingått i utredningens direktiv hade del enligt dessa remissinstanser ändå varit värdefulll att få en systematisk jämförelse mellan kol och andra lösningar för oljeersätlning.

Kritiska synpunkler på utredningens slutsatser förs fram i en rad yttran­den. Flera remissinstanser anser atl slutrapporten ger ell alltför optimis­tiskt intryck när det gäller t.ex. anläggningarnas driftsäkerhet och möjlig­heterna lill kontroll av framtida reningsteknik. De problem som man fram­för alll anser bör sluderas ylleriigare rör bl. a. avfallsdeponering, kvicksil-verulsläpp och risken för klimatförändring genom koldioxidutsläpp.

Flertalet remissinstanser har berört försurningsfrågorna. Ett stort antal instanser har framhållit vikten av att åtgärder vidtas för all minska luftför-oreningsulsläppen både inom och utom landel. Många anser del angeläget att klara rikllinjer för utsläppen vid koleldning fastställs så snart som möjligt.

För egen del vill jag framhålla all det är av stor vikl alt vi nu myckel noga studerar miljöproblemen vid koleldning och bedömer huruvida dessa kan lösas pä eU acceptabelt säll. Nytillkommande verksamheler får inle godtas om man befarar atl de kan medföra en försämring ay miljön. Del är tvärtom angelägel all vi försöker la lill vara alla de möjligheler som användningen av ny leknik kan ge oss atl minska utsläppen av t.ex. svavel. Från miljösynpunkt är det angelägel atl miljökraven formuleras på ett sådanl sätt när del gäller nya anläggningar, all kraven leder lill använd­ning av den bäsla tillgängliga lekniken och atl den fortsatta utvecklingen av avancerad miljöteknik slimuleras.

KHM-ulredningen har på flera punkter ökal våra kunskaper om kolels miljöproblem och möjligheterna att lösa dessa. Jag delar den bedömning

Prop. 1983/84:158

49

som bl.a. naturvårdsverket gör i sitt remissvar all kolanvändning i fjärr­värmeverk och i industrin i den mängd som är akluell under 1980-lalet kan godtas från hälso- och miljösynpunkt, förutsatt all denna användning sker i välskötta anläggningar av sådan storlek all effekliv miljöteknik kan utnytt­jas. Koliniroduklionen bör ske i sådan takt atl dyrbara felsalsningar på ny leknik undviks.

KHM:s åskådningsexempel illustrerar på ett intressant sätt möjligheter­na all minska utsläppen av försurande ämnen genom alt oljeeldade anlägg­ningar ersätts med koleldade anläggningar som förses med anordningar för svavelreduktion. Härigenom kan koliniroduklionen medverka lill en icke obetydlig minskning av utsläppen av försurande ämnen. Denna möjlighel atl kombinera ell miljöpolitiskt mål, nämligen all minska försurningen av mark och vallen, och ell energipoliliskt mål, nämligen atl minska oljebe­roendel, måste utnyttjas sä långt del är möjligt. Risk finns emellertid atl en övergäng till koleldning medför ökade kväveoxidutsläpp, som även bidrar lill försurningen. Vid en övergäng lill koleldning bör därför emissionskrav uppställas ocksä för kväveoxidutsläppen, så all bästa tillgängliga leknik för kväveoxidreduktion kommer lill användning.

När det gäller riskerna med kvicksilverutsläpp krävs enligl min mening ytterligare forskning och utvecklingsarbete. KHM:s undersökningar har utan tvivel bidragit lill alt förbättra våra kunskaper belräffande bl.a. utsläppen, omsättningen i naturen och hälsoriskerna med kvicksilver. Re­dan den kolanvändning som nu är akluell kan emellertid medföra ökade kvicksilverulsläpp. Vår situation är redan i dag allvariig när del gäller bl. a. kvicksilverhallen i fisk i en del av våra sjöar. Ålgärder måste därför vidtas så atl kvicksilverulsläppen totalt sett minskar i samhället. Inom natur­vårdsverket pägår ell arbete med all ta fram ell handlingsprogram med denna inriklning.

KHM-ulredningen har fört vårl vetande framåt också när del gäller möjligheterna att deponera kolaska och i fråga om hur miljöproblemen med sådana upplag kan begränsas. KHM:s förslag belräffande askdeponering har emellertid fått kritik från flera remissinslanser. Ylleriigare insalser erfordras därför innan man kan anse all en lillfredsslällande lösning finns på della problem. De askmängder som uppkommer vid kolanvändning av den begränsade omfattning som planeras under 1980-talel bör enligl min mening kunna las om hand. Innan slällning kan las lill en slörre kolan­vändning måste dock deponeringsfrågorna klariäggas ytterligare.

Ett långsikligl miljöproblem som hänger nära samman med användning­en av fossila bränslen är ökningen av koldioxidhalten i atmosfären. KHM-ulredningen har konstaterat atl koleldning ger upphov till störte utsläpp av koldioxid än användningen av tjock eldningsolja. Koldioxid­problemet är i högsta grad ett globalt problem som måsle lösas i internatio­nellt samarbete. Sverige har också drivit denna fråga i inlernalionella organisationer främsl inom FN:s miljöprogram (UNEP) och Världsme-

4    Riksdagen 1983/84. I saml. Nr 158

Prop. 1983/84:158

50

leorologorganisationen (WMO). F. n. pägår en kartläggning av problemali­ken på globall plan inom ramen för WMO:s Worid Climate Programme. En stor internationell konferens planeras atl äga rum under år 1985 för alt utvärdera resullalen. I arbetet spelar Internationella meteorologiska insti­tutet i Slockholm en slor roll.

KHM har i sitt arbele behandlal miljöproblemen vid koleldade anlägg­ningar som är störte än 20 MW tillförd effekt. Det kommer emellertid under de närmasle åren alt bli aktuellt all använda kol ocksä i nya anlägg­ningar med en tillförd effekl undersligande 20 MW. En förutsättning för alt sädana anläggningar skall kunna tillåtas bör enligt min mening vara all i princip lika stränga miljökrav slälls som för anläggningar större än 20 MW. Jag är medveten om atl dessa krav kan innebära en begränsning av möjlig­heterna lill kolanvändning i mindre anläggningar. För sådana anläggningar kan emellertid andra allernaliv som värmepumpar, elpannor och inhemska bränslen vara alt föredra inle bara av miljöskäl ulan också från energipoli­iiska utgångspunkter. Därvid måste skogsindustrins behov av iräfiberrå­vara beaklas.

Sammanfattningsvis gör jag således bedömningen atl den begränsade kolanvändning om högst 3-4 milj. ton per år fram lill är 1990, som statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] redovisat, kan accepteras från miljösynpunkt under förut­sättning atl den sker i anläggningar med effektiva miljöskyddsåtgärder. Vad gäller svavelutsläppen bör användningen av bästa tillgängliga renings-teknik göra del möjligl för oss atl minska de totala utsläppsmängderna.

2.3 Miljökraven vid nya förbränningsanläggningar

Miljökraven för enskilda förbränningsanläggningar fastställs normalt vid den tillståndsprövning som sker enligl miljöskyddslagen (1969:387). För uppförande eller väsenllig förändring av förbränningsanläggning med en tillförd effekt överstigande 10 MW krävs sålunda tillstånd av koncessions­nämnden för miljöskydd eller länsslyrelsen. För förbränningsanläggningar, dock inle oljeeldade sådana, med en tillförd effekl av mellan 0,5 och 10MW skall anmälan ske till länsslyrelsen. För mindre anläggningar kan miljöfrågorna beaklas i samband med byggnadslovsprövningen. Samråd sker i dessa ärenden mellan de slatliga och kommunala organen bl.a. genom remissförfarande.

Grundprincipen för miljöskyddslagens tillällighetsregler är alt vatien-och luftföroreningar, buller och andra störningar skall förebyggas så långt det är möjligt. Vid tillståndsprövningen görs en bedömning om den valda platsen är godtagbar från miljöskyddssynpunkt. Vidare prövas vilka skyddsåtgärder, begränsningar av verksamhelen och försiktighetsmått i övrigt som skäligen kan fordras för alt förebygga eller avhjälpa olägenhet.

Till ledning för bedömningen av vad som normalt skäligen kan fordras har naturvårdsverket utfärdat rikllinjer för olika lyper av anläggningar.

Prop. 1983/84:158

51

Dessa rikllinjer har inle karaklären av bindande normer ulan är avsedda all vara till hjälp vid prövningsmyndigheternas bedömning av vad som kan anses lekniskl möjligl och ekonomiskt rimligt vid en anläggning av visst slag under normala förhållanden. Rikllinjerna baseras bl.a. på inhemska och ulländska erfarenheler av anläggningar av ifrågavarande slag. Vid tillståndsprövningen skall sedan hänsyn las lill de speciella omsländigheler som föreligger i varje enskill fall. De villkor som fastställts för en enskild anläggning i samband med tillståndsprövningen kan således bli i vissa fall strängare och i andra lindrigare än rikllinjerna beroende pä omsländighe­lerna vid den enskilda anläggningen.

När det gäller svavelföreningar finns vid sidan av miljöskyddslagen generella bestämmelser om begränsning av utsläppen i förordningen (1976: 1055) om svavelhaltigt bränsle (ändrad senasl 1983:627). Bestäm­melserna är utformade som förbud atl förbränna fossill bränsle som ger ett svavelutsläpp överstigande 0,24 gram per megajoule (0,24 g/MJ) bränsle. Avsiklen med denna utformning av bestämmelserna har bl.a. varit att jämställa utsläppskraven vid eldning med olika bränslen. En övergång från ell bränsle lill ett annal skall således inle leda till högre svavelulsläpp.

Frågan om riktlinjer beträffande högsla tillåtna svavelulsläpp från kolel­dade anläggningar har lidigare behandlals av riksdagen. I prop. 1980/81:90 om rikllinjer för energipolitiken angavs som en provisorisk riktlinje atl en eldningsanläggning skulle få släppa ut högst 2 100 lon svavel per år och all kraven år 1988 skulle skärpas genom att gränsen för högsta tillåtna utsläpp sänktes lill 1 600 lon svavel. Vid sin behandling av propositionen förordade riksdagen ett högsla tillätet svavelulsläpp av 1 600 lon svavel per år. Under en övergångstid, dock längst lill år 1988, skulle emellertid dispens kunna beviljas för ell utsläpp av högst 2 100 lon svavel per anläggning och är. Riksdagen framhöll vidare all det var angelägel att regeringen, om möjligl redan är 1982, återkom till riksdagen med förslag lill skärpta miljökrav i samband med koleldning.

I prop. 1981/82: 151 om åtgärder mot försurningen redovisades rikllinjer för sådana skärpta krav vad gäller svavelulsläpp frän slörre koleldade anläggningar. Riktlinjerna innebar ell högsla utsläpp av 0,1 g svavel/MJ bränsle för anläggningar som släpper ut över 800 ton svavel/år. Från år 1990 skulle rikllinjerna skärpas ylleriigare genom all slorleksgränsen sänktes till 600 ton svavel/är. För mindre anläggningar förordades samti­digt en lättnad frän svävelförordningens krav på 0,24 g svavel/MJ, vilkel moisvarar 1 % svavelhalt i olja, lill 0,3 g svavel/MJ som årsmedelvärde t. o. m. är 1987. Därefter skulle en återgång ske till värdel 0,24 g svavel/MJ.

Vid riksdagsbehandlingen våren 1982 (JoU 1981/82: 35, rskr 321) anförde riksdagen emellertid atl de rikllinjer som följdes av koncessionsnämnden för miljöskydd vid fastställande av svavelreningskrav för störte anlägg­ningar borde lillämpas även fortsätlningsvis lill dess alt pågående ulred­ningsarbele redovisats och remissbehandlats. Så snart som möjligl därefter

Prop. 1983/84:158

52

borde regeringen ålerkomma lill riksdagen med redovisning av de riktlinjer som borde lillämpas. Riksdagen uttalade därvid all ett minimikrav från miljösynpunkt skulle vara alt reduktionen av utsläppen totalt skulle bli minsl lika stor som den som föreslogs i proposilionen.

Föreskrifter eller rekommendationer om begränsning av utsläpp av för­oreningar från eldning med fossila bränslen finns i mänga länder. Stränga krav förekommer bl.a. i Japan, USA och Förbundsrepubliken Tyskland. De tyska reglerna innebär all inle bara nya slörre elproducerande anlägg­ningar skall förses med rökgasavsvavling ulan alt också befintliga anlägg­ningar kommer all beröras. Sådana kolkraftverk och värmeverk som be­räknas finnas kvar under längre tid skall således ha utrustning för avsvav­ling. I många andra länder har man å andra sidan ännu inle ställt några egentliga krav på ålgärder för all minska t. ex. svavelutsläppen vid koleld­ning. De utsläppsbegränsningar som i vissa fall ändock skell eller förutses beror bl.a. pä minskad energianvändning eller användning av gas eller lågsvavlig Nordsjöolja.

Genom det utredningsarbete som KHM bedrivii och remissbehandling­en därav föreligger nu ett tillfredsställande underlag för en bedömning av miljökraven för koleldade förbränningsanläggningar för de närmaste åren. Delta gäller särskilt i fråga om möjligheterna all begränsa svavelutsläppen. KHM:s förslag innebär alt för koleldade anläggningar med en tillförd energi i storieksintervallet 500-1 200 GWh/år skulle ulsläppsnivån fä ligga i intervallet 0,1-0,2 g svavel/MJ. Anläggningar med större kolförbrukning än 1 200 GWh/år skulle åläggas ell specifikt utsläpp moisvarande högsl 0,1 g svavel/MJ kol som årsmedelvärde. Fö:" koleldade anläggningar av denna sloriek synes del enligl KHM vara möjligt all reducera del specifika utsläppet lill 0,05 g/MJ med en begränsad ökning av kostnaderna. Vissa lekniska och driflmässiga osäkerheter föreligger dock om detta värde kan innehållas som årsmedelvärde.

Belräffande behovel av riktlinjer för ulsläppsgränser vid koleldning har meningarna varil delade bland remissinstanserna. I ett flertal remissvar, som kan sägas representera användarsidan och vissa tillslåndsgivande organ, uttrycks önskemål om klara regler för utsläppsgränser vid koleld­ning. Vetenskapsakademien understryker all gränsvärden bara skall ses som hjälpmedel vid planering och prioritering och att varje utsläpp skall begränsas sä långl som möjligl. Naturvårdsverket skriver alt verkel efter remissbehandlingen av KHM-ulredningen har för avsikl all utfärda rikl­linjer för utsläpp av andra föroreningar än svavel.

När del gäller svavelulsläpp delar naturvårdsverket KHM:s bedömning alt det för slörre koleldade anläggningar är tekniskt möjligt med lägre utsläpp än 0,1 g svavel/MJ. Verket anser därför alt det vid prövning av koleldade anläggningar med svavelulsläpp slörre än 400 lon/år bör krävas att dessa byggs för all klara en gräns på 0,05 g svavel/MJ som årsmedel­värde. Verkel menar dock alt vissa lekniska och driflmässiga osäkerheter

Prop. 1983/84:158

53

föreligger varför ulsläppsvärdel i de enskilda fallen bör gälla under en prövotid.

Som jag lidigare anfört är del från miljösynpunkt nödvändigt alt de möjligheter till förbättringar av nuvarande allvarliga miljöproblem som den pågående omställningen av energisystemet och den tekniska utvecklingen erbjuder las .illvara. Jag kommer i del följande all för riksdagens informa­lion redovisa de riktlinjer som enligt min mening nu bör tillämpas vad gäller högsta tillåtna svavelulsläpp från nya förbränningsanläggningar. En grundläggande ulgångspunkl är därvid all de svenska utsläppskraven inte kan ses isolerade ulan måsle bedömas i ett internationellt perspekliv; Som jag lidigare har sagl kan försurningsproblemen endasl lösas i internationellt samarbete. Vid internationell jämförelse långtgående ålgärder har hit­tills genomförts i Sverige för att minska svavelutsläppen från oljeeldning. För alt vi med trovärdighet skall kunna föra fram krav internationellt på utsläppsbegränsningar som ocksä berör koleldning bör vi i värt land nu slälla sådana krav alt teknik, som även är användbar och kostnadseffektiv i andra länder, lillämpas på svenska anläggningar.

En annan utgångspunkt är alt de samjade utsläppen i Sverige av försu­rande ämnen måste minskas ylleriigare. I samband med 1976 ärs riksdags­beslul om ålgärder mol försurningen angavs all svavelutsläppen skulle bringas ned lill samma nivä som i början av 1950-lalel. Utvecklingen har visal alt de ålgärder som beslutades år 1976 har fått avsedd effekt. Vi kan emellertid inte läla oss nöja med delta. Jag har tidigare redovisal del förslag om reduktion med 30% av svavelutsläppen under den kommande tioårsperioden som de nordiska länderna lagt fram inom ramen för konven­lionen om långväga, gränsöverskridande luftföroreningar. Inom EG disku­teras ett kommissionsförslag om en reduktion med 60% av svavelutsläp­pen och en reduktion med 40% av kväveutsläppen från slörre anläggning­ar. Den aktionsgrupp mot försurningen somjag lidigare omnämnt arbetar nu med att ta fram ett underlag för ell samlat älgärdsprogram mol luftför­oreningar och försurning. Bedömningen av ulsläppskraven för nya kolel­dade anläggningar måste emellertid ske redan nu.

När del gäller större koleldade förbränningsanläggningar har naturvårds­verket i sill remissvar över KHM-ulredningen anfört all det genom rökgas­avsvavling bör vara möjligl atl nå ulsläppsnivån 0,05 g svavel/MJ bränsle som årsmedelvärde även om vissa lekniska och driftmässiga osäkerheter föreligger. Med hänsyn till vad jag anfört om användning av bäsla tillgäng­liga leknik anserjag alt en begränsning av utsläppen från slörre koleldade förbränningsanläggningar lill 0,05 g svavel/MJ bränsle som årsmedelvärde bör eftersträvas. Den individuella tillståndsprövningen måsle självfallel ske med beaklande av omständigheterna i det enskilda fallet och under hänsynstagande till hur snabbt den nya lekniken kan utvecklas och utpro­vas i kontinuerlig drift. Genom de möjligheler som finns vid miljöskydds­prövningen all kombinera olika slag av villkor och alt fastställa slulliga

Prop. 1983/84:158

54

ulsläppsvillkor först efter del all en anläggning drivits under en prövotid bör kraven successivt kunna skärpas i den lakl som den lekniska utveck­lingen och gjorda driftserfarenheler medger. Med hänsyn härlill ser jag del som lämpligt all en riktlinje för svavelulsläpp från störte förbränningsan­läggningar ulformas som ett intervall med gränserna 0,05-0,10 g sva­vel/MJ bränsle.

Även när del gäller mindre anläggningar finns lekniska möjligheler att begränsa svavelutsläppen. Vid förbränning i fluidiserad bädd kan exempel­vis kalkslen tillsättas för att binda svavlet. En slor del av de nya anlägg­ningar, som byggs eller planeras, kommer alt vara fluidiserade bäddar. Försök med kalklillsats vid rösleldning pågår även. Andra möjligheler är alt utnyttja mycket lågsvavligl kol, renat kol eller kolvätskeblandningar. Vid användning av renat kol och kolvätskeblandningar finns möjligheler till utsläpp under de krav som i dag tillämpas. Dessa möjligheter bör nu las lill vara. I Västtyskland har redan införts emissionskrav för fluidiserade bäddar som innebär att möjligheterna lill avsvavling genom kalklillsats måsle utnyttjas. Genom lämpligt utformade ulsläppskrav bör del vara möjligl atl både la hänsyn till de olika förutsättningar som gäller för olika meloder och alt stimulera ulvecklingen och därmed minska utsläppen.

Ytterligare ett skäl till alt ulsläppskraven bör skärpas, inte bara för slörre ulan också för mindre anläggningar, är alt ulvecklingen går mol införande av koleldning även vid mindre pannor. Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] har tidigare i denna proposition uttalat alt koliniroduklionen under de när­maste åren i första hand bör ske i slora anläggningar, där modern leknik som kan uppfylla stränga miljökrav utnyttjas. Skärpta utsläppskrav enbart för större anläggningar skulle med nuvarande utveckling mot mindre kolel­dade anläggningar innebära atl kol lill en betydande del skulle förbrännas i anläggningar utan särskilda åtgärder för alt minska svavelutsläppen. Om vi skall kunna minska de totala svavelutsläppen ylleriigare måsle således kraven skärpas även för mindre anläggningar. För sådana anläggningar finns somjag lidigare nämnl ell flertal metoder för reduktion av svavelut­släppen.

I ett inledningsskede är del angelägel all dessa olika allernaliv ges möjligheter atl ulvecklas och provas. Successivl bör sedan kraven skärpas lill de nivåer som de bäsla metoderna medger. Med denna utgångspunkl bör en riktlinje för högsta tillåtna svavelutsläpp också när det gäller mindre koleldade förbränningsanläggningar utformas som ett intervall varvid grän­serna bör sältas till 0,10-0,17 g svavel/MJ bränsle som årsmedelvärde.

De riktlinjer jag nu redovisat avses, somjag tidigare nämnt, lillämpas för nya förbränningsanläggningar. Jag bedömer del emellertid som nödvändigl med skärpta krav också vid ombyggnad av befintliga förbränningsanlägg­ningar. De redovisade rikllinjerna bör därför i princip lillämpas också vid ombyggnad om den återstående användningstiden är minst 78 år. Vid kortare användningstid kan inle lika långtgående krav upprätthållas. Tids-

Prop. 1983/84:158

55

faktorn är således en omständighet som får vägas in vid prövningen i det enskilda fallet. Härigenom ges möjlighel bl.a. till övergäng till flytande kolbränslen genom ombyggnad av befintliga oljepannor. Härvid bör dock beaklas alt bl.a. effektiv sloftavskiljningsulruslning behöver inslalleras i sådana fall.

När det gäller gränsdragningen mellan störte och mindre anläggningar delar jag naturvårdsverkets uppfattning atl anläggningar som släpper ul mer än 400 lon svavel per år bör omfattas av de strängare krav som jag redovisat för slörre förbränningsanläggningar. Genom alt utsläppens stor­lek i slällel för t.ex. effekten vid anläggningen används som gräns kan tröskeleffeklen av gränsen minskas nägot.

Sammanfattningsvis bör således som riktlinje för svavelulsläpp från förbränningsanläggningar gälla ell intervall på 0,05-0,10 g svavel/MJ bränsle för slörre förbränningsanläggningar med ell totalt årligt svavelut­släpp överstigande 400 ton. För mindre anläggningar bör som riktlinje gälla ell intervall pä 0,10-0,17 g svavel/MJ. Somjag lidigare berört skall de angivna utsläppsniväerna uppfattas som rikllinjer för tillämpningen av miljöskyddslagen. Del innebär att goda möjligheter finns alt vid tillämp­ningen ta hänsyn till de omständigheter som föreligger i de enskilda fallen. Olika tekniska lösningar kan härvid provas och kraven successivl skärpas i takt med den tekniska utvecklingen. Jag förulsäller alt en smidig och fiexibel lillämpning därigenom kommer lill slånd.

Jag beräknar all de rikllinjer jag nu redovisat kan medföra en minskning av svaveldioxidutsläppen med totalt 20 000-30 000 lon per år vid den beräknade kolanvändningen av 3-4 milj. lon jämförl med en fortsalt oljeanvändning för att tillgodose samma energibehov. Tillsammans med beslulade begränsningar av svavelhallen i eldningsolja och beräknade be­gränsningar av processulsläppen bedömer jag all det nordiska förslagel om 30% reduktion av svavelutsläppen under en tioårsperiod från år 1980 gott och väl kommer all klaras.

Även kväveoxidutsläppen från förbränning bidrar till försurningen. Risk finns all en övergång från oljeeldning lill koleldning kan leda lill ökade kväveoxidulsläpp. Ny teknik kommer emellertid successivl fram som gör del möjligt all på nya anläggningar minska dessa utsläpp. Aktionsgruppen mot försurning studerar f. n. vilka möjligheler som finns alt minska kvä­veoxidulsläppen frän bl. a. förbränningsanläggningar och avser att la fram underlag för rikllinjer.

Som jag redovisal i föregående avsnill medför kolanvändningen miljö­problem ocksä på annal sätt än genom utsläpp av försurande ämnen. Vid förbränningen sker utsläpp till luften också av bl. a. stoft och tungmetaller, främst kvicksilver. Vidare förekommer slörningar genom damning, buller och vattenförorening frän anläggningarna saml miljöproblem i samband med transporter, lagring och avfallsdeponering. Bedömningen av vilka åtgärder som behöver vidtas i dessa avseenden bör på vanlig' sätt ske vid

Prop. 1983/84:158

56

tillståndsprövningen enligt miljöskyddslagen. Det ankommer på natur­värdsverket att utarbeta de rikllinjer för tillståndsprövningen som kan visa sig erforderliga.

Beträffande avfallsproblemen konstaterar jag atl myckel återstår all göra innan vi kan vara säkra på att stora avfallsmängder kan deponeras på ell acceptabelt sätt. Avfallel innehåller bl. a. tungmetaller som kan förorsa­ka miljöproblem och även hälsorisker genom exempelvis grundvattenför­orening. Del ankommer på naturvårdsverket att utarbeta rikllinjer också för deponering av avfall.

Genom lillämpning av de riktlinjer för svavelulsläpp somjag redovisat och genom skärpta miljökrav i övrigl kan som jag lidigare nämnt en kolanvändning av den omfattning som är akluell under 1980-talet godtas från miljösynpunkt. Som ell alternaliv lill kol kommer andra bränslen, i första hand torv, all användas vid nya eller ombyggda förbränningsanlägg­ningar i många fall. Del är angelägel från miljösynpunkt all en användning av andra bränslen inte ger upphov lill större miljöproblem än vad som skulle bli följden vid kolanvändning. Därför bör i princip lika stränga miljökrav gälla oavsett bränsle. Genom den individuella tillståndsprövning som jag lidigare berört bör den anpassning av miljökraven som är moti­verad i olika fall kunna ske på ell smidigt sätt. När del gäller lorv kan användarna genom att undvika lorv från takter med höga svavelhalter minska svavelutsläppen. I delta sammanhang är del viktigt alt lorvens innehåll av svavel och andra föroreningar beaktas redan i samband med att frågan om torvbrytning aktualiseras. Därigenom bör betydande koslnader för alt rena utsläppen vid förbränningen kunna undvikas i många fall. För all planeringen av användningen av torv för energiändamål skall kunna underiättas behöver ell bättre underiag tas fram om hur miljökraven bäsl skall tillgodoses vid förbränning av torv. Det ankommer pä statens energi­verk att i samarbete med naturvårdsverket ta fram ell sådanl underlag.

2.4 Samlad bedömning av kolanvändningens miljökonsekvenser

Genom den prövning av koleldade förbränningsanläggningar som före­slås ske enligl faslbränslelagen säkerställs all kol används i sådana anlägg­ningar och i sådan omfattning att de energipolitiska målen tillgodoses. Genom den prövning enligl miljöskyddslagen som jag tidigare behandlal kommer de erforderiiga miljökraven all slällas. Det är emellertid angelägel alt regeringen fortlöpande har en samlad överblick över kolanvändningen och de miljöproblem den kan ge upphov lill. Det är särskill betydelsefullt atl utvecklingen när det gäller utsläpp av försurande ämnen kan följas. Jag avser därför all senare föreslå regeringen all uppdra ål naturvärdsverket atl fortlöpande redovisa uppgifter bl. a. om utsläppen i vårt land av försu­rande ämnen.

Genom bl.a. en sådan översiktlig redovisning från naturvårdsverket

Prop. 1983/84:158

57

som jag nu berört blir del möjligl för regeringen all fortlöpande följa hur kolanvändningen ulvecklas. Därutöver är del emellertid angelägel atl rege­ringen har möjlighel att i det enskilda fallet pröva tillåtligheten av nya slora förbränningsanläggningar.

Enligl 136 a § byggnadslagen (1947:385) skall regeringen pröva ångkraft-anläggning och annan anläggning för eldning med fossill bränsle med tillförd effekt överstigande 500MW. Regeringen har också befogenhet atl förbehålla sig prövning av anläggningar med en lägre tillförd effekl. Denna befogenhel har utnyttjats i flera fall under senare tid. Jag förordar atl fortsätlningsvis alla förbränningsanläggningar med en tillförd effekt av minst 200 MW prövas enligl 136 a § byggnadslagen.

Ett reformarbete pågår f. n. vad avser plan- och byggnadslagstiftningen. I det förslag till ny plan- och bygglag som f. n. behandlas av lagrådet finns ingen motsvarighet till bestämmelserna i 136 a § byggnadslagen. I en promemoria från bostadsdepartementet (Ds Bo 1984: 3) med förslag till lag om hushållning med naturresurser m. m. föreslås atl prövningen i stället regleras i den föreslagna nya nalurtesurslagen.

En lagändring vad gäller prövningen av störte förbränningsanläggningar bör av praktiska skäl ske i samband med all förslagel om en ny nalurte-surslag behandlas. I avvaktan härpå bör regeringen ocksä i fortsättningen kunna utnyttja den möjlighet all förbehålla sig prövningen som 136 a § byggnadslagen ger.

Genom prövningen enligl 136a§ byggnadslagen av större förbrännings­anläggningar kan bl.a. bedömas om den föreslagna lokaliseringen står i överensstämmelse med gällande rikllinjer i den fysiska riksplaneringen saml den kommunala fysiska planeringen. Vidare kan prövas om riskerna blir så små som möjligt för omgivningsstörningar genom bl.a. buller och luftföroreningar från förbränningsanläggningen, avfallsupplag, transporter lill och frän anläggningen, hamn- och transportanläggningar saml övrig verksamhel som har anknytning lill del aktuella förelaget. Av särskild belydelse härvid är alt tillräckliga skyddszoner finns mellan den miljöstö­rande anläggningen och omgivande områden av betydelse för bostadsbe­byggelse, rekreation och andra allmänna intressen.

Genom prövningen enligt 136 a § byggnadslagen kan ocksä beaklas om del energislag valts som ger minsta möjliga föroreningsutsläpp och inver­kan på miljön, om möjligheterna till energibesparing och användning av spillvärme har utnyttjats, om möjligheterna lill samordning av energiför-söijningen till störte anläggningar med effektivare rening beaktats samt om modern leknik som kan uppfylla stränga miljökrav kommer all utnyttjas.

Prop. 1983/84:158

58

3    Hemställan

Jag hemställer atl regeringen

bereder riksdagen lillfälle alt la del av vad jag har anfört rörande miljökrav vid koleldning.

Prop. 1983/84:158

59

Bilaga 2.1

Sammanfattningen och slutsatserna i statens vattenfalls­verks rapport Kolets hälso- och miljöeffekter (KHM-pro-jektets slutrapport)

Uppdrag och målsättning

Regeringen gav den 14 juni 1979 statens vattenfallsverk i uppdrag att i samarbele med berörda kraftförelag och kommuner saml övriga intressen­ter ulreda och redovisa hur hälso- och miljöproblemen vid kolanvändning för energiändamål skall kunna lösas på ett tillfredsställande sätt.

Ur uppdragsskrivelsen kan citeras följande:

"Som utgångspunkl för uppdragel gäller de rikllinjer för energipolitiken som anges i proposition 1978/79: 115.

Ulredningen skall avse såväl arbelsmiljöproblem som yttre miljöpro­blem. Samlliga de faser av kolhanleringen som är aktuella i Sverige, dvs. transport, lagring, förbränning och omhändertagande av avfallel, bör slu­deras. Ålgärder av leknisk natur bör studeras liksom möjligheter all ul­nyllja kolkvalileter med låga haller av föroreningar. Vidare bör lokalise­ringens belydelse för miljöpåverkan i regionall och lokall perspektiv och för behovet av åtgärder utredas. Härvid bör beaktas bl.a. del underlag som las fram i den fysiska riksplaneringen.

Arbelel bör inriktas på användande av den bästa teknik och de åtgärder för rening och för omhändertagande av avfall som nu finns tillgängliga eller som kan förulses finnas all tillgå under främsl 1980-lalel. Åtgärder vid såväl nya anläggningar som vid ombyggnad av befintliga oljeeldade anlägg­ningar bör studeras liksom åtgärder vid skilda anläggningstyper för kolul-nyltjande och lämpligl valda storlekar av dessa. Koslnaderna för de åtgär­der som kan komma i fråga bör redovisas.

Arbetet bör bedrivas och redovisas så atl resultatet kan användas för dels översiktlig bedömning frän hälso- och miljösynpunkt av konsekven­serna av en ökad användning av kol i Sverige, dels grundlig bedömning av enskilda anläggningstypers hälso- och miljöpåverkan samt möjligheler all minska denna påverkan."

Genom beslut 1980-04-10 godkände regeringen den av Vallenfall före­slagna planen för uppdragets genomförande.

I arbetsplanen redovisas bl. a.:

-  vilka intressenter som skulle dellaga i projektarbetet

         all arbelel skulle organiseras som ell frislående projekt med namnei

Projekt Kol-Hälsa-Miljö (KHM) under ledning av en projektstyrelse

Prop. 1983/84:158

60

-

vilka nyckelproblem som prioriterades med hänsyn lill tillgängliga re­surser

-

hur informationen om resullalen skulle bedrivas.

I oklober 1981 avlämnades lill regeringen en omfattande lägesrapport som i huvudsak utgjorde en sammanfattning av kunskapsläget inom KHM:s fem programområden. Förulom en redovisning av utfört arbete avgavs preliminära slutsatser rörande miljö- och hälsoeffekter i samband med en äterinlroduklion av kol i del svenska energisystemet.

I september 1981 uppdrog regeringen ål Vallenfall alt med hjälp av Projekl KHM lämna en särredovisning av de arbeien inom projektet som närmasl hör samman med emission av svavel vid eldning av kol och olja. I december 1981 avlämnades därför rapporten "Emission av svavel vid eldning av kol och olja".

Översiktligt kan projektets målsättning sammanfattas i följande punkter:

-

Projeklel skall som underlag för möjliga miljöskyddsåtgärder dels stude­ra andra länders miljöskyddskrav i dag dels redovisa en grundlig bedöm­ning av miljö- och hälsoeffekterna vid användning av kol för energiända­mål i olika typer av anläggningar.

-

Projektet skall allsidigt studera och pröva vilka lekniska åtgärder som erfordras för atl minska nämnda miljö- och hälsoeffekter vid såväl nya anläggningar som vid ombyggnad av befintliga oljeeldade anläggningar. Härvid skall även koslnaderna för ålgärderna analyseras och redovisas.

-

Projeklel skall med ledning av resullalen från dessa sludier. undersök­ningar och överväganden om åtgärder utreda lokaliseringens betydelse för miljöpåverkan i regionalt och lokall perspekliv.

-

Projektet skall utarbeta översiktliga bedömningar av miljö- och hälso­konsekvenser vid några olika sannolika nivåer för en framlida användning av kol i Sverige för energiändamål.

-Projektet skall redovisa jämförelser mellan kol och andra bränslen, främst olja, saml där så är möjligl andra utsläpp av föroreningar i vår miljö.

Organisation och genomförande

Utredningen om kolels hälso- och miljökonsekvenser har genomförls som ett fristående tekniskt-vetenskapligt projekt med en särskild styrelse och en projektorganisation med projektledning och åtta rådgivande refe­rensgrupper.

Projektstyrelsen, som har beställ av älta ledamöter, har representerat dels de slalliga, privala och kommunala el- och värmeproducenterna, dels övriga kolanvändande industrier, dels ock statens naturvårdsverk och nämnden för energiproduklionsforskning. Under styrelsen har en projekt­ledare med en leknisk sekreterare och delprojektledare haft ansvarel för den direkta ledningen av arbelel. Arbelel uppdelades i fem programområ­den.

Prop. 1983/84:158

61

Utöver de rådgivande referensgrupperna för dessa fem programområden har särskilda referensgrupper tillkallats för frågor rörande arbetsmiljö, radioekologiska effekier och miljöekonomiska analyser. Sammanlagl har omkring 80 forskar och tekniker med slort kunnande inom aktuella områ­den engagerats i dessa referensgrupper.

För alt la fram det teniska och velenskapliga underlag som inle kunde inhämtas från tidigare arbeien i Sverige och ulomlands har ca 180 uppdrag lämnals lill forskningsinstitut, högskolor, universitet, förelag och kon­suller i Sverige, Finland, Norge, Danmark och Förenta Staterna. Upp-dragsresullalen har redovisats i ett 100-lal tekniskt-vetenskapliga rappor­ter.

Kolets roll i energiförsörjningen åskådningsexempel

Projekl KHM har närmare studerat länkbara möjligheter all ersätta olja med kol. Utifrån delta har några exempel konstruerats för att belysa hur kolanvändningen kan komma all utvecklas. Dessa åskådningsexempel lig­ger till grund för de bedömningar av miljö- och hälsoeffekter som görs i denna rapport.

De åskådningsexempel som.Projekl KHM tagit fram behandlar kolför­brukningen på två samhällsnivåer: nationellt och lokalt.

En i nationell skala förhållandevis liten kolförbrukning, drygl 6 miljoner ton/år, representeras av åskådningsexempel 1. Delta kan anses motsvara en möjlig situation under första hälften av 1900-talet. Denna kolförbruk­ning ligger strax över det intervall på 4-6 miljoner lon kol per är som anges i energipropositionen 1980/81: 90 för är 1990.

Exempel 2 redovisar en möjlig situation vid sekelskiftet eller strax därefter. Induslrin har fortsall sin övergång lill fasla bränslen och inom fjärrvärmeförsörjningen anlas en belydande kraflvärmeproduklion ske med fasta bränslen. Kolbehovet uppgår till 13 miljoner ton/år.

Exempel 3 kan länkas representera förhållanden vid en icke bestämd tidpunkt efler sekelskiftet. I della fall är kolförbrukningen hög, eftersom en belydande elproduklion, ulöver det kolbehov som redovisas i exempel 2, förutsattes ske i kolkondenskraftverk. Kolbehovel uppgår lill drygt 23 miljoner ton/är.

I lokal skala har Nyköping och Örebro utvalts atl representera en liten respektive medelstor stad. Örebro har i dag ett väl utbyggt Ijärrvärmesy­siem medan fjärtvärmeutbyggnaden just har påbörials i Nyköping. Valet av dessa städer som modeller lorde ge en bred täckning av en tänkbar framtida övergäng till fasta bränslen - kol, torv och ved.

Prop. 1983/84:158

62

Energiråvaran kol

Slora tillgångar av kol finns i olika delar av världen. De lågsvavliga kol som kan komma ifråga för Sveriges del finns framför alll i Förenta Sla­lerna, Polen, Sovjetunionen, västra Kanada, Australien och Colombia. Det finns goda möjligheter att köpa kol med en svavelhalt som inle över­stiger 0,8%. Della moisvarar den gräns för svavelemission från anlägg­ningar utan rökgasavsvavling som beslulades av riksdagen våren 1982 för tiden fram l.o.m. 1987. Tillgången på kol minskar och priset kan komma alt öka om lägre svavelhaller krävs. Svårigheler kan väntas om man önskar försörja Sverige med kol vars svavelhalt skall understiga 0,5 %.

Kol är, liksom torv och ved, ett inhomogenl bränsle med varierande halter av spårelement. Inom KHM har analyser ulförts av kol frän sannoli­ka importomräden. Med dessa analyser som bas har KHM upprättat ell referenskol, vilkel ulgör huvudsaklig grund för de miljö- och hälsobedöm-ningar och de överväganden av teknisk-ekonomisk nalur som görs i denna rappori.

Till de viktigaste spårelementen i kol hör kvicksilver. Medelhallen av kvicksilver i de kol som kommer att vara akluella för import lill Sverige bedöms vara 0,1 mg per kg kol eller nägot därunder. Kol med låg kvicksil­verhall finns förelrädesvis bland kol med lågt svavelinnehåll. Kol med myckel låga kvicksilverinnehåll är vanliga i bl. a. Australien och Kanada.

Miljöaspekter på transport, hantering och lagring av kol och aska

Kol och aska kan vid felaktig hantering och med olämplig utrustning ge upphov till damning i anläggningens närhet. Teknik finns för all på ett-tillfredsställande sätt lösa dessa problem vid kolhanteringen.

Utmatning av befuktad aska frän silo fungerar i praktiken inle alllid väl från damningssynpunki. Teknik finns emellertid för alt reducera damning vid delta arbetsmoment. Hanlering av lort aska bör alltid ske i slutna system.

Resultat av gjorda mätningar visar atl svävande stoft i luft respektive stoftnedfall i närheten av anläggningar ej normalt överskrider de rikllinjer som finns i Sverige eller andra länder. Omfattningen av lekniska insalser för atl motverka damning bör bedömas från fall till fall. En avgörande faktor är lokaliseringen av anläggningen och närheten lill bostadsbebyg­gelse. Det är viktigl all hanleringen bedrivs med förutseende och en medveten strävan all reducera sloftspridning.

Nederbördsvatlen som avrinner från ett öppet kollager är förorenat. Graden av vatlenpåverkan beror bl.a. av kolets svavelhalt. Öppna lager bör därför ha härdgjord underyta för uppsamling och konlroll av neder­bördsvallen. Förberedelse bör göras för all vid behov kunna vidtaga bl. a. pH-justering, fällning av lösta metaller och sedimentering av suspenderade partiklar.

Prop. 1983/84:158

63

Buller kan förekomma i samband med kolhantering. En anpassning till gällande riktlinjer är normall fullt möjlig.

Rening av kol

Rening av kol före förbränning är lillsammans rfied rening av rökgaserna efler förbränning två huvudstraiegier för alt minska utsläppen av förore­ningar till luft vid koleldning. De kan vara allernaliv till varandra men också i vissa fall ses som komplement till varandra.

Den teknik för kolanrikning (kolrening) som förulses vara tillgänglig under det närmaste decenniel, bygger på olika fysikaliska och fysikalisk­kemiska principer. De är alla begränsade i den meningen all de endasl kan påverka del oorganiskt bundna svavlet (pyritsvavlel) och inte del organiskt bundna svavlet. För de kol som kan vara akluella för svensk del utgör den organiskt bundna delen mer än 50% av del lolala svavlet. Alla på markna­den tillgängliga kolkvaliteter är inte lämpade för kolanrikning.

Lågsvavliga kol har i regel en lägre andel oorganiskt svavel. En långt driven anrikning av redan lågsvavliga kol kan därför i bästa fall ge en svavelhalt i slutprodukten pä 0,3-0,4%. Produkten kommer p.g.a. mål­ning all vara mycket finkornig.

I samband med pyritavskiljningen kan också askan avskiljas så all i bäsla fall 2-5% aska fäs i det renade kolel. Spårämnen bundna lill pyril, som t. ex. kvicksilver, kommer att avskiljas lill viss del.

För mindre anläggningar kan en begränsning av svavelemissionen åstad­kommas genom köp av kol med särskill låg svavelhalt, genom köp av kol som renals eller genom t. ex. svavelbindning i samband med förbränning i fluidiserad bädd. För anläggningar där emissionskraven motsvarar kol med svavelhall 0,3% eller lägre kan kolanrikning ej helt ersätta effektivare svavelreduklion genom t.ex. rökgasavsvavling.

Avfallel frän kolanrikning kan deponeras om kolhallen är lillräckligl låg, men deponeringen kräver omfattande skyddsåtgärder. Om energin i avfal­let nyttiggörs genom förbränning i fluidiserad bädd eller förgasning måste detta ske med höga krav pä rökgasrening för all en lotal förbättring av miljön, jämförl med konventionell förbränning av del orenade kolet, skall bli resultatet.

Förbränning av kol

Flera väletablerade meloder finns för att direktförbränna kol. Rösleld­ning av kol är en robust och pålitlig metod som lämpar sig väl för mindre (100 MWth) enheler. Likaså föreligger det en omfattande erfarenhelsbak­grund beträffande kolpulvereldning. Inle minsl dess miljöinverkan är, jäm­fört med andra bränslen och eldningsformer, välundersökl.

Tekniken med fluidiserade bäddar ger goda möjligheler all binda bräns-

Prop. 1983/84:158

64

lels svavel lill bäddmalerialel under förbränningen och därmed avsevärt minska svavelemissionen. Avskiljningsgrader mellan 80 och 90% är möj­liga atl uppnå.

Central beredning av kolpulver med lillhörande distributionssystem och efterföljande eldning i mindre anläggningar (80 MWth) är ell system som tilldrar sig ökal intresse.

Tekniken för förbränning av kol-välskeblandningar genomgår en inten­siv utveckling. Kol-oljeblandningar är i tekniskt avseende klara alt använ­das. Kol-valtenblandningar har ännu ej nått del stadiet.

Samtliga fossila bränslen producerar föroreningar och restprodukter under förbränningen. Vid kolförbränning uppstår slagg och flygaska saml gasformiga föroreningar. Flera av kolets spårelement har benägenhet att anrikas pä små flygaskepartiklar.

Vid kolpulvereldning kan betydande andelar av bränslets svavel bindas under förbränningen genom införande av lämpliga tillsatser i förbrännings-rummet. Delta kan senare visa sig utförbart även för rosteldning.

Tekniken för atl minska kväveoxidbildningen har nätt långt. Vid kolpul­vereldning kan man begränsa rökgasens NOj-halt lill under vad som är vanligt vid dagens oljeeldning i anläggningar med moisvarande storlek. Det bedöms realistiskt atl med låg-NOx-teknik i nya anläggningar nå ett utsläpp av 0,15-0,20g NOx/MJ. Fortsatt teknisk utveckling kan ge ylleriigare sänkningar. Den nya låg-NOx-tekniken kräver dock installation av avance­rad apparatur.

Ofullständig förbränning ger upphov lill kolväteföreningar i rökgasen. Övervakning av rökgasens kolmonoxidhalt och omsorgsfull skötsel av förbränningsanläggningen begränsar nivån av skadliga föreningar lill obe­tydliga värden.

Spillvallen uppkommer vid såväl koleldade som andra fossileldade an­läggningar. Konlroll av föroreningshalter och vattenrening bör företagas.

Rökgasrening och emissioner vid koleldning

Det finns i dag kommersiella meloder för att avskilja respektive reducera stoft, svavel- och kväveoxider i rökgaser vid koleldade anläggningar: En effektiv sloflavskiljning, där även de små submikrona partiklarna infångas, innebär all även polyaromatiska kolväten och vid förbränningen förångade spårelement, avskiljs i slor utsträckning.

Sloflavskiljning är ett första och nödvändigt steg för rökgasrening vid koleldade anläggningar. Avskiljning i elfiller eller i spärrfilter är den mesl använda metoden för moderna anläggningar med krav på låg stoftemission. Båda teknikerna kan åsladkomma utsläppsnivåer väl under riktlinjen 15mgstoft/MJ.

Bland flertalet möjliga rökgasavsvavlingsmetoder är den våta tekniken med kalk eller kalksten den inlernationelll sett mesl utbredda. Den väl-

Prop. 1983/84:158

65

torta metoden har nu kommersialiserats och flera anläggningar har lagits i drift eller är under byggnad. Goda avsvavlingsresultat, ned lill ell utsläpp av 0,05 g S/MJ, är möjliga all uppnå med båda metoderna vid eldning av de kol som är akluella för imporl lill Sverige. Inslallalion av utrustning för rökgasavsvavling reducerar även emissionen av stoft, flyktiga spårelement saml klor- och fluorvätesyror.

Avskiljning av kväveoxider ur rökgas, denilrifiering, har demonstrerats vid några kommersiella, koleldade anläggningar i Japan. Med den så kal­lade selektivt katalytiska metoden går det alt minska utsläppet av NOx till under 0,08g NOx/MJ. Denilrifiering är en flerfaldigl dyrare metod för NOx-begränsning än förbränningstekniska ätgärder.

Emissionsmätningar har genomförts pä KHM:s uppdrag vid olje- och koleldade anläggningar. Det specifika utsläppet (mängd per tillförd vär­meeffekt) av stoft, spårelement och organiska föreningar kan hållas i nivå med eller i vissa fall lägre än frän moisvarande anläggningar eldade med olja, torv eller ved. Kvicksilver utgör här ett undantag för kol och lorv. Utsläppen av svavel- och kväveoxider kan begränsas genom olika ålgärder i förbrännings- eller rökgasreningssleget.

Korllidsmätningar av emissioner ger en god uppfattning om anläggning­ens miljöpåverkan under normala förhållanden. Ökat utsläpp kan inträffa vid driftstörningar och vid inlermittenta förhållanden. Kontinuerliga emis­sionsmätningar, utförda under längre tid, ger vid handen att störningarna är fä och endast inverkar i begränsad ulslräckning på medelutsläppet. Bibehållande av låg ulsläppsnivä frän en anläggning fordrar, ulöver instal­lation av lämplig utrustning, även omsorgsfull skötsel och upprepade kon­troller.

Riktlinjer för utsläpp av luft

I de flesta länder finns lagsliflning, regelsystem eller rekommendationer som anger de villkor under vilka eldning med fossila bränslen fär ske. Huvudvikten har lagts vid rikllinjer för utsläpp till luft.

De bestämmelser som diskuteras i Sverige för atl begränsa utsläppen av svavel vid koleldning är vid en internationell jämförelse de mesl långtgåen­de med undanlag för Japan. Kolanvändningen i Japan sker i huvudsak i större kondensverk där effektiv avsvavling av rökgaserna allmänt tilläm­pas.

Även i Västtyskland kommer betydande insatser att göras bl.a. med inriktning mot att sänka utsläppen från äldre anläggningar.

Normerna för emission av kväveoxider är i Förenta Staterna, Japan och Västtyskland uttryckta på olika sätt, men innebär i stort sett samma utsläpp. Den i Sverige aktuella emissionsnivån överensstämmer med dessa normer. I Japan eftersträvas dessutom ofta för elproducerande anläggning­ar lägre emission genom tillämpning av särskilda förbränningstekniska ålgärder eller denilrifiering av rökgasen. 

5    Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 158

Prop. 1983/84:158

66

Slalens naturvårdsverks förslag lill rikllinjer (1982) för sloftulsläpp lik­nar de amerikanska normerna för störte koleldade anläggningar. Dessa normer är mer långtgående än de som för närvarande gäller i t.ex. Japan och Västtyskland. För mindre anläggningar tillhör naturvårdsverkets för­slag de allra strängaste internationellt.

Vid en internationell jämförelse kan konstateras alt de förslag till rikl­linjer för luflutsläpp vid koleldning som lagls fram av slatens naturvårds­verk lillhör de mesl långtgående.

Ny teknik för kolomvandling

Kommersiell användning av förgasning och evenluelll förvätskning av kol i störte skala väntas inträda tidigast under 1990-lalel. Den miljöinfor­mation som finns i dag är ej så detaljerad som för direkt kolförbränning.

Även om en välgrundad jämförelse från miljö- och hälsosynpunkt med konventionell direklförbränning ej är möjlig, kan man dock peka pä vissa för- och nackdelar med de nya omvandlingsprocesserna förvätskning och förgasning. En slor fördel är att vid säväl förvälsknings- som förgasnings­processer kan svavel avskiljas nästan fullständigt, varför emissionen av svaveldioxid blir försumbar.

En nackdel är alt del vid främsl kolförvälskning bildas en skara kompli­cerade nya organiska föreningar med slarkl cancerogen verkan. Inom anläggningen kan dessa utgöra ett belydande arbetsmiljöproblem. Detta innebär atl anläggningarna måste ulformas med stor hänsyn härtill och kommer att i delta avseende likna dagens oljeraffinaderier.

Förädling av kol genom förgasning och förvätskning är energikrävande. Det är därför en stor fördel om en förgasning- eller en förvätskningsan-läggning kan integreras med processer som kan nyttiggöra lågvärdigt vär­me från anläggningen.

Deponering av restprodukter

Stora avfallsmängder kommer alt produceras vid koleldning och även om en del kommer atl nyttiggöras, kommer deponering att bli oiindvklig i många fall. Kolavfallsupplagen bedöms trots sin sloriek kunna fås alt smälta in relativt väl i svensk landskapsmiljö.

Torra upplag bör lokaliseras till s. k. inslrömningsområden, där infil­trerad nederbörd bildar grundvallen. Våta upplag bör, bl. a. med hänsyn lill del slörre läckaget under ett inledningsskede (uppskattningsvis ca 20 är), förläggas nära havet eller andra störte recipienler som kan tåla belast­ningen. Vid små förbränningsanläggningar kan deponering även ske på separat plats inom ett kommunall avfallsupplag.

I princip kan man ej förhindra all lakvatten läcker ul ur ell avfallsupplag. Lakvatlnel kommer att innehålla spårelement i halter som i vissa fall kan

Prop. 1983/84:158

67

störa naturmiljön eller vara för höga för vattentäkter. Därför är del nöd­vändigt atl dels i största möjliga mån reducera nederbördsinfillrationen och dels på naluriig väg erhålla en tillräckligt stor utspädning innan vattnet när biosfären eller människan. I normala fall bedöms detta kunna uppfyllas genom att avfallets överyla tätas genom noggrann packning och täcks med ett väldränerande skikt av grus. För atl motverka erosion och ge möjlighel till snabb och naturlig beväxning med skog elc. bör detta dränskikt i sin lur läckas med ett skikt av morän.

Del bedöms av KHM vara lämpligl med ett skyddsavstånd för vatten­täkter omkring upplaget. Innanför detta avstånd får inga vattentäkter an­läggas och området bör markeras på alla officiella grundkarlor. Storieken av skyddsavståndet bör anpassas till de lokala förulsältningarna i varje enskilt fall. I allmänhel rör det sig om ell avsländ från upplaget på nägol eller några hundratal meter.

Upplag kan normalt lokaliseras och lekniskl ulformas så all grundvatt­net ulanför skyddsavståndet kan användas som dricksvatten utan risker för hälsoeffekter.

Lakvalinets påverkan på närliggande ytvatten bedöms inle vara av sådan omfattning alt skador på fisk eller andra vattenlevande organismer kan uppkomma.

Nyttiggörande av restprodukter

Det mesta av den kolaska som kommer atl produceras under de när­masle åren har goda möjligheter atl få avsättning inom framför alll cemenl-och betonginduslrin saml som fyllningsmalerial. Pä längre sikt är möjlighe­terna lill nyttiggörande slarkl beroende av hur väl producenterna av rest­produkterna lyckas när det gäller i första hand kvalitet, leveranssäkerhel saml marknadsföring av restprodukterna.

Vid en användning av nyttiggörandet av kolreslprodukler från miljö- och hälsosynpunkt bör följande faktorer tillmätas slor belydelse:

Nyttiggörandet reducerar behovel av deponering och därmed de kostna­der och den miljö- och hälsopäverkan som är knulen därtill.

Genom nyttiggörandet sparas vanligen naturresurser.

Själva nyttiggörandet och den slutliga deponeringen av de produkler där nyttiggörandet skett kan medföra viss hälso- och miljöpåverkan. Denna påverkan måste bedömas analogt med den som sker från den direkta deponeringen.

Användning inom cement- och belongindustri är fördelaktig frän miljö-och hälsosynpunkt. Askor frän kolpartier med hög radioaktivitet rekom­menderas dock ej för användning i material lill byggnader där människor skall vistas siadigvarande. Nyttiggörande av restprodukter som fyllnings­material sparar naturtesurser och kan göras på ett från miljö- och hälsosyn­punkt tillfredsställande sätt, om samma filosofi som vid deponering lilläm­pas vad gäller påverkan på omgivningen.

Prop. 1983/84:158

68

Sammanfattande kostnadsaspekter på kolanvändning

Kol är en både från försörjningssynpunkl och ekonomisk synpunkl fördelaktig råvara i energiförsörjningen. Ett utbyte av olja mol billigare kol skulle dessulom ha välgörande inverkan på Sveriges handelsbalans.

Koslnaderna för alt motverka dammspridning vid transporter, hanlering och lagring är små i relation lill koslnaderna för andra former av miljötek­nik vid kolförbränning.

Av störte belydelse är koslnaderna för rökgasrening, dvs. sloflavskilj­ning och rökgasavsvavling samt förbränningsiekniska åtgärder atl begrän­sa emissionen av kväveoxider. Koslnaden är störst för rökgasavsvavling. Genom rökgasavsvavling tillgodoses även behovet av sloflavskiljning. I runda tal utgör koslnaden för avsvavling inklusive sloflavskiljning (val­lört metod) ca 10- 15% av den totala årskostnaden vid koleldning i medel­slora och slörre anläggningar. Ulöver rökgasavsvavling finns eller kommer inom de närmaste åren alt finnas även andra metoder atl reducera emissio­nen av svavel. Dessa har goda förutsättningar atl bli kostnadseffektiva för mindre och medelslora anläggningar.

Kostnaden för all med förbränningsiekniska åtgärder i nya anläggningar reducera utsläpp av NO är betydligt lägre än kostnaden för avsvavling och ulgör några procenl av den lolala årskostnaden.

Sammanfaitningsvis kan konslaleras alt kostnaden för miljöskyddsåt­gärder, omräknad lill årskostnader, utgör mellan 5 och 25% av den lolala koslnaden för energiproduktion vid koleldning. Den lägre siffran inklude­rar sloflavskiljning och deponering av ',-eslprodukler medan den högre dessutom avser rökgasavsvavling pch utnyttjande av särskild förbrän­ningsteknik för alt nå låga utsläpp av kväveoxider.

Luftkvalitet i tätortsmiljö

KHM har i samarbete med statens naturvårdsverk (SNV) låtit SMHI göra luflkvalitelberäkningar för två modellstäder nämligen en lilen stad (Nyköping) och en medelstor stad (Örebro). Därtill har SMHI pä uppdrag av Slor-Stockholms Energiakliebolag låtit göra beräkningar för Stock­holm. Dessa modellfall kan tjäna som vägledning för flertalet av våra tätorter. Exemplen belyser förhållanden då olja ersätts med kol, torv eller ved i fjärtvärmepannor.

Övergång från individuell uppvärmning till fjärtvärme medför en rad betydelsefulla fördelar oberoende av om man använder olja, kol, torv eller ved i Qärtvärmepannorna. Avgörande är atl bränslel kommer all användas i anläggningar av sådan storlek all väl fungerande förbränning och rökgas­rening kan upprätthållas. Utnyttjas fjärtvärmeunderlagel för produklion av elkraft i kraftvärmeverk kan delta ske utan alt luftkvaliteten i tätorten nämnvärt förändras i förhållande lill det fall där endasl värme produceras i värmeverk.

Prop. 1983/84:158

69

För städer som redan har väl uibyggda fjärtvärmenät är frågan vilka effekterna blir vid en övergång från olja till kol som huvudbränsle i t.ex. ett kraflvärmeverk. Den slutsats som kan dras är alt detta ej kommer atl medföra någon försämring av luftkvaliteten. De fördelar som nåtts med fjärrvärmeutbyggnaden kommer atl bestå.

Stockholm har i dag ett förhållandevis begränsat fjärrvärmenäl. Av de luftkvalitetberäkningar som gjorts för Slockholm kan man dra den slutsat­sen atl den planerade Qärtvärmeutbyggnaden, där kol kommer atl ulgöra ett huvudbränslé, pä ett betydelsefullt sätt kommer all förbäitra luftkvali­teten.

Elproduktion i störte skala baserad på kol förutsätter all man bygger kondenskraftverk. SMHI har ulfört luflkvalitelberäkningar för ett planerat kraftverk i Oxelösund. Rökgasavsvavling och användning av särskilda brännare för att nå låga utsläpp av kväveoxider medför lillsammans med en lämpligt avpassad skorstenshöjd alt god marginal kommer atl föreligga lill gällande rikllinjer för luftkvalitet. Delta gäller både för svavel- och kväveoxider.

Utsläpp av försurande ämnen och försurning av mark och vatten

En användning av kol i den omfattning som redovisas i denna rapport bedöms lillsammans med utsläpp från andra ulsläppskällor leda lill ett i förhållande till dagslägel i vissa regioner reducerat svavelnedfall och i andra regioner oförändrat nedfall.

Alt enbart reducera de inhemska emissionerna kommer i vissa områden inle att minska försurningsbelastningen i sådan grad atl märkbara vallen­kvalitetsförbättringar skulle erhållas. I andra områden där del utländska bidraget till depositionen relativt sett är mindre, kan en minskning få effekl. Först efler en störte reduktion av utsläppen i Europa skulle bety­dande förbättringar fås i de känsligaste områdena som t.ex. västkusten och småländska höglandet.

För atl minska den totala försurningsbelaslningen behövs ett samlat program bestående av utländska och inhemska emissionsbegränsningar, en ökad verksamhel beträffande kalkning av sjöar och åkermark, skogs­bruksåtgärder samt forskning och utveckling belräffande olika möjligheler all tillföra skogsmark alkaliska ämnen.

Alt slälla upp en försurningsprognos i nalionell och regional skala är i dag en närmasl omöjlig uppgift, dä flera av de ovan nämnda åtgärderna knappt ännu är påbörjade. Ännu svårare blir uppgiften om man försöker sig på kvantitativa beskrivningar. I kvalitativa mått skulle man dock kunna förmoda att pågående försurningslrend knappast kan vändas inom de närmaste 10-20 åren, i varje fall inle inom del närmaste decenniel.

Som ett led i arbelel alt minska försurningen ingår all till rimliga koslna­der reducera inhemska svavel- och kväveemissioner. Man bör därvid

Prop. 1983/84:158

70

beakta dels målet all i avsevärd grad reducera utsläppen, dels teknikens mognad och ekonomi, dels ock eventuella konsekvenser för arbetet all minska värt oljeberoende. Del är enligt KHM:s bedömning möjligl atl på sikl reducera svavelutsläppen ulöver vad som i dag diskuteras.

Nedfall av metallhaltigt stoft och organiska ämnen

Vid förbränning av kol, liksom olja, torv och ved frigörs stoft i varieran­de omfattning. Det stoft, som emitteras frän kolförbränning, beslår till en hell dominerande del av oxider och karbonaler av jordskorpans vanligaste grundämnen, men innehåller dessutom spårelement (tungmetaller). Ut­släpp och nedfall av partiklar bestäms i hög grad av den sloftavskiljningsul­ruslning man vall och graden av tillförlitligheten hos denna.

På nalionell basis bedöms för metaller de emissionsförändringar som uppslår på grund av koleldning bli ringa även i det fall inte enbari olja ersätts ulan även en belydande mängd elenergi produceras i kondenskraft­verk. Undantag ulgör vanadin och nickel som kan minska i utsläpp med ca 30% respektive 40%, vilket i sin tur innebär en depositionsminskning på ell tiotal procent. Kvicksilverutsläppen ökar vilkel diskuteras i avsnittet nedan. För övriga metaller bedöms den förändrade depositionen som obetydlig.

Av odlingsförsök kan den slutsatsen dras alt den flygaska som emilteras från anläggningar med god sloflavskiljning ej kommer alt påvisbart höja metallhalterna i våra nytloväxler. Även för skogsmark kommer melallde-posilionen från kolförbränning i Sverige atl ligga långl från den nivä där negativa effekier kan inträda.

Emissionsförändringar för organiskt maierial blir små vid förbränning av kol i den omfallning som anges av KHM:s åskådningsexempel, varför man kan utgå från all halterna i livsmedel ej kommer all ändras vid övergång till koleldning.

Kvicksilver

KHM har låtit sammanslälla och utvärdera de senasle årens forsknings­resultat angående hälsoeffekter av melylkvicksilver. Denna sludie visar att melylkvicksilver kan ge effekier på hälsan, bl. a. i form av en försenad utveckling av hjärnans funklion hos barn, vars mödrar regelbundet konsu­merat metylkvicksilverhallig fisk. Den förnyade riskuppskallningen inne­bär all säkerhetsmarginalen för foslerskadande effekter kan vara mindre än vad man lidigare ansett.

Genom undersökningar, ulförda pä uppdrag av KHM, har fastställts atl kvicksilver emilteras i vatlenlöslig form från koleldade anläggningar. Även förbränning av sopor ger upphov lill luflutsläpp av valtenlösligl kvicksil­ver. Sannolikt gäller detta också vid eldning av lorv och ved. Utsläppen

Prop. 1983/84:158

71

frän koleldade anläggningar kommer atl understiga de i dag existerande emissionerna frän flera ulsläppskalegorier. I början av 1990-lalel kommer de nationella utsläppen från koleldning atl vara av samma storleksordning som emissionerna frän dagens krematorier. Även kvicksilverulsläppen frän eldning av drygl 23 miljoner lon kol per är, vilkel skisseras i KHM:s åskådningsexempel 3 inkluderande ätla block i slora kondenskraflverk, bedöms vara av relativt liten betydelse frän nalionell synvinkel med hän­syn till utsläppens sloriek och mängderna av i atmosfären förekommande kvicksilver.

Kvicksilvrets omsättning i miljön är ej lill alla delar känd. Man har emellertid konstaterat ell samband mellan försurning och kvicksilverhaller i fisk. Delta förhållande bedöms vara av störte betydelse än förekomst och utsläpp av kvicksilver i luft. Motåtgärder i form av kalkning tycks vara en möjlighel alt undvika ökat kvicksilverinnehåll i fisk lill följd av en ökad försurning.

När olja ersätts av kol, torv eller ved ökar kvicksilverutsläppen något, men della kommer atl ha en myckel begränsad effekt på kvicksilverhallen i fisk i en eventuellt försurningskänslig sjö nära en anläggning. Det lokala svavelnedfallet blir i stort sett oförändrai eller lägre vid en övergäng från olja lill kol och alllid lägre vid övergång till torv eller ved. Delta gäller oavsett om ett fjärtvärmesyslem redan är utbyggt eller är planerat. En begränsad ökning av svavelnedfallet erhålls om elenergi produceras samti­digt med värme. Inverkan av detta på kvicksilverhallen i fisk är dock lilen.

Lokala effekier kan uppträda när del gäller slora kondenskraflverk. Kvicksilverhalten i fisk i en försurningskänslig sjö nära ell kolkondensverk på 2x600MWe riskerar alt öka med ell tiotal procenl. Lokalisering, lokala förhållanden och de åtgärder som vidlas i ett sådanl fall avgör i vilken mån en ökad risk kommer atl föreligga.

Oberoende av vilken ulformning del framlida svenska energisystemet får, är del enligt KHM:s bedömning nödvändigt att närmare utreda vilka risker för effekier pä foster som existerande melylkvicksilverhaller i fisk innebär, saml hur svartlistningsförfarande och kostrekommendationer in­verkar. Skärpta bestämmelser i dessa avseenden kan myckel väl visa sig nödvändiga för all bringa ner riskerna till acceptabel nivå.

Effekter av radioaktivitet i kol

Bränslen som kol och torv innehåller, liksom jordskorpan i övrigt, radioakliva isotoper av uran och torium saml dessa ämnens sönderfalls­produkter. De stråldoser som kan uppkomma till följd av utsläpp lill luft av radioakliva ämnen har bedömls i ett anlal utländska studier. Slutsatsen av dessa är atl kolförbränning jämfört med den naluriigl förekommande ra­dioaktiviteten tillför luften mycket små mängder aktivitet.

Den i filter avskilda flygaskan samt den från pannans botten utmatade

Prop. 1983/84:158

72

bottenaskan innehåller huvuddelen av den i kolel ingående aktiviteten. Den utlakning som bedöms kunna ske från upplag av aska av radioaktiva ämnen är ej av sådan omfattning att några problem med radioaktivitet i grundvatten kommer atl uppslå med den deponeringsteknik och de lokali-seringsförulsällningar som anges i avsnittet om deponering.

Flygaskan kan nyttiggöras genom inblandning i cement och betong. En fråga som härvid ställts är om della kan förändra byggmaterialels egenska­per vad gäller radonavgång. Mätningar på provblock har visal atl radonav-gängen ej ökade vid normal ersättning av cement. En viss ökning av väggarnas direkta strålning kommer alt ske. Denna effekl är lilen och ligger inom den variation som accepteras enligt såväl gäUande byggnorm som radonulredningens förslag lill framtida bestämmelser.

Emissioner med global klimatpåverkan

Från praktiskt taget alla förbränningsprocesser emitteras bl.a. kol­dioxid, kväveoxider och oförbrända organiska föreningar. De två senare påverkar atmosfärens ozonhalt. Koldioxiden och ozonet har, lill skillnad från luftens syre och kväve, stor betydelse för strålningsbalansen och därmed del globala klimatet. Förbränning av kol ger normall upphov lill högre utsläpp av koldioxid och kväveoxider än användning av tung eld­ningsolja.

Av den koldioxidmängd som nu emilleras absorberas endasl ungefär hälften av oceanerna och av växtvärlden, vilkel innebär ätt koldioxidhal­len i atmosfären ökar. Om gjorda bedömningar av de globala koldioxidut­släppen fram till sekelskiftet är riktiga, torde märkbara effekier av koldi­oxidhallens förändring kunna noteras mot slutet av detta århundrade.

Kväveoxidulsläppen kommer myckel långsamt atl lära på stratosfärens ozoninnehåll och därmed öka den ultravioletta instrålningen.

Effekterna av både koldioxid och kväveoxider kommer inle alt snabbt göra sig märkbara, men är ä andra sidan sannolikt ocksä svåra all åtgärda om de får ulvecklas. Dessa frågor är i högsla grad en internationell angelä­genhet atl fä bevakade och framledes utredda.

Arbetsmiljö problem i anslutning till kolhantering i Sverige

Arbetsmiljöriskerna i samband med kolanvändning är förhållandevis väl kända bl. a. i våra grannländer Finland och Danmark. I Sverige är kunska­perna om miljöproblem inom närbesläktade industrier tillfredsställande. Goda möjligheler finns all lillvarala erfarenheterna från dessa industrier.

Damning vid Iransporl och hanlering av kol kan uppkomma speciellt vid varm och blåsig väderlek. Riskerna för skadlig damning kan dock elimine­ras eller minskas kraftigt med rationella arbetsmetoder och tekniska lös­ningar. Delta gäller även transport och hantering av restprodukter. Speci-

Prop. 1983/84:158

73

ell omsorg måsle läggas pä del moment där ullaslning sker vid anläggning­en och vid lossning av produkterna på upplaget. Vid torr hanlering av askan måste helt slutna syslem användas..

Arbelarskyddsstyrelsens bestämmelser och andra myndigheters före­skrifter och anvisningar läcker de kända och förväntade risker som finns i en modern koleldad anläggning. När det gäller arbetsmitjöproblemen i samband med ny leknik kan erfarenheter fås frän andra liknande industri­branscher.

Hälsoeffekter

KHM har granskal grunderna för internationellt och i Sverige existeran­de och föreslagna gränsvärden för svavel- och kväveoxider. Denna genom­gäng, beräkningar av vilka halter som kan uppkomma vid kolanvändning i tätort samt en epidemiologisk studie i Finland, ulgör grund för bedömning­en alt effekier på andningsvägarna ej förväntas uppträda på grund av kolförbränning vid tillämpning av modern leknik.

Undersökningar av rökgasernas innehåll av mulagena och carcinogena ämnen har visat alt stora moderna och välskötta kol- och oljeeldade anläggningar släpper ul ytterst små mängder mulagent material. Med led­ning av tillgängliga undersökningar gäller denna slutsats även välskötta och Slora lorveldade anläggningar. Av Projekl KHM och slatens nalur­vårdsverk genomförda undersökningar vid små faslbränsleeldade anlägg­ningar framgår däremot att emissionen per energienhet av mulagena äm­nen i vissa fall kan vara betydligt större frän sädana anläggningar.

KHM har låtit sammanställa och utvärdera de senaste årens forsknings­resultat angående hälsoeffekter av melylkvicksilver. Denna studie visar all metylkvicksilver kan ge effekier på hälsan, bl.a. i form av en försenad utveckling av hjärnans funklion hos barn, vars mödrar regelbundet konsu­merat metylkvicksilverhallig fisk. De kvicksilverhaller som redan i nulägel finns i fisk från vissa svenska insjöar och kustområden är så höga att myndighelerna har rekommenderat konsumlionsbegränsningar vid haller mellan 0,2 och 1,0 mg per kilo. Försäljningsförbud gäller vid haller högre än 1 mg per kilo. Den förnyade riskuppskallning som gjorts inom KHM innebär att säkerhetsmarginalen för foslerskadande effekier kan vara mindre än vad man tidigare ansett.

En kolanvändning som innebär en ersällning av olja bedöms påverka halterna av melylkvicksilver i fisk i lilen grad. Risk finns för ökade haller i fisk i försurningskänsliga sjöar nära en störte punktkälla som ett kolkon­denskraftverk om ej motåtgärder vidlas. Lokalisering, lokala förhållanden och de åtgärder som vidlas i ett sådanl fall avgör i vilken mån en ökad risk kommer all föreligga.

Oberoende av vilken ulformning del framlida svenska energisystemet får, är del enligl KHM:s bedömning nödvändigt all närmare ulreda vilka

Prop. 1983/84:158

74

risker för effekter på foster som existerande melylkvicksilverhaller i fisk innebär, samt hur svartlistningsförfarande och kostrekommendalioner in­verkar. Skärpta bestämmelser i dessa avseenden kan mycket väl visa sig nödvändiga för atl bringa ner riskerna till acceptabel nivå.

Under förutsättning att man inte använder flygaska med för hög radioak­tivitet i byggnadsmaterial för bostäder och all man inte anlägger vatten­täkter för dricksvatten i omedelbar närhet av avfallsupplag, bör den leknik som finns atl nyttiggöra och deponera restprodukter och avfall frän kolför­bränning vara tillräcklig för all eliminera riskerna för negativa hälsoef­fekter.

Med slöd av genomförda analyser bedöms sammanfattningsvis att kol kan utnyttjas som ersättning för olja i fjärrvärmeverk och kraftvärmeverk samt inom induslri på ett från hälsosynpunkt acceptabelt säll om kolet används i välskötta anläggningar, av sådan sloriek atl en effekliv miljötek­nik kan utnyttjas. Elproduklion i kolkondenskraftverk bedöms likaledes kunna ske. Särskilda utredningar av lokala och regionala förhållanden inför varje lokalisering blir här avgörande för vilken omfattning av elpro­duklion som kan anses vara möjlig.

Prop. 1983/84:158

75

BUaga 2.2

Sammanställning av remissyttranden över statens vatten­fallsverks rapport Kolets hälso- och miljöefTekter (KHM-projektets slutrapport)

Efter remiss från induslridepartemenlel har yttrande över rapporten avgelts av socialstyrelsen, Sveriges meteorologiska och hydrologiska insti­tut, lanlbruksstyrelsen, skogsslyrelsen, fiskerislyrelsen, slalens nalur­vårdsverk, arbelarskyddsslyrelsen, slalens planverk, slalens miljömedi­cinska laboralorium, sjöfartsverket. Vetenskapsakademien, Stockholms universitet, Uppsala universitet. Lunds universitet. Lunds universilel, lekniska fakulteten, Umeå universitet, Göleborgs universitet, högskolan i Luleå, Tekniska högskolan i Slockholm, Chalmers Tekniska Högskola, medicinska forskningsrådet, naturvetenskapliga forskningsrådet, Sveriges lantbruksuniversitet, slatens livsmedelsverk. Institutet för vatten och lufl­vårdsforskning, slatens slrålskyddsinsliiul, bosladsslyrelsen, slatens råd för byggnadsforskning, Sveriges geologiska undersökning, energiforsk­ningsnämnden, domänverket, Korrosionsinslilulel, Ingenjörsvetenskaps­akademien, länsslyrelsen i Södermanlands län, länsstyrelsen i Malmöhus län, länsslyrelsen i Göleborgs och Bohus län, länsslyrelsen i Örebro län, länsslyrelsen i Västmanlands län, Göleborgs kommun, Malmö kommun, Norrköpings kommun, Stockholms kommun, Södertälje kommun, Uppsa­la kommun, Västerås kommun. Centralorganisationen SACO/SR, Folk­kampanjen mot kärnkrafl. Fältbiologerna, Hyresgäsiernas riksförbund. Svenska kommunförbundet, Landsorganisationen i Sverige, Landstings­förbundet, Lantbrukarnas riksförbund. Svenska arbetsgivareföreningen. Svenska cellulosa- och pappersbruksföreningen. Svenska kemiingenjörers riksförening. Svenska kraftverksföreningen. Svenska naturskyddsföre­ningen. Svenska slenkolsimportörers förening. Svenska värmeverksföre­ningen, Sveriges Industriförbund, Tjänstemännens Centralorganisation, Nycol AB, Svenskl Kolkonsortium AB samt Trädgårdsnäringens riksför­bund.

1    Allmänt

Endast Folkkampanjen mot kärnkraft och Fältbiologerna har i sina remisskrivelser mera direkl behandlat regeringens uppdrag till vallenfalls­verkel. Folkkampanjen mol kärnkrafl skriver alt enligl uppdraget skulle vatlenfallsverkel genomföra sludier efter de riktlinjer som angavs i prop. 1978/79:115 men atl dessa riktlinjer blev överspelade av den energipoli-

Prop. 1983/84:158

76

tiska utvecklingen. Grundförutsättningarna måste i slällel vara de som beslulades av riksdagen efter folkomröstningen om kärnkraften, nämligen en kraftfull hushållning och en övergång lill främsl inhemska förnybara energikällor. Fältbiologerna påpekar "del märkliga i atl ge utredningsupp­draget lill den aktör på energiområdet som kan förmodas bli en av de huvudansvariga för byggande och drifl av eventuella framlida anläggning­ar."

Ell slort antal remissinslanser, däribland statens naturvårdsverk, sta­tens planverk. Lunds och Umeås universitet. Ingenjörsvetenskapsakade­mien, länsstyrelserna i Södermanlands, Malmöhus och Örebro län, Göte­borgs, Malmö, Norrköpings, Stockholms, Södertäljes och Västerås kom­muner. Svenska arbetsgivareföreningen. Svenska kraftverksföreningen. Svenska värmeverksföreningen, Sveriges industriförbund, Nycol AB och Svenska stenkolsimportörers förening, ultalar sig i positiva ordalag om hur KHM genomfört arbelel. Bl.a. uttrycks på olika sätt all KHM pä ett förtjänstfullt säll initierat forskning och undersökningar, välbearbelat ett myckel omfattande underiagsmaterial samt på ett utmärkt sätt dokumente­rat uppnådda kunskaper.

Svenska kraftverksföreningen och Svenska värmeverksföreningen poängterar all på vissa områden har hell ny kunskap tagils fram. Högsko­lan i Luleå tror att denna typ av utredningar kan verka vitaliserande på forskningssamhället bl. a. genom atl identifiera olösta problem insalta i sitt sammanhang. Ingenjörsvetenskapsakademien framhåller all del maierial som presenteras bygger på en insats av ell slort antal sakkunniga personer och ulgör en imponerande salsning och bevis på möjligheterna all i Sverige åsladkomma kraftsamling för all lösa ett centrall problem. Svenska sten­kolsimportörers förening anser del välgörande all KHM genom grundlig undersökning av de olika problemen kunnat föra ned hela diskussionen på en realistisk nivä.

Rätt allmänl finner remissinstanserna KHM:s rapport ulgöra en kun­skapsbank som kan vara till stor nytta. Statens naturvårdsverk anser all det omfattande underlagsmaterialet kan vara av belydande värde i del fortsatta arbetet med bedömning av olika energisystems miljökonsekven­ser. Livsmedelsverket framhåller som allmänt intryck atl KHM- ulredning­en är en gedigen, djupgående och kunskapsrik analys av hälso- och miljöef­fekter förbundna med en ökad kolanvändning i Sverige. Energiforsknings­nämnden finner atl den bild som ges i rapporten i stort sett är balanserad och fullständig. Ingetijörsvetenskapsakademien menar att rapporten ger ett gott underlag för bedömning av konsekvenserna av en mer omfattande kolintroduklion i Sverige. Svenska arbetsgivareföreningen noterar med tillfredsställelse det breda angreppssättet och alt det i utredningen görs utmärkta jämförelser med andra miljöproblem.

Högskolan i Luleå framhåller atl rapporten som helhet är välskriven, har god layout och är föredömligt illustrerad.

Prop. 1983/84:158

77

Kritiska synpunkter pä KHM:s arbete saknas emellertid inte. Genomgå­ende negaliv kritik av projektet framförs främst av naturvetenskapliga forskningsrådet och av Fältbiologerna. Denna kritik kan i huvudsak sam­manfallas i följande ullalande hämtat ur naturvetenskapliga forskningsrå­dels skrivelse:

"Rådet finner dock att de värderingar, som lagls till grund för bedöm­ningarna, inte står i överensstämmelse med de principer som i dag måsle läggas till grund för införandet av ny leknik, framför alll när del gäller hälso- och miljöverkningar. Behandlingen inskränks till de nationella aspekterna, såväl när det gäller hälsoeffekter som verkningarna på klima­tet och omgivningen av kolels förbränningsprodukter och avfall. Vidare begränsas övervägandena väsentligen lill driflskedel när det gäller de nu planerade anläggningarna. Detta innebär atl man för all framtid måsle förlila sig på lekniska syslem exempelvis för omhändertagande av vatten­flöden från deponier. Dessutom förutsattes permanenta begränsningar be­träffande utnyttjande av mark- och vattenresurser, inkl. koslreslriktioner. Detta innebär att bördor läggs på kommande generalioner och eftersom verkningarna kan förväntas kvarstå under så länga tidsrymder att nuvaran­de anläggningsinnehavare icke kan åläggas att garanlera fullföljandet av behövliga ålgärder, kommer konsekvenserna all få bäras av samhället i sin helhet.

Beträffande kunskapsunderiagel har en slor faktabas belräffande några aspekter av en ökad kolanvändning åstadkommits. Utredningens samman­fattande del präglas dock mer av optimism än objektivitet. Svårigheler och nackdelar minimeras och en överdriven tilltro visas till anläggningarnas driftsäkerhet och möjligheten lill konlroll och framtida reningsteknik. Fun­damentala problem återstår atl undersöka när det gäller hälsoeffekter av kvicksiler, kadmium och andra metallutsläpp samt av förbränningspro­dukter såsom kväveoxider och polycykliska organiska ämnen. Del är icke tillfyllest att - såsom KHM gör - jämföra med nuvarande förhållanden, exempelvis beträffande emissioner frän oljeeldning och bilavgaser, som allmänt bedöms som oacceptabla.

Enligt rådels mening ulgör ulredningen ett alltför ofullständigt och i sina slutsatser alltför osäkert underiag för ett slällningstagande belräffande den framtida energipolitiken. En förutsättningslös jämförelse mellan alla länk­bara energiformer efterlyses. Slrävan bör vara att minimera skadliga hälso-och miljöeffekter, ej alt tolerera och sanktionera dagens situation."

Kritik av mera övergripande nalur riktad mot principer i KHM:s sätt all genomföra sitt arbete har framförts av ett stort antal remissinslanser.

Naturvetenskapliga forskningsrådet påpekar alt i ett globall ekologiskt perspekliv får inga begränsningar i lid och rum inskränka beaktandet av hälso- och miljöeffekterna, och atl varje dödsfall eller skada måsle vär­deras lika - oavsett var, när och hur del inlräffal. Av detta följer, enligl rådet att hälso- och miljöbelastningar från hela processkedjan alllifrån

Prop. 1983/84:158

78

ulvinning av energirävara till slutlig avfallsförvaring måsle beaktas liksom effeklerna av dessa inom och ulom Sveriges gränser under överskådlig lid. - "I synnerhet gäller detta oreparerbara ekologiska effekter och verkning­ar av föroreningar frän avfallsprodukler". - Rådet finner alt KHM:s resultat i många hänseenden är oförenliga med dessa allmänna principer, vilket lill en del kan återföras till direktiven för utredningsarbetet.

Ett flertal remissinstanser, däribland socialstyrelsen, statens miljömedi­cinska laboratorium. Vetenskapsakademien, universiteten i Stockholm, Uppsala och Göteborg, energiforskningsnåmtiden. Ingenjörsvetenskaps­akademien och Fältbiologerna framför som kritik atl KHM i första hand studerat miljökonsekvenserna av en substitution av olja med kol och ej tillräckligt jämförl med andra lösningar för oljeersätlning. Fältbiologerna skriver bl.a. atl det saknar all rimlighet att vid val av framtida energiför-sörjningssyslem göra den enda jämförelsen med jusl del energislag som del råder en bred enighel om att inle salsa pä i framtiden. Energiforsknings­nämnden menar att det hade varit värdefullt atl också få en systematisk jämförelse mellan kol och andra lösningar för oljeersätlning såsom effekti­vare energianvändning och utnyttjande av förnyelsebara energikällor. Ve­tenskapsakademien vill förorda en bred uivärdering av miljöeffekterna hos andra energikällor som kan ligga till grund för en jämförelse med en tänkt kolanvändning. Nycol AB säger i sitt remissvar att det hade varil värdefulll om KHM även hade behandlal ett scenario där kolhanleringen inle är den traditionella ulan baseras på förädling av kolråvara.

Bl.a. Vetenskapsakademien, Uppsala universitet, naturvetenskapliga forskningsrådet, Malmö komitiun. Landstingsförbundet och Fältbiolo­gerna framför som kritik all KHM jämför ny eller framlida kolteknik med gammal oljeteknik, statens miljömedicinska laboratorium frågar sig hur mycket den samlade svenska emissionen av svaveldioxid skulle kunna sänkas om Sverige även framledes använde olja men lillämpade den "bästa leknik" som ulredningen anser kommer atl användas för kol? Här bör dock som remissammanställarens kommentar inskjutas att KHM en­ligt direktiven skulle sludera och utvärdera effekten av kolanvändning vid "användande av den bästa teknik och de ålgärder för rening och för omhändertagande av avfall som nu finns tillgängliga eller som kan förutses finnas atl tillgå under främsl 1980-lalel".

Fältbiologertia anser del anmärkningsvärt atl regeringen uppdragit åt vallenfallsverkel all redovisa hur hälso- och miljöproblemen skall kunna lösas på ett "tillfredsställande sätt" ulan alt definiera begreppet "tillfreds­ställande". Fältbiologerna finner det lika anmärkningsvärt all KHM inle närmare diskuterar begreppet ulan i slällel verkar alt oreserverat ulgå från atl de miljöproblem som finns idag är lillfredsslällande eller acceplabla.

Flera remissinstanser, däribland socialstyrelsen. Vetenskapsakademien, universiteten i Stockholm och Uppsala, naturvetenskapliga forskningsrå­det. Svenska naturskyddsföreningen och Fältbiologerna, anmärker på all

Prop. 1983/84:158

79

texten i huvudrapporten blivit "glättad" och positiv på ett sätt som kan få läsaren/beslutsfattaren att underskatta miljöriskerna. Några remissinslan­ser, bland dem domänverket, påtalar dessutom atl det i flera fall skett glidningar i formuleringarna så aU slutrapportens huvuddel blivit mera oreserverat posiliv till ökad kolanvändning än vad underlagsrapporter och tekniska rapporter medger. Livsmedelsverket noterar alt riskanalysen rö­rande hälsoeffekter är förbunden med avsevärda osäkerheter och an­märker alt när analysens resultat presenterats i grafiska figurer har dessa osäkerheter bortfallit och ej heller påpekats.

Stockholms universitet finner utredningens optimistiska attityd när del gäller all klara av kolels miljöproblem anmärkningsvärd och menar alt denna kontrasterar skarpt mot de farhågor som framhölls från många håll under kärnkraftsdebatten. Energiforskningsnämnden saknar en förklaring och diskussion härav i rapporten och anför alt del hade varil motiverat med en redovisning av nya rön, lidigare felsyner eller ändrade värderingar.

Universiteten i Stockholm och Uppsala, naturvetenskapliga forsknings­rådet samt Ingenjörsvetenskapsakademien efteriyser en ekonomisk lolal-översikt över miljöskyddsåtgärder och miljöeffekter, en s.k. cosi-benefil analys. Denna bör enligt Uppsala universilel ta särskild hänsyn till den långvariga exponering som hela befolkningen utsätts för. Av speciellt intresse i della sammanhang anser universitetet vara genotoxiska, lertalo-gena och reproduktionstoxiska effekter. Lantbrukarnas riksförbund ut­trycker liknande synpunkter.

2   Kols egenskaper

Malmö kommun noterar att kols innehåll av tungmetaller kan variera starkt vilket lokalt och temporärt kan ge betydande avvikelser från KHM:s beräknade genomsnittsvärden.

Statens strålskyddsinstitut anför liknande synpunkter belräffande halten av radioakliva ämnen och säger att denna kan variera över en faktor 100 inom samma kolfyndighel.

Folkkampanjen mot kärnkraft påpekar atl kol är en mera förorenad råvara än olja och att det vid förbränningen avges drygt 30% mer koldioxid än vid oljeeldning.

Energiforskningsnämnden citerar andra alt-satsen i sammanställningen sid 4 i huvuddelen: "alt samma lyp av föroreningar återfinns i varierande halter i olja, kol, torv och ved. Dessa haller bestämmer, tillsammans med eldningsieknik och rökgasbehandling, utsläppens storiek". Nämnden no­terar aU atl- satsen är riklig men vill samtidigt påpeka aU det finns en skillnad mellan ved och lagrade bränslen då det gäller tillskottet av förore­ningar till biosfären. Vid förbränning av ved omfördelas samma grundäm­nen som frän början fanns i biosfären, dvs. ingel nettotillskott uppkommer

Prop. 1983/84:158

80

och del är då inte utsläppens storlek i sig ulan i stället frågan om ämnena uppträder i farligare form efler förbränningen än före som bör beaklas vid en bedömning av miljökonsekvenserna. Vid fossila bränslen gäller all alla emitterade ämnen ökar hälso- och miljöriskerna, eftersom de i praktiken är ofarliga så länge ämnena finns kvar i bränsleråvaran underjord.

3   Tillgången på kol

Folkkampanjen tnot kärnkraft noterar all det faktum att kol är en impor­terad vara gör de argument som brukar anföras mot olja i leveranssäker-helshänseende lika giltiga för kol. Folkkampanjen menar alt del är "ba­rockt" atl i dag, när landel fär mer än hälften av oljeimporten från Nord-. sjöfälten, tro atl kolimporl från USA eller Australien skulle vara säkrare tillförsel.

Universiteten i Stockholm och Göteborg uttrycker oro över att det kan komma alt uppstå situationer då imporl av kol med.högre svavelhalt måsle accepteras och menar all del är en brist att inle rniljöeffekierna redovisats av KHM i sådana fall.

4    Transport, hantering och lagring av kol och aska

Flera remissinslanser, bland dem Ingenjörsvetenskapsakademien och Svenska kommunförbundet, lar upp frågan om lakvatten från öppna kol­lager och menar atl del på della område finns oklarheter som bör studeras vidare. Naturvetenskapliga forskningsrådet påpekar alt undersökningar vid Cornell University visar atl fuktighet och regn i ett kollager lakar ur metaller och alt Sveriges klimat i så fall är olämpligt för kollagring i stor skala.

Statens råd för byggnadsforskning påpekar att del för alt bemästra problemen med koldamm krävs tekniskt omfallande och kostnadskrä­vande metoder för transport och hanlering av kol.

5   Rening av kol

Lunds universitet efterlyser en mera utförlig behandling av effekterna av användandet av kolsuspensioner saml anser alt KHM mera ingående borde ha diskuterat möjligheterna att rena kolreningsavfall. Enligt Ingen­jörsvetenskapsakademiens uppfattning behöver hela områdel kolanrikning och dess relalion lill miljöproblemet en grundligare kartläggning och kun­skapsuppbyggnad. Nycol AB hade å sin sida gärna sett atl KHM gäll längre i resonemang och slutsatser vad gäller kolrening och förädling av kolråvara till kolbränslen.

Prop. 1983/84:158

6    Emissioner, rökgasrening och miljötekniska aspekter

Naturvetenskapliga forskningsrådet anser alt den nya teknik som förut­sätts för en introduktion av kol ännu befinner sig under ulveckling och atl en avsevärd lid därför måsle förflyta innan tillfredsställande erfarenheter för anläggningsulform-ning och driflruliner erhållits. Rådel säger vidare att rökgasens innehåll av SOj, NOx, CO och metaller ständigt måsle kontrol­leras vilkel kräver goda laboratoriemöjligheler för kontroll av sofistikerade övervakningsinstrumenl. Organiska utsläpp kan dessulom inle mätas med dagens teknik utan man är hänvisad till konlroll av CO-halten vilkel vid kontinuerlig drifl innebär risker för oberäkneliga emissioner av andra giftiga ämnen.

Flera remissinslanser, däribland Göteborgs universitet. Högskolan i Luleå och Fältbiologerna, lar upp frågan om emissionernas påverkan av driftstörningar m. m. Fältbiologerna skriver: "En realistisk bedömning av de verkliga emissionerna måsle vidare inbegripa bedömning av driftstör­ningar, åldrandet av anläggningar och möjlighelen atl erhålla en fulll kom­petent personal. Vär bedömning är att ulredningen i alll för lilen grad har tagit hänsyn till dessa faklorer. Del bör i detta sammanhang påpekas att del för många energianläggningar just är driftstörningarna som ger upphov till en stor del av emissionerna. Del är dessulom sä all en tidsmässigt kort men hög exponering av loxiska substanser på biologiska syslem kan ge upphov lill belydande skador". Ingetijörsvetenskapsakademien framhåller å andra sidan all den ökade automaliseringen och datoriseringen troligen kommer alt ge förbättrade möjligheter till säkrare styrning av anläggning­arna, vilkel i sin lur kan medföra minskade utsläpp.

Länsstyrelsen i Västmanlands län framför atl hittills erhållna driftserfar­enheler samt resullal av emissions- och immissionsmäiningar ulförda vid kraflvärmeverkel i Västerås i slort överensstämmer med de uppgifter som redovisas i KHM:s slutrapport.

Länsstyrelsen I Malmöhus län noterar att inslallalion av avsvavlingsan-läggning gör del möjligl all ulnyllja kol med högre svavelhall vilkel emel­lertid medför en viss risk för alt även kolels kvicksilverinnehåll kan öka med ökade utsläpp som följd.

7   Riktlinjer för luftföroreningsutsläpp

Kapitel 9 i KHM:s huvudrapport är all se som en översiktlig redovisning av nu gällande bestämmelser för utsläpp av svavel- och kväveoxider vid koleldning i olika länder. Även nu gällande svenska bestämmelser för svavelutsläpp samt naturvårdsverkets förslag till rikllinjer för svavel- och kväveoxidulsläpp redovisas. 

6    Riksdagen 1983/84. I saml. 'Nr 158

Prop. 1983/84:158

82

Konsekvenserna av svavel- och kväveoxidulsläpp behandlas av KHM i dels kapitel 15 (konsekvenser på miljön), dels kapitel 11 (ekonomiska konsekvenser vid olika kravnivåer). I dessa kapitel diskuterar KHM en egen variant till utsläppsnorm som innebär ungefär samma lolala svavelul­släpp i landet som i naturvårdsverkets rikllinjer men lill väsenlligl lägre kostnader.

Mänga remissinstanser lar pä olika säll upp frågor om utsläppsnormer. Vid sammanställningen av remissvaren har del synts lämpligl all i della avsnitt samlat redovisa alla synpunkter om utsläppsnormer.

Länsstyrelserna I Södermanlands och Malmöhus län. Hyresgästernas riksförbund, Svetiska cellulosa- och pappersbruksföreningen. Svenska kraftverksföreningen och Svenska värmeverksföreningen anser del angelä­get atl klara regler för utsläppsgränser vid koleldning snarast faslslälls så atl kommuner och andra intressenter fär klara linjer atl arbeta efler. Landstingsförbundet framhåller all de centrala kravspecifikationerna bör bli sä otvetydiga som möjligl.

I viss motsats till detta anser fiskeristyrelsen alt del är av vikl atl inga gränsvärden för svavel fastställs med utgångspunkt från nuvarande kun­skap. I stället bör man vara medveten om atl lekniken utvecklas och atl del sannolikt kommer alt innebära ökade möjligheler lill sänkla värden i fram­tiden. Vetenskapsakademien och naturvetenskapliga forskningsrådet un­derstryker alt gränsvärden bara skall ses som ett hjälpmedel vid planering och prioritering och atl varje utsläpp självfallet skall begränsas så långl som möjligt.

Sveriges industriförbund framhåller som sin uppfattning all en grundläg­gande princip i den svenska miljöskyddslagsliflningen är individualpröv-ning av vatje enskild anläggning. Industriförbundet vill därför ifrågasätta lämpligheten av alt frångå denna princip när man skall faslställa nya regler för storskalig koleldning och menar att någon påtaglig fördel inte syns vara alt vinna genom generella krav.

Statens naturvårdsverk anger alt verkel efter remissbehandlingen av KHM-ulredningen avser atl faslslälla definitiva rikllinjer för utsläpp ulom vad gäller svavel. Rikllinjer är avsedda att underlälla prövningen enligl miljöskyddslagen i de enskilda fallen och avses inle bli bindande.

Svenska stenkolsimportörers förening framhåller som sin mening alt kommande föreskrifter för kolanvändning bör utformas utan onödiga över­drifter och därmed kostnader. Trädgårdsnäringens riksjörbund vill erinra om atl det inte kan vara rationellt all i Sverige införa så hårda bestämmel­ser för koleldning atl den svenska växthusproduktionen därigenom även­tyras. Då kan effekten bli all denna produklion flyttas lill grannländerna och alt en del av de utsläpp som skulle undvikas ändå sprids till Sverige genom nedfallet från dessa länder.

Hyresgästernas riksförbund påpekar med hänsyftning på den lekniska utvecklingens möjligheter att del miljömässiga målet för tillåtna inhemska

Prop. 1983/84:158

83

utsläpp frän kolenergianläggningar bör las i ålminstone två etapper och all de krav statens nalur-vårds verk släller bör vara slutmålet.

Länsstyrelsen i Örebro län anser att naturvårdsverkets förslag inte med­för nägon markanl förbällring av försurningssilualionen vare sig för landel totalt eller för Bergslagsområdel. Länsslyrelsen vill dock framhålla atl Sverige måste vara ett föregångsland när del gäller alt minska utsläppen av försurade ämnen för att kunna agera pådrivande vid diskussioner med övriga länder i Europa om att fä lill slånd inlernalionella överenskom­melser om minskade svavelulsläpp. Med hänsyn lill de begränsade re­surser som finns atl motverka försurning genom kalkning föreslår länssly­relsen att under en övergångstid av 10-15 år gränsen 1 600 lon svavel/år och anläggningar tillämpas enligl riksdagens beslut. För att fä ökade resurser anser länsslyrelsen alt nägon form av avgifter bör las ul vid förbränning av kol i mindre anläggningar. "Avgiften bör relateras tilf energimängden i tillfört bränsle. Samtidigt bör avgifien reduceras i den omfallning som svavelulsläppet understiger vad som är tillätet enligt svavellagsliflningen för att stimulera användandet av lågsvavligl kol, renade kol och förbrän­ningsleknik som minskar svavelutsläppen. Vid miljöskyddsprövningen av anläggningar som lokaliseras lill särskilt försurningskänsliga områden kan krav slällas som är strängare än vad som tilläts enligl riksdagsbeslutet. Senare kan del dock bli akluelll alt generellt skärpa kraven på svavelut­släppen, lill den nivä naturvårdsverket föreslagil".

Södertälje kommun understryker atl den finner naturvårdsverkets för­slag till riktlinjer för svavelulsläpp från koleldade anläggningar rimligt sell även ur leknisk och ekonomisk synvinkel. Kommunen menar att detta förslag lill rikllinjer börjal bli praxis i samband med koncessionsnämndens för miljöskydd tillståndsgivning och det är därför motiverat all de ulsläpps­krav som förordals i tidigare riksdagsbehandling 1981 och 1982 nu skärps och anpassas lill denna praxis.

Länsstyrelsen i Malmöhus län skriver atl KHM har visal alt avancerad renings- och förbränningsleknik finns tillgänglig och alt därför vid faststäl­lande av rikllinjer endasl den ambiiionsnivå som moisvarar bäsla tillgäng­liga och ekonomiskl försvarbara teknik bör anses acceptabel. Länsslyrel­sen skriver vidare alt man i de kommande riktlinjerna bör ta hänsyn lill den lekniska utvecklingen och alt den totala förbrukningen av kol kommer all öka väsentligt saml atl det inte är realistiskt att avvakta en definiliv lösning av de frågor där bedömningsunderlaget nu är otillräckligt före beslut om kolanvändning. I stället måste tillses att belryggande säkerhetsmarginaler tillämpas vid fastställandet av rikllinjer eller all möjligheler lill komplette­ring av anläggningar beaktas redan vid koncessionsprövningen.

KHM:s förslag lill nägol modifierade riktlinjer har väckt delade mening­ar. Flera remissinslanser, däribland Svenska kraftverksföreningen, Svens­ka värmeverksföreningen och Svenskt Kolkonsortium, accepterar i huvud­sak KHM:s förslag till riktlinjer men vill understyrka atl kravnivån i

Prop. 1983/84:158

84

mellanområdel inte bör skärpas ulöver den föreslagna. Uppsala kommun konstalerar all KHM:s förslag bl.a. innebär "alt för anläggningar av Uppsalas eller mindre sloriek olika nya tekniker accepteras ulan att ut­släppsnivåer i absoluta tal fastställs. För all stimulera ulveckling av ny leknik på detta område är del vikligl all Kol-Hälsa-Miljös förslag noga studeras".

Ingetijörsvetenskapsakademien anser all svenska normerna för utsläpp av SO2 och NOx bör vara så flexibla all den lekniska utvecklingen inle försvåras och all det är viktigt att normsystemet utformas sä att ökad anläggningsstoriek inle leder lill språngvisa förändringar av de tillåtna utsläppen. Risk föreligger då atl anläggningarnas sloriek och den lekniska ulvecklingen påverkas ogynnsamt.

Sveriges Industriförbund menar all KHM:s förslag lill rökgasrening le­der lill omotiverat höga krav för induslrin. Förbundet framhåller som sin uppfattning all koslnaderna för svavelbegränsning inle får drivas in absur-dum utan framför allt ställas i relalion till vilka resultat som kan uppnås belräffande Sveriges försurningssilualion.

Folkkaitipanjen mot kärnkraft avvisar besläml KHM:s förslag och me­nar all om del blir tillåtet all bygga verk med utsläpp av upp lill 1000 lon per år ulan avsvavling kommer flera sådana verk alt byggas.

Statens naturvårdsverk delar KHM:s bedömning att del för slörre kolel­dade anläggningar är tekniskt möjligt med lägre utsläpp än 0,10 g S/MJ och avser därför att vid prövning av slora koleldade anläggningar med svavel­ulsläpp över 400 ton kräva all dessa dimensioneras för all klara en gräns på 0,05 g S/MJ. Verkel menar dock alt vissa tekniska och driftmässiga osäker­heter forlfarande föreligger varför ulsläppsvärdel i de enskilda fallen bör gälla under en prövotid.

8    Teknik för kolomvandling

Energiforskningsnämnden uttrycker uppfattningen all KHM gör en onödigt negativ bedömning av miljökonsekvenserna av framlida kolom-vandlingsleknik, trots aU del ej finns lillräckligl underiag för en helhetsbe­dömning.

9   Kostnadsaspekter

Sveriges industriförbund noterar all de ekonomiska resonemangen ofta bygger påjapanska eller amerikanska erfarenheter utan konkreta uppgifter om drifterfarenheler eller koslnadsulfall och pekar då speciellt på aU reningsutrustningarnas tillgänglighet kan bli avgörande för hela anlägg­ningens ekonomi. Förbundel befarar därför all rapportens optimism be-

Prop. 1983/84:158

85

träffande ej prövad teknik och kommande utvecklingar kan leda lill för högl slällda förväntningar och därmed ekonomiskt orealistiska utsläpps­krav.

Lantbrukarnas riksförbund ifrågasätter utredningens beräkningar av kostnaderna för kolanvändning och menar all kolpriserna hitintills följl oljepriserna, varför en ökad efterfrågan på kol med all sannolikhet medför ökade kolpriser.

Socialstyrelsen uppfattar atl en förutsättning i KHM:s bedömningar är atl slora koslnader läggs ned på miljöskyddande åtgärder. Sådana sals­ningar förutsäller enligl socialstyrelsens bedömning i sin lur atl skillna­derna i råvarupriser för kol resp. olja beslår.

10   Avfallsdeponering

KHM framför i ulredningen delvis nya principer för deponering. Dessa innebär i korihel alt deponierna placeras i s. k. inslrömningsområden och ulförs med täta läckande skikt översl och genomsläppliga dränerande skikt underst. Syftet är att så långt möjligt minska mängden inträngande neder­bördsvatlen och uppnå en minimering av lakvatlenproduktionen i kombi­nalion med nalurliga renings- och ulspridningseffekler.

Statens naturvårdsverk anser alt denna princip måsle godtas och kom­mer i de definitiva rikllinjerna för faslbränsleeldning all beakta de erfaren­heler som kommit fram under KHM-ulredningen och vid remissbehand­lingen av denna. Naturvårdsverket vill emellertid liksom KHM underslry­ka alt den föreslagna deponeringslekniken är oprövad och påpekar alt antagna värdena på infiltration och lakvallenbildning är myckel osäkra.

Sveriges geologiska undersökning säger sig ä sin sida i flera år ha framfört de nya principerna som de enda realistiska i det långa perspekti­vet. SGU anser dock all de i ulredningen angivna värdena på lakvallen-bildningen är för låga och alt de redovisade konsekvensanalyserna därför inte blir lillräckligl konservativa.

När det gäller diskussionen om lokalisering av upplag i terrängen delar SGU utredningens uppfattning all moränterräng är lämplig. Däremoi släl­ler sig SGU frågande inför den förda diskussionen angående upplagens läge i förhållande till grundvatlendelaren och den inverkan på lakvalinets utspädning i grundvattnet som della anlas få. Enligl SGU:s uppfallning är det förda resonemanget inte riktigt.

SGU menar all en noggrannare analys av vattenbalans och hydrogeolo-giska förutsättningar behöver företas i syfte all erhålla bällre bedömnings­underlag för kolaskadeponeringens inverkan på grundvaltensyslemet men att utredningen trols dessa brister, redovisar en ur miljösynpunkt accepta­bel hanlering av koleldningens restprodukter.

Prop. 1983/84:158

86

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut ser allvarligt pä ris­kerna för förorening av grundvatten och ytvatten genom lakvatten frän upplag av kolavfall och noterar alt man i utredningen gjort schematiska uppskattningar av lakvatlenproduktionen som ger en missvisande bild av de verkliga hydrologiska förhållandena. SMHI anser med hänsyn lill de akluella föroreningsriskerna av vattentäkter all avfallsupplagen inle bör förläggas till inströmningsområden för grundvatten. SMHI anser i stället atl upplagen bör förläggas lill utströmningsområden för grundvatten var­igenom förhindras oavsiktlig förorening av grundvattnet.

SMHI anser vidare alt lakvatlnel bör renas lillfredsslällande innan del släpps ul i en ylvaltenrecipient och atl utjämningsmagasin bör utnyttjas-och dimensioneras för atl klara belastningen under valår.

Ingenjörsvetenskapsakademien menar alt de nya deponeringsmetoderna med nuvarande kunskaper om uriakning från deponier är tekniskt rätt utformade. Högskolan i Luleå, naturvetenskapliga forskningsrådet och länsstyrelsen i Örebro län anser all KHM:s teoretiska sludier och enkla modellförsök måste verifieras i fältförsök medan socialstyrelsen anser all KHM inle har fog för bedömningen alt dén nya deponeringsprincipen innebär lilen risk för negativa hälso- och miljöeffekter, eftersom den är oprövad i stor skala.

Fältbiologerna påpekar all de maximala halterna av flera metaller i lakvatlnel överskrider gränserna för godtagbart dricksvatten och att KHM undviker att la upp de komplicerade långtidseffekterna av en svag men kontinuerlig belastning på biologiska syslem. Stockholms universitet för i delta sammanhang fram tanken att mikroorganismer skulle kunna påverka lakningsprocessen och öka mängden utlösta metaller samt hastigheten pä dessa förlopp. Folkkampanjen mot kärnkraft uttrycker oro för urlakningen av kvicksilver ur restprodukterna. Svenska kommunförbundet uppfattar den bild av deponierna och de nya möjligheter all bemästra miljöproble­men som KHM tecknar något glättad.

Statens livsmedelsverk och statens råd för byggnadsforskning anser alt metalldeposilionen via lakvatten måste kontrolleras genom särskilda kon­trollåtgärder och säkerhetssystem.

Statens planverk och Lantbrukarnas riksförbund påpekar att deponierna är markkrävande bl. a. beroende på erforderligt skyddsavstånd lill vatten­täkter. Planverket anser alt KHM borde visal vilka miljöproblem som är förknippade med olika lokaliseringsplalser.

Länsstyrelsen i Malmöhus län anser alt avfallsdeponierna bör koncen­treras regionalt vilket skulle minska riskerna för förorening av yl- och grundvatten medan länsstyrelsen i Södermanlands län menar all det inle är nödvändigt alt kolanvändaren redan från början måste klara ut depone-rings-frågan för produkfionsanläggningens hela livslängd. I stället bör del vara tillfyllest med 10 år, vilkel är normal tillslåndsperiod enligl miljö­skyddslagen. Endasl i fråga om de myckel stora avfallsmängderna från

Prop. 1983/84:158

87

eventuella kolkondenskraftverk är det enligt länsstyrelsen motiverat alt från början kräva redovisning av mera långsiktiga lösningar.

Ingenjörsvetenskapsakademien anser att riskerna vid samdeponering av aska och hushållsavfall ytterligare bör prövas innan man avfärdar della deponeringssält som har många fördelar.

Länsstyrelsen i Örebro län pekar på de särskilt svåra problemen med avfall frän kolrening. Detta avfall innehåller slora mängder pyril och där­med också metaller. Pyriten medför surt lakvatten som gör all melallutlak-ningen sker snabbt varför deponering av della avfall kräver speciella miljöskyddsåtgärder.

11    Nyttiggörande av avfall

Belräffande KHM:s arbete på området kan noteras å ena sidan Ingen­jörsvetenskapsakademiens uppfallning alt KHM- ulredningen på ett för­tjänstfullt sätt redovisar olika användningsområden för restprodukter och å andra sidan uppfattningarna från högskolan i Luleå all kapitlet snarare kan karaktäriseras som en uppräkning av fromma förhoppningar än en beskrivning av teknikens ståndpunkt i dag och Folkkampanjens mot kärn­kraft åsikt alt avsnittet kan karaktäriseras som ytterst diffust.

Beträffande remissinstansernas synpunkler på sakfrågorna i avsnittet kan noteras Norrköpings kommuns påpekande att genom användande av aska sparas andra naturtesurser och behovet av upplag för deponering minskar och Ingenjörsvetenskapsakademiens synpunkt atl deponering av restprodukterna i vatten kan ge värdefull byggmark.

Naturvetenskapliga forskningsrådet påpekar atl den aska som bildas vid kolförbränning innehåller radioaktiva ämnen. Användning av denna aska i maierial för husbyggnadsändamål är enligt rådels uppfattning en hälsorisk.

Sveriges lantbruksuniversitet har starka invändningar mol atl använda flygaska för kalkning av mark och vallen. Kalkverkan är läg.

12    Inverkan på luftkvaliteten

Sveriges meteorologiska och hydrologiska instttut anser all man måste vara mycket försiktig vid generalisering av beräkningsresultaten lill andra orter än modellorterna eftersom varje ort har sina speciella förhållanden. För de orter som är aktuella för lokalisering av en enskild större anläggning bör en samlad bedömning göras av föroreningsbidragen (speciellt lim- och dygnsvärden) frän alla källor. SMHI påpekar ocksä all halterna beräknals i ell alltför glest rutnät för att man ska kunna påstå all man hittat den ogynnsammaste punkten då det gäller korttidsvärden (tirnme och dygn). Dessutom framhåller SMHI alt den beräkningsmodell som använts inle på

Prop. 1983/84:158

88

ett tillfredsställande säll kan beräkna extrema korttidsvärden. Mol bak­grund av detta menar SMHI atl de framräknade maximala limvärdena och 99-procentilerna av timvärden inle är hell rättvisande för jämförelse med befintliga riktvärden. Vidare anser SMHI att den regionala skalan 10-100 km från tätorternas cenlrum delvis försummats och att det kunde ha utretts bällre hur en slor koleldad anläggning påverkar den lolala depositionsbil­den, jämfört med alternativa sätt all tillgodose energibehovet.

Stockholms universitet säger sig ha intrycket all KHM strävat efter en viss skönmålning och ger ell exempel på lendensiös beskrivning i huvud­rapportens sammanfattning där KHM drar slutsatsen atl "den planerade Qärtvärmeutbyggnaden, där kol kommer all ulgöra ell huvudbränsle på ell betydelsfullt sätt kommer atl förbällra luftkvaliteten." Universitetet me­nar all förbättringen enbari beror på Qärrvärmebyggnaden och alt i slället koleldning förmodligen skulle innebära en viss försämring av luftkvalite­ten, speciellt med avseende på NOx halterna, jämfört med ell oljeeldal fjärrvärmesyslem.

Länsstyrelsen i Örebro län anser å andra sidan all om naturvårdsverkets förslag lill beräkning av skorstenshöjd lillämpas vid miljöskyddsprövning­en av mindre koleldade anläggningar medför övergång lill kol i olika energisystem inte någon försämring av luftkvaliteten i tätorter.

Enligl Fältbiologernas uppfallning bör del för alt en miljökonsekvensbe­dömning skall kunna göras krävas all de emitterade ämnenas kemiska och fysiska form beskrivs mera noggrant än KHM gör.

Folkkampanjen mot kärnkraft menar alt KHM i räkneexemplen med modellsläderna inte tillräckligt lagit hänsyn till pågående energihushållning och anmärker på atl KHM ej behandlat moderna småskaliga alternativ.

Uppsala kommun har under en längre lid gjort mätningar av svaveldi­oxidhallen i de punkter som förmodals vara mesl utsatta och sedan jämfört resullalen med de beräkningsmetoder som använts av KHM. Resullalen pekar på betydligt lägre värden än i KHM:s beräkningar. Kommunen tror all del kan finnas flera förklaringar lill detta men anser atl del är sannolikt all använda beräkningsmodeller innehåller en belydande säkerhetsmar­ginal varför KHM:s slutsatser i delta avseende får anses som försiktiga.

13    Försurning

Svenska och utländska svavelulsläpp

Ett slort antal remissinstanser diskuterar de svenska utsläppen av för­surande ämnen i relation lill den inlernalionella ulsläppssiluationen.

Socialstyrelsen anser alt ulredningen i alllför hög grad framställer för­surningsproblematiken som ett internationellt problem trols all Sverige själv svarar för 25% av de försurande utsläpp som påverkar mark och vatten i vårt land. Ungefär samma uppfattning framförs av statens råd för

Prop. 1983/84:158

89

byggnadsforskning som menar all del svenskproducerade svavelnedfallet ej fär negligeras med motiveringen all markförsurningen på de flesta områ­den ändå har sin orsak i kontinentens svavelutsläpp. Göteborgs universitet anser atl KHM i sina huvuddelar ger en vederhäftig bild av försurningens orsaker och konsekvenser. Som kommentar lill atl KHM:s redovisning leder till slutsatsen att de ulländska bidragen är så slora all de svenska utsläppen av SO2 bara får marginell betydelse pekar universitetet på att ett alternativt synsätt som inte berörs i rapporten är all ulgå från transporlba-lanser för SO2 som passerar Sveriges gränser. På sä sätt skulle också Sveriges belydelse för försurningen av våra grannländer belysas.

Norrköpings kommun finner det angeläget alt Sverige på del inlernalio­nella planet med största möjliga kraft försöker påverka andra länder att minska sina utsläpp. Stora svenska salsningar för atl motverka försurning­en på hemmaplan måsle rimligen vara ett moraliskt slöd i del internationel­la agerandet. Kommunen vill därför tillstyrka utredningens förslag om ett samlat program beslående av utländska och inhemska emissionsbegräns­ningar, ökad kalkning av åkermark och sjöar saml skogsbruksåtgärder.

Skador på skog och mark

Ett flerlal remissinstaner ser ytterst allvarligt pä de tilllagande skadorna på skog och mark.

Lantbruksstyrelsen anför att försurningen och därmed sammanhängande problem med utlösning av metaller innebär ell "reellt långsikligl hot mot de areella näringarnas biologiska produktionsbas". Enligl lantbruksslyrel­sens mening kan en oförändrad eller ökad mängd luftförorening inle accep­teras. I stället måste utgångspunkten vara atl utsläppen av svavel- och kväveföreningar samt stoft minskar.

Skogsstyrelsen uttrycker samma uppfattning som lanibruksslyrelsen och tillägger alt det i ulredningen flera gånger talas om att vidta "skogs­bruksålgärder" för alt minska försurningsbelastningen ulan precisering av vad detta innebär. Enligt skogsstyrelsens mening torde skogsbruket ha mycket små möjligheter alt genom egna ålgärder motverka skade-riskerna. Belräffande möjligheterna all kalka skogsmarken vill skogsslyrelsen varna för en övertro pä atl enkla lösningar skulle kunna nås på denna väg. Dels visar befintliga kalkningsförsök i många fall på en renl negativ effekl på skogslillväxlen, dels är del ej möjligl alt via kalkning motverka den skad­liga effekten av tortdeposilion av svavelföreningar m. m. direkt på trädens barr och löv. Länsstyrelsen i Malmöhus län framhåller liknande syn­punkter.

Domänverket noterar att KHM ej nämner risken av en kombinerad effekl av luftföroreningar och exempelvis torka och insekts- eller svamp­skador. Enligt verkel är denna samverkan av olika stressfaktorer huvudor­saken lill skogsskadorna i Mellaneuropa.

Även någol motstående synpunkter förekommer. Svenska kraftverksför-

1   Riksdagen 1983/84. 1 samt. Nr 158

Prop. 1983/84:158

90

eningen och Svenska värmeverksföreningen påpekar all försurningspro­blemet har flera orsaker och skriver nästan likalydande all genomförandel av KHM-projeklel innebär all det nu finns en hög kunskapsnivå beträffan­de samband mellan energiproduktion med fossila bränslen och försurning. Delta, befarar föreningarna, kan emellertid i sin tur medföra en risk för atl. jusl denna aspekt på försurningsproblemel överbelonas på så sätt att energiproduktionen åläggs ålgärder som medför lägre effekl av insatta resurser än som skulle erhållas vid moisvarande resursinsats på andra aspekter på försurningsproblemel. Ingenjörsvetenskapsakademien menar alt bedömningen av lillålligt utsläpp måste göras i ett internationellt per­spekliv. Sveriges ledande roll i miljöarbetet bör bibehållas, men får för den skull inte medföra alt de normer och rikllinjer som uppsatts för kraftindu­strin hämmar ulvecklingen eller försvårar en ekonomisk kraft- och värme­produktion. Sä länge övriga länder ej gör moisvarande insalser kommer älgärderna inte all leda lill någon avgörande förändring av nedfallet i Sverige. Akademien betonar nödvändigheten av kraftfulla ålgärder (kalk­ning m. m.) under mellantiden för alt rädda de vattendrag som är i faro­zonen.

Fältbiologerna är inne på liknande tankegångar och nämner all det vid en expertkonferens om försurning i Slockholm år 1982 konstalerades att del vid så låga svaveldioxidhalter i luft som 25-50 ug/m finns bevis på alt trädens tillväxt minskal. Fältbiologerna menar all slutsatsen av detta bör vara att eventuella gränsvärden måste sättas lägre än 25 ug/mSO: om man vill säkert förhindra en minskad skogslillväxl. Vidare påpekar fältbiolo­gerna alt det kan finnas synergisliska effekier av SO2 i kombination med andra luftföroreningar som t.ex. kväveoxider, ozon och sotparliklar och all del dessutom finns en indirekt verkan genom markförsurning genom utlakning av näringsämnen, förhöjda metallhalter etc.

Högskolan i Luleå anser all den stress som fluktuerande utsläpps- och spridningsförhållanden introducerar i närliggande ekosystem bör bli före­mål för långtidsstudier.

Svenska cellulosa- och pappersbruksföreningen har- uppfattningen att KHM:s rapport innehåller värdefulll underlag för bedömning av försur­ningens inverkan på växande skog och atl den stora belydelse av så kallad tort deposition, dvs. trädens upptagning av svaveldioxid direkl ur luften, framgår av underlagsmaterialet. Då samma skogsskador som utbrett sig över stora delar av kontinenten nu kan konstaleras på skilda lokaler på västkusten anser föreningen det angeläget atl försurningsforskningen med kraft kan drivas vidare sedan KHM- projektet upphört. Föreningen näm­ner all skogsindustrin med anledning härav kommit överens med kraftin­dusirins forskningsorgan om ett särskill försurningsprojekl för atl finna metoder atl motverka försurningens negativa effekter under den över­gångslid som behövs för all märkbart minska svavel- och kväveutsläppen över Europa.

Prop. 1983/84:158

91

Sveriges industriförbund konstaterar all det framgår av KHM-malerialel all del i och för sig går alt minska utsläppen frän kolförbränning ytterligare genom tekniskt kända åtgärder - med viss reservation för kvicksilverföro­reningar. Förbundet skriver atl materialet visar alt resultaten i den fysiska miljön blir knappt mätbara. Framför allt gäller delta svavel, eftersom Sveriges egna svavelutsläpp utgör en så liten del av hela försurningsbilden. Förbundel anser därför, alt framtagandet av lämpliga meloder all motver­ka markförsurningen måste ges högre prioritet än marginella ulsläppsbe-gränsningar lill höga kostnader.

Kväveoxider

Socialstyrelsen anser det vara en brist alt KHM inle drar några egna slutsatser om konsekvenserna av alt ökad kolförbränning normall ger upphov lill slörre utsläpp av kväveoxider än förbränning av tung eldnings­olja och atl kväveoxidutsläppen myckel långsamt kommer att göra sig märkbara. Fältbiologerna påpekar att även om depositionen av svavel skulle bli oförändrad kommer en ökning i utsläppen (och därmed deposi­tionen) av kväveföreningar alt innebära en fortsatt och kanske lill och med ökad försurning av nederbörd, mark, yl- och grundvatten. I beaklande av atl kväveoxiderna i dag bidrar med 30-40% av nederbördens försurning och alt deras roll i försurningen tycks öka, anser Fältbiologerna atl det är oacceptabelt med ökande utsläpp av NOx.

Hälsoeffekter av försurning

Socialstyrelsen saknar en sammanfallande redogörelse i rapporten av hur försurning av mark och vatten påverkar hälso- och miljösituationen i dag och i framliden med resp. utan kol- inlroduklion i slor skala i Sverige. "Innan en sådan redovisning kan lämnas kan socialstyrelsen inle utesluta negativa hälsoeffekter till följd av den tilltagande försurningen". Fältbiolo­gerna skriver alt direkta hälsoeffekter drabbat personer som nyttjat för­surat grundvatten lill dricksvatten! Den troligaste orsaken har varit för­höjda kopparhaller, främsl härstammande från korrosion i vattenledning­ar. Om eventuella långtidseffekter finns endasl dåliga kunskaper. Ytterli­gare intag kan, även om det är förhållandevis litet, få avsevärda negativa konsekvenser. Fältbiologerna anser att della borde ha utretts av KHM.

Övriga synpunkter

Vetenskapsakademien anför atl kolförbränning otvivelaktigt bidrar till en fortsatt försurning och atl KHM:s rekommendation om kalkning och svartlistning enbart får karakteriseras som ett upphållande försvar. Akade­mien menar alt Sverige självfallel måste minimera sina egna utsläpp efter­som en allvariig markförsurning pågår i Sverige.

Fältbiologerna noterar alt KHM efter en noggrann genomgäng av grund­vattnets försurningssituation i Sveriges olika regioner ej observerat nägon

Prop. 1983/84:158

92

förhöjning av lungmetallinnehållel i grundvattnet. Fältbiologerna menar all delta är i direkt motsats lill vad som framgår av flera publikationer, t. ex. "Försurning i dag och i morgon" samt i rapporten frän expertkonfe­rensen i Slockholm år 1982 (Ecological Effecls of Acid Deposition) som visar på drastiskt förhöjda halter (10-100 ggr) av främst aluminium, koppar, zink och kadmium i försurat dricks- och grundvatten.

Naturvetenskapliga forskningsrådet noterar alt när del gäller försurning av mark och vatten har KHM mesl intresserat sig för effekter på grund­vattnet och försummat markförsurningen i diskussioner och slutsatser. Rådel pekar på all belydande skillnader i försurningskänslighet och försur­ningsgrad mellan mark och vallen visals bl.a. i rapporter från statens naturvårdsverk (Monitor 1981) och kommittén Miljö 82 ("Försurning i dag och i morgon") där hänsynen lill markeffeklerna lell lill helt motsatta slutsatser.

Svenska kommunförbundet anser atl KHM-rapporten trols sin rikedom pä informalion saknar en sammanfattande bakgrundsteckning av hur för­surande nedfall av luftföroreningar påverkar dagens svenska hälso- och miljösituation.

14   Kvicksilverproblemet

Allmänt

Flera remissinstanser, bland dem statens naturvårdsverk. Vetenskaps­akademien, Stockholms universitet och Fältbiologerna uttalar alt den av KHM stödda forskningen på kvicksilverområdel fört kunskaperna om kvicksilvers förekomst och spridning framåt men atl belydande osäker­heter fortfarande kvarslår och att många av processerna i kvicksilvercy­keln forlfarande är ofullständigt kända. Man pekar på atl del finns slora skillnader i kvicksilverhall i olika kol och atl KHM:s kalkyler av utsläppta kvantiteter bygger på anlaganden om att frånskiljningen av kvicksilver i filter är ca 50%.

Vetenskapsakademien och Stockholms universitet anser det inte uteslu­tet att en stor del av kvicksilvret i insjöar härtör från lillrinnande yl- och grundvatten och inte bara från deposition pä sjöytan. Universilelel be­dömer det också sannolikt atl det lokala bidragel från en punktkälla kan vara betydligt slörre än vad som anges i rapporten.

Emission av kvicksilver

Naturvårdsverket delar utredningens slutsatser så långl all vid den be­gränsade koleldning som är akluell under 1980-talel i Sverige blir förhöj­ningarna av kvicksilveremissionerna små i förhällande lill nuvarande bak­grundsflöden under förutsättning all kol med låga kvicksilverhaller an­vänds med en god reningsleknik. Dock vill verket påpeka all många

Prop. 1983/84:158

93

oklarheter återstår och denna slutsals får inte tas som inläkt för alt utsläp­pen skulle vara betydelselösa och inle behöva minimeras.

Uppsala kommun anser att varje rimlig älgärd för atl förhindra utsläpp av kvicksilver bör utnyttjas, även om utsläppen av kvicksilver kommer all vara störte från sopförbränning än frän koleldning, åtminstone på kort sikl.

Uppsala universitet noterar att koleldning i viss utsträckning kommer alt öka kvicksilverutsläppen i Sverige. Universitetet tolkar KHM:s bedöm­ning sä atl KHM menar atl i det stora hela spelar dessa utsläpp ingen störte roll. Universilelel menar atl denna bedömning är cynisk i en situation, som redan i dag är högsl oroande.

Samband mellan kvicksilver och försurning

Länsstyrelsen i Malmöhus län anser alt effeklerna av kvicksilverulsläpp och kvicksilverhallens samband med pågående försurning bör föranleda ytterligare ansträngningar atl minska kvicksilverulsläppen och motverka försurningen. Länsstyrelsen i Örebro län anser atl försurningens betydelse för ökade kvicksilverhaller i fisk bör beaktas vid lokaliseringen av stora kolkondenskraftverk. Uppsala kommun anser att kalkningsprogrammen även bör ulformas med hänsyn till förekomsten av farliga kvicksilver­halter.

I underlagsrapporten för KHM en diskussion om all del i vissa sjöar kan vara möjligl alt motverka kvicksilveransamlingen i fisk med kalkning men atl metoden ej tycks fungera i andra sjöar. Socialstyrelsen pekar på att ett skäl lill att kalkning inle alltid fungerar är att de flesla sjöar med förhöjda kvicksilverhalter i fisk inle är försurade.

Norrköpings kommun befarar all försurningens inverkan på kvicksilver-utlakningen kanske är ett störte problem än man tidigare trott.

Effekier av kvicksilver, gränsvärden

KHM har gjort en litteraturstudie över kvicksilverföreningarnas toxiko­logi. Med utgångspunkt frän en uppskattad dosresponskurva gör KHM därefter ett försök all beskriva risksitualionen i Sverige. Enligl livsmedels­verkets åsikt bör slor försiktighet iakttas vid lanserandet av en riskupp­skallning som framlagils på della sätt.

Luleå universitet vill uppmärksamma atl risken för fosters hjärnulveck-ling på grund av metylkvicksilverintag är otillfredsställande belyst pä grund av bristande underlag. Göteborgs universitet noterar all KHM vad gäller kvicksilvers effekter på levande organismer enbart behandlal sam­bandel fisk-människa. Universitetet påpekar att en framtida ökning av kvicksilverbelaslningen kan ge effekter i en betydligt störte del av ekosy­stemet och anser det vara en allvarlig brist att detta ej behandlals i rappor­ten.

Prop. 1983/84:158

94

Kvicksilver i aska och rökgasreningsavfaU

Livsmedelsverket noterar att den mängd kvicksilver från en deponi som via lakvatten når en sötvattenrecipient endast ulgör en bråkdel av totala lakvaltenkvicksilvret eftersom metallen binds mycket hårt lill olika jord­lager. Naturvetenskapliga forskningsrådet anför emellertid som sin me­ning au det inte är utrett i vad mån kvicksilvret i våra vattendrag härstam­mar från lillrinnande yl- och grundvatten eller frän nedfall på vattenytan. Rådel anser alt det inte heller finns data rörande förväntad uriakning av kvicksilver från askdeponier. Därför menar rådet att det finns slor risk för en senare metylering i miljön varför effeklerna kan bli avsevärt störte än vad KHM beräknar.

15    Utsläpp av metallhaltigt stoft och organiska ämnen

Flera remissinstanser, däribland länsstyrelsen i Malmöhus län, Malmö kommun och Fältbiologerna anser det fel alt KHM använder ordet spår­element som samlingsnamn på tungmetaller som ingår i kol.

Vetenskapsakademien befarar alt en långsam kontinueriig tillförsel av tungmetaller lill marker kan få allvarliga konsekvenser i framliden och framhåller lillsammans med naturvetenskapliga forskningsrådet all kun­skaperna om loxiska ämnens transformation, ackumulation och flöden i olika ekosystem är bristfällig. Akademien anser atl denna osäkerhet inle lillräckligl framhållits i KHM:s rapport.

Belräffande KHM:s behandling av polycykliskt organiskt maierial anser länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län och Fältbiologerna all jämförel­sen med utsläppen från landets biltrafik ej är relevant. Fältbiologerna anser all det finns skäl atl tro atl de PAH-föreningar som emilleras frän bilar inle är likadana som de som emiueras från kolanläggningar.

Göteborgs universitet och Fältbiologerna tar upp frågan om metaller som anrikas på mycket små stoflpartiklar och anmärker på atl KHM vid beskrivningen av sloftutsläppen ej redovisar slorleksfördelningen på de stoftpartiklar som släpps ul.

Socialstyrelsen och statens miljömedicinska laboratorium önskar all KHM hade givit en mera detaljerad bedömning av metallerna antimon, beryllium och lallium.

16   Radioaktivitetsutsläpp vid kolförbränning

Statens strålskyddsinstitut noterar att det pä ell fiertal ställen i ulred­ningen konstateras atl "resulterande stråldoser är små jämförl med den naturiiga strålningen och dess varialioner. Detta är i de flesla fall ett riktigt påstående. På basis därav bedöms riskerna som obetydliga, vilkel frän

Prop. 1983/84:158

95

individens synpunkl kan vara en rimlig slutsats om bara della dosbidrag beaktas. Delta är ocksä ofta den slutsats man kan dra beträffande t.ex. kärnkraftens miljökonsekvenser. Flera källor kan emellertid ge additions­effekter och frän SSI:s synpunkt utgör naturiiga slrälnivåer i sig ingen bas för tillåtna stråldoser."

Uppsala universitet anser alt hälsoeffekterna av kolanvändning till följd av radioaktivitet är försumbara.

17   Global klimatpåverkan

Ett slorl anlal remissinslanser, däribland Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut, skogsstyrelsen. Vetenskapsakademien, Stockholms universitet, Göteborgs universitet, naturvetenskapliga forskningsrådet, energiforskningsnämnden, Norrköpings kommun, Stockholms kommun, Södertälje kommun och Folkkampanjen mot kärnkraft, markerar att de anser att slor uppmärksamhet bör ägnas ät den långsikliga klimatpåverkan av tillförseln av koldioxid och kväveoxider lill atmosfären. Många remiss­inslanser beklagar all della ämnesområde behandlals knapphändigt av KHM. Energiforskningsnämnden påpekar atl Sverige med sin höga velen­skapliga kompelens pä området och sin neutrala ställning och starka tradi­tion vad gäller miljöfrågor är ett av de få länder som skulle kunna driva pä internationellt samarbete för all komma till rätta med eventuella oönskade klimatförändringar. Nalurvelenskapliga forskningsrådet anser del "princi­piellt stötande atl inte ens ett 100-års perspektiv beaktas i utredningen trots all man på andra områden eftersträvar atl ett väsenlligl längre lids­perspektiv anläggs på miljöfrågorna."

Vetenskapsakademien och Stockholms universitet anser all de direkta utsläppen av dikväveoxid frän koleldning har större inverkan på ozonskik­tet än de kväveoxider som släpps ut och först på sikl evenluelll omvandlas lill dikväveoxid.

18    Arbetsmiljöfrågor

Endasl några få remissinslanser har behandlal kolhanteringens arbets­miljöfrågor.

Arbetarskyddsstyrelsen pekar på risker för frigörelse av melangas vid och efter krossning av kol samt risk för självantändning genom oxidation. Vidare anser slyrelsen risken för dammexplosioner vara ett viktigt pro­blem som måste beaktas mera ingående. Under vissa omständigheter kan åtgärder för all minska damning i omgivningsmiljön försämra arbetsmiljön. Konsekvenser för arbetsmiljön av driftstörningar är ett annat område som enligt slyrelsens mening borde behandlals mera ingående.

Prop. 1983/84:158

96

Ingenjörsvetenskapsakademien noterar atl KHM konstaterat all dam­ning knappast är ett problem. Akademien vill dock peka på risker för lungförändringar och cancer av långvarig exponering av koldamm och anser all denna fråga bör beaktas av arbetarskyddsmyndigheierna.

Malmö kommun delar KHM:s bedömningar om att arbetsmiljöproble­men kan klaras i nya moderna anläggningar.

Landsorganisationen i Sverige anser del uppenbart all arbetsmiljön inom kolhanteringen redan i dag orsakar betydande belastningar för ar­betstagarna och atl den diskuterade ulbyggnaden av kolkraften kommer alt öka denna arbelsmiljöbelaslning. LO menar atl i princip skall inle persona­len inom ett kolkraftverk utsättas för väsenlligl större påfrestningar än människan utanför. För all nå delta mål har LO uppställt 4 krav. 1. I samband med beslut om invesleringar i kolenergiverk skall arbelsmiljösyn-punkler jämställas med övriga synpunkter. 2. En grupp som kan bibehålla kontinuerlig kunskap om arbelsmiljörikligt byggande bildas. Gruppen bör ulveckla olika alternativ för kolenergiverkens utformning. 3. En annan grupp bildas för atl arbetsmiljömässigt följa och bedöma ny kolleknik. 4. Frågan om hur kolenergiverken bäsl kan utnyttja förelagshälsovården klariäggs.

19    Hälsorisker till följd av kolanvändning

KHM har låtit genomföra en epidemiologisk studie av besvärsreaklioner till följd av kolanvändning hos de boende runl ett anlal koleldade anlägg­ningar i Finland. Den slutsals KHM drar av denna sludie är all "del är möjligt atl använda kol på ett ur besvärssynpunkl tillfredsställande sätt". Socialstyrelsen och statens miljömedicinska laboratorium finner denna slutsats alltför kategorisk med hänsyn lill atl förhöjda be vär noterats runt en av de moderna finska anläggningarna (Ingå). Uppsala universitet anför i detta sammanhang att det förefaller som att "dagens bäsla leknik" inle är tillräcklig för atl undvika oönskade effekier för de kringboende och atl lokalisering av koleldade anläggningar till redan nedsmutsade områden bör undvikas.

I sina slutsatser anför KHM vidare "all effekier på andningsvägarna ej förväntas uppträda p.g.a. kolförbränning vid tillämpning av modern och effekliv miljöteknik". Socialstyrelsen och SML menar all ulförda epide­miologiska undersökningar ej ger belägg för en så renodlat posiliv slutsals. Socialstyrelsen noterar också alt kroniska hälsoeffekter inle studerades i de epidemiologiska undersökningarna. Belräffande effeklerna av den tillta­gande försurningen menar socialstyrelsen atl negativa hälsoeffekter ej kan uteslutas.

Naturvetenskapliga forskningsrådet menar att  resonemang liknande

Prop. 1983/84:158

97

dem som KHM fört om effekier av metylkvicksilver i fisk kan föras beträffande polycykliska föreningar som ofta är cancerframkallande.

Göteborgs universitet anför all KHM inle gjort någon "ordentlig genom­gäng" av vilka grupper i samhället som kan drabbas av hälsoeffekter vid kolanvändning och inte heller av olika länkbara akuta och kroniska effek­ter som kan uppslå vid en exposition av olika emitterade ämnen eller blandningar av ämnen.

Luleå universitet anser atl "underlaget för bedömning av hälsoeffekter i flera fall är bristfälligt" och all därför belydande säkerhetsmarginaler måste lillämpas. Universilelel noterar emellertid också att KHM:s rapport entydigt visar att med tillgängliga teknologiska möjligheler kan allvarliga hälsoeffekter sannolikt undvikas.

Uppsala universitet stöder KHM:s uppfallning all riskerna för syslem-loxiska effekier av kolanvändning - bortsett från vad avser kvicksilver -är av mindre omfattning.

Malmö kotnmun finner de sammanfattande slutsatserna i kapitel 21 synnerligen inlressanla då de väl sammanfaller med kommunens uppfall­ning att kol kan användas på ur hälso- och miljösynpunkt acceptabelt sätt i moderna anläggningar av sådan storlek all modern miljöteknik kan utnytt­jas.

20   Slutsatser beträffande introduktion av kol

Ett ganska slorl anlal remissinslanser anser att användning av kol är ur hälso- och miljösynpunkt acceptabelt förutsatt alt denna användning sker i välskötta anläggningar av sådan sloriek all effekliv miljöteknik kan utnytt­jas. Bl.a. naturvårdsverket, Sveriges lantbruksuniversitet, Uppsala kom­mun. Svenska arbetsgivareföreningen, Sveriges industriförbund och Svenska kemiingenjörers riksförening uttalar sig i denna riktning. Del bör dock poängteras all naturvårdsverket med sill ställningslagande avser kolanvändning i Qärtvärmeverk och induslri i den omfallning som är aktuell under 1980-talel och all verkel inle lagil ställning till frågan om kolkondens. Sveriges lantbruksuniversitet poängterar viklen av effekliv rökgasrening och menar atl anläggningar som inte förmår bära kostnaderna för sådan utrustning bör eldas med olja, flis eller torv i stället för kol. Denna uppfallning delas av länsstyrelsen i Västmanlands län medan läns­styrelsen i Malmöhus län anser att renat kol kan användas i mindre anläggningar.

Ingenjörsvetenskapsakademien vill poänglera atl rökgasreningslekniken i vissa fall endast prövats i liten skala och atl all erfarenhel visar alt ny leknik medför inkörningssvårigheler, oförutsedda problem och koslnader. Akademien anser därför atl man måsle vara flexibel då kol skall användas i stor skala sä alt successiv anpassning kan ske till den lekniska ulveckling-

Prop. 1983/84:158

98

en. För undvikande av dyrbara felsalsningar bör statsmakterna medverka lill atl koliniroduklionen sker i sådan takt all dyrbara felsatsningar und­viks.

Svenska kraftverksföreningen och Svenska värmeverksjöreningen anser alt en måttlig kolanvändning kan införas med samtidigt ekonomiskl gynn­samma och miljömässigt mindre negativa konsekvenser än vad dagens oljeteknik innebär.

Svenska kommunförbundet anser nuvarande beslulsunderiag tala för en kolintroduktion i slörre kusinära tätorter med relativt slora fjärrvärmeun­derlag.

Landsorganisationen i Sverige anser all en begränsad kolanvädning kan tillåtas i Sverige. Svenska naturskyddsföreningen menar att kol inle kan användas i ökad utsträckning utan allvarliga miljöproblem men kan accep­tera att "ett fätal nya koleldade värme-eller kraft värmeverk byggs i regio­ner där markens buffrande förmåga gör detta försvariigt med tanke på försurningssilualionen och där träbränsle eller andra allernativbränslen inle finns all tillgå". Enligl föreningens mening får inle landels samlade användning av ångkol vid någon tidpunkt överstiga 6 miljoner lon kol/år.

Lantbruksstyrelsen anför all i den mån ökad kolförbränning anses nöd­vändig för ell välfungerande energiförsöijningssyslem bör en sådan åtgärd skjutas så långt in i framtiden som möjligl. Lantbrukarnas riksförbund anser all biobränslen bör föredras framför kol och all ytterligare studier bör göras innan Sverige binder sig för ett omfattande kolberoende. För­bundel släller sig starkt tveksamt lill ell växande kolberoende.

Socialstyrelsen och statens planverk anser alt beslut om kolkondensul-byggnad kan fattas lidigasl under 1990-talet inför kärnkraftens avveck­ling. I slället bör nuvarande inriklning vara alt spara el resp. all framställa el i kraftvärmeverk.

Statens råd för byggnadsjörskning anför argument mol en massiv ut­byggnad av kolkraflvärmeverk.

Ett flertal remissinslanser, däribland Göteborgs kommun, Stockholms kommun. Folkkampanjen mot kärnkraft och Fältbiologerna, poängterar alt långtgående krav på miljöskydd bör ställas vid en evenluell kolintro­duklion. Hyresgästernas riksförbund anser det totalt sell vara fördelaktigt all driva fjärtvärmeverken med kol både ur miljö- och boendekoslnadssyn-punkt. Förbundet anser atl de miljökrav samhället släller på kolenergian­läggningar bör vägas mol miljöbelastningen för de nuvarande energianlägg­ningar som kol avser alt ersätta. Svenskt Kolkonsortium AB anser all övergången från olja lill kol underiättas om ett stegvis uppnående av de slulliga miljömålen tillåts i avvaktan på ylleriigare teknikutveckling.

Länsstyrelsen i Malmöhus län anför att en storskalig övergång till kol­eldning innefattar en omfallande kedja av samhällsbyggnadsåtgäi-der som måsle samordnas med regionala överväganden om infrastrukturens upp­byggnad.

Prop. 1983/84:158

99

21    Slutsatser beträlTande lokalisering av kolanläggningar

Länsstyrelserna i Södermanlands och Örebro län anser atl KHM lagit fram ett utmärkt underiag för länsstyrelsernas lokaliserings- och miljö­skyddsprövning av koleldade anläggningar. Dock saknar länsstyrelsen i Örebro län en redovisning av hur markanvändningen regleras. Svenska kommunförbundet behöver för sin verksamhel ett pålitligt planeringsun­derlag och "välkomnar därför den kunskap och allsidiga information som blivit tillgänglig" genom KHM.

Statens planverk menar å sin sida att KHM behandlal lokaliseringens belydelse för miljöpåverkan och behovet av åtgärder alllför summariskt. Verket noterar alt KHM inte diskuterat problemen i samband med markre­servationer och miljöhänsyn i den fysiska planeringen. Socialstyrelsen anser alt KHM inte behandlal lokaliseringsfrågorna tillräckligt detaljerat med hänsyn lill hälso- och miljöeffekter.

Några remissinslanser har särskilt lyft fram vissa faktorer som bör las hänsyn till vid lokaliseringen av slörre koleldade anläggningar, speciellt kondensanläggningar. Socialstyrelsen pekar pä effekterna av storskalig avfallsdeponering. Fiskeristyrelsen anser atl man bör undvika all lokali­sera koleldade verk till områden som har eller haft hög belastning av kvicksilver även om mark och ytvatten är välbuffrade. Sjöfartsverket anser att sjölrafikförutsältningarna skall ses som en viktig lokaliseringsfak­tor.

I några fall ger remissinstanserna synpunkter på vilka landsdelar som kan godtas för resp. bör undantas från lokalisering av kolkondenskraft­verk. Fiskeristyrelsen anser alt kolkondenskraftverk ej bör lokaliseras till områden som är hårt drabbade av försurning t.ex. Blekinge län. Statens naturvårdsverk ser ur försurningssynpunkl Barsebäck, Landskrona och Forsmark som mesl lämpliga orter för kolkondenskraftverk. Länsstyrelsen i Malmöhus län anser alt lokalisering av stora koleldade anläggningar lill del tätbefolkade västra Skåne å ena sidan ger möjligheter atl utnyttja spillvärmen för uppvärmningsändamäl men alt å andra sidan i en sådan tätbefolkad region särskild hänsyn måste tas lill luftvärdande ålgärder och lill markanvändning. Uppsala universitet noterar att KHM angett Upp-landskuslen upp till Gävle bland områden som är minsl känsliga för för­surning. Universitetet påpekar atl känsligheten inom dessa områden har en tidsfaktor och nämner som exempel att sjön Erken i östra Uppland sedan mitten av 1960-talet rätlinjigt föriorat ca 20% av sin bufferlkapacilel. Universilelel uppfattar dessa förhållanden som mycket oroande i del längre tidsperspektivet och anser atl detta måste noga beaktas vid frågor rörande stora punktutsläpp. Domänverket anför att del inom de av KHM förordade kuslavsnilten finns belydande arealer skogsmark med tunna och därmed försurningskänsliga jordlager.

Prop. 1983/84:158

100

22    Förslag till åtgärder

Ett stort anlal remissinslanser ger förslag lill åtgärder, uppföljningar, forskningsinriktningar och forskningsuppdrag inom olika delar av det om­råde som KHM-ulredningen omfaUal.

Vad beträffar kolteknikområdet anser Norrköpings kommun all del gäl­ler alt ulveckla meloder för atl till rimliga koslnader minska utsläppen till så låga nivåer som möjligt. "Forskning och utveckling måsle snabbi få yUerligare slatliga resurser för att få fram ny teknik i fråga om förbränning, rening av kolel, rökgasrening m. m." Ingenjörsvetenskapsakademien och länsstyrelsen i Södermanlands län uttrycker likartade önskemål. Svenska kommunförbundet anser all modern koleldningsleknik bör bevakas av en kompetent och väl samordnad FoU- verksamhet. Länsstyrelsen i Örebro län anför att forskningsresurser bör salsas på leknik som gör del möjligl alt direkt vid förbränningen minska utsläppen av försurande ämnen. Uppsala kommun poängterar del angelägna i alt finna effektiva metoder för reduk­tion av kvicksilvret i rökgaserna. Malmö kommun framhåller det vikliga i alt man vid tillämpningen av ny teknik på kolområdel noga följer upp bildandel av kväveoxider och polyaromatiska kolväten i förbränningsrum-met. På hälso- och miljöområdet finns många förslag till insatser:

Socialstyrelsen önskar ytterligare forsknings- och utvecklingsinsatser avseende miljö- och hälsoeffekter av kolkondensverk i kustnära, mot försurning motståndskraftiga områden. Slyrelsen önskar också ulredning av riskerna för effekier pä foster av existerande melylkvicksilverhaller i fisk samt hur svartlislningsförfarande och kostrekommendalioner inver­kar.

Slalens miljömedicinska laboratorium anser del angeläget atl en teknisk och miljömedicinsk uppföljning kommer lill slånd i samband med byggan­det av kolkraftverk.

Energijörskningsnämnden anser alt ytterligare kunskaper vad gäller emissioners spridning i ekosystemen och deras långsikliga hälso- och miljökonsekvenser är nödvändiga för atl göra det möjligl all pä ett ekono­miskt acceptabelt sätt förebygga eller eliminera oönskade effekier.

Ingetijörsvetenskapsakademien förordar fördjupad forskning om orga­niska polycykliska ämnens inverkan pä människa och nalur liksom på de omvandlingsreaktioner dessa ämnen undergår. Akademien instämmer i KHM:s rekommendation om ökad forskning på försurningsområdel speci­ellt vad avser inverkan pä skogsmarker och andra odlingsmarker. Akade­mien anser också atl kalkningstekniken bör sluderas och utvecklas samti­digt som ökad uppmärksamhet ägnas åt grund vallenproblemen.

Länsstyrelsen i Södermanlands län anser del angelägel att forskningsin­satserna rörande miljö- och hälsoeffekter till följd av luftburna förorening-

Prop. 1983/84:158

101

ar fortsätter och inlensifieras. Speciellt gäller detta lungmetallproblemati-ken.

Länsstyrelsen i Västmanlands län önskar fortsall forskning pä kvicksil­ver i näringskedjorna samt uppföljning av koldioxidens inverkan pä klima­tet.

Malmö kommun önskar också fortsatt forskning på kvicksilverproble­matiken. Vidare anser kommunen det påkallal atl del inom landel görs upp långsiktiga program för epidemiologisk övervakning vid utökad kolan­vändning.

Svenska kommunförbundet betonar behovel av all KHM:s utrednings­arbete får fortsätta och breddas i en fördjupad studie rörande sårbarhet och hot mot hälsa och miljö som moderna storskaliga energisystem har i släptåg. Förbundet föreslår att några sludier snarasl genomförs: 1. Förore­nings- och försurningsprognos för år 2000. 2. Konsekvenser för Sverige av garanterade motåtgärder i Europa mot försurade föroreningar. 3. Prognos avseende kväveoxider. 4. Askdeponiernas långsikliga miljöeffekter. 5. Ålgärder mot emissioner av kvicksilver.

Svenska kraftverksföreningen påpekar att miljökraven för ell kolkon­denskraftverk starkt påverkas av lokala förhållanden och alt erforderligt beslutsunderlag knappast kan vinnas ulan alt lokaliseringsfrågorna prövas i konkreta fall. Föreningen anser del därför angeläget atl sådant underlag las fram genom alt färdigprojektera och via ordinarie fillslåndsprövning faslställa kravnivån för några kolkondenskraftverk. Även Landstingsför­bundet anser del angelägel all ytterligare underlagsmaterial las fram för precisering av de krav som bör ställas ur ett hälso- miljöperspektiv pä olika typer av kolanläggningar.

Skogsstyrelsen anser alt för landel som helhel måste utsläppen redu­ceras oberoende av vilket energiprogram som väljs. Skogsslyrelsen finner del angeläget at KHM:s förslag om ell samlat program för emissionsbe­gränsningar kommer till stånd.

Svenska kraftverksföreningen anser del nödvändigl alt del upprättas ell samlat handlingsprogram om försurning och kvicksilver som berör även andra områden än energiproduktion med bränslen.

Prop. 1983/84:158

102

Innehållsförteckning

Propositionen  .................................................... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll   ..................... 

... 

1

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 1984-03-22          

2

Bilaga 1, Industridepartementet   ........................... 

... 

3

1

Inledning ........................................................ 

... 

3

2

Föredragandens överväganden ........................... 

... 

4

2.1 En försiktig kolintroduklion ............................. 

4

2.1.1

Energipolilisk bakgrund ............... 

4

2.1.2

Nuvarande och planerad kolanvändning ...... 

6

2.1.3

Rikllinjer för den forlsalla introduktionen av kol     

9

2.1.4

Energipolilisk prövning   ........................... 

12

2.2 Kolförsörjning............................................... 

.. 

16

2.2.1

Internationell kolhandel  .......................... 

.. 

16

2.2.2

Svensk kolförsörjning ............................. 

18

2.2.3

Riktlinjer för den framlida kolförsörjningen  .. 

.. 

21

3

Upprällal lagförslag   .......................................... 

24

4

Specialmotivering   ........................................... 

. 

25

5

Hemställan   .................................................... 

. 

30

Bilaga 1.1 Lagförslag i belänkandet SOU 1981:94  ..... 

31

Bilaga 1.2 Remiss över betänkandet SOU 1981:94   ...       

33

Bilaga 1.3 Det till lagrådet remitterade lagförslagel   .. 

34

Bilaga 1.4 Utdrag ur lagrådets protokoll   ................. 

. 

37

Bilaga 1.5 Propositionens lagförslag......................... 

. 

38

Bilaga 2, Jordbruksdepartementet   ........................ 

. 

42

1

Inledning......................................................... 

. 

42

2

Föredragandens överväganden ............................ 

. 

43

2.1

Allmänna utgångspunkter ............................... 

. 

43

2.2

Kolanvändningens miljöproblem    .................... 

. 

44

2.3

Miljökraven vid nya förbränningsanläggningar   ... 

. 

50

2.4

Samlad bedömning av kolanvändningens miljökonsekvenser   .

56

3 Hemslällan   .................................................... 

. 

58

Bilaga 2.1 Sammanfattningen och slutsatserna i statens vattenfalls­

verks rapport Kolels hälso- och miljöeffekter (KHM-projeklets slut­

rapport)  ........................................................... 

59

Bilaga 2.2 Sammanslällning av remissyttranden över statens vatten­fallsverks rapport Kolets hälso- och miljöeffekter (KHM-projeklets

slutrapport) ...........    ........................................ 

. 

75

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1984