Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1983/84:27

Regeringens proposition

1983/84:27

om åtgärder för elever med handikapp i det allmänna skolväsendet m. m.;

beslutad den 6 oktober 1983.

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har lagils upp i bifogade utdrag av regeringsprolokoll.

På regeringens vägnar OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

BENGT[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås åtgärder för att förbättra utbildningsmöjlighe­terna för elever med handikapp.

Rikel bör indelas i fem planeringsregioner. Inom var och en av dessa skall finnas en till länsskolnämnden på orten knuten planeringsberedning, som skall samordna insatserna för i första hand barn och ungdomar med olika former av handikapp. Planeringsberedningen skall planera så att elever med handikapp får bästa möjliga undervisning. Inom varje region skall del finnas en tjänst som handikappkonsulenl med uppgift bl.a. att biträda planeringsberedningen.

I propositionen föreslås också atl skollagen (1962:319) ändras, så att slaten för specialskolans elever skall ha rätt till ersättning från elevernas hemkommuner (en motsvarighet till s. k. interkommunal ersättning vid kommunal samverkan).

Medel från anslaget Särskilda åtgärder på skolområdet skall kunna an­vändas för regionala åtgärder för elever med handikapp inom det allmänna skolväsendet. Anslaget föreslås även tillföras medel motsvarande del be­lopp som beräknas inflyta till staten i kommunal ersättning för specialsko­lans elever. Även de medel som utgår för försöksverksamheten med sär­skilda anordningar för utbildning av svårt rörelsehindrade elever vid Skär­holmens gymnasium föreslås överföras till ifrågavarande anslag.

En gymnasial utbildning för hörselskadade med riksrekrylering föreslås få inrättas i Härnösand med kommunen som huvudman.

I    Riksdagen 1983/84. I .saml. Nr 27

Prop. 1983/84:27

2

Den centrala och regionala pedagogiska stödorganisationen föreslås få ökade resurser. Hällsboskolan bör bli resurscentrum för elever med tal-och språkstörningar.

Ändringama föreslås träda i kraft den I juli 1984. Planeringsberedningar för handikappades undervisning och tjänster som handikappkonsulent skall dock kunna inrättas redan den 1 april samma år.

Prop. 1983/84:27

3

Förslag tiil

Lag om ändring i skollagen (1962:319)

Härigenom föreskrivs att i skollagen (1962:319)' skall införas en ny paragraf, 52b §, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

52b§

Den kommun i vilken en elev i specialskolan är kyrkobokförd skall betala ersättning till staten för kostnader för undervisningen. Det­ta gäller dock inte om eleven un­dervisas i en sådan särskild klass av specialskolan som är förlagd till grundskolan i den kommun där ele­ven är kyrkobokförd.

Ersättningen skall uppgå till samma bdopp för elev och läsår som av regeringen eller den myn­dighet som regeringen bestämmer fastställs för grundskolans elever i årskurs med samma nummer med stöd av 46 § 2 mom. andra stycket. För elever i årskurs 10 i specialsko­lan skaU därvid gälla samma be­lopp som för elever i årskurs 9 i grundskolan.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1984.

Lagen omtryckt 1970: 1026.

Prop. 1983/84:27

4

Uldrag

UTBILDNINGSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1983-10-06

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden 1.[REDACTED_EFTERNAMN], Feldl,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN], Rainer,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om åtgärder för elever med handikapp i det allmänna skolväsendet m. m.

I    Inledning

De flesta barn och ungdomar med handikapp går numera i grundskolan eller gymnasieskolan fillsammans med andra elever. De är således integre­rade i det allmänna skolväsendet. Del finns emellertid fortfarande vissa särskilda skolformer för några grupper. Enligt skollagen (1962:319) skall staten genom specialskolan svara for undervisningen av barn som på grund av synskada eller dövhet eller hörsel- eller talskada inte kan följa undervis­ningen i grundskolan. I lagen (lSi67:940) angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda (omsorgslagen) finns bestämmelser om särsko­lan, som är en landstingskommunal skolform för psykiskt utvecklings­störda. Sådana psykiskt utvecklingsstörda som på grund av syn- eller hörselskada inte kan följa undervisningen i särskolan skall få undervisning i specialskolan. F. n. finns i rikel nio specialskolor. På gymnasial nivå finns ingen särskild skolform för elever med handikapp. Örebro kommun har emellertid enligt avtal med staten inom sin gymnasieskola särskilda anord­ningar för döva och gravt hörselskadade elever från hela riket. Vidare bedrivs i Stockholms kommun vid Skärholmens gymnasium försöksverk­samhet med särskilda anordningar för utbildning av svårt rörelsehindrade elever.

Med slöd av regeringens bemyndigande den 8 juni 1978 tillkallade dåva­rande statsrådel[REDACTED_EFTERNAMN] en kommitté (U 1978:07) med uppgift atl utreda frågan om integration av handikappade elever i det allmänna skolväsendet (Dir. 1978:69). Genom filläggsdirekfiv (Dir. 1979:89) fick kommittén i uppdrag alt också behandla de problem som möter elever med medicinska handikapp och då särskilt de allergiska elevernas problem. Kommittén

Prop. 1983/84:27

5

antog namnet integrationsutredningen. Efter sju tidigare delbetänkanden överlämnade utredningen i mars 1982 sill slutbetänkande (SOU 1982: 19) Handikappade elever i del allmänna skolväsendet. I samband därmed överiämnades även betänkandet (DsU 1982:6) Specialskolans bibliotek. En sammanfattning av slutbetänkandet bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga I. Förslagen i betänkandet om specialskolans bibliotek redovisas i det följande (avsnitt 3.6).

Efter remiss har yttranden över de båda betänkandena avgetls av social­styrelsen, statens handikappråd, statskontoret, riksrevisionsverket (RRV), skolöverstyrelsen (SÖ), statens institut för läromedelsinformation (SIL) - efter hörande av rikscentralerna för pedagogiska hjälpmedel för handikappade (RPH), talboks- och punktskriflsbiblioteket (TPB), arbets­marknadsstyrelsen (AMS), styrelsen för vårdartjänst, länsskolnämnderna i Stockholms, Uppsala, Södermanlands, Östergötlands, Jönköpings, Kro­nobergs, Kalmar, Blekinge, Malmöhus, Hallands, Göteborgs och Bohus, Älvsborgs, Skaraborgs, Värmlands, Örebro, Västmanlands, Kopparbergs. Gävleborgs, Västernorriands, Jämtlands, Västerbottens och Norrbottens län, Manillaskolan, Östervångsskolan, Vänerskolan, Krislinaskolan, Bir-giltaskolan, Äsbackaskolan, Hällsboskolan, Tomtebodaskolan, Ekesko-lan. Landstingsförbundet, Svenska kommunförbundet, Landsorganisa­tionen i Sverige (LO), Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Cen­tralorganisationen SACO/SR (SACO/SR), Handikappinstitutet, Handi­kappförbundens centralkommitté (HCK) - efter hörande av medlemsför­bunden. De handikappades riksförbund (DHR), Hörselvårdskonsulenler-nas förening, Hörselpedagogiska föreningen. Svenska sällskapet för hör­sel- och dövundervisning, Riksförbundet Hem och Skola (RHS), Sveriges socialdemokratiska ungdomsförbund (SSU) samt Göteborgs, Malmö, Stockholms, Umeå och Örebro kommuner.

Yttranden från skolstyrelserna i Östhammars, Uppsala, Eksjö, Jönkö­pings, Värnamo, Ale, Borås, Hallsbergs, Ljusnarsbergs, Arboga, Väster­ås, Avesta, Falu, Ludvika, Bergs, Ragunda, Strömsunds och Östersunds kommuner har fogats till resp. länsskolnämnds yttrande. LO har bifogat yttranden från Svenska kommunalarbetareförbundet och Statsanställdas förbund. SACO/SR har bifogat yttranden från Sveriges psykologförbund och Lärarnas riksförbunds (LR:s) lokalavdelning vid Vänerskolan i Vä­nersborg.

Yttranden har dessutom kommit in från högskolan för läramtbildning i Stockholm, högskolan i Borås, Akademiska sjukhuset i Uppsala, Ekesko-lans föräldraförening, BU-lärarna i särskolans syn verksamhet. Synska­dades riksförbund (SRF), Unga synskadade, Sveriges dövas riksförbund (SDR), Riksförbundet för döva och hörselskadade bam (DHB), Hörsel­främjandets riksförbund. Hörselkuratorernas förening. Regionkonferen­sen för döva och hörselskadade elever i västra regionen. Riksförbundet för rörelsehindrade barn och ungdomar (RBU), Ekhagaskolan i Linköping,

Prop. 1983/84:27

6

Svenska förbundet för specialpedagogik, skolstyrelsen i Härnösands kom­mun samt från förskolekonsulenter och reselärare vid regionkontoren i Göteborg, Växjö, Örebro och Umeå.

En sammanställning av remissyttrandena över sluibelänkandet bör fo­gas till protokollet i detla ärende som bilaga 2.

För överblickens och sammanhangets skull redovisas i anslutning till de förslag som tas upp till behandling även vissa förslag som inte fordrar beslut av riksdagen.

Jag har samrått med cheferna för utbildningsdepartementet och social­departementet i de frågor som berör deras ansvarsområden.

2   Bakgrund

I del följande redogör jag för några av de viktigaste besluten som regering och riksdag tidigare fallal med anledning av förslag frän integra­tionsutredningen. Därefter redovisar jag de olika principiella slutsatser utredningen dragit av silt fyraåriga utredningsarbete.

2.1 Riksdagsbeslut m. m. under de senaste åren

Vid 1979/80 års riksmöte beslutade riksdagen atl det vid den tioåriga stafiiga specialskolan för synskadade i Solna - Tomtebodaskolan - skulle byggas upp ett resurscentrum för sy nskadade i hela rikel. Bak­grunden till beslutet var alt elevantalet vid skolan drastiskt minskal under senare delen av 1970-talel. De synskadade eleverna hade i stället för all gå i specialskolan valt den vanliga nioåriga grundskolan på sina hemorter. Delta hade snabbt ute i kommunerna lett till ell ökal behov av sådan specialpedagogisk expertis som tidigare endast funnits vid Tomtebodasko­lan. Enligt riksdagsbeslutet skulle bl. a. antalet s. k. reselärare vid det nya centmmet utökas. Möjligheter till kursverksamhet, fortbildning etc. skulle även finnas där (prop. 1979/80:100 bil. 12 s. 283, UbU 1979/80:26, rskr 1979/80:301).

Vid 1980/81 års riksmöte beslutade riksdagen att slaten även i fortsätt­ningen skulle vara huvudman för den tioåriga specialskolan. Den­na fråga hade diskuterats under lång tid och många -t.ex. den s.k. SSK-ulredningen på 1970-talet- hfide hävdat atl specialskolan successivt borde inordnas i den kommunala gmndskolan. Till grund för riksdagsbe­slutet i denna fråga låg bl. a. integrafionsutredningens analyser av de döva och gravt hörselskadade elevernas t.våspråkighet (prop. 1980/81:100 bil. 12 s. 297. UbU 1980/81:25, rskr 1980/81:332).

Vid samma riksmöte behandlades även frågan om personell assi­stans för handikappade elever i gmndskolan och gymnasieskolan. Riks­dagen beslutade att något specialdesfinerat statsbidrag för sådan assistans i

Prop. 1983/84:27

7

fortsättningen inte skulle utgå. Medel för ändamålet skulle i slället tas från anslaget Särskilda åtgärder på skolområdet (prop. 1980/81:100 bil. 12 s. 281, UbU 1980/81:30 (22), rskr 1980/81:283).

Vid riksmötet 1980/81 beslutade också riksdagen atl den särskilda gym­nasiala utbi Idni ngen för döva och gravt hörselskadade i Örebro även i fortsättningen skulle vara förlagd till denna kommun och ha hela riket som upptagningsområde. Vid riksmötet beslutades även om ett nytt system för beräkning av statsbidraget till utbildningen i Örebro (prop. 1980/81:123, UbU 1980/81:27, rskr 1980/81:333).

Vid 1981/82 års riksmöte beslutade riksdagen att del skulle finnas elt högstadium vid var och en av specialskolorna för döva och gravt hörselskadade. Tidigare hade högstadieundervisningen vid skolorna bedri­vits i form av försöksverksamhet (prop. 1981/82:100 bil. 12 s. 288, UbU 1981/82:17, rskr 1981/82:232).

Slutligen har riksdagen med anledning av förslag i prop. 1982/83:174 om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen, m.m. beslutat att lands­tingskommunerna den I juli 1984 skall la över ansvaret för tillhandahål­lande av tekniska hjälpmedel för handikappade elever i grundsko­lan, gymnasieskolan och kommunal och statlig vuxenutbildning samt för handikappade studerande i högskolan (SfU 1982/83:26, rskr 1982/83:367).

Omsorgskommittén har i sitt slutbetänkande (SOU 1981:26) Omsorger om vissa handikappade behandlat frågor om undervisningen av psykiskt utvecklingsstörda. Förslagen bereds f. n. inom socialdepartementet.

2.2 Integrationsutvecklingen

När integralionsutredningen tillsattes på sommaren 1978 var en av dess uppgifter att göra en utvärdering av integrationen av fysiskt handikappade i del allmänna skolväsendel. Utredningen skulle på gmnd­val av denna analys lägga fram riktlinjer för den framtida handikappoliti­ken på området. Utredningen har redovisat uppdraget i denna del i sitt slutbetänkande. I det följande redogör jag kortfattat för dess övervägan­den.

Integrationsutredningen konstaterar att det inle var så länge sedan de allra flesta svårt handikappade barn och ungdomar vistades på särskilda institutioner. Dessa låg i allmänhel långt från barnens föräldrahem. På 1950- och 1960-talen började antalet elever på instilufionerna och special­skolorna mnt om i riket minska. Barn med svåra funktionshinder stannade kvar i sina hem och böljade i den vanliga skolan i stället.

Utredningen redovisar atl antalet gravt synskadade barn vid den statliga specialskolan för synskadade Tomtebodaskolan - under 1950-talet var närmare 200. Under 1960- och 1970-talen minskade detta elevantal successivt. I dag går det endast ett fåtal elever vid skolan. Huvuddelen av de gravt synskadade går i stället i den vanliga skolan och

Prop. 1983/84:27

8

bor hemma hos sina föräldrar. De särskilda specialklasser för synsvaga elever som under slutet av 1950-talet inrättades i de tre största städerna kom också att beröras av integrationsvågen. Fram till mitten av 1970-talet fanns del närmare 100 elever i siidana synklasser. I dag är motsvarande siffra ca 50.1 Malmö upphörde synklasserna år 1977. Läsåret 1982/83 fanns det totalt 1 116 synskadade grundskoleelever registrerade hos reselärarna. Av dessa elever var 67 gravt synskadade och 1049 synsvaga.

När det gäller barn och ungdomar med svåra rörelsehinder gick vid mitten av 1960-talet inemot 300 av dessa barn i specialklasser i den vanliga grundskolan. Samtidigt vistades ungefar lika många svårt rörelsehindrade barn och ungdomar på olika institutioner, där de fick sin grundskoleutbild­ning. I dag är dessa institutioner nedlagda. F. n. finns ca 2700 rörelsehind­rade grundskolebarn registrerade hos de särskilda konsulenterna för rörel­sehindrade. Av dessa barn går nästan 90% i vanliga klasser. Övriga elever - ca 300 - går i särskilda undervisningsgmpper (rh-klasser) i grundskolan.

Vad beträffar döva och hörselskadade har utvecklingen inle gått i samma riktning som för synskadade och rörelsehindrade elever. Antalet elever vid de statliga specialskolorna för döva och hörselskadade har totalt sett varil ungefär detsamma under de två senaste decennierna. Läsåret 1982/83 var elevantalet ca 720, inkl. eleverna i de till specialskolorna knutna externa klasserna. Även antalet elever i specialklasser för hörsel­skadade inom grundskolan är oförändrat. Läsåret 1960/61 var antalet hör-selklasselever ca 400. I slutet av 1970-talet var siffran ungefär densamma. En viktig skillnad är dock att elevernas hörselnedsätlning nu i allmänhet är större. Redovisningen av antalet hörselskadade barn i vanliga klasser i grundskolan är något osäker men antalet torde f. n. uppgå till ca 1 200.

En av utredningens slutsatser efter fyra års arbete med integrationsfrå­gorna är alt del i en yttre bemärkelse är ganska väl sörjt för de handikappade barnen i skolans värld. Integrationen - så som många i första hand tänkte sig den under 1950- och 1960-talen - är på väg atl genomföras. Eleverna bor numera i mycket stor ulsiräckning hemma hos sina föräldrar och går i den vanliga skolan. Där har del i allmänhet gjorts omfattande förändringar i närmiljön. Särskilda skolskjutsar har anordnats för barnen, tekniska hjälpmedel har ställts till deras förfogande, personella assistenter och speciallärare har anställts, läromedlen har specialanpassals etc. Integrationen i denna yttre bemärkelse har i vårt land kommit myckel långt.

Om man emellertid tränger djupare in i frågan framträder enligt utred­ningen en delvis annan bild av utvecklingen. Det finns många elever, t. o. m. bland de gravast handikappade, som funnit sig tillrätta i den vanliga klassen och skolmiljön. Samtidigt har utredningen mött ganska många barn som i den vanliga klassen inte fått uppleva den gemenskap med andra, den delaktighet i gruppens verksamhet, den kontakt och del utbyte med andra elever etc. som ordet "integration" förutsätter. För många av de här eleverna behövs del enligt utredningen förändringar.

Prop. 1983/84:27

9

3    Föredragandens överväganden 3.1 Allmänna utgångspunkter

Under de senaste decennierna har gravt funktionshindrade barn och ungdomar integrerats i det allmänna skolväsendet i allt större utsträckning. I dag är det, framför allt för vissa gmpper av handikappade elever, närmast regel alt barnen bor hemma hos sina föräldrar och går i den vanliga grundskolan. I hög grad är således handikappade barn och ungdomar integrerade i det allmänna skolväsendet. Dessa elever går där lika själv­klart som alla andra barn och ungdomar och problem som rör delaktighet, gemenskap etc. är gemensamma för alla.

Målet för skolpolitiken är - som jag tidigare framhållit i en rad olika sammanhang - att skolan skall vara en skola för alla. Delta innebär bl. a. att vi inom det allmänna skolväsendets ram måsle ha rika möjligheter atl anpassa undervisningen till elever med skilda förutsättningar. Vi måsle försöka kompensera de barn och ungdomar som har ett sämre utgångsläge än andra. Atl kunna tillgodose behoven hos barn med funkUonshinder är alltså mer ett generellt skolpolitiskt mål än ett specifikt handikappinriklat.

Vi har således nått långt när del gäller integrering av elever med handi­kapp i det aUmänna skolväsendet i fråga om den yttre organisationen - i det avseendet i själva verket längre än många andra länder. Alltmer uppfat­tas handikapp som brister i den verksamhet eller i den miljö som omger människorna och således inte som en företeelse hos den enskilde indivi­den, "den handikappade". Med det betraktelsesättet är det naturiigt all barn med funkfionshinder går i vanliga skolor och bor hemma i stället för att hänvisas till särskilda skolor långt från sina föräldrar. Det förutsätter emellertid atl man även i hemortens skolor gör den anpassning till barnens villkor som behövs för att inte funktionshindret skall bli ett hinder i undervisningen eller i övrigt under vistelsen i skolan. Somjag har redovi­sat i det föregående fungerar anpassningen av de yttre betingelserna i allmänhel väl. Jag kommer i det följande alt redovisa förslag ägnade att ytterligare förbättra fömlsältningarna när det gäller skolgången för barn med funktionshinder.

Insikten att elever är olika och behöver olika mycket stöd i undervis­ningen har varil utgångspunkten för decentraliseringen av besluten om användningen av skolans resurser och undervisningens organisation. En­dast de som har kontakt med den enskilda eleven kan bedöma denna elevs behov av stöd och stimulans i skolarbetet. Denna decentralisering på skolans område har varit en av förutsättningarna för alt elever med olika funktionshinder nu i så stor omfattning kan gå i vanliga skolor.

Det var i början av 1970-talet som integrafionssträvandena kom till starkast ultryck. De kom att omfatta inte enbart funktionshindrade utan denna tendens fanns även beträffande andra gmpper. Under senare år förefaller denna utveckling till en del ha ändrat inriktning. Olika minorile-

Prop. 1983/84:27

10

ler söker sin identitet hos den egna gruppen. Det gäller också vissa handi­kappgmpper. Jag tänker då framför allt på de döva och gravt hörselskada­de. Del förhållandet får dock inte, enligt min mening, innebära alt vi upphör att för dessa gmpper undanröja de många hinder som fortfarande finns för all de skall uppnå en gemenskap med alla i samhället. Målet för skolpolitiken är alt vi skall få ungdomar med vidgade sociala kontakter som är väl förberedda atl klara sig i samhället efter avslutad skolgång.

Jag anser att det här finns skäl att göra vissa särskilda markeringar beträffande kommunikafionshandikappade barn och ungdomar. Det jag därvid framför allt tänker på är de dövas och gravt hörselskadades tecken­språk och på deras beroende av en teckenspråkig miljö. Teckenspråket är de barndomsdövas första språk och är därför av stor betydelse för deras gruppgemenskap. Specialskolan för döva och gravt hörselskadade fyller en viktig funktion inom skolväsendet. Döva och gravt hörselskadade har där möjligheter inle bara att bygga en solid grund genom teckenspråket utan också att ha gemenskap med andra döva och gravt hörselskadade. I den allmänna debatten har det ibland från andra än de döva själva hävdats alt betoningen av det egna språket -teckenspråket- och samhörigheten i dövgruppen på sikt kan motverka eller försvåra en senare anpassning till samhället utanför skolans värld. De dövas förankring i teckenspråket är självklar, men det är viktigt att de hörande inte söker befria sig från kontakt med de döva. Dä isoleras de döva och de hörande från varandra. De satsningar som är nödvändiga på teckenspråket och på samhörigheten döva emellan måste - som jag ser det - innefatta strävanden till en funge­rande kommunikation och gemenskap även mellan döva och hörande. Specialskolan har här ett stort ansvar. Att döva elever hänvisas till spe­cialskolan kan ytligt ses som en strävan bort från integration. Erfarenheten visar dock att specialskolans resurser underlättar den större integrationen, den i samhället.

När det gäller de hörselskadade elevernas situation i skolväsendel vill jag nämna följande. Jag anser all hörselskadade barn och ungdomar många gånger har del svårt. Ofta befinner de sig mitt mellan den hörande gmppen och den döva gruppen och upplever atl de tidigt måste välja att "tillhöra" någon av grupperna. Under senare år har allt fler hörselskadade barn och ungdomar och deras föräldrar slutit sig samman och börjat formulera gemensamma krav på bl.a. skolväsendet. I synnerhet de hörselskadades situation på del gymnasiala skolstadiet har varit föremål för uppmärksam­het. En hörselskadad elev som i gmndskolan gått i en särskild undervis­ningsgrupp är i dag för det mesta tvungen att gå i en vanlig klass i gymnasieskolan med de svårigheter delta innebär. Ungefär varannan hörselskadad elev avbryter sina gymnasieskolestudier enligt en undersök­ning utredningen refererar till. Medan de döva och gravt hörselskadade har möjligheter att genomgå särskild gymnasial utbildning i Örebro, lämnas övriga hörselskadade utanför och hänvisas till alt på samma villkor som

Prop. 1983/84:27

11

alla andra tonåringar konkurrera om platsema i den allmänna gymnasie­skolan. Hörselfrämjandels riksförbund har här framfört krav på att en riksskola inrättas för hörselskadade gymnasieskoleelever. Jag anser att del finns skäl att gå detta önskemål till mötes. Jag återkommer till denna fråga. De handikappade invandrarbarnens situafion inom förskolan och ung­domsskolan är ofta svårare än de svenska barnens. Mina förslag i del följande omfattar självfallet också dessa barn. Frågor om de handikappade invandrarelevernas situation kommer enligt vad jag har erfarit atl behand­las även i språk- och kulturarvsutredningens (U 1981:04) huvudbetän­kande.

3.2 Åren före skolstarten

Utredningen erinrar om att många barn och ungdomar som berörts av utredningsuppdraget har varit funktionshindrade alltsedan födelsen. Bar­nens föräldrar och övriga personer i deras omgivning har gmndlagt före­ställningar om vad barnen klarar av, vilka fömtsättningar de har etc. När de börjar i skolan har de i betydande utsträckning redan gmndlagt en syn på sig själva, på sitt funktionshinder, på omgivningen och på sina möjlighe­ter. Ofta finns här förklaringar till de svårigheter handikappade barn senare kan uppleva i skolan. Omgivningens attityder till deras funktionshinder kan t.ex. ha gmndlagt en känsla hos barnet att inte ingå i gemenskapen. Det stöd och den hjälp barnet kan få från sin egen familj kanske inte räcker för atl uppväga delta tryck utifrån.

Flera remissinstanser delar utredningens uppfattning att det samhälleliga stödet bör vara särskilt stort under de första levnadsåren. Landstingsför­bundet erinrar om att statens handikappråd på regeringens uppdrag i samarbete med företrädare för socialstyrelsen, de båda kommunförbunden och handikapporganisationerna har utarbetat en rapport med titeln "Att få ett barn med handikapp". Rapporten, daterad febmari 1982, innehåller förslag till mtiner för information till föräldrar som fått ett barn med handikapp.

Jag delar utredningens uppfattning atl samhället i framtiden i mycket större ulsiräckning än i dag måste koncentrera sitt slöd till de handikappa­de barnen under deras första levnadsår. Del är då integrafionsulvecklingen måsle inledas. Skolans insatser blir ofta en fortsättning på en väg som här haranträtls.

Utredningen föreslår att den pedagogiska personal som finns för denna stödjande verksamhet före skoltiden förstärks väsentligt i framtiden. För de synskadade barnen är det fråga om de statliga förskolekonsulenterna, för de hörselskadade om de landslingskommunala hörselvårdskonsulen-tern;i och hemvägledarna och för de rörelsehindrade om de till habililering-cn 'r;nutn;i förskollärarna. Utredningen konstaterar att det för övriga fy-

Prop. 1983/84:27

12

siskt eller medicinskt handikappade barn under skolåldern inte finns några speciella resurser utöver de rent medicinska.

En viktig pedagogisk resurs för de handikappade barnen före skolåldern är enligt utredningen den kommunala barnomsorgen. Utredningen anser att omsorgskommitténs förslag om samordnad habililering av handikappa­de barn och ungdomar i sina huvuddrag bör genomföras. Utredningen menar emellertid aU en större vikt bör läggas vid föräldrars och vuxna handikappades medverkan samt vid pedagogiska frågor.

Dessa frågor behandlas f.n. i socialdepartementet med anledning av omsorgskommiuéns förslag i betänkandet (SOU 1981:26) Omsorger om vissa handikappade.

Jag kommer i det följande (avsnittet 3.4.1) all föreslå att ytterligare tjänster som förskolekonsulent för synskadade inrättas. Vidare kommer jag alt föreslå förändringar rörande bl. a. anslällningsmyndighet och behö­righetskrav för förskolekonsulenterna.

3.3 Skolväsendet

3.3.1 En ny planeringsnivå

Beslutet om den s. k. SIA-reforrnen våren 1976 (prop. 1975/76:39, UbU 1975/76:30, rskr 1975/76:367) inledde en rad förändringar av skolan, som bl.a. inneburit atl besluten numera fattas närmare dem som berörs. Kom­munerna har fått ett större ansvar för skolans verksamhet och de statliga bidragen till kommunerna för skolväsendet har alltmer utformats som rambidrag. Jag anser det i enlighel härmed naturiigt att kommunerna skall ansvara för planeringen av de handikappade barnens skolgång utifrån barnens behov.

Utredningen"konstaterar utifrån sina erfarenheter att det inte finns några integrationsmodeller att rekommendera som de bästa och att staten därför inte generellt bör la ställning i fråga om vilka studievägar eller tnlegrafions-former som bör väljas för handikappade barn.

En individuell anpassning är nödvändig. Del är enligt min mening i kommunerna som man bäst kan avgöra de handikappade barnens behov. I likhet med utredningen avvisar jag således tanken att staten - som i det gamla systemet - skall ha ell övergripande ansvar för de handikappade barnens utbildningsplanering. Vad staten däremot kan och bör erbjuda är sådan sakkunskap som del rimligtvis inte går att begära att de enskilda kommunerna skall skaffa sig där elevunderlaget är ringa. Staten måste vidare ta ett ansvar för att samordna insatser inom större regioner.

Det är enligt min mening viktigt atl möjligheter skapas så aU elever med handikapp kan välja mellan olika utbildningsalternativ. På grundskolesla-diet gäller det att bedöma vilken skolplacering som är bäst för barnet, individuell integrering eller undervisning i grupp med barn som har samma funktionshinder. Inom det frivilliga skolväsendet, dvs. inom såväl gymna-

Prop. 1983/84:27

13

sieskolan som den kommunala vuxenutbildningen är det viktigt att de studievägar, som redan finns, faktiskt och inte bara formellt står öppna också för elever med handikapp. Yttre faktorer som miljöanpassning etc. får inte begränsa de handikappades möjligheter atl välja studieväg.

Utredningen har redovisai att de handikappade ungdomarna i slor ut­sträckning "styrts" till sådana utbildningsvägar där endast marginella anpassningar i den yttre miljön varit nödvändiga och där hjälpmedel, assistans m. m. inle varil särskilt resurskrävande. De synskadade går i dag främst på långa, teoretiska studievägar, de hörselskadade på kortare yr­kesinriktade och de rörelsehindrade pä vissa bestämda linjer som distribu­tions- och kontorslinjen och sociala linjen. En annan omständighet som utredningen pekar på är att eleverna på delta utbildningsstadium saknar många av de specialpedagogiska stödåtgärder som de har haft på det obligatoriska skolstadiet. Möjlighetema atl få sin undervisning i special­klass tillsammans med elever med liknande svårigheter har t. ex. visat sig vara mycket begränsade. Detta förhållande har i synnerhet framhålUts av hörselskadade ungdomar och deras föräldrar.

I likhet med utredningen anser jag det vara nödvändigt att elt regionalt samarbete kommer till stånd i syfte att dels öka möjligheterna för elever med handikapp att få undervisas tillsammans, om de så önskar, dels ge möjligheter att specialanpassa fler studievägar inom ramen för gymnasie­skolan för de berörda elevgmpperna. Eleverna skulle som en följd av ett sådant samarbete få ökade möjligheter att välja studieväg. Ett ökat regio­nalt samarbete kan få stor betydelse, eftersom många handikapp är så ovanliga att åtgärderna måste samordnas över länsgränserna.

För att åstadkomma en regional samverkan föreslår utredningen att riket indelas i fem planeri ngsregio n er med en s. k. planeringskonferens i varje region. Dessa bör vara gemensamma för alla handikappgrupper. Inom varje region skall finnas en huvudort. Konferensens uppgift skall vara alt samordna insatserna inom varje region för barn och ungdomar med olika former av handikapp, att utnyttja de resurser, det kunnande m, m. som finns samt atl ta initiativ i hithörande frågor.

Konferensens arbete skall hållas ihop av en särskild samordnare, pla­cerad vid den länsskolnämnd som är förlagd till regionens huvudort.

Majoriteten av remissinstanserna är positiv till att riket indelas i plane­ringsregioner. Några remissinstanser anser att det bör finnas en samord­nare för resp. handikappgrupp.

Jag har nyss redovisai behovet av ett regionall samarbete och förordar atl planeringsregioner och planeringsberedningar för handikappades un­dervisning införs. Planeringsregionerna och planeringsberedningarna bör vara gemensamma för alla handikappgrupper. Beredningarna bör också ha möjlighel alt vid behov samordna insatser för handikappade elever inom kommunal vuxenutbildning (komvux) och grundutbildning för vuxna (grundvux).

Prop. 1983/84:27

14

F. n. finns olika regionindelningar för vissa handikapp.

För stöd ål de synskadade eleverna är riket indelat i fem regioner, inom vilka f. n. sammanlagt 28 reselärare arbetar. Reselärarna är anställda vid Tomtebodaskolan. Inom den regionala konsulentorganisationen för rörel­sehindrade arbetar f. n. tolv konsulenter. SÖ bestämmer dels vid vilken länsskolnämnd konsulenterna skall placeras, dels omfattningen av den region, inom vilken varje konsulent skall vara verksam. De döva och hörselskadade eleverna får stöd av de landstingskommunala hörselvärds-konsulenterna.

För att samordna de utbildningsmöjligheter som finns för döva och hörselskadade finns redan s. k. planeringskonferenser. Regionerna fördes-sa sammanfaller med upptagningsområdena för specialskolorna för döva och hörselskadade, vilket innebär att det finns fem regioner. Planerings­konferenserna kan rekommendera olika åtgärder, t.ex. rörande organisa­tionen av särskilda undervisningsgrupper, lokaliseringen av dem etc. Pla­neringskonferensen har inte någon egen beslutanderätt utan kan endast avge förslag om åtgärder tiU resp. länsskolnämnd eller skolstyrelse. På vissa håll har det övergripande planeringsarbetet varit mycket intensivt. Inom t.ex. den mellersta regionen har sedan flera år funnits en särskild samordnare anställd på heltid. Samordnaren har kunnat besöka länsskol­nämnderna, skolstyrelserna, landsfingskommunernas hörselvårdskonsu-lenler, skolornas elever, lärare, skolledare m. fl. och på det sättet skaffa sig en överblick över regionen och dess problem. Samordnaren har på grund­val av sin kunskap därefter kunnat föreslå gemensamma lösningar inom regionen t. ex. för fortbildning £iv lärarna. En viktig uppgift för samord­naren inom regionen har vidare varil att skaffa sig kunskap om förskole­barnen inom regionen och verka för samordningen meUan förskola och grundskola eller specialskola.

De regioner utredningen föreslår är desamma som i dag gäller för de s. k. planeringskonferenserna för döva och hörselskadade. Orsaken härtill är alt ett regionall samarbete redan startats i dessa konferensers regi.

En del remissinstanser har synpunkter på omfattningen av regionerna. Bl.a. anser länsskolnämnderna i Gävleborgs och Norrbottens län saml Tomtebodaskolan att Gävleborgs län inte bör ingå i norra regionen. Några instanser, bl. a. socialstyrelsen. Landstingsförbundet, Handikappinstitutet och RBU, har haft avvikande uppfattning när det gäller indelning i regio­ner.

Planeringsregionerna bör, sorn jag nyss angav, vara gemensamma för alla handikappgrupper. Det finns redan i dag regionala planeringskonferen­ser för döva och gravt hörselskadade. Enligt min mening bör det arbete som redan startat inom dessa regioner få fortsätta och även utökas till alt omfatta samtliga handikappgrupper. Den avvikelsen bör dock göras från utredningens förslag till regionindelning, att Gävleborgs län bör ingå i östra regionen och inte i den norra. Motivet härför är atl norra regionen omfattar

Prop. 1983/84:27

15

mer än Sveriges halva yta medan östra regionen till ytan selt är ganska liten.

Dessutom anser jag att Härnösand bör vara huvudort i norra regionen. Härnösand är f. n. huvudort för den norra planeringskonferensen för döva och hörselskadade. Inom kommunen och i länet finns ell stort kunnande och stora resurser samlade inom handikappområdet. Jag kommer också i det följande (avsnittet 3.3.3) atl föreslå alt gymnasial utbildning för hörsel­skadade med riksrekrytering får anordnas i Härnösand.

I övrigt bör huvudorterna vara de som utredningen har föreslagit.

Regionernas omfattning och huvudorter enligt mitt förslag framgår av följande sammanställning.

Region

Regionhuvudort

Län i regionen

Norra

Mellersta

Östra

Västra

Södra

Härnösand

Örebro

Siockholm

Göteborg

Malmö

Norrbottens

Västerbottens

Jämtlands

Västernorriands

Kopparbergs

Värmlands

Örebro

Västmanlands

Södermanlands

Östergötlands

Gävleborgs

Uppsala

Stockholms

Gotlands

Göteborgs och Bohus

Älvsborgs

Skaraborgs

Jönköpings

Hallands

Kalmar

Kronobergs

Kristianstads

Blekinge

Malmöhus

Det bör finnas en planeringsberedning för varje region. Planeringsbered­ningarna bör inte vara egna myndigheter utan organ inom huvudorternas länsskolnämnder. Vatje beredning bör ha minst tio ledamöier, som utses av länsskolnämnden. Därvid bör en del av ledamöterna utses efler förslag från övriga länsskolnämnder i regionen. På det sättet bör varje länsskol­nämnd kunna få med dels en allmän representant, dels pedagogisk exper­tis. Jag fömtsätter atl planeringsberedningarna i frågor som gäller specifika handikapp vid behov konsulterar särskild sakkunskap.

Verksamheten bör i administrativt hänseende ledas av den länsskol­nämnd till vUken planeringsberedningen är knuten. Beredningens uppgift bör vara atl samordna insatserna inom varje region för elever med olika former av handikapp och att även i övrigt planera så atl befintliga resurser utnyttjas på bästa säll.

Prop. 1983/84:27

16

För alt hålla ihop beredningens arbete bör del finnas en samordnare inom varje region. Jag delar således inte den uppfattning, som förts fram av några remissinstanser, alt det bör vara en samordnare för varje handikapp­grupp. Många av de handikappade eleverna är flerhandikappade och för att få en helhetsbild av situationen inom regionen bör det vara en person som har del samlade ansvaret för verksamheten. Samordnaren bör också vara ansvarig för att samarbetet mellan skolan och landstingskommunernas habilileringspersonal fungerar. Samordnaren bör därför ha bred kunskap om och stor erfarenhet av vad olika handikapp innebär. Jag förordar således att del vid länsskolnämnden på resp. huvudort inrättas en tjänst som handikappkonsulent med uppgift atl samordna handikappåtgärderna inom regionen. Tjänsten bör tillsättas av länsskolnämnden.

3.3.2 Särskilda resurser för regionala åtgärder

Utredningen föreslår att en viss del av de medel som anvisas under anslaget Särskilda åtgärder på skolområdet (SÅS) hålls inne av SÖ för atl efler framställning från planerings.beredningarna disponeras för regionala åtgärder. Utredningen preciserar dock inget belopp.

Majoriteten av remissinstanserna anser att nuvarande medel från SÅS-anslagel inte kan tas i anspråk för planeringsberedningarnas arbete.

För egen del får jag anföra följande. Enligt bestämmelserna i 5 kap. 39 § skolförordningen (1971:235, förordningen omtryckt 1983:721) får särskil­da undervisningsgrupper ;inordnas inom grundskolan för bl. a. undervis­ning av elever med påtayliga fysiska handikapp. Vidare är enligt 7 § förord­ningen (1981:501) om statsbidrag till särskilda åtgärder på skolområdet (senaste lydelse av 7§ 1983:422) ett av kriterierna vid fördelning av SÅS-anslaget andelen handikappade elever. I 1983 års budgetproposition (prop. 1982/83:100 bil. 10 s.258) har jag understmkU alt andelen elever med handikapp är ett kriterium som måste tillmätas mycket slor vikl vid läns-skolnämndernas fördelning till kommunerna. Jag vill understryka att nuva­rande generella bestämmelser om statsbidrag således även omfattar åtgär­der för de handikappade barnens skolgång. Mina förslag innebär inte någon ändring därvidlag. Del är alltså i första hand dessa resurser som även fortsättningsvis bör utnyttjas vid insatser för elever med handikapp.

Mina förslag syftar till att förbättra möjligheterna till utbildning för barn och ungdomar med handikapp. De föreslagna planeringsberedningarna bör verksamt kunna bidra till sådana förbättringar. Jag tillstyrker utredningens förslag att medel från SÅS-anslaget skall kunna användas för regionala åtgärder för elever med handikapp. Jag delar dock den uppfattning som framförts av ledamoten Bengt[REDACTED_EFTERNAMN] och majoriteten av remissinstan­serna att ytterligare medel måste tillföras SÅS-anslaget för att ge utrymme härför.

Enligt min mening bör ett belopp om ca 6,9milj.kr. tillföras anslagel Särskilda åtgärder på skolområdet med tanke på regionala insatser. Efler

Prop. 1983/84:27

17

framställning från de enskilda planeringsberedningarna bör SÖ vid fördel­ning av SÅS-anslaget till länsskolnämnderna även väga in de regionala åtgärder för elever med handikapp, som planeras inom elt visst län. Innan SÖ gör fördelningen av SÅS-anslaget till nämnderna bör den särskilda resursen för regionala åtgärder och övriga resurser ur SÅS-anslaget läggas samman. Länsskolnämnderna får således ett enda belopp ur SÅS-anslaget atl fördela till kommunerna. För budgetårei 1984/85 bör dock SÖ kunna håUa inne en viss del av anslagel för de åtgärder som planeringsberedning­arna kan komma att aktualisera redan läsåret 1984/85.

Under anslaget Bidrag till kommunal vuxenutbildning m. m. anvisas motsvarande medel avsedda för särskilda åtgärder inom komvux och grundvux. De fördelas av SÖ. Dessa medel bör på motsvarande sätl efter framställning av planeringsberedningarna kunna användas även för regio­nala åtgärder inom komvux och grundvux för elever med handikapp.

Jag vUl i sammanhanget betona att SÅS-medel och motsvarande medel för vuxenutbildningen, som tas i anspråk för handikappade, inte bör få användas för planeringsberedningarna ulan endast för konkreta åtgärder som kommunerna vidtar för de handikappade elevernas skolgång. Del bör ankomma på SÖ atl i sina anslagsframställningar redovisa hur stora belopp som anges i de framställningar planeringsberedningarna ingett till SÖ samt användningen av dessa medel. Därmed kan regeringen få underlag för överväganden om medelsbehovet i fortsättningen.

Enligt min mening bör regeringen föreslå riksdagen att redan nu godkän­na den av mig redovisade principen för tilldelning av medel för regionala insatser för elever med handikapp.

Kommunen där det handikappade barnet bor har ett ekonomiskt ansvar för barnets skolgång oberoende av i vilken kommuns skola eleven går. Om en elev från en kommun får sin undervisning i en annan kommuns grund­skola eller gymnasieskola skall hemkommunen betala interkommunal er­sättning till den andra kommunen. "Värdkommunens" kostnader är bero­ende av bl.a. behovet av särskilda anordningar på gmnd av exempelvis funktionshinder hos eleven. De kostnader som uppkommer för "värdkom­munen" och som inle täcks av den interkommunala ersättningen bör beaktas vid länsskolnämndernas fördelning av SÅS-anslaget.

Enligt min mening bör hemkommunens betalningsansvar för undervis­ningen vara delsamma, oavsett om en kommun eller staten svarar för undervisningen. Jag anser därför alt hemkommunen bör betala ersättning till staten för de elever som går i specialskolan. Denna ersättning bör uppgå till samma belopp som gäller för interkommunala ersättningar för elever i grundskolan. Ersättning bör dock inte las ul för de elever som i sin hemkommun går i s. k. externa klasser av specialskolan eller vid högstadi­um där specialskolan har förlagt undervisningen till kommunens grundsko­la på specialskoleorten. I dessa fall har nämligen värdkommunen vissa kostnader för eleverna. 

2    Riksdagen 1983/84. I saml. Nr 27

Prop. 1983/84:27

18

Ansvarsfördelningen mellan staten och värdkommunen vid anordnande av externa klasser regleras genom överenskommelser på grundval av ett av Kungl. Maj:t den 30 december 1974 godkänt normalavtal. Avtalen innebär bl.a. atl staten betalar belopp motsvarande interkommunal ersättning till värdkommunen för elever från andra kommuner. Med den nya anordning­en får staten täckning för denna kostnad genom ersättning från elevernas hemkommuner. Vidare finns av regeringen den 4 november 1982 godkända avtal mellan slaten och Härnösands resp. Lunds kommun om samverkan rörande högstadierna vid specialskolorna i Härnösand resp.[REDACTED_EFTERNAMN]. Dessa avtal skiljer sig från normalavtalet genom atl staten betalar ersättning molsvarande 140% av den interkommunala ersättningen. Hemkommuner­nas ersättning läcker alltså inte hell dessa kostnader.

Mitt förslag om kommunal ersättning till staten för elever i specialskolan föranleder lagbestämmelser som bör las in i skollagen (1962:319) och där bilda en ny paragraf, 52 b §. De nya bestämmelserna bör träda i kraft den 1 juli 1984. Ett lagförslag bör fogas till delta protokoU.

Medel motsvarande det belopp som beräknas inflyta till staten för spe­cialskolans elever bör tillföras SÅS-anslaget. Härigenom ökas möjligheter­na att vidta stödåtgärder för handikappade elever i fall där slaten inte svarar för undervisningen. I vissa kommuner, t.ex. Örebro, bor särskilt många familjer med barn som går i specialskolan. Många av dessa familjer har vall Örebro som bostadsort på grund av de speciella möjligheter till utbildning som erbjuds där. För atl dessa kommuner inle skall åsamkas aUtför stora kostnader vid ett genomförande av förslaget om "interkom­munal" ersättning för specialskolans elever bör såväl SÖ som länsskol­nämnden beakta dessa förhållanden vid fördelningen av SÅS-anslaget.

Jag vill framhålla att milt förslag tiU skillnad från förslaget i 1982 års budgetproposition (prop. 1981/82: 100 bU. 12 s. 290) innebär att ersättning i fall med externa klasser endast skall tas ut för elever från annan kommun för vilka enligt gällande avtal staten f. n. betalar ersättning till värdkom­munen. Vidare kommer vissa kommuner som får särskilt höga kostnader med anledning av förslaget att kunna kompenseras vid fördelningen av SÅS-anslaget.

Jag ämnar återkomma till regeringen med förslag till erforderliga änd­ringar av förordningen (1981:501) om statsbidrag till särskilda åtgärder på skolområdet med anledning av iTiina nu redovisade förslag.

Jag vill i detta sammanhang betona atl SÅS-anslaget endast avser kost­nader för åtgärder inom undervisningen. Avsikten är således inle alt från detta anslag täcka kostnaderna för elevernas sociala omvårdnad, boende och habililering. För dessa anordningar svarar landstingskommuner och kommuner. Enligt socialtjänstlagen har kommunen det yttersta ansvaret för alt de som vistas i kommunen får del stöd och den hjälp de behöver. Detta gäller naturiiglvis även de elever del här rör sig om. Jag är inte beredd att föreslå någon ändring av ansvarsfördelningen inom detta områ­de. Jag har i denna fråga samrått med chefen för socialdepartementet.

Prop. 1983/84:27

19

3.3.3 Vissa gymnasieskolefrågor

Jag övergår nu tiU vissa gymnasieskolefrågor. Mina överväganden där­vidlag grundar sig på samråd med chefen för utbildningsdepartementet tUl vars ansvarsområde frågorna hör.

Gymnasieutredningen avlämnade i november 1981 sitt principbetän­kande (SOU 1981:96) En reformerad gymnasieskola. Gymnasieutredning­ens betänkande har remissbehandlats och bereds f. n. inom utbildningsde­partementet.

Inrättande av gymnasial utbildning för hörselskadade med riksrekrytering

För hörselskadade barn och ungdomar är inle utbildningsutbudet sam­ordnat på samma sätt som för de döva och gravt hörselskadade. Detta förhåUande har bl. a. påpekats av Hörselfrämjandets riksförbund, som har uttryckt önskemål om en sådan ökad samordning, i synnerhet på det gymnasiala stadiet.

Integrafionsutredningen anser att ett regionsamarbete kan komma att få en slor betydelse. En annan möjlighet som enligt utredningen öppnar sig i detta samordningsperspektiv är att SÖ för hela landet samordnar utbild­ningsalternativen för denna grupp.

Jag har vid mina överväganden funnh skäl för en samordning på riksnivå av det gymnasiala utbildningsutbudet för hörselskadade. Jag delar således den uppfattning som framförts av några remissinstanser, bl.a. länsskol­nämnderna I Stockholms och Västernorrlands län. Hörselfrämjandets rlLsförbund, Härnösands kommun, DHB och Regionkonferensen för döva och hörselskadade elever i västra regionen, att gymnasial utbildning för hörselskadade med riksrekrytering bör inrättas. Därigenom bör både krav på ett brett utbildningsutbud och behov av gmppsamhörighel och identifi­kation kunna fillgodoses.

Länsskolnämnden i Västernorrlands län har i silt remissvar aktualiserat skolstyrelsens i Härnösand utredningsförslag om en gymnasial utbildning med riksrekrytering för hörselskadade ungdomar förlagd till Härnösand. Vad gäller lokaliseringen av ett gymnasium för hörselskadade elever har ett flertal skrivelser inkommit.

Enligt min mening bör Härnösands kommun medges rält atl fr.o.m. läsåret 1984/85 inom ramen för sin gymnasieskola anordna ett riksgymna­sium för hörselskadade. Kommunens gymnasieskola har ett väl differenti­erat utbildningsutbud, som ger en stor frihet vid val av gymnasial utbild­ning. Utan större nyinvesteringar är också en lokalmässig integrering möjlig.

De personella resurser som redan i dag finns vid olika skolor och institutioner som sedan länge är etablerade i kommunen representerar ett omfattande kunnande om utbildning av handikappade. 1 Härnösands kom­mun ligger också en specialskola för döva och hörselskadade, nämligen

Prop. 1983/84:27

20

Krislinaskolan. Vidare finns i Härnösand enligt vad jag har erfarit goda möjligheter alt lösa bostadsfrågan iför elever från annan ort.

För läsåret 1984/85 beräknar jag antalet intagningsplalser till ca 25. Jag beräknar utbildningskapaciteten vid fullt utbyggd organisation till 100 in­tagningsplatser per läsår.

Jag räknar med en uppbyggnadsperiod på fem år, vilket innebär att utbildningen är fullt utbyggd läsåret 1988/89.

Beträffande bl.a. klassanordning och gmppindelning i allmänna och yrkesinriktade ämnen bör gälla särskilda regler.

I fråga om statsbidrag för utbildningen bör gälla dels de allmänna regler­na för gymnasieskolan, dels vissa särskilda bestämmelser.

Under uppbyggnadsskedet erfordras en målmedveten kommunal sats­ning på fortbildning av gymnasielärare i hörselpedagogik. Enligt vad jag har erfarit är skolstyrelsen i Härnösand beredd att under ett initialskede genomföra en viss omprioritering av de medel som finns för personalut­bildning till förmån för fortbildning inom hörselhandikappområdet av gym­nasieskolans lärare samt atl med kommunala resurser svara för erforderlig fortbildning av icke undervisande personal, "inackorderingsfaddrar" och handledare i samband med yrkesorienleringsverksamhet.

Jag anser dock att det i Härnösand behövs extra resurser i form av engångsbidrag för specialutbildning med inriktning på undervisning av hörselskadade. Lärare som genomgår sådan specialutbildning skall kunna fungera som handledare åt mindre erfarna kollegor till dess atl tillräckligt många lärare är fortbildade.

Jag anser även alt det behövs särskilda bidrag för personal ulöver det vanliga bidraget till lärarlöner. Jag beräknar dessa medel med utgångs­punkt i alt hörselgymnasiel i enlighet med vad jag nyss har anfört skall utgöra en integrerad del av Härnösands gymnasieskola.

Härutöver behövs ytterligare bidrag med tanke på de särskilda kostna­der som uppkommer under verksamhetens inledningsskede. Jag avser kostnader för anpassning av befintliga lokaler bl. a. med avseende på den akustiska miljön saml installation av stationär hörselteknisk utrustning.

I fråga om kostnader för resor och boende för elever från annan ort vill jag erinra om de möjligheter som studieslödssystemet ger eleverna alt få inackorderingstillägg med hemresciersältning.

Den gymnasiala utbildningen för döva och gravt  hörsel­skadade i Örebro

Vad gäller den gymnasiala utbildningen för döva och gravt hörselskada­de i Örebro vill jag erinra om att riksdagen vid 1980/81 års riksmöte beslutat alt denna utbildning även i fortsättningen skall ha kommunall huvudmannaskap (prop. 1980/81: 123, UbU 1980/81:27, rskr 1980/81:333). Vidare beslutades atl staten i likhet med vad som gäller för gymnasiesko-

Prop. 1983/84:27

21

lan i allmänhet årligen bör pröva hur många elever utbildningen bör vara dimensionerad för.

Enligt min mening bör dimensioneringen av utbildningen liksom hittills vara sådan att fömtom elever från specialskolan även andra döva och gravt hörselskadade elever skall kunna tas emot.

Jag vill i detla sammanhang framhålla all mitt förslag om inrättande av gymnasial utbildning för hörselskadade med riksrekrylering i Härnösand möjliggör en klarare markering av den särskilda identitet som såväl den gymnasiala utbildningen för döva och gravt hörselskadade i Örebro som den gymnasiala utbildningen för hörselskadade i Härnösand bör ha. Jag finner det angelägel markera alt de två utbildningarna har olika inriktning. Utbildningen i Örebro vänder sig till ungdomar som är beroende av en teckenspråkig undervisning, medan utbildningen i Härnösand vänder sig till ungdomar som kan följa undervisningen via oral kommunikation.

Mol bakgrund av leckenspråksinriktningen vid den gymnasiala utbild­ningen för döva och gravt hörselskadade i Örebro finner jag det angeläget att även ta upp frågan om inrättande av särskilda fasta tjänster för under­visning av dessa elever. Frågan har behandlats av såväl utredningen som några remissinstanser. Enligt vad jag har erfarit har ett stort antal lärare som undervisar dessa elever även specialläramlbildning. Det är därför rimligt atl det för dessa lärare finns särskilda tjänster. Jag har av chefen för utbildningsdepartementet erfarit alt hon avser att i annat sammanhang föreslå regeringen att ändra gällande bestämmelser så att det fr. o. m. läsåret 1984/85 blir möjligl för kommunen att inrätta tio tjänster för under­visning av ifrågavarande elever. Tjänsterna bör få inrättas inom ramen för gymnasieorganisationen och bör avse de mer frekventa ämnena som t. ex. svenska, engelska, matematik och samhällskunskap. Behöriga till tjänster­na bör vara lärare som genomgått speciallärarutbildning på gren 2 Hörsel.

En fråga som aktualiserats i olika sammanhang är möjligheten att i Örebro anordna särskild utbildning för de lärare i Örebro gymnasieskola som undervisar de döva och gravt hörselskadade eleverna. Jag vill i detta sammanhang erinra om del uppdrag som regeringen den 13 januari 1983 gett SÖ och UHÄ atl analysera och komma med förslag i fråga om dels insatser inom skolväsendet för elever som behöver särskilt stöd, dels behov och utbildning av lärare för denna verksamhet. Uppdraget skall redovisas senast i samband med anslagsframställningarna för budgetårei 1985/86.

Den  gymnasiala  utbildningen  för  svårt   rörelsehindrade m.fl. vid Skärholmens gymnasieskola

Försöksverksamhet med gymnasial utbildning för svårt rörelsehindrade och andra svårt handikappade bedrivs sedan år 1974 vid Skärholmens gymnasium i Stockholm. Försöksverksamheten grundas på ett avtal mel-

Prop. 1983/84:27

22

lan staten och Stockholms kommun. Genom avtalet har kommunen åtagit sig atl bedriva ifrågavarande utbildning för ca 20 elever från hela landet. I särskilda bestämmelser regleras frågor om utbildningens organisation och om statsbidrag.

Avtalet angående utbildning i fötsöksform är uppsagt till den 1 juli 1984.

Jag delar integrafionsutredningens uppfattning att med regionsamverkan lorde möjligheterna öka väsentligt att på fler platser i rikel än i Stock­holmsregionen få specialanpassade gymnasiala utbildningar för rörelse­hindrade.

Jag anser också att kostnaderna för rörelsehindrades skolgång inte skall täckas hell av statsbidrag. Den kommun där det rörelsehindrade barnet bor skall ha eU ekonomiskt ansvar för barnets skolgång. Om en annan kom­mun sörjer för bamets undervisning får hemkommunen betala interkom­munal ersättning till den andra kommunen enligt allmänna regler.

Mot denna bakgmnd föreslär jag atl försöksverksamheten med särskilda anordningar för utbildning för svårt rörelsehindrade m.fl. i Skärholmens gymnasium skall upphöra vid utgången av juni 1984.

Jag förordar i enlighet med utredningens förslag att medel motsvarande del särskilda statsbidrag utöver bidrag till lärariöner som f.n. utgår till Skärholmens gymnasium vad gäller undervisningen förs över till SÅS-an­slaget. Det beräknade statsbidrage». uppgår f. n. till ca 1,4 milj. kr.

I deUa sammanhang vill jag erinra om alt statens förhandlingsnämnd tagit upp förhandlingar om kommunalt övertagande av verksamheten med omvårdnad och därmed sammanhängande åtgärder för handikappade ele­ver vid Skärholmens gymnasium. Verksamheten bedrivs f.n. i försöks­form av styrelsen för vårdartjänst. De medel som åriigen anvisats för finansieringen av denna försöksverksamhet bör även i fortsättningen få användas för anordningar som underlättar för elever med handikapp atl gå i vanliga skolor. Detta sker på bästa sätt, om medlen förs över till SÅS-an­slaget. I avvaklan på resultatet av statens förhandlingsnämnds redovisning av uppdraget om kommunalt övertagande av verksamheten i Skärholmen bör medel kunna disponeras av styrelsen för vårdartjänst för denna verk­samhet. I denna fråga har jag samrått med chefen för socialdepartementet.

3.4 Det centrala och regionala pedagogiska stödsystemet

Genom den ordning som jag har föreslagit i det föregående bör en förbättrad planering och ökad samverkan mellan olika kommuner kunna ske, vilket bör medföra ökade utbildningsmöjligheter för elever med handi­kapp.

För att det dagliga arbetet i skolan skall kunna fungera bra krävs också att människorna i barnets närmaste omgivning har kunskap om vad funk­tionshindret innebär. Här har förskolekonsulenternas kontakter med för­äldrar till synskadade barn och med förskolepersonal som lar emot barnen

Prop. 1983/84:27

23

i förskolan haft stor betydelse. Reseläraren är ell slöd då de synskadade barnen går i gmndskolan. På samma sätl har konsulenterna för rörelse­hindrade och hörselvårdskonsulenterna bidragit till att underiätta skol­gången för barn med rörelsehinder och hörselnedsättning. De resurscen­trum som finns vid Tomteboda-, Eke- och Åsbackaskolorna lar emot dels barnen för kortare kurser, dels föräldrar och skolans personal för utbild­ning och fortbildning. Jag anser att staten genom dessa verksamheter skapar goda fömtsättningar för atl barn och ungdom med handikapp skall få det stöd de behöver hemma och i skolan.

Vissa större kommuner har på gmnd av det stora antalet elever med handikapp byggt upp en egen organisafion med konsulenter samt anpassat vissa grundskolor för handikappade. Jag vill understryka att även dessa anordningar haft slor betydelse för elevernas skolgång.

3.4.1 Det pedagogiska stödsystemet för .synskadade Förskolekonsulenter och reselärare

Fr.o. m. läsåret 1982/83 finns det 27 tjänster som förskolekonsulent och 28 tjänster som reselärare för det regionala pedagogiska stödet för synska­dade.

Tjänsterna är knutna till Tomlebodaskolan och innehavarna arbetar inom fem olika regioner med Umeå, Solna, Örebro, Göteborg och Växjö som huvudorter. I betänkandet (Ds U 1979: 11) Undervisningen för synska­dade elever - planering i elt kortare perspektiv föreslog utredningen att antalet tjänster som förskolekonsulenl resp. reselärare borde öka till 30 av vartdera slaget. För atl konsulenterna och reselärarna även skall kunna hjälpa synskadade med tilläggshandikapp, l.ex. utvecklingsstörning, anser utredningen i slutbetänkandet atl en ökning utöver dessa 30 tjänster be­hövs. För att förstärka förskolekonsulentemas pedagogiska stöd anser utredningen alt nuvarande instruktioner och arbetsbeskrivningar måsle omarbetas så att konsulenternas pedagogiska uppgifter får ett klarare uttryck. Utredningen anser att förskolekonsulenterna utöver sin förskollä-ramtbildning bör ha specialläramlbildning med inriktning på synskadade barn.

Enligt utredningen bör reselärarna i framliden även ägna sig ål ren undervisning. Bl.a. gäller det att följa upp vad barnet har lärt sig vid en intensivkurs på Tomteboda resurscentmm. Reselärarna bör också stödja synskadade elever med utvecklingsstörning vilka går i gmndsärskolan.

Utredningen föreslår även att särskolans huvudman, dvs. landstings­kommunen, bör anställa fler BU-lärare (Blinda-Utvecklingsstörda) för un­dervisning av de flerhandikappade eleverna.

De remissinstanser som uttalat sig i frågan tillstyrker förslaget om att antalet förskolekonsulenter och reselärare ökas. Vidare tillstyrks förslaget att förskolekonsulenlerna även bör ha speciallärarutbildning.

Såsom jag tidigare har framhållit är det stöd det handikappade barnet får

Prop. 1983/84:27

24

under de första levnadsåren oerhört betydelsefullt. En annan viktig del i barnets utveckling är övergången förskola - skola. Jag anser därför all den pedagogiska inriktningen i förskolekonsulenternas verksamhet bör beto­nas mer än hittills.

Jag stöder mot denna bakgrund förslaget att förskolekonsulenlerna ut­över sin förskolläramlbildning åver\ bör ha speciallärarutbildning på gren 2 Syn. Jag ämnar återkomma till regeringen med förslag om ett uppdrag till SÖ att utforma nya föreskrifter för förskolekonsulentemas verksamhet med den inriktning jag nu har angett. Vidare bör SÖ få i uppdrag att utforma behörighetskrav för innehav av tjänsl som förskolekonsulenl. Enligt vad jag har erfarit har de flesta innehavarna av förskolekonsulent­tjänsterna genomgått den särskilda förskolekonsulentulbildning om två terminer för utbildade förskollärare som finns vid speciallärarlinjen vid högskolan för läramtbildning i Stockholm, någol som enligt min mening bör beaktas vid utformningen av behörighetsbestämmelserna.

I likhet med utredningen anser jag att den regionala stödorganisationen för synskadade bör byggas ut. För budgetåret 1984/85 förordar jag därför all ytteriigare tre tjänster som förskolekonsulenl och två tjänster som reselärare inrättas. Utredningen har föreslagit att reselärarnas verksam­hetsområde skall utökas till atl omfatta särskolan och att de skall gå in i den ordinarie undervisningen i grundskolan under kortare perioder. Med nuvarande antal reselärare är jag inte beredd atl förorda en sådan utökning av deras ansvarsområde. Reselärarna skall i första hand arbeta med råd­givning och information. Däri ingår att de skall bistå lärarna all genomföra undervisningen själva, vilket inte utesluter att de kan hjälpa till med svårare moment i undervisningen. Ansvaret för undervisningen måsle emellertid åvila läraren.

I den mån som del blir möjligt atl i framtiden ytterligare bygga ut reselärarorganisationen bör möjligheterna öka för reselärarna att ge stöd även till särskolans elever.

Utredningen föreslår att såväl; förskolekonsulenterna som reselärarna i fortsättningen knyts till länsskolnämnderna saml alt de fem regionala tjänster som BU-lärare som finns i landstingskommunerna och för vilka statsbidrag utgår, förs över till Ekeskolan,

När det gäller huvudmannaskapet för förskolekonsulenterna och rese­lärarna är meningarna delade bland remissinstanserna. Flera länsskol­nämnder och TCO tillstyrker förslaget. Tomtebodaskolan anser all skolan även i fortsätlningen bör vara huvudman för förskolekonsulenler och reselärare för synskadade. SRF, HCK och Unga synskadade anser inle atl förskolekonsulenterna skall föras över till länsskolnämnderna. Socialsty­relsen och Unga .synskadade anser att landstingskommunen bör vara hu­vudman för förskolekonsulenlerna. Beträffande huvudmannaskapet för BU-lärarna anser Ekeskotan alt om förskolekonsulenlerna och reselärarna förs över till länsskolnämnderna bör även BU-lärarna föras dit. Liknande synpunkter framförs av SRF.

Prop. 1983/84:27

25

För egen del vill jag anföra följande.

Förskolekonsulenterna och reselärarna kommer att utgöra en viktig resurs i planeringsberedningarnas arbete. Konsulenterna för rörelsehind­rade är redan i dag knutna till länsskolnämnderna. En annan fördel med alt förskolekonsulenter och reselärare placeras på länsskolnämnderna är alt reseavstånden kan minskas genom mindre arbetsområden.

Jag förordar därför i likhet med utredningen att förskolekonsulenterna och reselärarna i fortsättningen knyts till länsskolnämnderna. Med hänsyn till den pedagogiska karaktären hos förskolekonsulenternas verksamhet och till att en stor uppgift för konsulenterna är att hjälpa barnen vid övergängen förskola-skola anser jag att förskolekonsulenterna och rese­lärarna bör vara anställda vid samma myndighet. Jag vill dock betona all förskolekonsulentemas placering på länsskolnämnderna inte innebär att länsskolnämnderna skall ha något ansvar för förskolans verksamhet.

Jag vill betona atl även om konsulenterna och reselärarna formellt knyts till länsskolnämnderna är det viktigt att de också i fortsättningen har en nära kontakt med Tomteboda resurscentrum. Detla innebär att de måste ges möjlighet att deltaga i fortbildning och konferensverksamhet vid Tom-tebodacentmmet. Det bör också vara möjligt för förskolekonsulenterna och reselärarna att vid behov medverka i de kurser som anordnas vid resurscentmmet.

Det bör ankomma på SÖ att besluta om fördelningen av antalet tjänster mellan länsskolnämnderna. Strävan bör vara att minska reseavstånden till eleverna. Tjänsterna bör tillsättas av resp. länsskolnämnd. Inom regionen bör planeringsberedningen fastställa arbetsområdet för förskolekonsulen­terna och reselärarna.

Omsorgskommiltén har i betänkandet (SOU 1981:26) Omsorger om vis­sa handikappade även behandlat frågor som gäller särskolan. Betänkandet bereds f.n. inom socialdepartementet. Jag är inte nu beredd atl föreslå någon ändring av huvudmannaskapet för de fem regionala tjänster som BU-lärare, som f. n. finns inom de landstingskommunala omsorgerna för psykiskt utvecklingsstörda och till vilka statsbidrag utgår. Frågan bör behandlas i samband med ställningstagandena till omsorgskommUténs för­slag. Det är dock viktigt att även dessa BU-lärare i frågor som gäller undervisning av berörd elevgrupp i praktiken kan deltaga i planeringsbe­redningarnas arbete. Vidare bör de ha kontakt med Ekeskolan, som funge­rar som resurscentmm för dessa elever.

Tomtebodaskolans och Ekeskolans resurscentrum

Riksdagen har, som jag tidigare redovisat, vid 1979/80 års riksmöte beslutat atl det vid Tomlebodaskolan skall byggas upp ell resurscentrum för synskadade i hela landet (prop. 1979/80:100 bil.12, UbU 1979/80:26, rskr 1979/80:301).

Prop. 1983/84:27

26

Jag delar utredningens uppfattning att det bör vara en gemensam ledning för såväl skoldelen som den utåtriktade verksamheten vid Tomtebodasko­lan.

Jag vill i detta sammanhang erinra om att riksdagen på gmndval av förslag i 1983 års budgetproposition beslutat att det skall inrättas en halv­tidstjänst som oftalmolog vid Tomlebodaskolans resurscentmm (prop. 1982/83:100 bil. 10 s. 286, UbU 1982/83:20, rskr 1982/83:253).

Statsmakterna har fidigare beslutat att Tomtebodaskolans resurscen­trum bör inrikta sig på elever som enbart är synskadade eller har ett lindrigare ytterligare handikapp. Det resurscentrum som finns vid Ekesko­lan bör rikta sig till synskadade elever med allvarligare tilläggshandikapp, l.ex. utvecklingsstörning eller gravare hörselskada. Ekeskolans resurs­centrum riktar sig således till kategorier molsvarande de elever som un­dervisas vid Ekeskolan (prop. 1979/80:100 bU. 12, UbU 1979/80:26, rskr 1979/80: 301). Denna uppdelning bör enligt min mening gälla även i fortsätt­ningen.

SRF och Unga synskadade har i sina remissvar föreslagit att skoldelen vid Tomtebodaskolan skall upphöra. F. n. är elevantalet vid Tomteboda­skolan ca 20. Enligt vad jag har erfarit pågår inom SÖ en utredning om den framtida utformningen av Tomtebodaskolans fasla skoldel.

Vid Ekeskolan undervisas elevgrupper som har så speciella handikapp att de pedagogiska resurser som behövs bara kan samlas på ell ställe i landet. Detla gäller t. ex. de dövblinda barnen. Av den anledningen behö­ver skoldelen vid Ekeskolan vara av betydligt större omfattning än den vid Tomtebodaskolan.

Under de senaste åren har riksdaj;en beviljat särskilda medel för verk­samheten vid Tomtebodaskolans resurscentrum. Enligt min mening bör även Ekeskolan få särskilda resurser för sin utåtriktade verksamhet. Jag förordar därför att för nästa budgetår medel beräknas för tre speciallärar­tjänster, en förskolekonsulenl och en halv tjänst som psykolog saml för reseersättningar och expenser för Ekeskolans resurscentmm.

I flera hänseenden är del nödvändigt att Ekeskolan och Tomtebodasko­lan samverkar, bl.a. vad gäller frågor om den lämpligaste skolplaceringen för vissa elever. Samverkan bör äveti kunna ske i frågor om t.ex. kursut­budet, punktskriflskunnandet och utnyttjande av den oftalmologiska ex­pertisen. En sådan samverkan har redan inletts. För egen del anser jag atl en samverkan har stor betydelse för att befintliga resurser skall kunna utnyttjas på bästa sätt för att ge eleverna, deras föräldrar och lärare det stöd de behöver.

Ansvaret för de synskadades läromedelsförsörjning åvilar rikscenlralen för pedagogiska hjälpmedel för synskadade (RPH-Syn). Statens institut för läromedelsinformafion (SIL) är tillsynsmyndighet för rikscentralerna för pedagogiska hjälpmedel för handikappade.

Utredningen föreslår att RPH-Syn inordnas i Tomtebodaskolans resurs-

Prop. 1983/84:27

27

centmm. Några remissinstanser, bl. a. länsskolnämnden i Västmanlands län, HCK och SAF tillstyrker förslaget. Statens handikappråd, SÖ, SIL, RPH-Syn och TCO anser att RPH-Syn bör ha samma tillsynsmyndighet som övriga RPH-centraler.

Jag delar uppfattningen att samtliga RPH-cenlraler bör ha samma till­synsmyndighet. För de flerhandikappade eleverna behöver RPH-centra-lerna samarbeta vid utveckling och produktion av läromedel. Ett sådant samarbete underlättas om RPH-centralerna har en gemensam tillsynsmyn­dighet och en gemensam ekonomisk planering.

Jag finner således inte att utredningen anfört tillräckliga skäl för alt inte längre låta SIL vara tillsynsmyndighet för RPH-Syn. Däremot är del naturligtvis väsentligt att RPH-Syn - som är belägen på samma tomt som Tomtebodaskolans resurscentmm - har ell nära samarbete med centru­met.

Vid RPH-Syn framställs sedan år 1977 punklskriftsböcker för försäljning åt synskadade. Produkfionen bekostas av medel från anslagel Stöd för produktion av läromedel. SIL föreslog i sin anslagsframställning för bud­getåret 1983/84 atl verksamheten skulle föras över till Talboks- och punktskriftsbiblioteket (TPB). Med anledning av kulturutskottets uttalan­de (KrU 1982/83: 30) vill jag anmäla att jag kommer att ta upp frågan i samband med 1984 års budgetproposition.

3.4.2 Det pedagogiska stödsystemet för rörelsehindrade Konsulenter för rörelsehindrade

Fr.o.m. budgetåret 1983/84 finns tolv tjänster som konsulent för rörelse­hindrade elever (rh-konsulenter). Tjänsterna är placerade hos olika läns­skolnämnder. Enligt nuvarande bestämmelser beslutar SÖ vid vilka läns­skolnämnder tjänsterna skall vara placerade samt omfattningen av arbets­området.

Utredningen föreslår en successiv utbyggnad om fem tjänster per år fill åtminstone 25 tjänster. Förslaget fillstyrks av remissinstanserna.

Jag delar utredningens och remissinstansernas uppfattning atl de regio­nala konsulenterna har stor betydelse för de rörelsehindrade eleverna. Jag tillstyrker därför att antalel konsulenter ökas. Jag är dock inte nu beredd att binda mig vid en utökning till sä många som 25. För nästa budgetår förordar jag en ökning med fem tjänster. Det bör vara SÖ som beslutar vid vilka länsskolnämnder dessa tjänster skall placeras. Tjänsterna bör tillsät­tas av resp. länsskolnämnd. Inom regionen bör planeringsberedningen fastställa arbetsområdet för rh-konsulenlerna.

Särskilda resurscentrum för rörelsehindrade

De rörelsehindrade barnen undervisas antingen individuellt integrerade i vanliga klasser eller i särskilda s. k. rh-klasser. För dessa elever finns inte någon statlig specialskola.

Prop. 1983/84:27

28

I landet finns det f n. fyra regioninslitutioner för gravt rörelsehindrade barn och ungdomar. Del är Bräcke Östergård i Göteborg, Ekhaga i Linkö­ping, Folke Bernadotlehemmel i Uppsala och Ålidhem i Umeå. Vid insti­tutionerna finns såväl medicinsk som pedagogisk sakkunskap.

Vid regioninstilutionerna har svårt rörelsehindrade barn från upptag­ningsområdet kunnal vistas under kortare eller längre perioder och där få olika former av specialträning. Kurser och utbildningar av olika slag an­ordnas dels för personal som arbetat med barnen i regionen, dels för barnens föräldrar. I viss utsträckning har institutionerna kompletterat var­andra genom att kunskap om vissa speciella funktionshinder samlats vid en eller två av institutionerna. Vid Folke Bernadotlehemmel l.ex. finns en slor kunskap om bam med det s. k. MBD-syndromet (minimal brain dys-function).

1 omsorgskommitténs slutbetänkande (SOU 1981:26) Omsorgerom vis­sa handikappade logs bl.a. regioninstitutionernas framtida roll upp. Kom­mittén ansåg att det kunnande som finns vid dessa borde tas till vara i större utsträckning än vad som i dag är fallet. Kommittén föreslog att institutionernas viktigaste uppgifter skulle bli att tillgodose behov av spe­cialkunnande för undervisning och vård vid mycket komplicerade handi­kapp, bedriva forsknings- och metodutvecklingsarbete, informera om nya rön och utbilda personal av olika kategorier.

Jag delar den uppfattning om regioninslilulionernas framtida roll som framförts av omsorgskommittén och integrationsutredningen. Omsorgs-kommitténs betänkande bereds, somjag tidigare har nämnt, inom socialde­partementet. Jag vill i detta sammanhang betona vikten av elt samarbete mellan länsskolnämndernas rh-konsulenter och sakkunniga på regioninsti­tutionerna, framför allt vad gäller information i båda riktningar om forsk­ning och metodutveckling. Vidare bör de föreslagna planeringsberedning­arna i sitt samordningsarbete ta till vara de resurser och den sakkunskap som finns vid regioninstilutionerna.

Enligt riksdagens beslul med anledning av prop. 1982/83: 174 om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen, m.m. skall landstingskommuner­na, som jag tidigare har erinrat om, den 1 juli 1984 ta över ansvaret för tekniska hjälpmedel för handikappade inom utbildningsväsendet.

Rikscenlralen för pedagogiska hjälpmedel för rörelsehindrade, som är förlagd till samma byggnad som rÉ;gioninstitutionen Bräcke Östergärd, bör enligt min mening även kunna medverka vid fortbildning och i läromedels­frågor för enskilda elever som är inne på institutionen för bedömning.

3.4.3 Det pedagogiska stöd.syslemet för döva och hörselskadade Hörselvårdskonsulenter

De landstingskommunala hörselvårdskonsulenterna svarar för det peda­gogiska stödet till döva och hörselskadade. I deras uppgifter ingår att ge stöd till såväl unga som äldre personer med hörsclsk;idor. Utredningen har

Prop. 1983/84:27

29

inte föreslagit någon ändrad organisation för denna verksamhet. I stället föreslår utredningen att länsskolnämnderna skall få ett särskilt experlan-slag ur vilket tjänster kan "köpas" från landstingskommunernas hörsel­vårdskonsulenter.

Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget. Några instanser anser att även hörselvårdskonsulenterna bör knytas till länsskolnämnderna genom inrättande av fasta tjänster vid nämnderna.

Jag är inte beredd att föreslå någon ändring av nuvarande organisation för hörselvårdskonsulenterna. En samverkan med länsskolnämnderna bör kunna åstadkommas utan all den organisatoriska anknytningen förändras. I planeringsberedningarna måste det enligt min mening även ingå hörselpe-dagogisk expertis. För att garantera att sådan expertis finns representerad kommer jag att föreslå regeringen att i 1984 års budgetproposition beräkna ett belopp om 1 milj. kr. för atl länsskolnämnderna skall kunna ersätta landstingskommunerna för hörselvårdskonsulenternas deltagande i plane­ringsberedningarnas arbete.

Specialskolan för döva och hörselskadade

I likhet med utredningen anser jag alt specialskolan för döva och hörsel­skadade kan fylla en viktig funktion som regional resurs. Delta inne­bär t.ex. alt kursverksamhet för föräldrar och olika personalkategorier skall kunna bedrivas vid specialskolorna på ferietid. Det bör ankomma på SÖ alt pröva om omprioriteringar kan göras och anmäla sådana i sina årliga anslagsframställningar. Vid planering av en sådan kursverksamhet bör även planeringsberedningarna delta.

För döva och hörselskadade elever med lilläggshandikapp, t. ex. utveck­lingsstörning, fungerar Äsbackaskolan som resurscentrum. Utred­ningen har föreslagit att Äsbackaskolan - i likhet med Ekeskolan - får resurser för sin utåtriktade verksamhet.

Utredningen har föreslagit alt de fem regionala tjänster som DU-lärare (Döva-Utvecklingsstörda) som f. n. arbetar inom de landstingskommuna­la omsorgerna för psykiskt utvecklingsstörda och till vilka statsbidrag utgår, förs över till Äsbackaskolan. Somjag tidigare har nämnt bereds f. n. frågor som gäller särskolan inom socialdepartementet med anledning av omsorgskommitténs förslag. I likhet med vad som gäller för BU-lärarna är jag inle beredd att nu föreslå någon ändring av huvudmannaskapet för de fem regionala DU-lärarna. Även DU-lärarna bör dock i praktiken kunna deltaga i planeringsberedningarnas arbete i frågor som gäller berörd elev­grupp. De bör även ha en nära kontakt med Äsbackaskolan.

Enligt min mening bör även Äsbackaskolan få ökade resurser för sin utåtriktade verksamhet. Jag förordar därför alt för nästa budgetår medel beräknas för två speciallärarljänster, två förskolekonsulenler/förstadielä-rare och en tjänst som psykolog samt för reseersättningar och expenser för Åsbackaskolans resurscentrum.

Prop. 1983/84:27

30

Vid Hällsboskolan undervisas hörselskadade bam med beteendestör­ningar och barn med grava tal- och språkstörningar. Skolan har hela riket som upptagningsområde. Övriga riksrekrytérande specialskolor -Tomte­boda-, Eke- och Åsbackaskolorna- skall enligt beslut av statsmakterna fungera som resurscentrum, dit barn från hela riket kan komma för utred­nings- och träningsbesök. Vidare bedrivs vid centrumen kursverksamhet för föräldrar och lärare. Enligt min mening bör även Hällsboskolan, som är den enda skolan i riket för elever med bl.a. tal- och språkstörningar, få fungera som resurscentmm. För denna verksamhet föreslår jag atl för nästa budgetår medel beräknas för två speciallärartjänster, en förskolekon­sulent och en tjänst som psykolog saml för reseersättningar och expenser.

Frågan om fortsatt utbyggnad av verksamheten får prövas efter hand och därvid vägas mot andra behov i samband med den årliga budgelbehandlingen.

Jag går nu över till alt behandla vissa särskilda frågor som gäller specialskolan för döva och hörselskadade.

I samband med ställningstagandena till huvudmannaskapet för special­skolan (prop. 1980/81:100 bil. 12, UbU 1980/81:25, rskr 1980/81:332) behandlades även frågan om teckenspråkets ställning. Jag vill i delta sammanhang nämna atl i den läroplan som gäller för specialskolan fr. o. m. läsåret 1983/84 betonas aU eleverna måste lära sig såväl teckenspråket som svenska.

Jag viU framhålla att målet är att döva, liksom andra personer med funktionsnedsättningar, skall få förutsättningar för och möjligheter till delaktighet och gemenskap med övriga i samhället. Skoltiden utgör en kortare del av en människas liv. Det är viktigt att skolan förbereder eleverna för ett vuxenliv i samhället efter skoltidens slut. Del som företas för atl nå detla mål bör emellertid ske utifrån de dövas språkliga förutsätt­ningar.

En fråga som diskuterats är specialskolans lokalmässiga anknytning till grundskolan. Jag fömtsätter att planeringsberedningarna såväl som de dövas egna organisationer och föräldraorganisationer får delta i diskussio­ner om sådan samordning.

Några remissinstanser anser att specialskolans styrelse och berörd kom­mun, på förslag från regionens planeringsberedning, bör få besluta om inrättande av externa klasser. Enligt min mening bör SÖ även i fortsätl­ningen besluta om inrättande av extern klass, eftersom det är SÖ som träffar avtal med resp. kommun.

Statsanställdas förbund föreslår i sitt remissyUrande en utredning om hur specialskolans elever skall kunna integreras i samhället när det gäller boendet och frifiden.

Under senare år har specialskolans elever i allt större ulsiräckning flyttat ut till små boendeenheter ute i samhället. I dag bor endasl ett fåtal elever på internal inom skolans område. Motivet för utflyUningen var just

Prop. 1983/84:27

31

atl eleverna skulle få större kontakt med samhället utanför skolans värid. Eftersom förutsättningarna varierar mellan de olika specialskoleorlerna bör det enligt min mening ankomma på ledningen för resp. specialskola atl aktivt verka för atl eleverna verkligen får den kontakt med samhället, som var motivet för en utflyttning.

SDR framför i sitt remissyttrande au en representant för vuxna döva bör ingå i specialskolans styrelse. Enligt vad jag har erfarit finns det i de flesta styrelser för specialskolan för döva och hörselskadade en representant för de vuxna döva. Jag finner därför inte någon anledning att ändra bestäm­melserna i specialskolförordningen om styrelsens sammansättning utan ulgår ifrån alt behovet av den nämnda representationen även i fortsätlning­en beaktas vid tillsättningen av ledamöter i styrelsen.

3.4.4   Övriga fysiskt handikappade

Med övriga fysiskt handikappade avser jag bl.a. personer som har allergi, cystisk fibros, diabetes, blödarsjuka, epilepsi, hjärt- och lungsjuk­domar, njursjukdomar, tumörsjukdomar eUer cancer eller som är ileo-, colo- eller urostomiopererade.

Några remissinstanser, bl.a. socialstyrelsen, TCO, Föreningen för blö­darsjuka i Sverige m.fl., saknar förslag från utredningen för denna gmpp handikappade. RBU saknar förslag i fråga om de s. k. MBD-barnen.

För egen del vill jag anföra följande.

En arbetsgrupp inom socialdepartementet har utrett de allergiska bar­nens problem. Gmppen har redovisai silt arbete i betänkandet (DsS 1983:3) De allergiska barnen i samhället. 1 betänkandet tas även upp frågor som gäller skolans område.

De föreslagna planeringsberedningarna kan komma att få stor betydelse när det gäller all samordna insatserna och atl vidta åtgärder för elever med bl.a. nyss nämnda fysiska handikapp. Jag ämnar även föreslå regeringen att ge SÖ i uppdrag all tillsammans med socialstyrelsen inom ramen för tilldelade resurser utarbeta ett inlbrmalionsmaterial till skolorna, som re­dogör för de kunskaper som finns om dessa funktionshinder samt vilka åtgärder som kan vidtas för alt underlätta barnens skolgång. Informationen bör även omfatta det s. k. MBD-syndromet.

3.4.5   Länsskolnämnderna

Jag har i del föregående föreslagit inrättande av planeringsberedningar, vilka skall samordna och utveckla möjligheterna till utbildning för elever med handikapp inom en region. En planeringsberedning skall enligt försla­get finnas vid en av länsskolnämnderna inom resp. region. Vidare har jag föreslagit alt förskolekonsulenterna och reselärarna för synskadade i fort­sätlningen knyts tUl länsskolnämnderna. Konsulenterna för rörelsehindra­de elever är redan placerade på länsskolnämnderna. Jag har vidare föresla­git en särskild anordning för atl tillgodose behovet av hörselpedagogisk expertis.

Prop. 1983/84:27

32

Detta medför alt framför allt länsskolnämnderna på planeringsregioner­nas huvudorter kommer att få ett ökat ansvar för pedagogiska frågor som rör utbildningen av elever med handikapp. Planeringsberedningarna intar därvid en central roll i arbetet.

Utredningen har föreslagit att alla länsskolnämnder på sikt utvecklas till pedagogiska centrum för elever med handikapp. Förutom länsskolnämn­derna bör det enligt utredningen finnas särskilda kunskapscentrum som dels skall komplettera nämnderna, dels stå för kurs- och fortbildningsverk­samhet för bl.a. lärare och föräldrar. De kunskapscentrum som avses är specialskolorna och regioninstilutionerna för rörelsehindrade.

De flesta remissinstanser som yttrat sig i frågan är positiva till att länsskolnämnderna utvecklas till pedagogiska centrum i delta avseende. Länsskolnämnden i Södermanlands län är dock tveksam till länsskol­nämnderna som pedagogiska centrum. Länsskolnämnden i Gävleborgs län anser att den pedagogiska slödpersonalen bör knytas till länsskolnämnden i regionens huvudort men atl frågan om elt pedagogiskt centrum vid varje länsskolnämnd bör anstå t. v.

Som jag nyss redovisade innebär mina förslag alt vissa länsskolnämnder får ell större ansvar för undervisningen av elever med handikapp än hitfills. Genom mina förslag kommer även de olika resurscentrumen vid Eke-, Åsbacka- och Hällsboskolorna att kunna bidra till förbättrade utbild­ningsmöjligheter för barn och ungdom med handikapp. Tomtebodaskolans resurscentrum betyder mycket för utbildningen av synskadade barn och ungdomar.

Jag finner det rimligt att i första hand de länsskolnämnder som är förlagda till resp. regions huvudort i praktiken utvecklas till alt bli en form av pedagogiska centrum för frågor som rör utbildning av elever med handikapp. Med tanke på all tillgången till expertis är begränsad - antalel handikappade med behov av specialundervisning är relativt litet- vill jag betona atl jag föredrar en ytterligare uppbyggnad av resurscentrumen framför en utveckling av alla länsskolnämnder till pedagogiska centrum för alla handikappgrupper. Jag förutsätter också att länsskolnämnderna - i första hand genom planeringsberedningen i resp. region samarbetar med de olika resurscentrumen. Att skapa centrum med god tillgång till allsidig kunskap som utnyttjas fullt är härvidlag målet.

3.4.6 Övergången från skola tUl arbetsliv

1 vatje län finns ett regionalt plaineringsråd för samverkan mellan skola och arbetsliv. Enligt min mening är del oerhört viktigt atl insatser görs för att de handikappade ungdomarna skall få arbete efter skolan. I detla arbete bör de regionala planeringsråden för samverkan mellan skola och arbetsliv och planeringsberedningarna samverka.

Jag vill i detta sammanhang erinra om atl riksdagen på grundval av förslag i 1983 års budgetproposition har beslutat anvisa särskilda projekt-

Prop. 1983/84:27

33

medel till de kommuner som anordnar projekt för ungdomar under 18 år med behov av insatser utöver de reguljära åtgärderna. Här avses bl.a. ungdomar med sociala, fysiska och psykiska handikapp (prop. 1982/83: 100 bU. lOs. 358, UbU 1982/83:21, rskr 1982/83:311).

Jag vill erinra om att riksdagen efter förslag i 1983 års budgetproposition har beslutat om åtgärder inom kommunernas uppföljningsansvar för ung­dom under 18 år m.m. (prop. 1982/83:100 bU. 10, UbU 1982/83:21, rskr 1982/83:311). Jag ulgår ifrån, efter samråd med chefen för utbildningsde­partementet, att för elever vid den gymnasiala utbildningen för döva och gravt hörselskadade resp. vid den gymnasiala utbildningen för hörselska­dade med riksrekrytering, Örebro resp. Härnösands kommuner tar erfor­deriiga kontakter med ungdomarnas hemkommuner i olika avseenden, bl.a. när det gäller uppföljningsansvaret.

Vidare har riksdagen med anledning av förslag i prop. 1982/83: 150 (bil. 3) avseende arbetsmarknadsdepartementets huvudtitel under anslaget Yr­kesinriktad rehabilitering beslutat att för budgetåret 1983/84 2 miij. kr. får användas för försök med aktiva insatser för att unga handikappade som uppbär förtidspension eller sjukbidrag eller som löper risk att förtidspen­sioneras skall kunna få ett arbete.

Med stöd av regeringens bemyndigande har chefen för arbetsmarknads­departementet tillkallat en utredning (A 1982:02) om de handikappades situation på arbetsmarknaden. 1 utredningsuppdraget ingår att se över vilka åtgärder som behövs för att handikappade ungdomar som lämnar grundskolan och gymnasieskolan skall vinna inträde på arbetsmarknaden (Dir. 1982:40). Enligt tUläggsdirektiv (Dir. 1983: 14) skall kommittén även överväga frågan om ett rehabiliteringsstöd för unga handikappade. Över­vägandena bör gälla hur mer systematiska åtgärder skall kunna sättas in för att ge unga handikappade arbete, praktik eller utbildning i slället för förtidspension. Enligt tilläggsdirektiven bör kommitténs arbete vara avslu­tat senast den 1 juni 1984.

3.5 Forskningen

Betydande belopp har under 1960- och 1970-lalen salsats på handikapp­forskning i Sverige. Detta gäller inte minst inom utbildningssekiorn. Flera stora projekt har bekostats från SÖ:s anslag till pedagogiskt utvecklingsar­bete. Handikappforskningen har i stor utsträckning varit inriktad på så­dana förhållanden som varil "mätbara". Tyngdpunkten har med andra ord legal på beskrivningar av del yttre mönstret i integrafionsulvecklingen. Endasl ett fåtal forskare har inriktat sig på mer svårmätbara förhållanden som t.ex. hur de handikappade barnen har upplevt sin skolsituation, vilken gemenskap de upplevt med icke-handikappade barn, etc.

Utredningen anser atl handikappforskningen måste tillföras väsentligt ökade resurser och att dess inriktning delvis måste ändras. Kartläggningar 

3    Riksdagen 1983184. I saml. Nr 27

Prop. 1983/84:27

34

av organisatoriska och administrativa förhållanden bör bli SÖ:s och inle forskningens uppgift att utföra. Forskarna bör i stället inrikta sig på lång­siktiga undersökningar, där skoltiden betraktas som en del av den handi­kappades liv. Utredningen anser det vara av synnerlig vikl atl forskningen koncentrerar sig på de första levnadsåren då de känslomässiga och psy­kiska förutsättningarna grundläggs. Vidare bör barnens övergång från för­skola till skola bli föremål för ökade forskningsinsatser. Forskningen bör också inrikta sig på uppföljningar av hur det går för ungdomar när de efler skolan träder ut pä arbetsmarknaden.

Många remissinstanser uttalar sill slöd för utredningens förslag om inriktningen av handikappforskningen. Statens handikappråd och Lands­tingsförbundet erinrar om alt det inom forskningsrådsnämnden bildats en särskild handikappforskningsgrupp och atl nämnden för ändamålet även anställt en forskningssekreterare på halvtid. I gruppens arbete kommer bl. a. att ingå prioritering av angelägen forskning.

Jag vill erinra om riksdagens beslut med anledning av proposifionen (1980/81:97) om skolforskning och personalutveckling (UbU 1980/81:37, rskr 1980/81:385). Till följd av beslutet gäller sedan den I juli 1982 atl SÖ:s anslag till forskning och centralt utvecklingsarbete inom skolväsendet skall inriktas på att bestrida kostnader för forskning, främst av övergripande och långsiktig karaktär, visst centralt utvecklingsarbete inom bl.a. handi­kappområdet saml planering, uppföljning och information.

Jag ansluter mig till integrationsutredningens syn på fördelningen av uppgifter när det gäUer handikapi)forskning. Kartläggning av olika organi­satoriska och administrativa förhållanden i undervisningen är en uppgift för SÖ, medan handikappforskningen mera bör inriktas på att finna lös­ningar som förbättrar de handikappades hela livssituation i vilken utbild­ningstiden endast utgör en del.

I sammanhanget vill jag erinra om en undersökning som integrations-utredningen refererar lUl i ett allmänt resonemang om sociala faktorers betydelse för val av studieväg. Enligt undersökningen varde flesta rörelse­hindrade barn som vid mitten av 1970-talet var placerade i klasser på institution barn till fäder som hade kort utbildning medan barn till långtids-utbildade fäder i mycket stor utsträckning fanns individuellt integrerade i vanlig klass. Motsvarande skiUnader fanns även belräffande olika former av stödåtgärder. Mol denna bakgrund vill jag understryka behovet av att vidga forskningen om handikapp. Den bör t. ex. även omfatta frågor som hur man påverkar synen på och kunskapen om olika handikapp samt hur stor eller liten betydelse ett handikapp kan ha för en människas livsföring.

Del är också angeläget att forskningens resultat sprids. Skolan måste vara uppmärksam på risken alt barn inte får den hjälp de behöver, därför att föräldrarna inte har fillräcklig kunskap om hur man kan ställa krav på hjälp från samhällets sida för sina barn.

Jag vill i detta sammanhang nämna att delegationen för social forskning

Prop. 1983/84:27

35

avser alt, i samråd med socialdepartementet och forskningsrådsnämnden, tillkalla en särskild initialivgrupp för handikappforskning. Jag räknar med att integrationsutredningens förslag om forskningens inriktning beaktas av gruppen vid planeringen av forskningsinsatser.

3.6 Specialskolans bibliotek

I ett särskilt delbetänkande (DsU 1982:6) Specialskolans bibliotek be­handlas frågor om Utteraturförsörjningen till specialskolans bibliotek. För­slagen innebär i korthet följande.

1.   Specialskolorna bör få möjligheter lUl upprustning - i den mån det

behövs av lokaler och inredning för biblioteksverksamhet,

2.

Medel bör anvisas under en tioårsperiod med ca 19000 kr. per år och skola för inköp av en gmndutmslning av böcker.

3.

De specialskolor som undervisar döva och hörselskadade elever bör få medel för inköp av videoböcker.

4.

Specialskolorna bör också få medel till upprustning av lärarbibliole-ket och till att i största möjliga utsträckning prenumerera på elevernas '' hemortslidningar''.

5.

Ansvaret för biblioteket bör ligga på en "lärarbibliotekarie" som bör vara speciallärare med vidareulbUdning inom biblioteksområdet. Birgitta­skolan bör få en hel tjänst samt övriga skolor en halvfidstjänst som biblio­tekarie.

De remissinstanser som uttalat sig i frågan är posUiva till alt specialsko­lans bibliotek får ökade resurser.

SÖ påpekar i sitt yttrande att del inle i belänkandet angetts hur slor upprustningen bör vara vid varje skola. I fall där lokaler och inredning enligt SÖ:s bedömning behöver upprustas kommer SÖ all anmäla detta till byggnadsstyrelsen.

Jag anser i likhet med utredningen och remissinstanserna atl det är angeläget att specialskolorna har en grundutrustning av böcker och kom­mer i mina kostnadsberäkningar i det följande att beakta behovet av ökade medel härför. Till skillnad mot utredningen förordar jag en större insats under ett år, nämligen under budgetåret 1985/86. För förnyelsen av bok­beståndet därefter förordar jag en viss uppräkning av anslaget Specialsko­lan m. m.: Utrustning m. m.

Jag är emellertid inte beredd att f. n. öka specialskolans personalresurser på det sätl utredningen har föreslagit. I stället för tjänster som lärarbiblio­tekarie förordar jag en uppräkning av arvodesmedlen för bibliotekarieverk­samheten.

Prop. 1983/84:27

36

3.7       Övriga frågor

Jag vill i detta sammanhang något beröra frågan huruvida elever i grund­skolan skall ha rält till teckenspråksundervisning i skolan om någon i familjen (syskon eller föräldrar) är döv och teckenspråket därför används vid kommunikation i hemmet. Jag vill påpeka att en möjlighet alt förverkliga detla finns genom all leckenspråksutbildning kan anordnas som tillvalskurs om elevunderlaget är tillräckligt. Vidare har SÖ i sin anslagsframställning för budgetåret 1984/85 under anslaget Bidrag till drif­ten av folkhögskolor m. m. föreslagit att ett särskilt statsbidrag om 50000 kr. skall utgå för att möjliggöra träning i teckenspråk för syskon över sju års ålder. Frågan bereds i samband med höstens budgetarbete.

Vad gäller lärarutbildning sfrågor vill jag erinra om atl regering­en den 13 januari 1983 uppdragit åt SÖ och UHÄ all analysera och komma med förslag i fräga om dels insatser inom skolväsendel för elever som behöver särskilt stöd, dels behov och utbildning av lärare för denna verk­samhet. Uppdraget omfattar grundskolan, specialskolan, särskolan och gymnasieskolan. Det skall redoviisas senast i samband med anslagsfram­ställningarna för budgetårei 1985/86.

Flera remissinstanser har framhållit atl handikappkunskap bör ingå i all lärarutbildning. Eftersom alltfler handikappade elever integreras i del all­männa skolväsendet anser jag det vara av värde alt lärarna även får kunskap om olika handikapp. Jag utgår från alt berörda högskolemyndig­heter beaktar detta vid fastställandet av utbildningsplaner.

Jag kommer att inför budgetåret 1984/85 föreslå en ökning av medlen för fortbildning av personal vid bl.a, specialskolan, resurscentrumen och den regionala stödorganisaUonen.

3.8       Genomförande

De ändringar somjag föreslår bör, med ett undantag, träda i kraft den 1 juli 1984.

För att behovei av regionala insatser för elever med handikapp skall kunna beaktas inför läsåret 1984/85 bör planeringsberedningarnas arbete komma i gäng så snart som möjligt, vilket jag bedömer vara den 1 april 1984. Enligt min mening bör även tjänsterna som handikappkonsulent inrättas den 1 april 1984. Jag avser återkomma till regeringen med förslag om hemställan till riksdagen om att medel härför anvisas på tilläggsbudget I till statsbudgeten för innevarande budgetår.

3.9       Kostnadsberäkningar

Kostnaderna för de åtgärder för elever med handikapp som jag har förordat   i   det   föregående   uppgår   enligt   mina   beräkningar   till   ca

Prop. 1983/84:27

37

24,4milj.kr. för budgetåret 1984/85. Åtgärderna finansieras genom om­prioriteringar inom skolväsendet. Mina förslag medför även atl medel behöver omfördelas mellan olika anslag på statsbudgeten. Jag avser att återkomma till de anslagstekniska frågorna i 1984 års budgetproposition. Jag vill emellertid redan nu lämna en översiktlig redovisning av hur koslna­derna för mina förslag fördelar sig på olika ändamål budgetåret 1984/85.

1.  Ytterligare medel under SAS-anslaget

13,8 milj. kr.

varav

a)

resurstillskott

6,9 milj. kr.

b)

beräknade kommunala ersättningar till sta­ten för specialskolans elever

5,5 milj. kr.

c)

överföring från anslaget Bidrag till driften av gymnasieskolor av nuvarande statsbi­drag till försöksverksamheten med särskil­da anordningar för utbildning för svårt rö­relsehindrade m.fl. vid Skärholmens gym­nasium

1.4 milj. kr.

2.

Inrättande av gymnasial utbildning för hör­selskadade med riksrekrytering i Härnö­sand

2,6 milj. kr.

3.

Den regionala stödorganisationen

4,9 milj. kr. 5 handikappkonsulenler (samordnare) vid länsskolnämnderna

2

reselärare för synskadade

3

förskolekonsulenter för synskadade 5 konsulenter för rörelsehindrade

5 kansliskrivare/assistenter Medel för köp av tjänster från de lands-Ungskommunala hörselvårdskonsulenterna Medel för reseersättningar och expenser

4.                                                                          Den centrala stödorganisationen

2,1 milj. kr.

Ekeskolans resurscentmm:

3 speciallärartjänster

1 förskolekonsulent

1/2 psykolog

Åsbackaskolans resurscentrum:

2 speciallärarljänster

2 förskolekonsulenler/förstadielärare

1 psykolog

Hällsboskolans resurscentrum:

2 speciallärartjänster

1 förskolekonsulent

1 psykolog

Medel för reseersättningar och expenser

m. m. vid samtliga resurscentrum

Prop. 1983/84:27

38

5.                                                           Specialskolans bibliotek

0,3 milj, kr.

Arvodesmedel

Medel för anskaffning av böcker bör enligt min mening beräknas som engångsanvis­ning budgetåret 1985/86.

6. Fortbildning

0,7 milj. kr.

S:a 24,4 milj. kr.

4   Hemställan

Med hänvisning till det anförda hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen att

1.      anta ett inom utbildningsdepartementet upprättat förslag till lag

om ändring i skollagen (1962:319),

2.

godkänna vad jag har förordat om indelning av rikel i plane­ringsregioner, inrättande av planeringsberedningar för handikap­pades undervisning saml tjänster för handikappkonsulenter (av­sniu 3.3.1),

3.

godkänna atl anslagel Särskilda åtgärder på skolområdet och molsvarande medel under anslaget Bidrag till kommunal vuxen­utbildning m. m. får användas för regionala åtgärder för elever med handikapp enligt de principer jag har förordat (avsnitt 3.3.2),

4.

godkänna vad jag har förordat om beaktande i vissa fall av kommunal ersättning till staten för elever i specialskolan vid fördelningen av medel från anslaget Särskilda åtgärder på skol­området (avsnitt 3.3.2),

5.

godkänna förslaget all Hämösands kommun i sin gymnasieskola skaU få anordna utbildning för hörselskadade med riksrekrytering (avsniu 3.3.3),

6.

godkänna vad jag har förordat om upphörande av försöksverk­samheten med särskilda anordningar för utbUdning för svårt rö­relsehindrade m. fl. vid Skärholmens gymnasium (avsnitt 3.3.3),

7.

godkänna att tjänsterna som förskolekonsulent och reselärare för synskadade elever knyts till länsskolnämnderna (avsnitt 3.4.1),

8.

godkänna att ett specialpedagogiskt resurscentmm för barn med tal- och språkstörningar inrättas vid Hällsboskolan (avsnitt 3.4.3).

5   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar atl genom proposition föreslå riksdagen att anta de förslag som föredragan­den har lagt fram.

Prop. 1983/84:27

39

Bilaga I

Sammanfattning av integrationsutredningens slutbetän­kande (SOU 1982:19) Handikappade elever i det all­männa skolväsendet

1    Nuvarande förhållanden

1.1      Förskoleåldern

Utredningen konstaterar alt en stor del av de barn och ungdomar som berörs av utredningsarbetet har varit funktionshindrade alltsedan födelsen. När de böljar i skolan har de i betydande utsträckning redan grundlagt en syn på sig själva, på sitt funktionshinder, på omgivningen och på sina möjligheter. Med hjälp bl.a. av ett antal handikappforskare redovisar utredningen en del av den speciella problematik som här finns. Utredning­en konstaterar atl det handikappade barnet ofta behöver ett starkt pedago­giskt och psykologiskt stöd under de första levnadsåren. För det döva eller gravt hörselskadade barnet gäller det t. ex. att tidigt få hjälp att hitta en kommunikationskanal som är öppen för både barnet och föräldrarna och där barnet på ett naturiigt sätt tillägnar sig språket. För det gravt synskada­de barnet gäller det på motsvarande sätl att tidigt kompensera för de brister i omvärldsuppfattningen som avsaknaden av visuella upplevelser medför.

Utredningen redovisar också den förskoleverksamhet som finns för barn med olika funktionshinder samt den pedagogiska stödverksamhet som -förutom förskolan - finns på detta åldersstadium. Vidare redovisar utred­ningen en del av den litteratur som föräldrar till handikappade barn kan finna i bokhandeln och på biblioteken och som kan ge dem värdefull information m. m. om deras barns funktionshinder.

1.2      Den obligatoriska skolan

Utredningen redogör för några av de viktigaste pedagogiska resurser som samhället i dag ställer till de handikappade barnens förtbgande samt redovisar resultaten av ett anlal undersökningar utredningen låtit utföra. Vidare återges några intervjuer med handikappade barn och deras föräld­rar. I det avsnittet återspeglas fill en del även förhållandena i gymnasiesko­lan.

När del gäller grundskolan visar utredningens analyser att del i en yttre bemärkelse varit ganska väl sörjt för de handikappade barnen. "Integra­tionen" - så som politikerna tänkte sig den under 1950- och 1960-talen -är på väg att genomföras för de handikappade barnens del. De flesta institutioner och specialsjukhus är i dag nedlagda. Eleverna bor i mycket slor utsträckning hemma hos sina föräldrar. De går i den vanliga skolan.

Prop. 1983/84:27

40

Där har det gjorts omfattande föriindringar i närmiljön. Särskilda skolskjut­sar har anordnats för dem, tekniska hjälpmedel har ställts till deras förfo­gande, personliga assistenter har anställts, läromedlen har specialanpas­sals etc. Utredningen konstaterar all "integrationen" i denna yttre bemär­kelse i vårt land har kommit mycket långt.

Om man emellertid undersöker förhållandena närmare är del en delvis annan bild av utvecklingen som avtecknar sig. Utredningen framhåller att visst möter man elever, t.o.m. bland de gravast handikappade, som fun­nit sig tillrätta i den "vanliga" klassen och skolmiljön. Å andra sidan möter man ganska många barn som inte har fått uppleva gemenskapen med andra, delaktigheten, kommunikationen etc. som ordet "integration" för­utsätter. Mänga har känt sig ensamma och isolerade och den känslan har ofta bara ökat i takt med att nya - tekniskt fulländade - hjälpmedel ställts till deras förtbgande eller i och med atl särskilda assistenter anställts. För många av de här eleverna behövs det enligt utredningen förändringar och förslag till åtgärder.

1.3 Gymnasieskolan

Även när det gäller gyinnasieskolan förefaller de handikappade ungdo­marna i en yttre bemärkelse ha funnit sig väl tillrätta. De har fått de hjälpmedel de behövt, den assistans som varit nödvändig, skolbyggna­derna har handikappanpassats etc. Till en del har emellertid denna behovs­tillfredsställelse varit skenbar: de handikappade ungdomarna har i stor utsträckning "styrts" till sädana ulbildningsvägar där endast marginella anpassningar i den yttre miljön varit nödvändiga och där hjälpmedel, assistans m. m. inte varit särskilt resurskrävande. De gravt synskadade går i dag främst på långa, teoretiska studievägar, de hörselskadade på kortare yrkesinriktade och de rörelsehindrade på vissa bestämda linjer som distri­butions- och kontorslinjen eller pä sociala linjen.

En annan omständighet utredningen pekar på är att eleverna på detla utbildningsstadium saknar många av de specialpedagogiska stödåtgärder de haft på det obligatoriska skolstadiet. Möjligheterna att få sin undervis­ning i specialklass tillsammans med elever med liknande svårigheter har t. ex. visat sig vara myckel begränsade. Dessa förhållanden har i synnerhet påpekats av hörselskadade ungdomar och av deras föräldrar.

Utredningen redovisar resultaten från några statistiska undersökningar som gjorts för utredningens räkning avseende den allmänna gymnasiesko­lan. De visar på vilka linjer eller specialkurser de handikappade ungdo­marna går, vilka funktionshinder de har, vilka stöd de får i undervisningen etc.

En av de grundläggande principerna för planeringen av del gymnasiala stadiet är enligt utredningen alt utbudet av studievägar skall vara allsidigt och att elevernas val inte får styras av ekonomiska, sociala eller geografis-

Prop. 1983/84:27

41

ka faktorer. Inte heller ett funktionshinder fär naturiiglvis påverka detta val.

Den omständigheten att det på det gymnasiala stadiet finns så få möjlig­heter för de handikappade eleverna att gå i specialklass med andra handi­kappade får också vägas in i sammanhanget. För synskadade finns del över huvud tagel inga sådana möjligheter. För hörselskadade och rörelse­hindrade anordnas specialklasser enbart på elt ställe i landet - nämligen i Stockholm (Alvik och Skärholmen). För döva och gravt hörselskadade finns gymnasieskolan i Örebro.

2    Utredningens överväganden och förslag

2.1       Utredningens slutsatser

De slutsatser utredningen är beredd atl dra av sitt arbete är följande.

Handikappforskningen måsle tillföras väsentligt ökade resurser. Forsk­ningens inriktning måste delvis ändras. Karlläggningar av organisatoriska och administrativa förhållanden bör bli SÖ:s och inte forskningens uppgift att utföra. Enligt utredningen bör forskarna i stället inrikta sig på s. k. longitudinella undersökningar, där skoltiden inte betraktas som "löstag­bar" från det handikappade barnels övriga liv utan som en del av det. Av synneriigen slor vikt är, anser utredningen, att forskningen koncentrerar sina resurser på de första levnadsåren. Barnens övergång från förskola till skola bör vidare bli föremål för ökade forskningsinsatser. Slutligen bör forskningen inrikta sig på uppföljningar från skoltiden och ut på arbets­marknaden.

Det samhälleliga stödet för de handikappade barnen skall enligt utred­ningens mening vara särskilt stort under barnens första levnadsår.

På skolans område bör iithUdningsalternativ erbjudas det handikappade barnet.

Vidare anser utredningen att informationen om de olika funktionshind­ren, om barnens förutsättningar i olika hänseenden etc. måste ökas.

2.2       Åren före skolstarten

Utredningen anser att det samhälleliga stödet för del handikappade barnet måste vara särskilt stort under barnets första levnadsår, eftersom det är då de viktigaste förutsättningarna skapas för ett liv i gemenskap med andra. Del är då gmnden läggs för den senare integrationen i skolan och i samhället.

Utredningen anser att omsorgskommitténs förslag om samordnad habili­lering av handikappade barn och ungdomar i sina huvuddrag bör genomfö­ras. Utredningen menar emellertid att en större vikt bör läggas vid föräld­rars och vuxna handikappades medverkan saml vid pedagogiska frågor.

Prop. 1983/84:27

42

2.3 Skolväsendet

En fråga som ofta tagils upp i diskussionen om ansvarsfördelningen mellan stat och kommun är vilka ekonomiska garantier som på olika nivåer bör finnas för att de handikappade skall få vad de behöver. Utredningen anser att vissa av de resurser de handikappade barnen behöver aldrig får bli föremål för några slags prioriteringar. Härmed avses tekniska hjälpme­del, specialanpassade läromedel m, m. Kännetecknande för åtgärderna är alt de enbart kan utnyttjas av de funktionshindrade och inte efterfrågas av andra elever i skolväsendet. Här kan det enligt utredningen finnas skäl för staten alt lämna ekonomiska garantier. 1 övrigt måste enligt utredningen de handikappade eleverna räkna med all också deras behov - i likhet med alla andras - blir föremål uör diskussion och avvägningar mellan olika krav ute i kommunerna med de riyker delta kan innebära.

Enligt utredningens uppfattnitig har de handikappade barnen inte alla gånger haft möjlighet att välja mellan olika studievägar i skolan. Många hörselskadade hade t.ex. hellre än att gå individualintegrerade i en vanlig klass velat gå i en specialklass enbart med andra hörselskadade. Men för det hade del krävts en regional samverkan mellan olika län, för vilket det f. n. saknas såväl organisatoriska som ekonomiska fömtsättningar. På motsvarande sätt fann utredningen andra handikappgrupper, kanske i syn­nerhet på det frivilliga skolstadiet, som efterfrågade en sådan ökad regional samverkan.

Utredningen föreslår att landet delas in i fem planeringsregioner, vilka bör vara gemensamma för alla handikappgrupper. Omfattningen och hu­vudorterna framgår av följande sammanställning.

Regionhuvudort

Region

 Norra

Mellersta

Östra

Västra

Södra

Umeå Örebro

Stockholm Göteborg

Malmö

Län i regionen

Norrbottens

Västerbottens

Jämtlands

Västernorrlands

Gävleborgs

Kopparbergs

Värmlands

Örebro

Västmanlands

Södermanlands

Östergötlands

Uppsala

Stockholms

Gotlands

Göteborgs och Bohus

Älvsborgs

Skaraborgs

Jönköpings

Hallands

Kalmar

Kronobergs

Kristianstads

Blekinge

Malmöhus

Prop. 1983/84:27

43

Utredningen föreslår att del inom var och en av dessa fem regioner skall finnas en sådan planeringskonferens som hittills formellt endast funnits för döva och hörselskadade barn och ungdomar. Varje planeringskonferens skall bestå av representanter för de olika länsskolnämnder som ingår i regionen saml av den övriga pedagogiska personal nämnderna prövar lämpligt. Konferensens arbete skall hällas ihop av en särskild samordnare placerad pä den länsskolnämnd som ligger på regionens huvudort. Konfe­rensens uppgift skall vara att samordna insatserna inom varje region för barn och ungdomar med olika former av handikapp, alt utnyttja de re­surser, del kunnande m. m. som finns samt att ta skilda regionala initiativ.

Enligt utredningens mening är det nödvändigt att planeringskonferen­serna får särskUda medel till sitt förfogande så att de skall kunna genomfö-. ra vissa av de regionala åtgärder som kan komma i fräga.

Utredningen föreslår alt viss del av de medel som anvisas under anslagel Särskilda åtgärder på skolområdet (s. k. SÅS-medel) hålls inne av SÖ för att efter framställning från den enskilda planeringskonferensen disponeras för regionala åtgärder. Orsaken till denna ståndpunkt är att förhållandena för vissa handikappgrupper många gånger är så speciella att det kan vara en fördel att ha hela landets åtgärder för de handikappade barnen framför ögonen när en regional samverkan skall igångsättas. Utredningen preci­serar inget belopp. Utredningen fömtsätler att arbetet successivt kommer att ge statsmakterna det underiag för medelstilldelningen som kan erford­ras.

Detta att skapa "nya" studievägar för de handikappade innebär således alt de studievägar som redan finns öppnas jämväl för dem. En ökad medvetenhet ute i kommunerna om de handikappade barnens behov av fler studievägar genom skolväsendel, leder enligt utredningen snabbt till ökade ekonomiska krav. I gymnasieskolan krävs det förändringar och anpassningar av såväl de yrkesinriktade som de teoretiska studievägarna för att ungdomar med funktionshinder av olika slag skall kunna följa hela undervisningen. Utredningen tror atl det här ofta är nödvändigt -av samhällsekonomiska skäl - all ett regionall samarbete kommer fill stånd. Ett sådant regionalt samarbete kan också fånga upp de krav som .under senare år framförts från vissa av de handikappades egna organisationer atl det skall finnas ökade möjligheter för de handikappade barnen alt undervi­sas tillsammans.

Utredningen förordar att del alllid skall vara kommunen där det handi­kappade barnet bor tillsammans med sina föräldrar som ekonomiskt ansva­rar för barnets skolgång. Detta innebär att om en annan kommun - eller en statlig specialskola- sötjer för barnets undervisning, då får hemkom­munen betala s. k. interkommunal ersättning fill dessa andra utbildningsan­ordnare. Om barnet å andra sidan får sin undervisning i hemkommunen får denna kommun jämväl svara för de andra utbildningskostnader som kan uppkomma. Övriga kostnader vid ett regionall samarbete bör enligt utred-

Prop. 1983/84:27

44

ningens förslag betalas med de statsbidrag som står till länsskolnämnder­nas eller till de regionala planeringskonferensernas förfogande.

Om man granskar behoven av samordning handikappgrupp för handi­kappgrupp kan man konstatera att de varierar starkt. Utbildningsutbudet för döva och gravt hörselskadade är redan i dag samordnat i olika hänseen­den. Såväl på det obligatoriska som på del frivilliga stadiet har dessa barn och ungdomar möjlighet att undervisas tillsammans. De fem statliga regio­nala dövskolorna - med sin undervisning baserad på teckenspråkskom­munikation - följs på det gymnasiala stadiet upp av riksgymnasiet i Öre­bro. Dessutom finns det externa klasser knutna till de fem specialskolorna.

Utredningen anser att samordningssträvandena bör gälla även mellan specialskolan och grundskolan och i form av en allmän flexibilitet i utbild­ningsplaneringen för varje enskild gravt hörselskadad elev. De föreslagna planeringskonferenserna kan här komma att fylla en viktig funktion.

För hörselskadade barn och ungdomar är inte utbildningsutbudet sam­ordnat på samma sätt som för de döva och gravt hörselskadade. Utred­ningen anser att elt regionsamarbele här kan komma att få en slor betydel­se. Flera län kan t. ex. samverka för att på ell ställe i regionen erbjuda de hörselskadade en för dem specialanpassad utbildning. En annan möjlighet som enligt utredningen öppnar sig i delta samordningsperspektiv är alt SÖ, som har att fördela de "nya" statsbidragen, för hela landet samordnar utbildningsalternativen för denna grupp.

Utbildningsutbudet för svårt rörelsehindrade barn och ungdomar har inte heller hittills varit samordnat i någon nämnvärd utsträckning. Detta gäller framför allt på det frivilliga skolstadiet. Det undantag som här finns är utbildningen vid Skärholmens gymnasieskola i Stockholm.

Utredningen tror att ett ökat regionall samarbete kan få en stor betydel­se för de gravt rörelsehindrade eleverna. Pä det gymnasiala stadiet torde behovet av samordning vara mycket stort. Med utredningens förslag att länen i framliden skall samverka för att öka utbildningsalternativen för de handikappade barnen, torde enligt utredningen möjligheterna öka väsent­ligt att på fler ställen i landet än i Stockholmsregionen få specialanpassade gymnasiala utbildningar för rörelsellindrade.

Beträffande den nuvarande finansieringen av den gymnasiala utbildning­en för rörelsehindrade vid Skärholmens gymnasieskola föreslår utredning­en att Stockholms kommun skall - i likhet med andra kommuner - betala för sina egna rörelsehindrade gymnasieelever. De kostnader som kom­munen har för andra elever skall ersättas med de interkommunala ersätt­ningar som ulgår från elevernas hemkommuner och med de statsbidrag som länsskolnämnden i Stockholms län och den "östra planeringsre­gionen" förfogar över.

Utredningen föreslår att det statsbidrag som i dag anvisas för utbildning­en vid Skärholmen förs till det nya anslag som utredningen föreslagit skall finnas för planeringskonferenserna.

Prop. 1983/84:27

,

45

När det gäller synskadade anser utredningen att det på sikt även här kan uppkomma behov av samordningar av utbildningsutbudet, framför allt vad gäller de många synskadade barn och ungdomar som under senare år visat sig finnas i gruppen utvecklingsstörda.

Vad beträffar den undervisningsverksamhet som f. n. helt är förlagd till Tomtebodaskolan och Ekeskolan anser utredningen alt del är värdefullt atl jämväl ett sådant utbildningsalternativ bevaras för de synskadade barnen. Ökad uppmärksamhet bör emellertid fästas vid del förhållandet atl f. n. hälften av Tomtebodaskolans elever kommer från Stockholmstrakten.

Vad slutligen beträffar övriga fysiskt handikappade tror utredningen att ett ökat regionalt samarbete kan fä en stor betydelse. Många av de handi­kapp det här är fråga om är så ovanliga atl kunskap om dem och gemen­samma åtgärder för dem måste samordnas över länsgränserna eller centralt för hela landet.

Många av de "nya" utbildningsalternativ utredningen förordat eller sökt skapa förutsättningar för, gör det nödvändigt för de handikappade barnen att bosätta sig på studieorten. De kostnader som därvid uppkommer blir ofta ansenliga. Enligt utredningens mening får inle de "nya" statsbidrag utredningen förordat användas för att täcka dessa kostnader. Det skall i stället fungera på det sätt omsorgskommittén nyligen föreslagit i sitt betän­kande (SOU 1981:26) Omsorgerom vissa handikappade. Omsorgskommit­tén föreslår där elt landstingskommunalt övergripande ansvar för de funk­tionshindrade ungdomarnas boende.

2.4 Det centrala och regionala pedagogiska stödsystemet

Under större delen av 1970-talel har ett arbete pågått atl försöka sam­ordna de olika regioner som f. n. finns för det pedagogiska stödet till skilda handikappgrupper. För synskadade barn och ungdomar är landet indelat i fem regioner. Där arbetar reselärare och förskolekonsulenter med att ge synskadade barn ute i kommunema pedagogiskt stöd och hjälp. Dessa fem regioner är emellertid inte samordnade med de fem regioner som ligger till grund för dövskolornas upptagningsområden och för de s.k. planerings­konferensernas arbete. För rörelsehindrade barn och ungdomar ges det pedagogiska stödet av rh-konsulenterna. SÖ beslutar om regionindelning­en för dessa. Vidare finns det ett särskilt regionsystem vad beträffar synskadade eller hörselskadade med tilläggshandikapp.

Utredningen har ingående diskuterat olika för- och nackdelar med ett mer samordnat pedagogiskt, regionalt stöd. Utredningen har emellertid inte kunnat finna någon enkel lösning på dessa frågor. Det främsta skälet till detta tror utredningen är atl pedagogik och sjukvård så lätt glider in i varandra när det gäller det samhälleliga stödet åt svårt handikappade barn och ungdomar.

Utredningen har stannat för att landet i vad avser pedagogiskt, regionalt

Prop. 1983/84:27

46

slöd åt handikappade bör vara indelat i ett och samma regionsystem. Fördelarna för dem som är flerhandikappade blir så pass stora med ett sådant gemensaml regionsystem ai:l nackdelarna med samordningen mel­lan pedagogik och sjukvård, enligt utredningens mening, uppvägs. Utred­ningen föreslår att samma regioner som föreslagits beträffande de s. k. planeringskonferenserna får ligga till grund för del nya regionsystemet för den pedagogiska slödpersonalen.

Om det pedagogiska regionala stödsystemet för handikappade barn och ungdomar samordnas på detta sätl, kommer länsskolnämnderna i de olika regionerna automatiskt alt inta en viktig - förmedlande - roll i det pedago­giska slödarbelet. Utredningen föreslår att nämnderna på sikt får utvecklas till någol av pedagogiska centrum lör dessa elevgrupper. I första hand bör de fem nämnder som ligger på regionernas centralorter utvecklas till peda­gogiska centrum. Planet"ingskonferenserna - med representanter för de andra länsskolnämnderna bör inta en central roll i arbetet.

Centrumet bör vidare ha, eller ha tillgång till, pedagogisk sakkunskap rörande främst hörselskadade, synskadade och rörelsehindrade. Dessutom bör del vid centrumet bedrivas elt samordnat arbete inriktat på de handi­kappade barnens arbetslivsfrågor. Den försöksverksamhet med "regionala planeringsråd" för samverkan mellan skola och arbetsliv som sedan bud­getåret 1981/82 finns vid samtliga nämnder bör kunna utgöra en lämplig utgångspunkt för detta arbete.

2.4.1 Den centrala och regionala stödverksamheten för synskadade

Utredningen framhåller att del viktigaste stödet under de första levnads­åren är av pedagogisk karaktär. Del skall enligt utredningens mening även fortsättningsvis förmedlas av förskolekonsulenter.

För att förstårka förskolekonsulentemas pedagogiska stöd anser utred­ningen att nuvarande instruktioner/arbetsbeskrivningar bör omarbetas så att konsulenternas pedagogiska uppgifter får ett klarare uttryck. Dessutom är det av yttersta vikt att det synskadade barnet och de vuxna i dess omgivning får ett kvalificerat stöd. Detta anser utredningen endast kan tillförsäkras om förskolekonsulenterna utöver sin förskolläramlbildning har speciallärarutbildning med inriktning på synskadade barn. Av instruk­tionerna/arbetsbeskrivningarna bör även klart framgå att konsulenternas arbetsuppgifter skall omfatta såväl synskadade som synskadade med till-läggshandikapp, t.ex. utvecklingsstörning.

Utredningen föreslår alt SÖ får i uppdrag atl utforma en ny instruktion/ arbetsbeskrivning med nämnda inriktning. I samband därmed bör SÖ även utforma behörighetskrav för innehav av tjänst som förskolekonsulenl.

Hittills har reselärarnas tid i alltför hög grad upptagits av rådgivning och information till lärare, föräldrar m.fl. och de har inte haft så mycket tid över för atl själva hjälpa till i undervisningen.

1 reselärarnas arbetsuppgifter ingår inte att jämväl hjälpa och stödja

Prop. 1983/84:27

47

synskadade barn med utvecklingsstörning. Utredningen anser att reselä­rarnas verksamhetsområde skall omfatta även särskolan. De skall också enligt utredningen kunna gå in i den ordinarie undervisningen kortare perioder, men tyngdpunkten i undervisningsansvaret för det synskadade barnet skall ligga på den ordinarie läraren.

För gravt utveckUngsstörda synskadade elever på träningsskolenivå el­ler motsvarande krävs också en speciell pedagogik, men denna är av annan karaktär än grundskolans och grundsärskolans. Merparten av eleverna kräver dessutom denna speciella pedagogik under hela sin undervisnings­lid. För att de gravt utvecklingsstörda synskadade eleverna skall få den undervisning de behöver, måste de under i stort selt hela sin skoltid ha en särskild sorts speciallärare, s.k. BU-lärare (Blinda-Utvecklingsstörda). BU-läraren har specialiserat sig på grav utvecklingsstörning och synskada. Det är han som bör ha det vardagliga ansvaret för undervisningen. Särsko­lans huvudman, dvs. landsringet, bör därför anställa BU-lärare för dessa flerhandikappade elever.

Enligt utredningens mening kan det emellertid finnas en risk alt den framtida BU-läraren ute i det enskilda landstinget blir isolerad och inle tillför sig nya kunskaper, erfarenheter etc. som kan växa fram inom speci­alområdet. Utredningen anser att dessa BU-lärare bör få någon form av konsultativt, pedagogiskt stöd ute i silt vardagsarbete och föreslär därför att det till Ekeskolans resurscentrum knyts en särskild reselärarverksam-het.

Ekeskolans framtida reselärarverksamhet bör, inom de fem regioner utredningen föreslagit, lokalmässigt samordnas med Tomiebodas reselä­rarverksamhet. Det är viktigt att förutsättningar skapas för all det regiona­la pedagogiska stödet här samordnas. Utredningen föreslär all SÖ får i uppdrag att utforma närmare anvisningar för verksamheten.

Tjänsterna som förskolekonsulent och reselärare är knutna fill Tomte­boda resurscentrum. I elt tidigare betänkande (DsU 1979: 11) Undervis­ningen för synskadade elever -planering i ett kortare perspektiv, före­slogs en ökning till 30 förskolekonsulenler och 30 reselärare. Enligt utred­ningen tyder uppgifter i dag på alt ca 12 % av alla utvecklingsstörda bam är synhandikappade. Denna omständighet - tillsammans med förslag om konsulenternas pedagogiska inriktning och föräldrarnas/barnens behov av ökat stöd - motiverar enligt utredningen en större ökning av antalel kon­sulenttjänster än vad som föreslagits tidigare. Om reseläraren även skall ge hjälp och stöd ät de mänga synskadade elever som finns i grundsärskolan samt i ökad utsträckning gå in i den rena undervisningen av det synskadade barnet, anser utredningen aU de måste vara väsentligt fler än i dag. Utred­ningen föreslår au SÖ prioriterar en ökning av antalet förskolekonsulenter och reselärare i sina åriiga anslagsframställningar.

När det däremot gäller reselärarverksamheten vid Ekeskolan anser ut­redningen att del är nödvändigt att vaije region utöver den reselärartjänst

Prop. 1983/84:27

48

som i dag finns vid centrumet har en sådan sakkunskap representerad. Utredningen föreslår alt de fem tjänster som f. n. finns för BU-lärarna i de landstingskommunala omsorgerna för psykiskt utvecklingsstörda förs över till Ekeskolan.

Från olika håll har önskemål framförts om att låta Tomlebodaskolans förskolekonsulenter och/eller resclärare få en annan huvudman än den statliga specialskolan. Ett förslag liar varit atl i slället låta länsskolnämn­den få bli huvudman för dessa personalgrupper. En samordning skulle då, har man menat, kunnat uppnås med övriga personalgrupper nämnderna förfogar över. I synnerhet vad gäller reselärarna har dessa argument åter­kommit. Beträffande förskolekonsulenlerna har ofta föreslagils atl de i slället skulle få landstinget som huvudman - eftersom de i så stor utsträck­ning ingår i det samordnade habilileringsarbetet.

Vid en sammanvägning av olika omständigheter har utredningen stannat för att föreslå alt reselärarna formellt bör knytas till länsskolnämnderna men reellt även i fortsättningen arbeta för Tomteboda resurscentrum.

Vad beträffar förskolekonsulentemas huvudmannaskap anser utred­ningen alt den pedagogiska inriktning som utredningen argumenterat för, är skäl nog för att ett motsvarande resonemang skall kunna föras även för dem. Dessutom tillkommer atl de måste tillhöra samma arbetsgemenskap som reselärarna, varför båda kategorierna föreslås få länsskolnämnden som huvudman.

Utredningen föreslår atl rikscentralen för pedagogiska hjälpmedel för synskadade (RPH-Syn) inordnas i Tomteboda resurscentrum. RPH-Syn är formellt inordnad under statens institut för läromedelsinformation (SIL). Anslagsmässigt bör dock RPH-Syn även i fortsättningen tilldelas särskilda medel.

Skoldelen, den utåtriktade verksamheten och läromedelsproduktionen vid Tomteboda bör ha en gemens,am ledning. Dessa olika delar av verk­samheten låter sig inte, enligt utredningens mening, delas upp under skilda ledningar.

Utredningen anser att det bör finnas två centrum för synskadade. Det ena centrumet - Ekeskolan - bör rikta sig till elever som utöver synska­dan har ytterligare något allvarligt handikapp, t. ex. grav hörselskada eller svår utvecklingsstörning. Del andra centrumet Tomtebodaskolan- bör rikta sig till elever som enbart är synskadade eller som utöver synskadan har ett lindrigare tilläggshandikapp. Den pedagogik som måste tillämpas för Ekeskolans elever är i väsentliga hänseenden skild från den som gäller för Tomtebodaskolans elevgrupper.

Beträffande Ekeskolan föreslås alt de reselärare som enligt utredningens förslag skall finnas vid centrumet inte skall gå in i den direkta undervis­ningen av de gravt flerhandikappade barnen ute i landet - som Tomlebo­daskolans reselärare utan mer utgöra elt konsultativt stöd för barnens ordinarie lärare och för barnens föräldrar. I stort skall emellertid den

Prop. 1983/84:27

49

utåtriktade verksamheten vid Ekeskolan ha en likartad inriktning som den vid Tomtebodaskolan.

Vid Ekeskolan finns det i dag - för den utåtriktade verksamheten - en särskild tjänst som förskolekonsulent för döva och blinda barn. Vid den framtida dimensioneringen av denna verksamhet bör man inte enbart ta hänsyn till antalet barn, utan även till atl dessa barn är spridda över hela landet och har ett mycket speciellt handikapp.

Utredningen framhåller atl det är nödvändigt alt Ekeskolan och Tomte­bodaskolan samverkar i en rad hänseenden. Utredningen lägger emellertid inte fram några egna förslag. Utredningen vill i ställel atl en samverkan utvecklas direkt mellan dessa skolor. Enligt vad utredningen erfarit har ell sådanl arbete redan inletts.

2.4.2 Den centrala och regionala stödverksamheten för rörelsehindrade

Utredningen framhåller den slora belydelse de regionala konsulenterna har för de svårt rörelsehindrade barnen.

Utredningen anser atl det på sikt bör finnas åtminstone 25 rh-konsu­lenter vid länsskolnämnderna. En utbyggnad bör ske med fem tjänster per år. Konsulenten bör naturligt ingå i det pedagogiska arbete varje länsskol­nämnd förutsätts bedriva. Konsulenterna måste därför finnas till hands för atl informera beslutsfattare och andra om vad de rörelsehindrade behöver och medverka vid fördelning av den s. k. SÄS-resursen. Konsulenterna skall dessutom medverka vid val av tekniska hjälpmedel för elever med rörelsehinder.

Många utvecklingsstörda barn och ungdomar har allvarliga rörelsehin­der. Konsulenterna har här elt stort - och delvis nyll - arbetsfält där behoven är stora och resurserna i allmänhet små. Man beräknar alt del inom särskolan finns ca 3000 elever med rörelsehinder. Deras problem är naturligtvis speciella. Hjälpmedel och läromedel måste ibland få en annan utformning - metodik och pedagogik måste vara särskolans. Utredningen anser att man borde utbilda Rh-U-lärare (Rörelsehindrade-Utvecklings­störda), som med sin dubbla kompetens skulle kunna uträtta något för barn med rörelsehinder och utvecklingsstörning.

I landet finns del f.n. fyra regioninsliiiitioner för gravt rörelsehindrade barn och ungdomar. Det är de vid Bräcke i Göteborg, Ekhaga i Linköping, Folke Bernadotlehemmel i Uppsala och Ålidhem i Umeå. Elt stort kun­nande har här byggts upp om vad olika rörelsehinder innebär och vad som krävs för stöd och habililering.

I omsorgskommitténs slutbetänkande togs bl.a. regioninstilutionernas framtida roll upp. Kommittén förordade att del kunnande som där finns i större utsträckning än i dag bör tas tillvara. Kommittén föreslog att institu­tionernas viktigaste uppgifter skulle bli att tillgodose behov av specialkun­nande för undervisning och vård vid mycket komplicerade handikapp,

4    Riksdagen 1983/84. I saml. Nr 27

Prop. 1983/84:27

50

bedriva forsknings- och metodutvecklingsarbete, informera om nya rön och utbilda personal av olika kategorier.

Utredningen delar omsorgskommiuéns förslag rörande institutionernas framlida roll. Utredningen tror att de i större ulsiräckning än i dag borde kunna utnyttjas t. ex. för konsultverksamhet. Det skulle kunna leda till att del - inte annal än i undantagsfall - vore nödvändigt för elt svårt rörelse­hindrat barn att mer permanent bo på en region- eller riksinstilulion. Barnet skulle i ställel kunna erbjudas att vistas på institutionen under en kortare tid l.ex. i samband med att medicinska, pedagogiska eller sociala utredningar gjordes eller för atl fii någon speciell behandling eller träning eller för att genomgå en operation. Möjlighet borde också finnas att under kortare lid ta emot hemskolans lärare tillsammans med eleven. Resurser för pedagogisk konsuUverksamhet saknas i dag liksom för lärarmedverkan vid fortbildning.

Utredningen förutsätter elt isamarbete mellan länsskolnämndernas rh-konsulenter och sakkunniga på regioninstilutionerna, framför allt vad gäller information i båda riktningar om forskning och metodutveckling.

I likhet med vad som sagts belräffande de båda resurscentrumen för synskadade, bör en av de vikfigasle uppgifterna för regioninstitutionerna vara all sprida information om sill specialkunnande och om sina erfarenhe­ter av vad svårt rörelsehindrade barn har för förutsättningar i olika hänse­enden. Rikscentralen för pedagogiska hjälpmedel för rörelsehindrade, som ligger i samma byggnad som re.gioninstitutionen Bräcke Östergärd bör medverka vid fortbildning och i läromedelsfrågor för enskilda elever som är inne på institutionen för bedömning. Rutiner för sådan medverkan bör utvecklas.

2.4.3 Den centrala och regionala stödverksamheten för döva och hörsel­skadade

Utredningen har diskuterat om del vore motiverat att föreslå alt del på varje länsskolnämnd inrättades en särskild tjänst som hörsdvårdskonsu-lenl. En annan möjlighet, framhåller utredningen, vore att "köpa" tjänster från landstingen. Länsskolnämnderna skulle kunna betala för den pedago­giska hjälp hörselvårdskonsulenterna ger de hörselskadade skolbarnen.

Utredningen har stannat för alt föreslå det sist nämnda alternativet. Avgörande för ställningstagandet har varit att utredningen inte velat ändra en stödverksamhet som enligt samstämmiga uppgifter fungerat myckel bra. Utredningen förordar all läosskolnämnderna i framtiden får elt sär­skilt expertanslag ur vilket tjänster kan köpas från landstingets hörsel-vårdsteam.

Utredningen anser att specialskolan för döva och gravt hörselskadade kan fylla en viktig funktion som regional resurs. Av föräldrar till döva och gravt hörselskadade barn, av lärare fill elever med svårare hörselskador, uv hörselvårdskonsulenter och förskolepersonal skulle den kunna nyttjas

Prop. 1983/84:27

51

som informations- och konferenscentral. Under ferietid kunde på special­skolan bedrivas kursverksamhet för föräldrar och olika personalkategori­er. Delta innebär för specialskolans del även en dialog med det kommunala skolväsendel. Enligt utredningens mening har planeringskonferenserna en viktig uppgift i planeringen också av denna verksamhet.

I betänkandet (DsU 1982:6) Specialskolans bibliotek föreslås alt spe­cialskolans bibliotek i framtiden förstärks väsentligt. Utredningen räknar med all SÖ i sina årliga anslagsframställningar prioriterar denna fråga högt.

Utredningen anser alt målet för döva, liksom för andra grupper av personer med funktionsnedsättningar, är atl få förutsättningar och möjlig­heter för delaktighet och gemenskap med övriga i samhället. Det som företas för att nå detta mål bör emellertid ske på dövas viUkor. Det innebär att hänsyn tas tiU dövas behov av grupptillhörighet och behov av visuell/ gestuell kommunikation. Kan dessa krav tUlgodoses, ser utredningen inget hinder i en lokalmässig anknytning av specialskola tiU grundskola. Utred­ningen förutsätter dock att planeringskonferenserna såväl som dövas egna organisafioner och föräldraorganisationer får medverka i diskussionerna kring en eventuell sådan samordning.

Utredningen förordar att Äsbackaskolan i likhet med Ekeskolan får ökade resurser för en utåtriktad verksamhet. Många utvecklingsstörda barn och ungdomar har allvarliga hörselskador. Arbetet med dem och sättet atl stimulera dem avviker dock i hög grad från del gängse inom hörsel- och dövundervisningen. För atl sprida kunskap om undervisningen av utvecklingsstörda med hörselhandikapp anser utredningen att reselärar­organisationen vid Äsbackaskolan bör förstärkas och föreslår alt de fem tjänster som DU-lärare (Döva-Utvecklingsstörda) som f. n. finns ute i de landslingskommunala omsorgerna för psykiskt utvecklingsstörda och till vilka statsbidrag utgår, förs över till Äsbackaskolan. Dessa bör inrikta sig på att ge pedagogiska impulser, kontinuerlig fortbildning m.m. till de landstingskommunala lärare som sköter den mer vardagliga undervisning­en av ifrågavarande elever. Därutöver bör Äsbackaskolan ha personal till sitt förfogande för atl ge förskolebarn pedagogisk hjälp och stöd. Ulred-ningeri anser också att Äsbackaskolan måsle få väsentligt ökade resurser på läromedelssidan.

Utredningen föreslår elt fortsalt kommunalt huvudmannaskap för den gymnasiala utbildningen för döva och gravt hörselskadade i Örebro. Ut­redningen anser att alla de problem som sammanhänger med alt Birgitta-skolan i Örebro har ett statligt huvudmannaskap och gymnasieskolan ett kommunalt går alt lösa utan genomgripande förändringar. Utredningen anser att det borde inrättas fasta tjänster för undervisningen av de döva och gravt hörselskadade eleverna vid gymnasiet i Örebro.

Prop. 1983/84: 27

52

3    Kostnadsberäkningar

Förslagen i slutbetänkandet lorde enligt utredningens beräkningar ome­delbart leda tili följande kostnadsiikningar för slaten.

1)

Fem tjänster som regionala samordnare på länsskol­nämnderna, studierektorslön

755000 kr. Resekostnader, expenser m.m.

175000 kr.

2)

Fem tjänster som rh-konsulenl vid länsskolnämnderna

705000 kr. Resekostnader, expenser m.m.

175000 kr.

3)

Resekostnader, expenser m.m. för fem BU-lärare vid

Ekeskolan och fem DU-lärare vid Äsbackaskolan

350000 kr.

4)                                                             En förskolekonsulent vid Äsbackaskolan

135000 kr.

Resekostnader, expenser m. m.

35 000 kr.

Belräffande den fortsatta utbyggnaden av reselärar- och förskolekonsu-lentorganisalionen för synskadade och den regionala konsulentorganisa­tionen för rörelsehindrade bör SÖ i sina årliga anslagsframställningar prio­ritera dessa högt. Vidare bör de i;re resurscentrumen vid Tomtebodasko­lan, Ekeskolan och Äsbackaskolan successivt tillföras ökade resurser i olika hänseenden. Detsamma gäller specialskolans bibliotek. Vid länsskol­nämnderna bör det vidare finnas expertmedel för att nämnderna skall kunna köpa tjänster från landstingens hörselvård.

I övrigt kan förslagen finansieras genom omdisponeringar. Den största omdisponeringen som därvid föreslagits är att en del av den s. k. SÄS-re­sursen hålls inne av SÖ för att användas för skilda regionala åtgärder för svårt handikappade ungdomar. Till den resursen kommer också de statsbi­drag som i dag utgår till Skärholmens gymnasium och till styrelsen för vårdartjänst.

Om det skulle visa sig all det framöver inte går att omdisponera en tillfredsställande del av de s. k. S,\S-medlen för planeringskonferensernas arbete, förutsätter utredningen att statsmakterna i stället ställer särskilda medel till förfogande.

Bengt[REDACTED_EFTERNAMN] har avgetl eU särskilt yttrande vari han framhåller att de förslag utredningen lagt fram inte kan förverkligas inom ramen för SÅS-anslaget ulan kräver särskilda bidrag.

Prop. 1983/84:27

53

Bilaga 2

Sammanställning av remissyttranden över integrations­utredningens slutbetänkande (SOU 1982:19) Handikap­pade elever i det allmänna skolväsendet

1    Allmänt

Inlegrationsulredningens slutbetänkande innehåller en utförlig samman­fattning av de fysiskt handikappades situation i skolan. Utredningen före­slår att man håller fast vid ett decentraliserat ansvar för handikappade och atl kommunerna utan särskilda statliga direktiv - skall ansvara för del handikappade barnets skolplanering.

Remissinstanserna anser genomgående all utredningen på ett föredöm­ligt sätt beskriver situationen för de handikappade barnen i skolväsendet. Utredningens roll av kunskapsförmedlare framhålls av bl. a. SRF. Skolsty­relsen i Hallsberg framhåller särskilt terminologiavsnitten som fyller en viktig funktion inte minst för de handikappade själva i deras försök att skapa sig en egen identitet.

Principen alt kommunerna skall ha huvudansvaret för att utforma stödet till de handikappade barnen delas av sä gott som alla remissinstanser. Atl detta kommunala ansvar bör kopplas samman med ett ökat regionalt samarbete framhålls också från många håll. De handikappades behov av att få ökade valmöjligheter inom utbildningsutbudet efter grundskolan och större möjligheter att etablera sig på arbetsmarknaden framhålls även.

Flera remissinstanser efterlyser förslag för medicinskt handikappade. Socialstyrelsen nämner bl.a. elever med tal- och språksvårigheter. TCO påpekar alt syn-, hörsel- och rörelsehandikapp har fått en allsidig belys­ning i utredningen, medan barn med lättare handikapp och vissa funktions-nedsättande sjukdomar, t. ex. muskeldystrofi och cystisk fibros, ej belysts. Delta är enligt TCO en brist i utredningen. TCO konstaterar vidare att skolhälsovården inte nämns i utredningens betänkande. Föreningen för blödarsjuka i Sverige m.fl. anser alt en arbetsgrupp bör få i uppdrag alt ge förslag till åtgärder som kan underlätta skolgången för medicinskt handi­kappade.

Synpunkter finns från en del remissinstanser också på specialskolans verksamhet.' LO och Statsanställdas förbund vill ha en utredning om hur specialskolans elever skall kunna integreras när det gäller boendet och fritiden.

Umeå kommun framhåller alt även om samhällets insatser för barn med handikapp på kort sikt kan innebära ökade kostnader utgör de en investe­ring för framtiden. En god integrering i skolan bör kunna leda till integre­ring också i arbetslivet i slället för förtidspensionering som annars ofta blir alternativet.

Prop. 1983/84:27

54

2   Handikappforskningen

Utredningen föreslår att ökade resurser avsätts för handikappforskning. Forskningens inriktning måste delvis ändras och inriktas på longitudinella undersökningar främst avseende de första levnadsåren, övergången för­skola - skola, uppföljningar avseende skoltiden och inträdet på arbets­marknaden. Kartläggningar av organisatoriska och administrativa förhål­landen bör däremot bli SÖ:s uppgift.

Samfiiga remissinstanser som behandlat handikappforskningen och dess inriktning ställer sig positiva till utredningens förslag. Statens handikapp­råd och Landstingsförbundet erinrar därvid särskilt om den särskilda handikappforskningsgmpp som bildats inom forskningsrådsnämnden. I gruppens uppgifter kommer bl.a, alt ingå prioritering av angelägen forsk­ning.

3   Skolväsendet

3.1 En ny planeringsnivå

Enligt utredningen krävs i många fall samverkan mellan flera län för alt ta fram olika utbildningsalternativ för de handikappade barnen, framför allt på det gymnasiala stadiet. Redan i dag finns planeringskonferenser för döva och hörselskadade med samma regionstruktur som för specialsko­lorna.

Utredningen föreslår nu att landet indelas i fem planeringsregioner som är gemensamma för alla handikappgmpper. Inom dessa skall finnas en planeringskonferens beslående av representanter för de olika länsskol­nämnder som ingår i regionen samt av den övriga pedagogiska personal nämnderna prövar lämpligt. Konlferensens arbete föreslås hållas ihop av en särskild samordnare placerad på den länsskolnämnd som ligger på regio­nens huvudort. Huvudorterna föreslås bli Umeå, Örebro, Stockholm, Gö­teborg och Malmö, Den regionindelning som föreslås är densamma som nu gäller för planeringskonferenserna för döva och hörselskadade.

Flertalet remissinstanser är positiva till utredningens förslag om regioner och konferenser, bl.a. SÖ, flertalet länsskolnämnder, SIL, TCO, HCK, SRF och SDR. Vissa alternativa mdelningsgmnder redovisas dock. Social-styrdsen är tveksam till regionindelningen och anser i likhet med Lands­tingsförbundet, Handikappinstitutet och RBU att regionerna bör samman­falla med sjukvårdsregionerna. Även Örebro kommun anser all en region­indelning enligt sjukvårdsregioner bör studeras närmare. DHR avstyrker förslaget om planeringskonferenser. DHR anser att om de nuvarande specialskolorna omvandlas till resurscentmm kan dessa utgöra det stöd till kommunerna, som utredningen anser atl planeringskonferenserna skall vara.

Prop. 1983/84:27

55

Länsskolnämnderna i Södermanlands och Västerbottens län saml Riks­förbundet Hem och Skola föreslår samma regionindelning som gäller för de sex högskoleregionerna. Länsskolnämnden i Jönköpings län anser alt för­slaget till regionindelning bör utredas vidare.

Några remissinstanser önskar justeringar i den föreslagna regiontillhö­righeten. Länsskolnämnden i Gävleborgs län anser l.ex. att regionindel­ningen för länet bör prövas ytterligare. Även länsskolnämnden i Norrbot­tens län anser att den föreslagna norra regionen bör ändras och endast omfatta Västernorrlands, Jämtlands, Västerbottens och Norrbottens län, dvs. inle Gävleborgs län. Tomtebodaskolan anser alt Gävleborgs län bör ingå i östra regionen samt att Jönköpings län bör ingå i södra regionen.

Synpunkter finns även på huvudorterna. Länsskolnämnden i Väster­norrlands län. Kristinaskolan och Härnösands kommun anser atl Härnö­sand bör vara huvudort i norra planeringsregionen i stället för Umeå. Hörselvårdskonsulenternas förening anser alt Härnösand och Vänersborg bör vara huvudorter i norra resp. västra regionen. Manillaskolan anser att specialskoleorterna bör vara huvudorter för regionerna. RBU anser all Umeå, Uppsala, Stockholm, Linköping', Göieborg och Malmö bör vara huvudorter,

Länsskolnämnden i Östergötlands län föreslår en handikappkonsulent på varje länsskolnämnd saml att samverkan över länsgränserna bör få växa fram av sig själv utan regionplan,

Äsbackaskolan, Vänerskolan, LR:s lokalavdelning vid Vänerskolan, Hörselvårdskonsulenternas förening. Svenska sällskapet för hörsel- och dövundervisning samt Hörselfrämjandets riksförbund förordar en samord­nare för resp. handikappområde. Manillaskolan föreslår att en speciell samordnartjänst inrättas inom vatje specialskoleregion för samordning av utbildning för döva och hörselskadade i specialskolan och kommunal un­dervisning. SDR förordar en särskild samordnare inom dövområdet som vid behov samarbetar med olika specialister inom andra handikappområ­den.

Länsskolnämnden i Södermanlands län anser att de föreslagna plane­ringskonferensernas sammansättning är för ensidig. Även primär- och landstingskommuner bör vara representerade. Göteborgs kommun anser alt planeringskonferenserna bör utökas med personer med insikt i de medicinskt handikappade barnens problem. Länsskolnämnden i Jämt­lands län anser alt planeringskonferensernas uppgifter bör preciseras mer än vad utredningen gjort.

Malmö kommun anser atl omsorgskommitténs förslag om samordnad habililering måste samordnas med förslagen om planeringskonferenser. De två ulredningamas förslag måsle sammanvägas innan slutlig ställning tas.

Prop. 1983/84:27

56

3.2 Särskilda resurser för regionala åtgärder

Enligt utredningen är del nöd\'ändigt att planeringskonferenserna får särskilda medel till silt förfogande för regionala åtgärder. Viss del av medlen under anslaget Särskilda iilgärder på skolområdet (SÅS-anslaget) bör därför enligt utredningens förslag hållas inne av SÖ för att efter framställning från den enskilda planeringskonferensen disponeras för re­gionala åtgärder.

Om del skulle visa sig att det framöver inte gär atl omdisponera en tillfredsställande del av SÅS-medlen förutsätter utredningen att statsmak­terna i slället ställer särskilda medel till förfogande.

Flertalet remissinstanser ställer sig negativa till utredningens förslag att övergripande planering och regionala åtgärder skall finansieras ur SÅS-re-sursen. Enligt riksrevisionsverket skulle det innebära en inle avsedd spe-cialdestinering av medlen samt elt avsteg från den beslutade decentralise­ringen i bidragsgivningen. Under inga omständigheter, framhåller verket, bör SÅS-medel få användas till själva planeringsarbetet, SÖ liksom flerta­let länsskolnämnder anser också atl särskilda medel bör avsällas för regio­nal samordning.

Utredningen föreslår att det alltid skall vara den kommun, där det handikappade barnet bor tillsammans med sina föräldrar, som ekonomiskt ansvarar för barnels skolgång. Om en annan kommun - eller en statlig specialskola - sörjer för barnets undervisning får hemkommunen betala interkommunal ersättning. Om barnet å andra sidan får sin under­visning i hemkommunen får denna svara för de utbildningskostnader som kan uppkomma. Övriga kostnader vid ett regionalt samarbete bör betalas med de statsbidrag som slår till de regionala planeringskonferensernas förfogande.

Länsskolnämnden i Örebro län anser atl staten skall stå för de handikap­pades skolgång. En del instanser, bl.a. statens handikappråd, länsskol­nämnderna i Kronobergs, Skaraborgs och Västernorrlands län samt spe­cialskotorna är negativa till att kommunerna skall betala ersättning för specialskolans elever. Del framhålls att många familjer flyttat till special­skoleorterna, varför dessa kommuner får särskilt stora kostnader.

Omsorgskommittén har i sitt slutbetänkande föreslagit ett landstings­kommunall övergripande ansvar för de funktionshindrade ungdomarnas boende. Detla bör enligt utredningen gälla även när handikappade barn måste bosätta sig på studieorten. Förslaget har kommenterats endast av Hörsdvårdskonsiilenlernas förening, som anser alt för döva/hörselska­dade barn borde hemkommunen stå för denna kostnad, inom ramen för den föreslagna interkommunala kostnadsersättningen. Enligt föreningens luening avses i omsorgskommiuéns förslag förståndshandikappade hörsel­skadade, där landstinget enligt omsorgslagcn är skyldig att sörja för ele­vens totala utbildningskostnad.

Prop. 1983/84:27

57

4    Den gymnasiala utbildningen

Flera remissinstanser pekar på att den gymnasiala utbildningen för de handikappade självfallet blir myckel beroende av det fortsatta berednings­arbetet avseende gymnasieutredningens förslag. Statens handikappråd menar att utredningens förslag bör behandlas gemensamt vid det fortsatta beredningsarbetet. Flera remissinstanser konstaterar i likhet med utred­ningen att de handikappades val av studieväg bör ägnas särskild uppmärk­samhet. Flera remissinstanser, bl.a. länsskolnämnden i Örebro län och Göteborgs kommun saknar dock konkreta förslag i denna fråga. Länsskol­nämnden i Värmtands län instämmer i utredningens uppfattning att befint­liga studievägar skall stå öppna även för de handikappade och att lokaler och läromedel inte skall få utgöra hinder för den handikappades studie­vägsval. När det gäller studier vid den icke obligatoriska skolan borde en försöksverksamhet vid några länsskolnämnder med en handikappanpassad gymnasieutbildning i samverkan mellan olika ulbildningsformer bli föremål för utredning.

AMS, SRF, Unga synskadade, SDR, RBU och Ekhagaskolan i Linkö­ping framhåller vikten av en aktiv syo-verksamhel.

4.1       Gymnasial utbildning för döva och gravt hörselskadade i Örebro

Utredningen föreslär ett fortsatt kommunalt huvudmannaskap för den gymnasiala utbildningen för döva och gravt hörselskadade i Örebro samt atl fasta tjänster inrättas för denna undervisning vid gymnasiet i Örebro.

Länsskolnämnderna i Västmanlands och Västernorrlands län accepte­rar i likhet med bl.a. SDR och Kristinaskolan ett fortsaU kommunall huvudmannaskap för den gymnasiala utbildningen i Örebro under förut­sättning alt fasta tjänster för undervisningen kommer till stånd. Om detta ej sker förordas dock ell statligt huvudmannaskap.

Även Manillaskolan, Birgittaskolan, DHB och Regionkonferensen för döva och hörselskadade elever i västra regionen delar utredningens upp­fattning att del bör finnas fasla speciallärarljänster vid Örebrogymnasiet.

SACO/SR och LR:s lokalavdelning vid Vänerskolan förordar elt statligt huvudmannaskap för den gymnasiala utbildningen i Örebro.

Stockholms kommun menar att gymnasial utbildning för döva och gravt hörselskadade bör organiseras i andra regioner än Örebro och efterlyser ett regionalt samarbete i inlegrationsulredningens anda.

4.2       Gymnasial utbildning för hörselskadade

Länsskolnämnden i Västernorriands län aktualiserar skolstyrelsens i Härnösand utredningsförslag om ett riksgymnasium för hörselskadade ungdomar med differentierat utbildningsutbud förlagt till Härnösand. Om

Prop. 1983/84:27

58

möjligt bör delta riksgymnasium lokalmässigl integreras med en gymnasie­skola med brett utbud av utbildningslinjer. Man föreslår att de ekonomiska resurserna och huvudmannaskapet; blir likartade med dem för riksgymna-siel för döva och gravt hörselskadade.

Länsskolnämnden i Stockholms län anser att frågan om gymnasial ut­bildning för hörselskadade elever bör lösas med det snaraste. Även DHB, Hörselfrämjandets riksförbund och Härnösands kommun lar upp frågan om ett riksgymnasium för hörselskadade.

Regionkonferensen för döva och hörselskadade elever i västra regionen anser att det för hörselskadade bör finnas ett riksgymnasium (Alvik) med filialgymnasium i vatje region.

4.3 Gymnasial utbildning för svårt: rörelsehindrade m.fl vid Skärholmens gymnasium

Utredningen föreslår att statsbidraget till den gymnasiala utbUdningen för svårt rörelsehindrade vid Skärholmens gymnasium och till styrelsen för vårdartjänst upphör och att medlen tillförs det nya anslaget till planerings­konferensernas disposition.

Förslaget om att avveckla statsbidraget till försöksverksamheten för rörelsehindrade i Skärholmens gymnasium tillstyrks av DHR. DHR fram­håller dock att innan Skärholmens gymnasium avvecklas måste skollagen kompletteras med tvingande anvisningar fill kommunerna att ansvara för handikappade elevers gymnasieutbildning. Styrelsen för vårdartjänst av­styrker förslaget. Styrelsen kommer under våren 1983 atl ta fram material om utvärdering av verksamheten. Även Stockholms kommun befarar att förslaget kan innebära försämringar för gravt rörelsehindrade elever utan­för Stockholm. SÖ och länsskolnämnden i Göteborgs och Bohus län framhåller möjligheterna och även svårigheterna i en regionall samordnad gymnasieutbildning. Nämnden och DHR framhåller vikten av att erfaren­heterna från Skärholmens gymnasium tas till vara genom omvandling till ett resurscentmm för rörelsehindrade integrerade elever.

5   Det centrala och regionala ptdagogiska stödsystemet

5.1 Regional stödpersonal för synskadade

Utredningen har tidigare föreslagit en utökning av antalet regionala förskolekonsulenter och reselärare för synskadade fill 30 vardera. Nu föreslås att dessa också skall betjäna synskadade med lilläggshandikapp varför antalet bör utökas ulöver dessa 30 tjänster. SÖ bör enligt utredning­en prioritera utbyggnaden i sina åriiga anslagsframställningar. Samtliga remissinstanser som yttrat sig i denna fråga ställer sig bakom en förstärk­ning av antalet förskolekonsulenter och reselärare.

Prop. 1983/84:27

59

Utredningens förslag om att förskolekonsulenterna och reselärarna for­mellt bör knytas till länsskolnämnderna men reellt även i fortsäUningen arbeta för Tomteboda resurscentmm ställer flertalet remissinstanser sig bakom. Avvikande uppfattningar anförs dock. Socialstyrelsen, HCK, SRF och Unga synskadade anser att förskolekonsulenterna skall ha landstinget och ej länsskolnämnden som huvudman. Tomtebodaskolan anser atl sko­lan även i fortsättningen bör vara huvudman för förskolekonsulenler och reselärare för synskadade.

Utredningens uppfattning att förskolekonsulenterna skall ha speciallä­rarutbildning med inriktning på synskadade barn delas av de remissinstan­ser som yttrat sig i frågan.

5.2       Rikscentralen för pedagogiska hjälpmedel för synskadade

Utredningens förslag att rikscentralen för pedagogiska hjälpmedel för synskadade (RPH-Syn) skall inordnas i Tomiebodas resurscentmm till­styrks av länsskolnämnden i Västmanlands län, HCK, 5y?f samt Svenska kommunalarbetareförbundet. Däremot år statens handikappråd, SÖ, SIL, TCO samt RPH-Syn negativa till förslaget. De menar bl.a. att de fyra rikscentralerna med sina omfattande resurssamband ur såväl pedagogisk, teknisk som administrativ synvinkel utgör en helhet som skulle slås sönder av förslaget.

Tomtebodaskolan förordar ytterligare utredning. Talboks- och punkt­skriftsbiblioteket (TPB) pekar på det nära sambandet med RPH-Syn, vilkel talar för en samordning mellan RPH-Syn och TPB.

5.3       Regional stödpersonal för rörelsehindrade

Utredningen finner både antalet tjänster som konsulent för rörelsehind­rade elever och deras regionala spridning mycket ofillfredsslällande. På sikt, anser utredningen, bör finnas åtminstone 25 rh-konsulenter vid läns­skolnämnderna. Socialstyrelsen och länsskolnämnderna ställer sig posi­tiva till utredningens förslag.

5.4       Regional stödpersonal för döva och hörselskadade

För döva och hörselskadade svarar de landslingskommunala hörsel­vårdskonsulenterna för del regionala slödel. Utredningen har här vall all inte föreslå några särskilda tjänster som hörselvårdskonsulent vid läns­skolnämnderna. I stället föreslås länsskolnämnderna i framtiden få ett särskilt expertanslag ur vilkel tjänster kan köpas från landsfingets hörsel-vårdsteam.

De fiesta remissinstansema är positiva. Länsskolnämnderna i Stock­holms, Västernorrlands och Västerbottens län samt Strömsunds kommun

Prop. 1983/84:27

60

anser all även den pedagogiska hörselvärden bör knytas till länsskolnämn­derna. Länsskolnämnden i Södermanlands län anser att hörselvårdskon­sulenterna bör ingå i handikappkonsulentorganisationen. Länsskolnämn­derna i Jönköpings och Kopparbergs län samt Hörselfrämjandels riksför­bund anser att det bör finnas fasta tjänster som hörselvårdskonsulent vid länsskolnämnderna. Hörselvårdskonsulenternas förening vill att riktlinjer utarbetas som klart anger vilket elevantal som skall ligga till grund för att en hörselpedagogtjänsl skall inrättas. Enligt föreningen har ett flertal landsting behov av en hel tjänst för insalser i skolan. Hörsdpedagogiska föreningen vill ha en kartläggning av i vilken utsträckning landstingen är beredda ställa hörselpedagogisk expertis till förfogande.

5.5      Resurser för flerhandikappade

För gravt utvecklingsstörda synskadade resp. döva/hörselskadade finns fem regionala lärartjänster (BU- resp. DU-lärare) för vartdera kategorien inom de landstingskommunala omsorgerna för psykiskt utvecklingsstörda, till vilka statsbidrag ulgår. Utredningen föreslår atl dessa lärartjänster förs över till Ekeskolans resp. Åsbackaskolans resurscentrum. De flesta re­missinstanser är positiva till överflyttningen, såsom fiertalet länsskol­nämnder, SIL, Stockholms, Göteborgs och Malmö kommuner. Socialsty­relsen däremot ser inga fördelar med en förändring till statligt huvudman­naskap. Även Unga synskadade anser att BU-lärarna bör ha fortsatt landstingskommunall huvudmannaskap,

Ekeskolan samt föräldraföreningen vid Ekeskolan anser att om förskole­konsulenterna och reselärarna vid Tomteboda skall ha länsskolnämnderna som huvudman bör BU-lärarna inte föras över fill Ekeskolan.

SRF anser all BU-lärarna bör knytas till länsskolnämnderna. Vidare föreslår SRF atl en arbetsgmpp tillsätts under SÖ med uppgift att utarbeta konkreta förslag till samarbels- och samordningsformer mellan Tomtebo­daskolans och Ekeskolans resurscentrum.

5.6      Länsskolnämnderna

Varje länsskolnämnd kommer enligt utredningens förslag atl utvecklas till elt pedagogiskt centrum för handikappade barn och ungdomar i länet. Nämnderna kan även verka för all samordning kommer till stånd mellan skilda kommuner i länet när det krävs ett större elevunderiag än den egna kommunen.

Länsskolnämnden i Södermanlands län är tveksam till atl samtliga länsskolnämnder skall kunna utvecklas till pedagogiska centrum med en uppsättning egna handikappspecialister. Flera nämnder, förslagsvis tre, bör bilda en underregion i stället. Länsskolnämnden i Gävleborgs län anser alt den pedagogiska stödpersonalen bör knytas till länsskolnämnden

Prop. 1983/84:27

61

i regionens huvudort, men atl frågan om ett pedagogiskt centrum vid varje nämnd t. v. bör anstå.

Manillaskolan anser alt specialskolorna bör bli pedagogiska centrum med möjlighel till viss stödverksamhet. För detta behövs ökade resurser för administration, elevvård och syo. Liknande synpunkter fratnförs av Birgittaskolan och Äsbackaskolan.

Prop. 1983/84:27

62

INNEHÅLL

sid.

Propositionen...................................................... 

... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll   ..................... 

... 

1

Lagförslag ......................................................... 

3

Utdrag av protokoll vid regeringsammanträde   ......... 

... 

4

1

Inledning ........................................................ 

4

2

Bakgrund   ...................................................... 

6

2.1

Riksdagsbeslut m. m. under de senaste åren ..... 

6

2.2

Integrationsutvecklingen   ............................. 

... 

7

3 Föredragandens överväganden ............................ 

9

3.1

Allmänna utgångspunkter ............................... 

9

3.2

Åren före skolstarten   .................................. 

11

3.3

Skolväsendet   ............................................ 

12

3.3.1

En ny planeringsnivå   ............................ 

.. 

12

3.3.2

Särskilda resurser för regionala åtgärder   ... 

16

3.3.3

Vissa gymnasieskolefrågor   ..................... 

.. 

19

Inrättande av gymnasial utbildning för hörselskadade

med riksrekrytering   .............................. 

19

Den gymnasiala utbildningen för döva och gravt hörsel­

skadade i Örebro  .................................. 

20

Den gymnasiala utbildningen för svårt rörelsehindrade

m. fl. vid Skärholmens gymnasieskola   ....... 

21

3.4                                                                  Det centrala och regionala pedagogiska stödsystemet       

................................................................. 

22

3.4.1.......................................................... Det pedagogiska stödsystemet för synskadade          

23

Förskolekonsulenter och reselärare ............ 

.. 

23

Tomtebodaskolans och Ekeskolans resurscentmm   ....

25

3.4.2.......................................................... Del pedagogiska stödsystemet för rörelsehindrade      

27

Konsulenter för rörel5;ehindrade    ............ 

27

Särskilda resurscentmm för rörelsehindrade         

27

3.4.3.................................................... Det pedagogiska stödsystemet för döva och hörsel­

skadade  .............................................. 

28

Hörselvårdskonsulenter ........................... 

.. 

28

Specialskolan för döva och hörselskadade  . 

29

3.4.4

Övriga fysiskt handikappade ..................... 

.. 

31

3.4.5

Länsskolnämnderna   ............................... 

31

3.4.6

Övergången från skola till arbetsliv   .......... 

.. 

32

3.5

Forskningen   .............................................. 

33

3.6

Specialskolans bibliotek  ................................ 

35

3.7

Övriga frågor   ............................................. 

36

3.8

Genomförande   ........................................... 

36

3.9

Kostnadsberäkningar   ................................... 

36

4

HemsläUan   .................................................... 

. 

38

5

Beslut   .......................................................... 

. 

38

Prop. 1983/84:27

63

Bilagor

BU. 1 Sammanfattning av integrationsutredningens slutbetän­

kande (SOU 1982:19) Handikappade elever i det allmänna

skolväsendel.............................................     39

Bil. 2 Sammanställning av remissyttranden över integralionsut-

redningens slutbetänkande (SOU 1982:19) Handikappade

elever i det allmänna skolväsendel    ............     53

Norstedts Tryclieri, Stockholm 1983