Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop, 1983/84:168 Regeringens proposition 1983/84:168 

om exportfrämjande verksamhet;

beslutad den 15 mars 1984.

Regeringen förelägger riksdagen vad som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll för de åtgärder och de ändamål som framgår av föredragandens hemställan.

På regeringens vägnar INGVAR[REDACTED_EFTERNAMN]

MATS[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga inneliåll

I propositionen redovisas åtgärder för att främja en ökad export från små och medelstora företag. Sveriges exportråd föreslås få ökade medel för det särskilda s.k. småföretagsprogrammet. Behovet av ökat samarbete mellan berörda instanser understryks. Vidare ges exportrådet ökade medel för att särskilt främja export inom byggsektorn inkl. trähussektorn samt energi­sektorn inom ramen för Svensk bygg- och energiexport.

Den kommunala och landstingskommunala sektorns export av tjänster föreslås främjas. Sveriges exportråd ges ansvaret för ett särskilt utveck­lingsprogram för denna tjänsteexport.

1    Riksdagen 1983184. I sainl. Nr 168

Prop. 1983/84:168

2

Utdrag

UTRIKESDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1984-03-15

Närvarande: statsrådet I.[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Bo­ström,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg, Wickbom

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om exportfrämjande verksamhet

1    Inledning

Ll Utrikeshandeln och exportfrämjande

Den svenska ekonomin är starkt beroende av utrikeshandeln. Inemot en tredjedel av landets samlade produktion avsätts utomlands. Av industri­produktionen går ca 50 % till export.

Den svenska ekonomins öppenhet är en viktig förklaring till det höga välståndet i Sverige. Genom utrikeshandeln har Sverige - trots landets relativa litenhet kunnat renodla sina speciella konkurrensfördelar och uppnå en de "långa seriernas ekonomi" som aren nödvändig förutsättning för en effektiv och internationellt konkurrenskraftig produktion.

Under en stor del av efterkrigstiden lyckades Sverige förena en snabb expansion av utrikeshandeln med en tillfredsställande balans i handelsut­bytet med omvärlden. Det var först i och med den första stora oljepris­chocken i mitten äv 1970-talet som den svenska utrikeshandeln kom i allvarlig obalans. Oljeprisstegringarna sammanföll dessutom med betydan­de strukturförändringar i väridsekonomin. Nya industriländer trängde in på våra gamla exportmarknader samtidigt som efterfrågan på "klassiska" svenska exportprodukter t.ex. investeringsvaror försvagades. Svens­ka varor och tjänster mötte avsättningssvårigheter på en rad exportmark­nader samtidigt som kostnaderna för viktiga delar av importen steg kraf­tigt. Underskottet i utrikeshandeln föranledde en växande internationell upplåning där räntebetalningarna så småningom blev en allt större belast­ning på betalningsbalansen.

Utvecklingen under åren kring 1980 blev alltmer oroväckande. Den svenska ekonomin verkade ha fastnat i ett läge med mer eller mindre

Prop. 1983/84:168

3

permanenta underskott i utrikesaffärerna. En fortsatt sådan utveckling skulle komma att hota stabiliteten och styrkan i den svenska ekonomin.

En återställd balans i utrikesaffärerna var därför ett av de viktigare målen i den socialdemokratiska krispolitiken. Utan en återställd balans i utrikeshandeln skulle centrala sysselsättnings- och välfärdsmål komma att hotas.

Ett första steg i riktning mot en återvunnen balans i utrikeshandeln var den nytillträdande socialdemokratiska regeringens devalvering i oktober 1982. Denna förändring av kronkursen ledde till en snabb förbättring av den svenska exportens utveckling. Det ansvarsfulla avtal som arbetsmark­nadens parter träffade för år 1983 bidrog till att konkurrensförbättringen kunde bibehållas. Förbättringen av utrikeshandeln fortsatte och en bety­dande ökning av exporten under år 1983 har nu kunnat noteras - 25 % i värde jämfört med år 1982 och drygt 10 % i volym.

Import värdet ökade däremot avsevärt långsammare - med 15 % mellan åren 1982 och 1983 räknat i värde och med ca 1 % i volym.

För handelsbalansens vidkommande innebar detta en omsvängning från ett underskott på 5,8 miljarder kr. år 1982 till ett överskott på drygt 10 miljarder kr. år 1983.

De svenska företagen har under år 1983 kunnat stärka sin ställning på flertalet marknader. I en del fall har detta kunnat ske genom en ökad priskonkurrens. Svenska exportföretag har nu en uthållighet i sina mark­nadsansträngningar som man har saknat under tidigare år. Man har också kunnat använda en del av de förbättrade exportintäkterna till ökade inves­teringar i marknadsföring och försäljning.

Den ökade konkurrensförmågan har kommit till uttryck genom att en del av de förluster av marknadsandelar som gjordes iinder tidigare år har ätertagits. Detta återtagande har i första hand skett på de traditionella marknaderna i Västeuropa och Nordamerika. Utvecklingen inom statshan-delsländerna och u-länderna har inte varit lika kraftig. Nämnvärda mark­nadsandelar har endast vunnits på speciella marknader. Där uppvisar exportökningarna också klart lägre tal mätt i volym. Marknadsandelarna är genomsnittligt sett betydligt lägre än vad de är inom flertalet industrilän­der. De volymmässigt betydelsefulla framgångar som hittills vunnits på exportens område efter devalveringen har alltså i första hand skett på Sveriges närmarknader inom OECD-området, inkl. USA och Japan.

De under år 1983 vunna framgångarna har emellertid inte fört tillbaka landet till ett tillstånd av en långsiktig, strukturell balans i utrikesaffärerna. Trots det stora överskottet på drygt 10 miljarder kr. i varuhandeln uppvisar fortfarande summan av "de löpande betalningarna på den s.k. bytesbalan­sen ett underskott pä drygt 6 miljarder kr. år 1983. En fortsatt internatio­nell upplåning om än i klart mindre takt än tidigare är således fortfarande nödvändig.

Det är ett centralt mål för den ekonomiska politiken att uppnå jämvikt i

Prop. 1983/84:168

4

våra samlade betalningar med utlandet. Inte nog med att 1983 års stora överskott i varuhandeln måste bibehållas utan det måste därutöver ytterli­gare öka.

En grundläggande förutsättning för att detta skall kunna komma till stånd är att det kostnadsläge som uppnåddes för svenskt näringsliv i och med devalveringen år 1982 kan bibehållas. En försämring i detta kostnads­läge i förhållande till den utländska konkurrensen kommer ofrånkomligen att få negativa återverkningar på handels- och bytesbalansen vilket i sin tur kommer att försvåra uppnåendet av de långsiktiga ekonomiskt politiska målen för kommande år.

En fortsatt exportoffensiv ställer även frågan om var marknadsmöjlighe­terna finns för en fortsatt ökning. Marknaderna i industriländerna i Västeu­ropa, Nordamerika och Japan bör även i fortsättningen kunna erbjuda de svenska företagen expansionsmöjligheter. Man kan här peka på t.ex. att exporten till Frankrike från Sverige endast utgör ca hälften av exporten till Storbritannien - trots att den franska marknaden är större än den brittis­ka. Man kan även peka på att det föreligger ett underskott i varuhandeln med Västtyskland som uppgår till nära 10 miljarder kr. Importen från Västtyskland uppgår till drygt 30 miljarder kr. medan importen från Sveri­ge endast uppgår till drygt 20 miljarder kr.

Självfallet bör fortsatta ansträngningar göras att komma in med svenska exportvaror på dessa marknader. Likheten i konsumtionsmönster och den geografiska närheten gör att dessa marknader alltid kommer att ha sitt intresse för svensk exportindustri.

Det bör även finnas goda utvecklingsmöjligheter för exporten till vissa utvecklingsländer och statshandelsländer. Flera länder, speciellt i Fjärran Östern, har utvecklats mycket snabbt under senare år och bör fortsätt­ningsvis utgöra expansiva och kreditvärdiga marknader. Många utveck­lingsländer befinner sig dessutom i en utvecklingsfas som passar väl till för den svenska exportindustrin med dess sedan länge starka inriktning på investeringsvaror och infrastrukturinvesteringar.

Man kan här peka på enstaka kraftiga exportframgångar för svenska företag under år 1983. Sålunda har exporten till t.ex. Sydkorea, Kina och Saudiarabien mer än fördubblats under år 1983. På dessa isolerade mark­nader har svensk industri kunnat göra betydande marknadsinbrytningar, vilket visar att svenska företag med kraftfulla insatser av marknadsföring och försäljningsansträngningar kan vinna betydande framgångar.

En fortsatt offensiv exportutveckling gör det nödvändigt att ansträng­ningarna även på vissa u-landsmarknader ökar. Det är här som, i varje fall på sikt, de stora efterfrägeökningarna finns. Det är genom att långsiktigt bygga upp kommersiella och ekonomiska kontakter med sådana länder, som svensk exportindustri kan få det verkligt breda underlaget för en fortsatt expansion som är en nödvändighet för en återvunnen extern ba­lans.

Prop. 1983/84:168

5

Det är i detta perspektiv som samhällets exportfrämjande insatser i första hand bör ses. Att bearbeta nya marknader och skapa nya affärsför­bindelser kräver ofta ett samspel mellan företag, exportfrämjande åtgärder och utlandsrepresentation som rätt utformat snabbare än vad som eljest skulle vara fallet kan leda till positiva resultat. Ju längre bort från Sverige som de utländska marknaderna ligger desto större krav ställs på de kunska­per om lagstiftnings- och betalningssystem och ofta även om kulturella förhållanden som kan ha sin betydelse för exportframgångarna.

De svenska storföretagen har i många fall själva förvärvat dessa kunska­per. Flera av dem är sedan decennier inarbetade på avlägsna marknader och har världsomspännande försäljningsnät. Men samtidigt har devalve­ringen lett till att en rad svenska mindre och medelstora företag nu fått en konkurrenskraft på utlandsmarknaderna som de kanske ännu inte vågat pröva. Här finns det en rad hinder för en export, som kanske är kostnads-och konkurrensmässigt väl motiverad, men som hindras från att komma till uttryck genom språkproblem och bristande kunskaper om främmande länders lagstiftning och betalningsförhållanden.

De stora och traditionella exportföretagen ges fortfarande ett väsentligt stöd av samhället, dels genom exportfrämjande insatser som regeringen bedriver när det gäller större projekt, dels genom systemen med statliga exportkreditgarantier och exportkrediter.

Men det finns en betydande potential i de många små och medelstora företagen, antingen direkt eller som underleverantörer. För en del av dessa kan det vara naturligt att betrakta Norden som hemmamarknad och att där göra sina första erfarenheter som exportföretag. Därför är det viktigt att de pågående strävandena att minska handelshindren i Norden omsätts i prak­tisk handling. I den mån dessa små och medelstora företag också vill delta i de fortsatta exportansträngningarna är det på sin plats att samhället erbju­der dem hjälp och stimulans under själva uppbyggnadsskedet med att bryta ner olika hinder för att deras konkurrenskraft skall komma till fullt uttryck.

Exportfrämjandet måste arbeta med en kombination av bredd och djup. Särskilda insatser av generell natur måste sättas in för att hjälpa den stora grupp av små och medelstora företag som, oavsett bransch, har tillvunnit sig en betydande internationell konkurrenskraft genom devalveringen. Det är viktigt att observera den tendens till en breddning av exporten som nu sker till nya områden - t.ex. till tjänsteområdet i vid mening - och att exportfrämjandet också måste avspegla och kanske i en del fall även driva på denna utveckling. Man måste nu räkna med att en kanske växande del av strukturomvandlingen på expoi tområdet tar sig uttryck i att tillbaka­gående delar av varuexporten ersätts med en tjänsteexport i form av t.ex. turism, sjukvård eller konsulttjänster. Redan i dagsläget svarar tjänsteex­ porten i vid mening för inemot en Qärdedel av de samlade exportinkoms­terna. Vi har all anledning räkna med att denna andel kommer att öka. De generella exportfrämjande insatserna måste därför utformas sä att de även

Prop. 1983/84:168

6

innefattar och beaktar behoven hos dessa nytillkomna grupper av företag.

Men bredden och generaliteten i exportsatsningarna måste kombineras med sektorinriktade satsningar. Sveriges exportråd har redan arbetat i denna riktning i olika utvecklingsprogram liksom i samverkansgrupper för vissa sektorer. I det följande föreslås nu en utvidgning av dessa sektorpro­gram till att inkludera två viktiga framtida exportsektorer nämligen bygg­sektorn i vid mening samt energitekniksektorn.

Sådana sektorinriktade satsningar behöver inte med nödvändighet kräva något större nytillskott av resurser. Insatser kan i viss utsträckning åstad­kommas genom en resursmobilisering inom redan existerande organ. En fördel med sådana lösningar är - förutom de rent resursmässiga - att en önskvärd samordning då ofta också kan uppnås med annat exportfräm­jande. Senare i år kommer även sektorsprogram på tjänsteexportens områ­de att presenteras med anledning av tjänsteexportutredningens förslag. Den allmänna kraftsamling som nu kommer att göras på exportfrämjandets område kommer dock även att innefatta betydande delar av denna tjänste­export.

Det är viktigt att dessa olika exportansträngningar sker i en väl fungeran­de samverkan mellan samhälle och näringsliv.

De statliga insatserna kan aldrig ersätta en effektiv marknadsföring och en konkurrenskraftig produkt. Det är därför av yttersta vikt att export­främjandet sker i sådana former att arbetet på alla nivåer kan ske i samver­kan. Sveriges exportråds konstruktion med dess dubbla huvudmannaskap för staten och näringslivet lägger en god grund för sådana gemensamma ansträngningar.

1.2 Aktuella utredningar på exportfrämj andeområdet

Regeringen har nyligen (prop. 1983/84:100, bil. 5) föreslagit riksdagen att till Exportfrämjande verksamhet för budgetåret 1984/85 anvisa ett reserva­tionsanslag av 202660000 kr. Medlen avses huvudsakligen användas för den exportfrämjande verksamhet som Sveriges exportråd, handelssekrete­rare och beskickningar bedriver. Av dessa medel har en del ställts till regeringens förfogande för att bl.a. möjliggöra genomförandet av olika förslag från utredningar, vilka har beskrivits i propositionen.

Flera av de nämnda utredningarna har nu presenterat sina förslag. Jag återkommer nu därför till dessa frågor. De förslag jag ger i det följande har utarbetats efter samråd med cheferna för utrikes-, finans-, bostads-, indu­stri- och civildepartementen samt statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

En rad av förslagen rör såväl Sveriges exportråds verksamhet som den verksamhet som bedrivs av handelssekreterare och svenska beskickning­ar. När jag i det följande talar om verksamheten hos Sveriges exportråd avser jag också den exportfrämjande verksamhet som utövas genom han­delssekreterare och ambassader.

Prop. 1983/84:168

7

Särskilda insatser har under en tid vidtagits för små och medelstora företags export. Sveriges exportråd erhöll således budgetåret 1978/79 sär­skilda medel för att främja dessa företagskategoriers export (prop. 1977/78:40 bil. 4, NU 34, rskrllO). Exportrådet har därefter utvecklat detta särskilda småföretagsprogram. Vidare erhöll rådet ett extra medels­tillskott genom prop. 1980/81:141 (NU 58, rskr 426), som var särskilt inriktad mot dessa företagskategorier.

Utredningen (H 1982:08) om exportfrämjande stöd till små och medel­stora företag har haft i uppdrag att utvärdera det under senare år utökade exportfrämjande stödet till dessa företagskategorier. Detta gäller såväl de insatser som görs inom ramen för Sveriges exportråds och de regionala utvecklingsfondernas verksamhet som de branschinriktade åtgärder som statens industriverk svarar för. Vidare har utredningen haft i uppgift att pröva förutsättningarna för att öka de privata handelshusens engagemang för dessa företagskategorier liksom frågan om statligt handelshus. De åtgärder Sveriges exorträd vidtar för att främja ökade underleveranser till exporterande företag har också studerats. Detsamma gäller den försöks­verksamhet med exportagenturer som pågår vid vissa regionala utveck­lingsfonder.

Utredningen har presenterat sina förslag i betänkandet (Ds UD 1983:5) Exportfrämjande stöd till mindre och medelstora företag. En sammanfatt­ning av betänkandet bör fogas till protokollet i detta ärende såsom bilaga 1. Betänkandet har remissbehandlats. En sammanställning över remissin­stanserna och en sammanfattning av remissyttrandena bör fogas till proto­kollet i detta ärende som bilaga 2.

Småhusbyggandet, särskilt fritidshusbyggandet, har minskat kraftigt se­dan senare delen av 1970-talet. En förbättring av läget för den svenska trähusindustrin kräver en ökad export. Mot den bakgrunden har den nyss nämnda utredningen också haft i uppdrag att belysa behovet av särskilda exportfrämjande insatser för trähusindustrin samt att i anslutning därtill undersöka i vilken utsträckning ett särskilt exportbolag för trähusindustrin skulle kunna tillgodose detta behov.

Utredningen har presenterat sina förslag i betänkandet (Ds UD 1984:3) Ökad trähusexport. En sammanfattning av betänkandet bör fogas till pro­tokollet i detta ärende såsom bilaga 3.

Byggsektorns roll i utrikeshandeln har ökat kraftigt under den senaste tioårsperioden. Inte minst devalveringen av den svenska kronan år 1982 har lett till ökad export, i synnerhet för byggmaterialindustrin. Utveckling­en i Sverige inom denna sektor har lett till att byggmaterialindustrin, byggföretagen och konsultföretagen på byggområdet har ökat sina an­strängningar för att komma ut på exportmarknaderna. Dä byggandet under senare hälften av 1970-talet utvecklats negativt i flertalet industriländer har även andra länders byggnadsindustri ökat sina exportansträngningar. Kon­kurrensen på den internationella byggmarknaden har således ökat succes­sivt sedan mitten av 1970-talet.

Prop. 1983/84:168

8

Byggsektorn i vid mening har visat sig besitta en god exportpotential. Exportverksamheten har emellertid i första hand varit begränsad till de största företagen. Konkurtensen på den internationella byggmarknaden kan förväntas öka ytterligare i framtiden. Mot denna bakgrund och med hänsyn till svårigheterna på den svenska byggmarknaden har Sveriges exportråd fått i uppdrag att överväga en förstärkning av åtgärderna för att särskilt främja byggexperten. Syftet har varit att ge exporten en större spridning. En utveckling och utvidgning av den svenska byggexporten kan underlättas och främjas av ett bättre organiserat samspel mellan branschen och samhället inom ramen för en gemensam långsiktig strategi. Denna strategi bör inordnas i regeringens långsiktiga byggpolitik.

Sveriges exportråd har redovisat sina förslag i betänkandet (Ds UD 1984:2) Svensk byggexport. I utredningens arbete har deltagit före­trädare för bl.a. Svenska byggnadsarbetareförbundet. Svensk byggtjänst. Svenska konsultföreningen, Industrins byggmaterialgrupp. Svenska bygg-nadsentreprenörtoreningen och utredningen om exportfrämjande stöd till små och medelstora företag. En sammanfattning av betänkandet bör fogas till protokollet i detta ärende såsom bilaga 4.

Sverige har en betydande kompetens inom många delar av det energitek­niska området. Den återfinns inom hela kedjan från utvinning, omvandling och överföring till effektiv användning av energi. Ofta gäller den hela system. Kompetensen finns både inom det enskilda näringslivet och hos kommunala och statliga verk och företag. De insatser som genomförs med statligt stöd inom energiforskningsområdet för att kommersialisera och introducera ny teknik kan också främja exporten inom detta område.

Mot denna bakgrund har delegationen för upphandling inom energiområ­det (11982:07) fått i uppdrag att i samråd med Sveriges exportråd undersö­ka behovet av särskilda exportfrämjande insatser inom energiområdet. Eventuella nya insatser skall enligt uppdraget syfta till att komplettera, stödja eller samordna åtgärder som utförs av befintliga organ. En utgångs­punkt för utredningen har varit den verksamhet som Sveriges exportråd bedriver och som särskilt riktas mot export inom energiområdet.

Delegationen har presenterat sina förslag i betänkandet (Ds11983:26) Ökad export av svensk energiteknik - ett handlingsprogram. En samman­fattning av betänkandet bör fogas till protokollet i detta ärende såsom bilaga 5. Betänkandet har remissbehandlats. En sammanställning över remissinstanserna och en sammanfattning av remissyttrandena bör fogas till protokollet i detta ärende såsom bilaga 6.

Statsmakterna har tidigare behandlat frågan om statlig tjänsteexport (prop. 1980/81:171, NU 58, rskr426). I det sammanhanget framhölls att en närmare undersökning borde göras om förutsättningarna för export av kommunala tjänster. Flera omständigheter motiverar ett aktivt deltagande från kommuners och landstingskommuners sida i en med näringslivet samordnad exportverksamhet. Samtidigt har flera hinder av formell och

Prop. 1983/84:168

9

praktisk natur hittills försvårat en framgångsrik exportsamverkan mellan kommunerna och näringslivet.

Av den anledningen har förutsättningarna för att öka möjligheterna till export inom olika kommunala och landstingskommunala områden stude­rats särskilt. Utredningen (Kn 1982:02) om export av kommunalt kunnande har således haft att behandla innebörden av de kommunalrättsliga reglerna om kommunernas och landstingskommunernas kompetens såvitt gäller kommunal medverkan i export. Vidare har formerna för samverkan mellan kommunerna och näringslivet utretts. Detsamma gäller behovet av särskil­da insatser i ett inledande skede för att stimulera en sådan samverkan.

Utredningen har presenterat sina förslag i betänkandet (SOU 1983:72) Kommunalt kunnande - ett stöd för svensk export. En sammanfattning av betänkandet bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 7. Betän­kandet har remissbehandlats. En sammanställning över remissinstanserna och en sammanfattning av remissyttrandena bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 8.

1   Exportfrämjande åtgärder 2.1 Små och medelstora företag

Inom den statliga exportfrämjande verksamheten är en rad aktiviteter särskilt inriktade på små och medelstora företag. Sveriges exportråd är det centrala organet för att främja svensk export. För att lösa denna uppgift planerar och leder exportrådet handelssekreterarnas och utrikesrepresen-tationens exportfrämjande verksamhet. I Sverige tar exportrådet till vara den kunskap som finns inom de regionala utvecklingsfonderna och han­delskamrarna m.n. regionala organ. Även statens industriverks verksam­het har en inriktning mot denna företagskategori.

Sveriges exportråd arbetar sedan budgetåret 1978/79 vid sidan av den sedvanliga verksamheten som också kommer små och medelstora före­tag till del - med ett särskilt åtgärdspaket för små och medelstora företag. Åtgärderna syftar till att stimulera intresset för export, till att utvärdera förutsättningarna för export och till att underlätta ett slutligt genomförande av en exportsatsning och är i princip en hjälp till självhjälp. Inom ramen för detta program bedrivs också sedan år 1974 projektet exportchef-att-hyra. Avsikten är att ställa en kvalificerad marknadsförare till företags förfogan­de för en flerårig insats på deltid i resp. företag.

För budgetåret 1978/79 anslogs 4milj.kr. för.denna särskilda verksamhet för små företag. Detta belopp har ökats till 20milj.kr. för budgetåret 1983/84. Det ankommer på Sveriges exportråd att inom ramen för tillgäng­liga medel fördela resurser till denna verksamhet.

De regionala utvecklingsfonderna har under senare år engagerat sig allt mer i exportfrämjande verksamhet. Organisationen utgör tillsammans med

Prop. 1983/84:168

10

bl.a. handelskamrar en replipunkt i resp. län för den centrala exportfräm­jande organisationen helt i enlighet med statsmakternas uttalanden. Fon­dernas exportfrämjande verksamhet är bl.a. inriktad på exportservice och finansiering av exportsatsningar. Insatsernas omfattning och inriktning varierar mellan fonderna. Ett antal fonder bedriver exportverksamhet genom det s.k. exportpulsprojektet med medel från statens industriverk. Syftet är bl.a. att identifiera företag med exportförutsättningar. Fondernas finansieringsverksamhet syftar till att komplettera den ordinarie kredit­marknaden genom att bevilja rörelselån, garantier eller utvecklingskapital. Det senare är avsett för bl.a. utveckling och marknadsföring av nya pro­dukter, processer eller system för industriell produktion men även för att finansiera en introduktion av befintliga produkter på nya marknader.

En väsentlig del av statens industriverks verksamhet är inriktad på de små och medelstora företagen, bl.a. i egenskap av huvudman för de regio­nala utvecklingsfonderna. Vidare berörs också dessa företagskategorier av de branschprogram industriverket administrerar för teko-, den manuella glas- och träbearbetande industrin. Dessa branschprogram innehåller ex­portfrämjande åtgärder. Statens industriverk har ansvar för de samlade branschinsatserna medan Sveriges exportråd verkställer de beslutade in­satserna på det exportfrämjande området med undantag för tekostödet som industriverket svarar för. Regeringen har nyligen föreslagit (prop. 1983/84:135) att det särskilda branschprogrammet för den manuella glasin­dustrin upphör fr.o.m. budgetåret 1984/85 frånsett fortsatt utnyttjande av ev. reserverade medel under det aktuella anslaget.

En särskild utredning har, som nämnts inledningsvis, haft i uppdrag att utvärdera den statliga exportfrämjande verksamhet som är inriktad mot små och medelstora företag. Inledningsvis framhålls i betänkandet att det statliga exportfrämjande stödet skall vara av initial och icke permanent karaktär. Vidare bör företagen även i fortsättningen själva stå för huvudde­len av kostnaderna i samband med olika insatser. Vikten av att olika instanser följer samma principer vid kostnadsdelning med företagen i sam­band med exportfrämjande insatser understryks också. Det gäller såväl exportrådet som utvecklingsfonderna och industriverket inom ramen för de särskilda branschprogrammen. Jag delar i likhet med remissinstanserna denna uppfattning.

Riksrevisionsverket framhåller i sitt remissvar bl.a. att de olika export­främjande åtgärderna bör utformas så att de träffar de marginella exportö­rerna, dvs. företag med rimlig storlek och i övrigt realistiska förutsättning­ar att etablera sig internationellt under stödperioden. Jag delar riksrevi­sionsverkets uppfattning på denna punkt.

Kommerskollegium understryker i sitt remissvar att de internationella handelspolitiska reglerna för exportfrämjande stöd inte gör några särskilda undantag för små och medelstora företag. Under alla förhållanden bör, enligt kollegiet, tillses att införda stödåtgärder inte kan hänföras till de i

Prop. 1983/84:168

11

internationella överenskommelser uppräknade förbjudna exportsubven­tionerna. Jag delar kommerskollegiums synpunkter härvidlag. Jag anser det också angeläget att alla de organ som är engagerade i exportfrämjande verksamhet håller kontakt med kommerskollegium för synpunkter på sin verksamhet utifrån våra handelspolitiska åtaganden.

Frågan om stöd för individuella insatser jämfört med kollektiva insatser har tagits upp av några remissinstanser. Dessa anser att stöd också bör kunna utgå individuellt. Jag vill för egen del peka på att en viss flexibilitet redan föreligger i det stöd som administreras av exportrådet. Det finns således vissa möjligheter att ge individuellt stöd. Sådana möjligheter kan enligt min mening behöva utvecklas ytterligare i framtiden.

I betänkandet redovisas såväl exportrådets insatser som de som görs av statens industriverk, de regionala utvecklingsfonderna och av andra stat­liga och privata instanser. Samtliga dessa instanser har enligt utredningen en roll att spela när det gäller att bistå småföretag. Jag delar denna uppfatt­ning. Enligt min mening finns det samtidigt anledning att åter, liksorh utredningen och flertalet remissinstanser, framhålla Sveriges exportråds centrala roll på det exportfrämjande området. Ett fördjupat samarbete i konkreta frågor mellan berörda instanser har här enligt min mening sin givna plats. Detta gäller exportrådets samverkan med såväl industriverket och olika regionala organisationer som med exempelvis styrelsen för tek­nisk utveckling. Det får ankomma på Sveriges exportråd att ta initiativ till utökat samarbete med berörda instanser.

Enligt min mening kan det här ha sitt intresse att något beröra frågan om andra länders exportfrämjande verksamhet. Jag finner det naturligt att exportrådet kontinuerligt följer vad andra länder gör i syfte att förbättra och utveckla det statliga exportfrämjandet. Från tid till annan kan det dock finnas anledning att mera genomgripande få belyst hur andra länder bedri­ver sin exportfrämjande verksamhet. I det sammanhanget finner jag det naturligt att den centrala organisationen på det handelspolitiska området, kommerskollegium, engagerar sig på detta område.

I betänkandet konstateras att det särskilda småföretagsprogrammet vid Sveriges exportråd fungerar tillfredsställande. Särskilt framhålls verksam­heten med exportchef-att-hyra som en av företagen uppskattad insats. Exportrådet har under årens lopp gjort de anpassningar som har bedömts som nödvändiga för att på bästa sätt kunna bistå de små företagen. Utred­ningen föreslår mot denna bakgrund inte några specifika förändringar i nuvarande program men anser det vara av vikt att rådet får resurser för att fortsätta och utöka denna verksamhet. Detta gäller inte minst den uppsö­kande verksamhet som bedrivs i samarbete med regionala organisationer i syfte att diskutera exportförutsättningar. Utredningen föreslår ett ökat anslag om 4,5 milj.kr. Därutöver föreslår utredningen att de medel industri­verket har avdelat av sina resurser för det nyss nämnda exportpulsprojek­tet överförs till exportrådet. Detta belopp uppgår f.n. till ca3,5milj.kr.

Prop. 1983/84:168

12

Utvecklingsfonderna avses även fortsättningsvis driva projektet. Genom detta förfarande stärks enligt utredningen exportrådets centrala roll.

För egen del vill jag anföra följande. Inte heller jag vill förorda någon grundläggande förändring av exportrådets program för små företag. Den anpassning till näringslivets behov som kan behöva göras får liksom hittills beslutas av exportrådet. Jag vill här framhålla vikten av att sådant an­passningsarbete fortsätter löpande. Mot bakgrund av programmets bety­delse för denna företagskategori vill jag förorda att ytterligare 3 milj.kr. tilldelas detta program. Detta bör göras genom omfördelning under ansla­get E2. Exportfrämjande verksamhet. En del av de föreslagna medlen bör användas till fler exportchefer-att-hyra, en verksamhet som har rönt stor uppskattning.

Jag vill framhålla att samarbetet mellan exportrådet och utvecklingsfon­derna har utvecklats under senare år. Flera av utvecklingsfonderna under­stryker också behovet av samarbete i sina remissyttranden. Jag vill i likhet med remissinstanserna framhålla vikten av att detta samarbete fördjupas ytterligare så att dubbelarbete undviks och de olika insatser resp. organ gör så långt möjligt kompletterar varandra. Detta gäller inte minst den uppsökande verksamheten. Däremot är jag inte beredd att föreslå en omfördelning av medlen för exportpulsprojektet. Detta projekt bör liksom hittills bedrivas i samarbete med exportrådet. Enligt min mening kan en fördjupad samverkan mellan exportrådet, industriverket och utvecklings­fonderna utvecklas inom ramen för nuvarande anslagssystem.

I betänkandet konstateras att nuvarande samarbete mellan exportrådet och industriverket inom ramen för de särskilda branschprogrammen fun­gerar tillfredsställande. Jag delar utredningens syn att någon förändring av formerna för rådande samarbete inte bör genomföras. Samtidigt vill jag framhålla exportrådets centrala roll även i detta sammanhang.

Utredningen pekar på att svenska underleverantörer av varor och tjäns­ter sedan mitten av 1970-talet har varit utsatta för en hårdnande konkur­rens. För underleverantörsbranscherna generellt sett konstateras i betän­kandet att den svenska marknaden är för liten. Fler företag måste således söka sig till exportmarknaden. Den uppsökande verksamhet som exportrå­det bedriver inom ramen för det särskilda småföretagsprogrammet är av väsentlig betydelse för att identifiera underleverantörsföretag som har möjlighet att gå ut på exportmarknaderna. Vidare understryks i betänkan­det att ett närmare samarbete mellan stora exportföretag och svenska underleverantörer är nödvändigt för att främja underleverantörsexporten. Ett sådant samarbete sker för fordonsindustrin inom Swedish automotive suppliers. I sammanhanget kan också framhållas det program statens in­dustriverk, Sveriges exportråd och Industrigruppen JAS AB driver i syfte att förmedla svenska underleveranser till utländska underleverantörer i JAS-projektet. Vidare har verksamheten vid Svensk projektexport stor betydelse för svenska underleveranser till projekt.

Prop. 1983/84:168

13

I syfte att främja underleverantörernas export föreslår utredningen ett treårigt program om totalt 10,5 milj. kr. inom exportrådets ram. En sam­verkan bör ske mellan exportrådet, styrelsen för teknisk utveckling, indu­striverket och de regionala utvecklingsfonderna i syfte att komplettera annat stöd till underleverantörsföretag.

Regeringen har nyligen (prop. 1983/84:135) behandlat frågan om bl.a. insatser för underleverantörer. Där redovisas aktuella åtgärder för att stärka de svenska underleverantörernas ställning genom insatser av indu­striverket såsom central instans på detta område samt av utvecklingsfon­derna, exportrådet och Industrifonden. Vidare föreslås att 24 milj. kr. ställs till förfogande budgetåren 1984/85-1986/87 för åtgärder i syfte att stimulera teknikupphandlingsprojekt och åtgärder inom underleverantör­sområdet.

För egen del vill jag framhålla följande. Jag delar, liksom de remissin­stanser som har yttrat sig i frågan, utredningens syn på behovet av ytterli­gare insatser för att främja underleverantörers export. Sveriges exportråd bör således ges möjlighet till insatser på detta område genom ett särskilt underieverantörsprogram. Ett samarbete måste enligt min mening ske med statens industriverk m.fl. berörda instanser i denna fråga. Ett belopp om 3 milj. kr. bör ställas till exportrådets förfogande under budgetåret 1984/85. Detta bör ske genom en omfördelning av medel under anslaget E 2. Exportfrämjande verksamhet.

Jag vill i sammanhanget ta upp frågan om samarbete mellan stora och små företag. Stora exportföretag har möjlighet att genom företaget i Sveri­ge eller genom dotterföretag utomlands försälja andra svenska företags produkter, s.k. piggy-backing. De större företagen kan därmed komplette­ra sitt eget produktsortiment eller ta till vara sådana inköpskanaler utom­lands, som efterfrågar också andra varor än de företaget i fråga kan erbjuda. Även andra former för stöd från stora företag kan hänföras till begreppet piggy-backing. Enligt min mening öppnar denna samarbetsform möjligheter för stora företag att bistå små företag i deras exportansträng­ningar. Jag anser att det är önskvärt att berörda företag tar till vara denna möjlighet i så stor utsträckning som möjligt. Exportrådet har enligt min mening en naturlig uppgift att förmedla denna typ av kontakter mellan företag och bör ägna ökad uppmärksamhet åt denna fråga.

Utredningen behandlar frågan om särskild finansiering av små och me­delstora företags exportinvesteringar. Avsikten är att stimulera enskilda exportörer men också exportörer i samverkan till ett större risktagande. Det är kostsamt och förenat med stora risker att etablera sig på en export­marknad, något som små företag därför många gånger inte har möjlighet att göra. Olika vägar föreslås av utrednigen. Det utvecklingskapital som ut­vecklingsfonderna administrerar bör i större utsträckning än f.n. utnyttjas för exportsatsningar. Detta bör enligt utredningen kompletteras med insat­ser på nationell nivå genom att företag kan ta upp lån med villkorlig

Prop. 1983/84:168

14

återbetalningsskyldighet eller att en särskild instans ställer riskkapital till förfogande i form av minoritetsposter. Den föreslagna finansieringskällan utgörs av de särskilda löntagarfondsmedel som avses kanaliseras till små­företagssektorn. Hälften av det tänkta beloppet eller 50milj.kr. bör enligt utredningen reserveras för nämnda ändamål.

I betänkandet förs också resonemang om de tre exportagenturer som tre utvecklingsfonder har bedrivit, nämligen de i Stockholms, Värmlands och Gävleborgs län. Dessa har efter hand funnit nya former för sin verksamhet. Enligt utredningen kan inte resultatet sägas stå i rimlig proportion till nedlagda kostnader. Mot den bakgrunden avråds från att etablera nya sådana företag på det regionala planet. Existerande företags verksamhet följs av bl.a. Sveriges exportråd.

De traditionella handelshusen besitter ett kunnande på olika marknader som kan vara av intresse för mindre och medelstora företag. Handelshusen har dels erfarenhet från de marknader där de är verksamma, dels har de ofta också erfarenhet av motköpsaffärer. Utredningen anser att ett samar­bete i konkreta fall bör kunna komma till stånd, exempelvis genom export­rådets försorg. Exportrådet har här en självklar roll att koordinera olika typer av insatser. Dessutom kan enligt utredningen insatser göras för att stimulera tillkomsten av privata säljbolag, som på affärsmässig basis skulle vara beredda att sälja småföretags produkter utomlands. Utredningen före­slår att Sveriges investeringsbank AB ställer riskkapital till förfogande främst i form av minoritetsposter i handelshus och olika slags privata exportsäljbolag - nya eller existerande - så att dessa kan utveckla sin verksamhet och i allt högre grad hjälpa enskilda exportörer att komma ut på nya marknader. Satsningarna avses ske på kommersiella grunder med ett stort risktagande. Mot denna bakgrund anser utredningen det inte vara befogat med ett statligt handelshus eftersom det syfte som ligger bakom inrättandet av ett statligt handelshus kan förverkligas på nämnda sätt.

Sveriges exportråd har i några fall fått regeringens tillstånd att bevilja lån med villkorlig återbetalningsskyldighet för projekt delvis finansierade med statsmedel inom ramen för exportaktionsprogrammet. Någon total utvär­dering är inte möjlig att göra då tidpunkterna för eventuell återbetalning ännu inte har inträffat.

Jag vill för egen del anföra följande. I likhet med flertalet remissinstanser delar jag utredningens syn på behovet av ytteriigare insatser för att finansi­era riskfyllda marknadsinvesteringar. Utvecklingsfondernas utvecklings­kapital bör som hittills kunna utnyttjas för detta ändamål. Detta framhålls också av flertalet remissinstanser. En redogörelse för utvecklingsfonder­nas utvecklingskapital har nyligen lämnats i prop. 1983/84:135. Det är en fråga för fonderna att fatta beslut i varje enskilt ärende. En utökad infor­mation om denna finansieringsmöjlighet är enligt min mening önskvärd. Detta är en fråga för berörda organisationer att ta ställning till.

Jag kan, liksom ett antal remissinstanser som har yttrat sig, ansluta mig

Prop. 1983/84:168

15

till förslaget om att i större grad utnyttja de existerande handelshusen för export. Det får ankomma på Sveriges exportråd att tillsammans med handelshusen finna lämpliga samarbetsformer. Enligt min mening finns det anledning att framhålla behovet av en aktiv insats från exportrådets sida i syfte att stimulera sådan samverkan.

Jag vill i detta sammanhang också ta upp frågan om de krav på motköp som i ökande utsträckning förekommer vid export. I sina exportansträng­ningar på i första hand statshandels- och u-länder möter de svenska företa­gen i ökad grad krav på mothandelsarrangemang av skilda slag. Detta är enligt min mening en beklaglig konsekvens av bl.a. många länders an­strängda finansiella läge. Även om mothandelskraven förhoppningsvis kan komma att avta på lång sikt är det realistiskt att räkna med att de kommer att aktualiseras under många år framöver. Svensk industri kan inte ställa sig vid sidan av denna utveckling.

För att underlätta för svensk exportindustri att hantera mothandelskrav har under senare tid ett arbete påbörjats inom Svensk utrikeshandelskom­pensation AB (SUKAB) för att förstärka verksamheten, bl.a. för att stärka seviceutbudet för små och medelstora företag. I detta sammanhang har diskussioner förts om ett visst statligt engagemang i SUKAB. Från export­främjande synpunkt ser jag positivt på tanken att Sveriges investerings­bank AB skall kunna teckna aktier i SUKAB. Förutsättningen för ett statligt engagemang är att ett tillräckligt starkt intresse visas från näringsli­vets sida för att stärka företaget.

Jag ställer mig också, liksom remissinstanserna, bakom utredningens bedömning rörande de tre regionala exportsäljbolagen. Jag är därför inte beredd att föreslå att ytterligare medel anvisas för denna verksamhet.

Som ett komplement till utvecklingsfondernas utvecklingskapital och till de övriga insatser som görs på det exportfrämjande området bör det enligt min mening finnas möjligheter till andra finansieringsinsatser på central nivå. Regeringen har nyligen i prop. 1983/84:135 om industriell tillväxt och förnyelse behandlat bl.a. frågan om en särskild småföretagsfond knuten till Sveriges investeringsbank AB. Enligt propositionen är det viktigt att säkerställa att en tillräckligt stor del av de medel som disponeras inom ATP-systemet kanaliseras till småföretagssektorn i form av riskkapital. Småföretagsfonden föreslås organiseras som en stiftelse med ett kapital i storleksordningen lOOmilj.kr. Fonden avses mot ersättning utnyttja Inve­steringsbankens expertis och kansliresurser. Medel bör ställas till förfo­gande för sådana investment- och utvecklingsbolag som i sin tur är inrikta­de på att göra placeringar av riskkapital i företag inom småföretagssektorn. Placering av medel avses ske i form av aktier, skuldebrev och andelar men också i form av lån. I propositionen föreslås också att Investeringshanken i sin egen verksamhet bör få större flexibilitet vid val av engagemang och utformning av kreditvillkor m.m. Vidare anges att investeringar i bl.a. marknadsföring bör ges lika goda finansieringsmöjligheter som investe-

Prop. 1983/84:168

16

ringar i maskiner och anläggningar. Banken bör också enligt propositionen få vidare möjligheter att engagera sig med ägarkapital-och att genom utlåning eller på annat sätt engagera sig utan särskild säkerhet.

Mot denna bakgrund finner jag att det finns goda möjligheter till finansi­ering av riskfyllda marknadsinvesteringar. Såväl Investeringsbanken som den särskilda småföretagsfonden är viktiga finansieringskällor. Det finns därför enligt min mening inte anledning att ge särskilda riktlinjer för just denna typ av investeringar. Det får ankomma på Sveriges investeringsbank AB resp. den föreslagna småföretagsfonden att fatta beslut i varje enskilt ärende. Exportrådet har här en viktig roll att informera om de ökade finansieringsmöjligheterna!

Jag vill också, i likhet med flera remissinstanser, peka på det ökande antal företag som gått in på riskkapitalmarknaden, s.k. venture-capital-för-etag. Dessa utgör också en intressant finansieringskälla för riskfyllda inve­steringar inkl. marknadsföringsåtgärder.

Vad slutligen gäller möjligheten för Sveriges exportråd att bevilja lån bör enligt min mening denna möjlighet finnas som ett komplement till rådets sedvanliga exportaktioner. Även dä större företag vill engagera sig i en ny samarbetskrets med andra företag kan denna form av medelstilldelning komma till användning. Eventuellt återbetalade medel inkl. ränta får dis­poneras av Sveriges exportråd för nya aktiviteter. En årlig redogörelse bör lämnas till regeringen.

Jag återkommer under avsnitt 2.3 och 2.4 till de ytteriigare förslag utredningen har presenterat.

2.2 Bygg- och energisektorn

Såsom har angivits inledningsvis har frågan om ökade exportfrämjande insatser för bygg- och energisektorn studerats av tre utredningar.

Utredningen om export av energiteknik konstaterar i sitt betänkandet att svenskt näringsliv tillsammans med svenska universitet och högskolor, offentliga myndigheter och användare besitter en mycket god kompetens i hela kedjan från utvinning, tillförsel och överföring till effektiv användning av energi för olika ändamål, I betänkandet ges exempel på teknikområden där den svenska kompetensen internationellt sett ligger på en hög nivå. Sådana exempel är bl.a. elproduktion, pumpkraftverk för energilagring, elektrisk energitransmission, energi- och råvarueffektiva industriella pro­cesser samt processtyrning, fjärtvärrme, värmeväxlar, hetvattenlagring och förbränningsteknik.

Utredningen om export av energiteknik föreslår ett handlingsprogram under tre år med syfte att snabbt öka exporten av energiteknik. Program­met är främst inriktat på marknader med betalningsförmåga inom OECD och Sydostasien men understryker också behovet av ökad bevakning av svenska biståndsländer och internationella finansieringsorganisationer.

Prop. 1983/84:168

17

Fyra teknikområden anges som mest angelägna att satsa på, nämligen Qärtvärme, fastbränsleeldning, elproduktion och kraftteknik samt energi­snåla processer inom industrin. Ett femte område har studerats, nämligen energieffektiva byggnader. Detta ingår emellertid inte i utredningens be­tänkande utan har överiämnats till utredningen om svensk byggexport att närmare behandla. De i handlingsprogrammet föreslagna åtgärderna syftar till att öka exporten av svensk energiteknik. Särskilt framträdande är enligt utredningen behovet av att föra ut system och systemkunnande så att fördelarna med svenska lösningar blir väl kända för utländska köpare av energiteknik. Åtgärderna involverar exporterande företag, konsultföretag, användare samt statliga och kommunala myndigheter av olika slag. En förutsättning för att målen skall nås är att ansträngningarna samordnas. Mot den bakgrunden föreslår utredningen att en samordningsgrupp bildas i anslutning till regeringskansliet. Dess uppgift skall bl.a. vara att samordna statlig medverkan i sökprocessen kring marknader och projekt, initiera undersökningar och analyser samt samordna handlingsprogrammet för de fyra teknikområdena.

Samordningsgruppen bör enligt utredningen disponera medel för perso­nal (2milj. kr.), information (Imilj. kr.) samt utredningar och undersök­ningar (3 milj. kr.) om totalt 6 milj. kr.

Vidare föreslår utredningen att för varje teknikområde bildas en före­tagsgrupp som inom sig utser en styrgrupp. De fyra styrgrupperna föreslås få ett gemensamt kansli till en kostnad av 2,5 milj. kr. och en basbudget om 3 milj. kr. för marknadsuppbyggande gemensamma aktiviteter. Därutöver föreslås medel för gemensamma åtgärder på basis av en delad finansiering mellan staten och näringslivet. De statliga medlen föreslås uppgå till 8milj. kr. Verksamheten förutses drivas i nära samråd med Sveriges exportråd.

Utredningen om svensk byggexport har inriktat sitt förslag mot ett målinriktat och tidsbegränsat program för gemensamma och samordnade långsiktiga insatser inom byggexportsektorn. Olika typer av åtgärder före­slås för sektorerna byggvaror och komponenter samt prefabricerade hus, byggnadsentreprenörer resp. konsulter. Dessa omfattar dels de traditionel­la insatserna inom exportrådets ram, dels statliga insatser för marknads-etablering utomlands. Sålunda föreslås att medel ställs till förfogande i form av villkorslån för att etablera försäljningsföretag för dels monterings­färdiga hus, dels byggvaruproducenter och dels konsultföretag till en kost­nad av ca40 milj. kr. Vidare föreslås att staten ställer garanti i storleksord­ningen 100150milj. kr. för export av monteringsfärdiga hus och konsult­tjänster. Såväl finansieringen av villkorslån som garantiutfästelserna avses ske genom Sveriges investeringsbank AB.

I avsikt att ge exportframjandet en markerad branschinriktning och en klar organisatorisk hemvist föreslår utredningen att ett särskilt byggex-portråd - Svensk byggexport - bildas med stark anknytning till Sveriges ,exportråd. Dess verksamhet skall bedrivas i fem år, varefter den bör 

2    Riksdagen 1983184. 1 saml. Nr 168

Prop. 1983/84:168

18

utvärderas. Byggexportrådet bör ledas av en styrgrupp och ha ett kansli till sitt förfogande. Vidare kan vissa frågor behöva diskuteras i en vidare krets. För detta ändamål bör en referensgrupp inrättas. Kostnaderna för kansliet uppskattas till 2,5milj. kr. och för insatser av olika slag till 7milj. kr.

Utredningen om trähusindustrins export konstaterar att exportfräm­jande insatser för denna bransch motiveras av den ökande världsmarkna­den för trähus och vidareförädlat trä, nödvändigheten av att den begränsa­de svenska skogsråvaran vidareförädlas, de svenska företagens produk­tions- och kvalitetsmässiga förutsättningar samt av sysselsättningsskäl. Sveriges exportråds centrala roll på det exportfrämjande området mar­keras. De statliga åtgärderna bör mot den bakgrunden samordnas inom det av byggexportutredningen föreslagna organet Svensk byggexport. Dess styrgrupp bör enligt utredningen utvidgas till att också omfatta företrädare för trähusbranschen och berörda fackliga organisationer. Vidare krävs mer kansliresurser. Svensk byggexport föreslås under första verksamhetsåret prioritera uppgiften att identifiera företag som kan nå framgång på export­marknaden. En utvärdering skall göras efter detta år. Mot denna bakgrund anser utredningen det inte f.n. lämpligt att bilda ett statligt handelshus. Frågan om ett säljbolag för trähusindustrin kan dock bli aktuell på nytt i samband med den prövning av framgångarna med de föreslagna export­satsningarna som avses ske efter ett år.

Utredningen om trähusindustrins export har i sitt huvudbetänkande om exportfrämjande stöd till småföretag föreslagit att Investeringsbanken på kommersiella villkor skulle kunna äga minoritetsposter i exportsäljbolag och handelshus. Sådana kan avse trähus. Vidare framhåller utredningen att Svensk byggexport bör ta upp överläggningar med existerande statliga företag och de statsägda skogsföretagen om att pröva affärsidén om trähus­export på kommersiella grunder. Statens industriverk bör därvid ges möj­lighet att ställa garanti för detta företags aktieteckning upp till en viss del av aktiekapitalet i ett företag som ägnar sig åt svensk trähusexport.

I betänkandet föreslås också statligt stöd i form av villkorslån admini­strerade av Investeringsbanken i samarbete med Svensk byggexport till ett belopp om 20milj. kr. Detta belopp skall tas ur den särskilda småföretags­fonden. Garanligivning för risker som inte kan täckas på annat håll inkl. tidigare nämnd aktieteckning bör skötas av statens industriverk. Garanti­ramen föreslås inledningsvis uppgå till 25 milj. kr.

För egen del vill jag anföra följande. Jag delar nämnda utredningars uppfattning om att bygg- och energisektorn har varor och tjänster som är intressanta för utlandsmarknaderna. Detta visar sig redan nu genom att exporten är av stor omfattning. Den totala byggexporten beräknas uppgå till ca 23 miljarder kr. och exporten av energiteknisk utrustning till ca 8 miljarder kr. Exporten bör dock kunna höjas ytterligare. Utökade statliga insatser i samverkan med företagen kan bidra till en sådan utveckling.

Prop. 1983/84:168

19

De insatser, som utredningarna föreslår ingå i olika handlingsprogram för bygg- och energisektorerna, utgör i stor utsträckning sådana typer av insatser som Sveriges exportråd redan har möjlighet att genomföra. Bygg-och energisektorn har vissa beröringspunkter framför allt på uppvärm­ningsområdet. Samtidigt finns det självfallet en rad olikheter mellan de två sektorerna beträffande marknadsval och kundkategorier. Det finns emel­lertid också klara beröringspunkter med exportrådets ordinarie verksam­het inom olika produktområden. En lämplig form för att stimulera expor­ten inom bygg- och energisektorn som både tillvaratar samordningsmöj­ligheterna och ger möjligheter att utnyttja verksamheten inom respektive delområde är enligt min mening att bilda Svensk bygg- och energiexport, knutet till Sveriges exportråd. Organisationen skall ha till uppgift att främja svensk export inom såväl byggsektorn inkl. trähusbranschen som energi­sektorn. Verksamheten bör enligt min mening bedrivas i ett långsiktigt perspektiv. Vidare bör verksamheten utvärderas löpande så att nödvän­digajusteringar vidtas. En total utvärdering bör ske efter fem år.

Det bör här framhållas att statens industriverk har ansvar för samlade insatser för trähusindustrin inom ramen för det särskilda branschprogram­met för den träbearbetande industrin. Stöd ges till kollektiva exportsats­ningar inom detta program. Ett samarbete har därvid etablerats med Sveri­ges exportråd. Avsikten med mina förslag är nu att bygga vidare på detta samarbete genom bildandet av Svensk bygg- och energiexport knutet till Sveriges exportråd.

Organisationen bör ha ett gemensamt kansli till sitt förfogande som, tillsammans med Sveriges exportråds resurser, skall svara för den löpande verksamheten. Kansliet bör vara en liten operativ organisation med upp­skattningsvis 3-4 personer anställda.

Beredningen av ärenden torde av praktiska skäl lämpligen böra ske i två grupper, en för bygg- och en för enerigärenden. För att säkerställa samord­ningen bör dock besluten om projekt och resursfördelning tas av en gemen­sam styrgrupp bestående av de två beredningsgrupperna. Det får ankom­ma på regeringen att efter förslag från Sveriges exportråd ta närmare ställning till gruppens sammansättning.

Vidare bör enligt min mening organisationen till sig knyta särskilda referensgrupper vid behov. I dessa bör finnas representerad en bred sak­kunskap på respektive sektor. Svensk bygg- och energiexport får ta ställ­ning till såväl kansli som de samarbetsformer som kan bedömas lämpliga för verksamhetens genomförande.

Det nu föreslagna Svensk bygg- och energiexport skall således utarbeta ett handlingsprogram för de aktuella sektorerna. De olika förslag som finns relaterade i utredningarnas betänkanden kan därvid utgöra en lämplig utgångspunkt för det fortsatta arbetet liksom de insatser som redan görs inom olika sektorer. En lämplig utgångspunkt för det energitekniska områ­det kan också vara Ingenjörsvetenskapsakademiens studie Energipciitiken

Prop. 1983/84:168

20

och den industriella utvecklingen, vilken också utgör grund för förslagen från utredningen om export av energiteknik. För byggområdet kan också studien Svenskt byggande i internationell konkurtens utgöra en grund för handlingsprogrammet.

Ett belopp för Svensk bygg- och energiexports verksamhet om 18milj. kr. bör ställas till förfogande för budgetåret 1984/85. Detta kan ske genom omprioritering under anslaget E2. Exportfrämjande verksamhet (8milj. kr.), genom att medel erhålls via energiupphandlingsdelegationen (5 milj, kr.) samt genom omprioriteringar inom bostadsdepartementets ansvars­område (5 milj. kr.). Chefen för bostadsdepartementet avser att föreslå regeringen att lämna närmare förslag i tilläggsbudget 1 för budgetåret 1984/85.

Medlen avses täcka kostnader för olika typer av aktiviteter samt ett gemensamt kansli för de olika sektorerna. Avvägningen mellan olika typer av insatser och mellan de olika sektorerna ligger hos Svensk bygg- och energiexport. Utöver de särskilda medel om 18 milj kr. som nu föreslås så är det naturiigt att organisationen i sin verksamhet också fångar upp de aktiviteter som genomförs inom ramen för exportrådets sedvanliga verk­samhet och som berör bygg- och energisektorerna. En riktpunkt kan vara att de medel som anvisas från industridepartementet och bostadsdeparte­mentet samt genom omprioriteringar inom anslaget för exportfrämjande verksamhet fördelas balanserat och skäligt över tiden mellan de båda insatsområdena. För att öka intresset hos berörda parter och för en hög effektivitet i verksamheten bör samtliga inblandade parter ekonomiskt bidra till aktiviteterna. En förutsättning är således att näringslivet bidrar med åtminstone motsvarande belopp som det som nu ställs till förfogande. Jag finner det naturligt att verksamheten utvärderas löpande så att eventu­ella nödvändiga justeringar av såväl organisation som åtgärder kan vidtas. Programmet är en del av den löpande exportfrämjande verksamheten och avses på sikt finansieras inom denna.

Enligt min mening bör insatserna genom Svensk bygg- och energiexport ses som ett praktiskt instrument i syfte att främja svensk export. Jag vill också framhålla betydelsen av snabba insatser för inte minst trähussektorn i enlighet med den utredningens förslag, dvs. att under första verksamhets­året för denna sektor identifiera företag.Även exportsäljbolag på detta område - nya eller etablerade - utgör praktiska instrument i en samlad exportverksamhet. Verksamheten kan således ses i två steg, där inrättan­det av nya exportsäljbolag för t.ex. monteringsfärdiga hus, byggvarupro­ducenter och konsulter inom byggsektorn utgör det andra steget. Jag återkommer till denna fråga i det följande.

Utredningen om export av energiteknik har pekat på den betydelsefulla roll som regeringar och myndigheter spelar vad gäller investeringar inom energisektorn. Utredningen har därför betonat vikten av kontakter med andra länder i dessa frågor på regeringsnivå och förslag har framförts om

Prop. 1983/84:168

21

en samordningsgrupp för energiteknikexport i anslutning till regerings­kansliet. Jag delar utredningens bedömning om betydelsen av kontakter på regeringsnivå i exportfrämjandesyfte vad gäller energisektorn. Främst gäl­ler detta i förhållande till u-länder och statshandelsländer. Energi- och byggsektorerna ägnas betydande uppmärksamhet i överläggningar med dylika länder, t.ex. inom ramen förblandade kommissioner som upprättats i regeringsavtal om ekonomiskt, industriellt och tekniskt samarbete. Vi­dare har en rad exportfrämjandemanifestationer på såväl bygg- som ener­giområdet under senare år ägt rum med regeringsmedverkan i u-länder. Enligt min mening bör bygg- och energisektorn även fortsättningsvis ägnas stor uppmärksamhet i dylika sammanhang. Insatserna bör liksom hittills beredas inom ramen för den existerande departementsorganisationen.

Två av de tre nu aktuella utredningarna behandlar frågan om villkorslån och garantier. Investeringsbanken och industriverket avses spela en roll i detta sammanhang. Jag har i tidigare avsnitt (2.1) behandlat frågan om Investeringsbankens roll i samband med särskilt riskfyllda marknadsinve­steringar för små och medelstora företag. De resonemang och förslag jag tar upp i det följande berör såväl dessa företagskategorier som bygg- och energisektorerna.

Jag vill i detta sammanhang kort peka på några synpunkter från Investe­ringsbankens sida. Investenngsbanken anför följande vad gäller förslagen från utredningen om exportfrämjande stöd till små och medelstora företag och från byggexportutredningen. Banken förklarar sig beredd att delta i exportfrämjande insatser, men är kritisk till systemet med villkorslån. I stället för banken fram tanken på alternativa stödformer, t.ex. lån med starkt variabel ränta. Ett sådant system skulle kunna innebära att lån beviljades till riskfyllda exportsatsningar med mycket låg ränta, som i sin tur skulle kompenseras med en överränta (dvs. över gällande marknads­ränta), därest exportsatsningen skulle visa sig lönsam. Investeringsbanken framhåller också beträffande de föreslagna garantierna att garantier för husleveranser lämpligen bör ställas av en lokal bank. Om denna vill åter-försäkra sig hos Investeringsbanken är banken beredd att pröva sådana framställningar från fall till fall.

Finansiering av olika exportprojekt bör ske på den ordinarie kreditmark­naden. Endast i de fall detta inte kan ske bör enligt min mening staten kunna medverka till en utlandssatsning. Vidare anser jag det vara av betydelse att företagen själva står för en stor del av det ekonomiska risktagandet. I det följande diskuteras Investeringsbankens roll avseende delägarskap, län och garantier. Jag vill äter erinra om att regeringen nyli­gen har föreslagit möjligheter till större flexibilitet när det gäller former för engagemang och kreditvillkor från bankens sida. Jag vill också framhålla att Svensk bygg- och energiexport har en betydande roll att spela som initiativtagare till olika projekt vilka kan finansieras av Investeringsbanken eller småföretagsfonden. Med tanke på fondens krav om en real avkastning

Prop. 1983/84:168

22

på 3 % bedömer jag det emellertid som troligt att fonden inte kommer att engageras i någon större omfattning för särskilt riskfyllda marknadsinve­steringar.

I den mån statlig medverkan behövs för att etablera försäljningsbolag o.d. kan enligt min mening tre slag av insatser bli aktuella. För det första kan staten eller offentliga organ behöva gå in som minoritetsdelägare i bolagen. Förutsättningen härför är självfallet att företagen så önskar. För detta krävs det tillskott i form av aktiekapital el. likn. Som jag redan har anfört har Investeringsbanken denna möjlighet efter prövning från fall till fall. Det är naturligt att Investeringsbanken i dessa frågor har ett nära samråd med Svensk bygg- och energiexport som också bör kunna ta initiativ i denna fråga. Även småföretagsfonden har möjlighet att köpa aktier i sådana bolag. Jag anser således att behovet av aktiekapital el. liknande kan tillgodoses.

För det andra kan sådana försäljningsbolag behöva ytterligare rörelseka­pital och kapital för bl.a. marknadsföringsinvesteringar. Det är enligt min mening naturligt att detta kapital lånas upp av bolagen. Sådan upplåning kan ske på den allmänna kreditmarknaden. Med hänsyn till den risk som är förenad med sådan långivning särskilt i ett inledande skede är det naturligt att Investeringsbanken kan komma ifråga som långivare. I syn­nerhet om banken också har engagerat sig som minoritetsägare blir en kompletterande långivning både lämplig och naturlig. Investeringsbanken har ju också i sitt remissvar förklarat sig beredd att pröva låneformer med bl.a. variabel ränta. Behovet av lånemedel bör således kunna tillgodoses efter prövning från fall till fall av banken. Svensk bygg- och energiexport har också i detta fall en viktig roll som initiativtagare.

För det tredje kan det bli aktuellt med garantier av olika slag. I likhet med Investeringsbanken anser jag att sådana garantier i första hand bör ställas av lokala eller andra banker. Det bör, som Investeringsbanken framhåller, vara möjligt för bankerna att återförsäkra sig hos Investerings­banken efter prövning från fall till fall.

Mot denna bakgrund finner jag inte anledning att föreslå särskilda kapi­taltillskott för delägarskap, lån eller garantier för utlandssatsningar. Jag ser det samtidigt som naturligt att Investeringsbanken fortsättningsvis engage­rar sig i exportverksamhet i en större utsträckning än hittills. Jag anser således att existerande finansieringskällor bör tillvaratas så långt som möjligt för såväl långivning som delägarskap genom minoritetsandelar och garantigivning.

Jag vill slutligen framhålla att möjligheterna för ett statligt delägarskap i den form som utredningarna har föreslagit kan vara av stor betydelse för de nu aktuella sektorerna i syfte att främja dessa sektorers export. Frågan om inrättandet av olika försäljningsbolag och eventuellt statligt delägar­skap bör därför enligt min mening kunna prövas av olika branscher och företag i samarbete med relevanta finansieringskällor, företrädesvis Inves-

Prop. 1983/84:168

23

teringsbanken. Svensk bygg- och energiexport har, i enlighet med vad jag har anfört tidigare, självfallet en roll att spela i detta sammanhang som initiafivtagare, diskussionspartner ocn förmedlare av kontakter till exem­pelvis Investeringsbanken.

Inom såväl bygg- som energisektorn arbetar en rad organisationer ut­ifrån olika aspekter. Detta förhållande stryker enligt min mening under behovet av samarbete. Svensk bygg- och energiexport har här en central roll när det gäller exportfrämjande verksamhet. Organisationen bör i sin verksamhet finna lämpliga samarbetsformer i olika frågor med berörda organisationer. Detta gäller inte minst statens industriverk beträffande trähussektorn och Investeringsbanken i finansieringsfrågor. Svensk bygg-och energiexport har enligt min mening också en samarbetsuppgift med organisationer som inte i första hand sysslar med exportfrämjande, bl.a. myndigheter inom bygg- och energisektorerna, i syfte att underlätta för varor och tjänster inom dessa sektorer att komma in på utlandsmarknaden.

Kommunerna besitter ett kunnande, inte minst på enerigområdet, vad gäller bl,a. drift av anläggningar. Kommunerna utgör således också en intressant samarbetskrets. Jag återkommer i avsnitt 3 till möjligheterna för kommunerna att engagera sig i exportverksamhet.

Jag vill avslutningsvis något beröra frågan om teknikupphandling. Sty­relsen för teknisk utveckling har här en central roll. De relativt nystartade nationella utvecklingsbolagen för energi, miljövård och transportsystem -TEMU-bolagen - kan spela en roll vad gäller finansieringen av olika projekt. Syftet med bolagen verksamhet är en inriktning på teknikupp­handling med bivillkoret att upphandlingen skall leda till produkter med en klar internationell marknadspotential. TEMU-bolagen kompletterar där­med insatser som utförs av t.ex. styrelsen för teknisk utveckling. Industri­fonden och Sveriges exportråd. I första hand utnyttjas bolagens kompe­tens för att i samverkan med beställare, industriföretag och forsknings- och utvecklingsstödjande organ skapa referensobjekt. Dessa är oftast nödvän­diga för en framgångsrik marknadsföring utomlands. Detta gäller inte minst energiområdet. Regeringen har nyligen (prop. 1983/84:135) föreslagit att de tre bolagen förs samman till ett bolag. Regeringen har också i nämnda proposition behandlat andra insatser på teknikupphandlingsomrä-det. Jag har berört denna fråga under avsnitt 2.1.

Utredningen om export av energiteknik har förordat att den nuvarande upphandlingskoden i GATT utvidgas till att omfatta statliga myndigheter som upphandlar energiutrustningar. Anledningen är att marknaden för energiteknik ofta är starkt myndighetsstyrd. Genom en utvidgning skulle svenska leverantörer komma att konkurrera på lika villkor som det upp­handlande landets egna leverantörer.

Sverige verkar aktivt för förbättringar av den nuvarande upphandlings­koden. Frågan om ett inkluderande av energimyndigheter i kodens täck­ningsområde kommer att ingå i den nu inledda omförhandlingen av koden.

Prop. 1983/84:168

24

Det är emellertid osäkert vilken effekt en eventuell utvidgning av koden till det energitekniska området kan få eftersom koden inte omfattar kommuna­la och regionala myndigheter.

I detta sammanhang vill jag erinra om vikten av att de program som här föreslås utformas så att åtgärderna inte kan hänföras till de i internationella överenskommelser förbjudna exportsubventionerna och att ansvariga or­ganisationer håller kontakt med kommerskollegium vad gäller de gränser som våra handelspolitiska åtaganden sätter.

2.3 Utbildningsfrågor

Behovet av utbildning med anknytning till export framhålls särskilt av tre av utredningarna. En rad insatser görs redan i syfte att förbättra t.ex. språkkunskaper.

Fr.o.m. budgetåret 1976/77 har medel anvisats för vidareutbildning i internationell marknadsföring. Sveriges exportråd har tilldelats uppgiften att planera och samordna denna verksamhet. En särskild delegation för vidareutbildning har tillsatts av exportrådet. De medel som har anvisats har utgjort bidrag till utveckling, regionalisering och modernisering av kurser inom detta utbildningsområde samt även för att underiätta pro­blemen med bristande språkkunskaper i småföretagen. Delegationen har sedermera upphört och verksamheten bedrivs inom exportrådets ram.

Exportrådet administrerar också den svensk-franska språkfonden som delar ut stipendier för studier i franska språket kopplat till arbete i franska företag.

1 detta sammanhang finns det också anledning att peka på ett regerings­uttalande (prop. 1981/82:100 bil. 12) om just vikten av att förbättra utbild­ningen i internationell marknadsföring.

Vidare vill jag peka på de insatser som görs inom Sveriges exportråd och dess dotterföretag Exportskolan AB, Stiftelsen Institutet för Företagsut­veckling (SIFU) och inom det ordinarie utbildningsväsendets ram. Statens industriverk och utvecklingsfonderna främjar på olika sätt fortbildning inom småföretagen. Ytterligare insatser föreslås från utredningarnas sida.

Ett av dessa förslag rör möjligheterna för Sveriges exportråd att medver­ka till att handelssekreterarnas personal efter avslutad tjänstgöring kan få anställning i små och medelstora företag. Ett annat förslag innebär att Sveriges exportråd tillsammans med berörda näringslivsorganisationer och arbetsmarknadsstyrelsen utreder möjligheterna för bristyrkesutbildning i exportfrågor. Vidare pekas på behovet av ökade språkkunskaper i teknisk och kommersiell engelska och franska, ökade kunskaper i exportteknik samt ökade kunskaper i internationell projektledning allt i syfte att under­lätta svensk export. Slutligen framhålls vikten av utbildning och kurser i Sverige med internationellt deltagande på det enerigtekniska området.

För egen del kan jag instämma i behovet av ökad utbildning på detta

Prop. 1983/84:168

25

område. De remissinstanser som har yttrat sig i denna fråga har varit positiva till att ökade insatser görs på utbildningsområdet. Jag anser det önskvärt att berörda institutioner i än högre grad uppmärksammar behovet av utbildningsinsatser och anpassar sina utbildningsprogram efter företa­gens behov utifrån näringslivets ökande grad av internationalisering.

Ett sätt att. föra ut erfarenheter av och kunskap om exportfrågor till småföretag är sjävfallet att ta till vara den kunskap personalen hos handels­sekreterarna besitter. Sveriges exportråd har enligt min mening en naturiig uppgift att finna lämpliga former för att kunna föra vidare främst s.k. stipendiater men även annan personal hos handelssekreterarna till intres­serade små och medelstora företag.

Bristen på exportkunnig personal utgör erfarenhetsmässigt ett problem i många små och medelstora företag. Det rör sig här om olika typer av frågor och också om olika branscher. Enligt min mening är dessa frågor av stor betydelse. Det kan konstateras att högskolan har en central roll i fråga om att ge både grundutbildning och fortbildning för exportindustrins behov. Programmet för internationalisering av högskolan tar bl.a. sikte på bättre språkutbildning, utökad utbildning avseende "area studies" samt införan­de av momemt avseende internationell marknadsföring i ekonomutbild­ningen. Redan nu pågår en samverkan mellan Sveriges exportråd och olika utbildningsinstanser. Jag anser det angeläget att denna samverkan fortsät­ter och även utökas. Det är också väsentligt att nära kontakter byggs upp mellan högskoleenheterna och exportindustrins organ, för att underlätta bl.a. utveckling av fort- och vidareutbildning som svarar mot exportföreta­gens behov. Vidare anser jag att det vore önskvärt med ett samarbete på detta område med näringslivet och arbetsmarknadsstyrelsen.

2.4 Exportkreditfrågor m.m.

I det följande behandlas ett antal frågor som har tagits upp av en eller flera utredningar.

I syfte att främja den svenska exporten av systemleveranser till stora industri- och anläggningsprojekt anslås sedan flera år särskilda medel genom Sveriges exportråd. Detta stöd till svensk projektexport beslutas av en särskild nämnd knuten till Sveriges exportråd! Som framgår av prop. 1983/84:100 bil. 5 har stödet nyligen utvärderats. Mot bakgrund härav har regeringen föreslagit att systemet bibehålls, men att det övergår till att bli ett garantistöd, som föranleder utbetalning enbart när ett projekt inte leder till kontrakt. Små och medelstora företag bör i vissa fall kunna få stödet utbetalat även innan det föreligger ett beslut i fråga om kontrakt.

De utredningar som har tagit upp denna fråga framhåller betydelsen av att systemet bibehålls. Vidare framhålls att små företag bör få ett likvidi­tetstillskott innan beslut fattas om ett kontrakt. Med särskild hänsyn till de små företagen föresläs att nuvarande lägsta beloppsgräns om 15milj. kr.

Prop. 1983/84:168

26

som kontraktsbelopp uppmjukas ytterligare och sänks till 5 milj. kr. Bety­delsen av svenska underleveranser framhålls också. Vidare bör denna stödform utvidgas till att även omfatta stöd för rena byggentreprenader liksom för exportprojekt inom trähusområdet.

Enligt min mening stärker utredningarnas förslag uppfattningen att den­na stödform har betydelse för såväl stora som små företag, i det senare fallet inte minst såsom underleverantörer. Vad avser förslaget om en sänkning av beloppsgränsen vill jag peka på att det redan nu finns möjlig­het för den beslutande nämnden att i vissa fall göra undantag från den fastlagda gränsen. Enligt min mening bör denna flexibilitet bibehållas. Någon generell ändring av beloppsgränsen bör däremot inte göras. Beträf­fande utvidgningen av stödet till att omfatta rena byggentreprenader och projekt inom trähusområdet finns det enligt min mening anledning att pröva sådana projekt. Det får ankomma på nämnden att ta ställning i denna fråga inom ramen för tillgängliga medel.

Utredningen om svensk byggexport framhåller att det s.k. anbudskost-nadsstödet till konsulter för vissa projekt i u-länder inom exportrådets ram inte förefaller vara anpassat till stimulans av konsulternas insatser på områden, som för svenska system- och produktleverantörer är mest intres­santa. Det föreslås att Sveriges exportråd tar upp en diskussion med konsultföretagen om en ändrad inriktning mot projekt på intressantare marknadssegment. Jag anser det vara av intresse att exportrådet tar upp sådana diskussioner ined berörda parter.

Det kan nämnas att utredningen (H 1982:07) om åtgärder för att främja export av tjänster bl.a. har till uppgift att studera detta konsultstöd. Vidare vill jag peka på att regeringen nyligen (prop. 1984/85:100 bil. 5) uttalat att en samordning mellan konsultstödet och stödet till svensk projektexport bör beaktas av Sveriges exportråd.

Utredningen om svensk byggexport behandlar också frågan om teknisk exportservice. Betydelsen av att standards, normer och provningar i snab­bare takt görs internationellt likformiga påpekas. Den verksamhet Sveriges exportråd avser att inleda på detta område bedöms som viktig. Denna verksamhet skall ge företagen en möjlighet att vända sig fill en instans som kan lämna information och på annat sätt assistera företag med teknisk rådgivning m.m. i samband med frågor orn mätning, provning eller annan teknisk produktanpassning till utländska krav. Ett samarbete har inletts mellan exportrådet, kommerskollegium. Standardiseringskommissionen i Sverige och statens mät- och provråd för denna verksamhet. Även utred­ningen om exportfrämjande stöd till småföretag framhåller betydelsen av att dessa snabbt kan erhålla information om tekniska standards för pro­dukter i olika länder.

Regeringen har nyligen (prop. 1983/84:100 bil. 5) uttalat sig för denna form av exportservice. Jag föreslår att ett belopp om I milj. kr. anslås för denna verksamhets inledningsskede. Detta kan ske genom en omfördel-

Prop. 1983/84:168

27

ning under anslaget E2. Exportfrämjande verksamhet. Verksamheten bör på sikt avgiftsfinansieras.

Flera av utredningarna framhåller vikten av en ökad bevakning av inter­nationellt och på annat sätt finansierade projekt i syfte att erhålla en så tidig information som möjligt. Denna projektbevakning utförs i första hand genom de svenska beskickningarna utomlands och genom handelssekrete­rarna. Därutöver föreslås en intensifierad bevakning av byggfrågor på vissa speciellt intressanta marknader, t.ex. Sydostasien, genom s.k. bygg-attachéer vid svenska beskickningar. Vidare föreslås att ett handelsråd i. energiteknik tillsätts för att inom samma geografiska område bevaka mark­nader och projekt inom hela energiområdet.

Jag instämmer helt i behovet av en utökad projektbevakning. Detta återspeglas också i regeringens nyligen lämnade förslag (prop. 1983/84:100 bil. 5) om en förstärkning av denna verksamhet vid Sveriges exportråd. Projektbevakningen bör dock liksom hittills i regel inte vara generellt begränsad till vissa sektorer. Däremot ser jag det som angeläget att bevak­ningen på olika marknader koncentreras till sädana områden och sektorer där svenskt näringsliv bedöms ha särskilda förutsättningar att konkurrera om aktuella projekt. Det ankommer på Sveriges exportråd i samråd med utrikesdepartementet att finna lämpliga former för en utökad projektbe­vakning i Sydostasien liksom även i andra regioner. Därvid bör också frågan om bevakning av projekt inom speciella sektorer genom attachéer eller annan särskild personal behandlas.

Utredningen om byggexport tar upp frågan om skatteförhållanden för utomlands stationerad personal. Enligt nu gällande bestämmelser krävs att en person vid utlandstjänstgöring måste vistas minst 12 månader utan­för Sverige för att beskattas i utlandet i stället för i Sverige. Utredningen framhåller att flera projekt, särskilt konsultuppdrag och mindre entrepre­naduppdrag, kräver en kortare utlandsvistelse än 12 månader. En förkort­ning av 12-månadersperioden till 6 månader föreslås. Detta skulle i flera fall minska kostnaderna och därmed öka svenska företags konkurrens­kraft.

För egen del vill jag peka på betydelsen av att åtgärder vidtas för att öka svenska företags konkurrenskraft. Enligt vad jag har erfarit avser utred-, ningen om åtgärder för att främja export av tjänster att behandla denna fråga. Jag anser det därför inte vara rätt tidpunkt att nu lämna förslag i denna fråga. Jag återkommer senare (avsnitt 3) till skattefrågor för offent­ligt anställda vid utlandstjänstgöring.

Utredningen om exportfrämjande stöd till småföretag har behandlat vissa frågor rörande exportkreditnämndens (EKN:s) garantigivning som har betydelse för de små och medelstora företagens exportmöjligheter. Utredningen har bl,a. framfört förslag om vissa förenklade rutiner. Av EKN:s remissvar framgår att arbete redan pågår inom nämnden i syfte att effekUvisera garantigivningen bl.a, för affärer med korta kredittider, vilken

Prop. 1983/84:168

28

har särskild betydelse för små företag. Jag anser det angeläget att nämnden fortsätter sina ansträngningar att förbättra den service nämnden kan erbju­da de små och medelstora företagen.

Utredningen om exportfrämjande stöd till småföretag har föreslagit att EKN bör utröna möjligheterna att använda svensk komponentandel som kriterium för att bestämma förlusttäckningsgrad. Vidare sägs att i de fall EKN på grund av begränsat utrymme måste prioritera mellan olika export­affärer bör nämnden under alla omständigheter tillmäta den svenska kom­ponentandelen betydelse för sitt avgörande.

EKN har liksom ett flertal remissinstanser pekat på de praktiska svårig­heter som skulle uppkomma om nämnden ytterligare skulle begränsa möj­ligheterna att täcka utländska komponenter i den export nämnden garante­rar. Även om det i och för sig är önskvärt att främja svenska underleveran­ser, anser jag inte att det är motiverat att ändra reglerna för EKN:s garantigivning i detta avseende.

Byggexportutredningen har bl.a. tagit upp frågan om betydelsen av EKN:s riskkapacitet för den svenska byggexporten. Utredningen pekar särskilt på vikten av att underlätta riskdelningsarrängemang. Jag instäm­mer därmed och vill erinra om att EKN redan bedriver arbete på området. Jag delar också utredningens uppfattning om önskvärdheten av att entre­prenadexporten i högre grad än hittills finansieras genom arrangemang med de multilaterala bankerna. Vad beträffar frågan om skadereglering i valutor är även den under översyn inom EKN.

Jag vill i detta sammanhang erinra om det utredningsuppdrag avseende riskdelning som jag omtalade i prop. 1984/84:100 bil. 5. Chefen för EKN som utfört uppdraget har avgivit rapport i vilken olika metoder för risk­delning beskrivs och analyseras. Av rapporten framgår att diskussioner pågår med såväl banker som företag i syfte att finna former för riskdelning. Jag anser det angeläget att fortsatta ansträngningar görs att nå överens­kommelse om lämpliga former, framför allt genom att nå överenskom­melse med fler företag om globalgarantiavtal. Samtidigt kan konstateras att vissa aspekter är tekniskt komplicerade. Det kan ta viss tid att utarbeta praktiskt användbara lösningar. Mot den bakgrunden synes ej sannolikt att något väsentligt ökat behov av garantiutrymme kommer att uppstå under den närmaste tiden. Jag anser det därför ej nödvändigt att nu föreslå riksdagen någon ökning av garantiramen för exportkreditgarantigivningen.

Riksdagen har beslutat att minimistorleken för det kontrakt som finansi­eras med statsstödd exportkredit genom AB Svensk Exportkredit skall vara 350 000 kr. (prop. 1980/81:130, NU58, rskr 426). Utredningen om småföretagens export har föreslagit att detta minimibelopp uttryckt i kro­nor sänks till 75 000 kr. för att ge de mindre företagen större möjligheter att utnyttja det statsstödda systemet. Jag förordar att minimibeloppet sänks och att något nytt minimibelopp uttryckt i kronor inte fastställs. I stället bör alla affärer som kan exportkreditförsäkras genom EKN med en kredit-

Prop. 1983/84:168

29

tid på två år eller längre kunna finansieras genom det statsstödda systemet. Detta torde f.n. innebära att affärer på mindre belopp än 75000 kr. inte kommer i fråga. Detta förslag innebär inte någon ändring av de varukate­gorier som kan finansieras med statsstödda exportkrediter och inte heller i kreditvillkoren. Jag har samrått med chefen för industridepartementet i denna fråga.

Utredningen om energiteknik och byggexportutredningen tar upp frågor med anknytning till bistånd. Det gäller frågor som bevakning av projekt, möjligheterna att anställa svenskar i internafionella finansieringsinstitu­tioner, ökad insats från svenska entreprenörer, ökat deltagande av svenska företag vid anbudsgivning och återflöde av svenskt bistånd. Jag kan i huvudsak ansluta mig till de tankegångar som finns redovisade i utredning­arnas betänkanden.

Byggexportutredningen föreslår att en viss del biståndsmedel ställs till förfogande för förstudier utförda av svenska konsulter och beordrade av internationella finansieringsintitutioner. Detta system existerar i Norge.  För egen del finner jag det angeläget att svenska konsulter utnyttjas i sådana sammanhang. Det sker också i betydande utsträckning. Svenska konsulter hävdar sig väl i den internationella konkurrensen. Det är därför inget generellt svenskt intresse att den internationella konsultupphandling­en blir föremål för ökad bindning. Mot den bakgrunden är det enligt min mening inte önskvärt att införa det system som finns i Norge.

3    Export av tjänster från kommuner och landstingskommuner

Tjänstesektorn utgör en stor och växande del av den svenska produk­tionen. Utvecklingen i Sverige följer i detta avseende utvecklingen i övriga industrinationer. Världsmarknaden för tjänster växer. Detta kan innebära stora möjligheter till internationalisering för många svenska företag. Det gäller både rena tjänsteproducerande företag som är framgångsrika i Sveri­ge och som får internationella tillväxtmöjligheter, och företag som främst säljer varor men successivt ökar sitt tjänsteinnehåll och lägger allt större vikt vid s.k. mjukvaror som affärsidé.

Vid sidan av regeringens allmänna politiska insatser för att stärka företa­gens konkurrenskraft vidtas också ett antal åtgärder för att förbättra förut­sättningarna för en ökad tjänsteexport. Inom OECD arbetar man på att underlätta det internationella tjänsteutbytet. Tjänstehandelsfrågan har även tagits upp inomdet Allmänna tull- och handelsavtalet (GATT).

Utredningen om åtgärder för att främja export av tjänster (tjänsteexport­utredningen) kommer att lämna sitt betänkande inom kort. Jag avser att föreslå regeringen att återkomma till riksdagen i denna fråga under hösten. 1984. Tjänsteexportutredningen har under arbetets gång lämnat olika för­slag. Regeringen har på grundval av dessa förslag medverkat till ett antal

Prop. 1983/84:168

30

seminarier i tjänsteexportfrågor i Singapore, USA, Storbritanien, Norge och Sverige. Vidare har regeringen beviljat medel för ett särskilt utbild­ningsprogram inom tjänsteexportområdet, administrerat av Sveriges ex­portråd. Syftet med detta program är att öka kunskapen om tjänsteexport och höja medvetenheten om vilka faktorer som bör beaktas vid försäljning av tjänster.

Åtgärder har vidtagits från statsmakternas sida för att öka exporten av tjänster från statliga myndigheter och bolag bl.a. i syfte att komplettera näringslivet på områden där statliga institutioner har en unik kompetens. Detta ligger helt i linje med regeringens allmänna strävanden att främja tjänsteexport. Som ett ytteriigare komplement har insatser föreslagits för att främja export av tjänster från kommuner och landstingskommuner.

Flera hinder av formell och praktisk natur har hittills försvårat en fram­gångsrik exportsamverkan mellan kommunerna och näringslivet. Samti­digt finns flera skäl för en sådan samverkan. Kommunala tjänster kan utgöra del av ett fullständigt system. Vidare har kommuner och landstings­kommuner erfarenheter av hur driften av vissa typer av anläggningar skall organiseras och administreras. Kommuner och landstingskommuner kan också spela en viktig roll i marknadsföringen av system bl.a. genom att ställa referensobjekt till förfogande.

Mot denna bakgrund har, som har nämnts inledningsvis, en särskild utredning haft i uppdrag att lägga fram förslag som gör det möjligt för kommuner och landstingskommuner att engagera sig i exportfrämjande verksamhet inom de egna verksamhetsområdena.

I utredningens betänkande ges exempel på fall där kommuner och lands­tingskommuner har medverkat i exportverksamhet. Den hittills mest till-lämpade formen för export av kommunalt kunnande har varit att tjänste­män i kommuner och landstingskommuner har beviljats tjänstledighet för att arbeta i privata företag, som driver projekt utomlands. Sådan tjänstle­dighet från tjänst i kommun är enligt betänkandet relativt ovanligt. Inom landstingskommunernas verksamhetsområde, och där främst sjukvården, förekommer emellertid sådan tjänstledighet i större omfattning än på det primärkommunala området.

I utredningen framhålls även att kommuner och landstingskommuner i vissa fall har initierat egna aktiviteter. Ett sådant exempel är Swedehealth AB, som är ett tjänsteexportbolag inom hälso- och sjukvårdsområdet bildat av Landstingsförbundet år 1982 som ett dotterbolag till Lands­tingens Inköpscentral. Ett annat exempel är samarbetet mellan Malmö kommun, Malmöhus läns landsting och Lunds universitet samt hälso­vårdsministeriet i Kuwait om framför allt utbildning av sjukvårdspersonal. Bland organ som gör insatser för att marknadsföra svenskt vårdkunnande i utlandet finns också Swecare Foundation. I Swecare ingår bl.a. Lands­tingsförbundet. Göteborgs Frihamns AB och Göteborgs Stuveri AB, som båda ägs av Göteborgs kommun, har bildat ett bolag - Port of Gothenburg

Prop. 1983/84:168

31

Consultancy AB - i syfte att vara ett instrument för export av hamn- och stuverikunnande. Det kunnande som kontinuerligt utvecklas inom dessa områden avses ge draghjälp åt svensk industri. Göteborgs kommun har också engagerat sig i att utveckla bl.a. sophanteringsutrustning som kan avsättas på utlandsmarknaderna.

Utredningen framhåller även att avtal har ingåtts i några fall mellan företag och kommuner om konkret samverkan. De exempel som ges i betänkandet rör avtal mellan Göteborgs Trafik AB och ASEA, Göteborgs brandnämnd och[REDACTED_EFTERNAMN] Telematerial AB samt Göteborgs kommun och AB Volvo.

Slutligen ges exempel pä företag som direkt eller indirekt ägs av kom­muner och landstingskommuner och som bedriver exportverksamhet, t.ex. Kommun-Data AB och K-konsult.

Utredningen föreslår bl.a. en utvidgning av den kommunala kompeten­sen till att omfatta kommunala åtgärder för att främja svensk export. Vidare föreslår utredningen att Sveriges exportråd får genomföra ett ut­vecklingsprogram för den kommunala tjänsteexporten. Flertalet remissin­stanser är positiva till grundtanken att kommuner och landstingskommu­ner skall ges möjlighet att främja den svenska exporten. Några tunga remissinstanser bl.a. Sveriges industriförbund - avstyrker utredningens förslag till lagstiftning.

Jag anser, i likhet med flertalet av remissinstanserna, att åtgärder bör vidtas för att möjliggöra en ökad export av tjänster från den kommunala och landstingskommunala sektorn. Erfarenheterna från den hittillsvarande statliga tjänsteexporten visar att detta är ett långsiktigt arbete. Såsom framgår av utredningens redovisning har endast ett fätal kommuner och landstingskommuner hittills engagerat sig i exportfrämjande verksamhet. Sjukvårdsområdet har därvid varit den dominerande sektorn.

Utredningen konstaterar att möjlighet att ställa kommunalt kunnande till förfogande i kombination med export av varor och i samarbete med nä­ringslivet kan ge resultat som är intressanta från bytesbalanssynpunkt. Detta gäller inte minst vid leverans av hela system, något som efterfrågas i allt högre utsträckning. Den internationella konkurrensen hårdnar alltmer. Ett sätt för svenska företag att nå konkurrensförsteg kan enligt min mening vara att erbjuda hela system där utbildning, ledning, drift och underhäll är väsentliga delar och där offentliga tjänster har en naturlig plats. De kom­munala exportansträngningarna.utgör genom samverkan med näringslivet också en komplettering av företagens exportansträngningar.

Utredningen framhåller att kommuner och landstingskommuner har på flera verksamhetsområden monopol eller näst intill monopol på verksam­heten. Detta gäller framför allt frågor om hur anläggningar och liknande skall drivas, dvs. driftkunnande, men också frågor om upphandling av såväl hård- som mjukvaror till olika anläggningar. Kommuner och lands­tingskommuner äger också ofta de anläggningar som företag vill referera

Prop. 1983/84:168

32

till. Dessa förhållanden utgör enligt min mening betydelsefulla element i en samverkan mellan kommuner och näringslivet.

I betänkandet förs vissa principresonemang kring kommuners och lands­tingskommuners roll i tjänsteexporten. Därvid framhålls att tjänsteexport aldrig kan bli någon primär uppgift för kommuner och landstingskommu­ner men kan bli ett komplement till näringslivets samt statliga myndig­heters och bolags kommersiella verksamhet. Näringslivet kan genom sam­verkan förstärka sitt kunnande samt öka kapaciteten och trovärdigheten i offererade projekt. Kommuner och landstingskommuner kan således spela en viktig roll när det gäller såväl att kvalificera svenska leverantörer på nya marknader som att utföra erhållna projekt pä ett sådant sätt att de banar väg för nya leveranser.

I betänkandet anges också att kommuners och landstingskommuners medverkan i tjänsteexport inte förändrar deras roll i samhället men innebär nya former för samarbete med utländska kunder och svenska företag. Vidare har statsmakterna möjlighet att slå fast att kommunal medverkan i exportverksamhet är förenlig med kommunernas uppgifter i samhället och överlämna till den kommunala självstyrelsen att finna de praktiska for­merna. Slutligen framhålls att det primära målet för kommunal medverkan är att ta till vara kunnandet i den kommunala sektorn för att öka landets exportintäkter.

För egen del vill jag anföra följande. Kommunala åtgärder för att främja svensk export kan i viss mån redan nu vidtas inom ramen för den kommu­nala kompetensen. Utredningens förslag innebär emellertid en förändring av kommunernas roll som samhällsorgan genom den kompetensutvidgning som har nämnts tidigare. Efter samråd med chefen för civildepartementet är jag inte beredd att nu förelägga regeringen några förslag till lagstiftnings­åtgärder. Det krävs ett noggrant övervägande av hur de kommunalrättsliga principerna skall kunna kombineras med eller utvidgas till att omfatta kommunala aktiviteter till stöd för den svenska exporten. Frågan om en lagstiftning på området bereds f.n. inom regeringskansliet. Jag vill också peka på att kommuner och landstingskommuner har system och instru­ment för sin kommunala förvaltning, som kan vara intressanta för u-länder vid uppbyggnad av kommunal infrastruktur.

I betänkandet pekas på behovet av ett utvecklingsprogram för att i ett initialskede utveckla förutsättningar och former för en kommunal tjän­steexport. Ett sådant program kan innehålla åtgärder för att utveckla produkter, leveransformer, organisation och personal, marknadsföra det kommunala kunnandet, söka projekt samt utforma samverkan med företag i konkreta projekt. En parallell dras till det utvecklingsprogram Sveriges exportråd genomför för den statliga sektorn.

Jag delar, liksom flertalet remissinstanser, utredningens uppfattning att Sveriges exportråd bör få ansvar även för detta utvecklingsprogram. Det får ankomma pä regeringen att ta ställning till ett mer detaljerat förslag frän

Prop. 1983/84:168

33

exportrådets sida. Exportrådet kommer inom kort att fä uppdrag att utar­beta ett sådant förslag.

Enligt min mening bör Kommun- och Landstingsförbunden på lämpligt sätt delta i exportrådets arbete. Det får ankomma på rådet att behandla denna fråga.

I betänkandet berörs slutligen några frågor som jag vill ta upp avslut­ningsvis. En sådan fråga rör möjligheterna att utnyttja kommunalt kunnan­de i biståndsprojekt. I betänkandet anges att det från olika håll ibland har hävdats att biståndsfinansierade projekt skulle vara en lättillgänglig inkörs­port för ett kommunah engagemang. Utredningen vill varna för en sådan inställning. SIDA kan dock genom kontakter med den kommunala sektorn försöka komma i kontakt med personer som är intresserade av att arbeta som rådgivare i u-länders administrationer. Vidare kan SIDA genom så­dana kontakter pröva olika sätt att överföra svenskt kommunalt kunnande till u-länder.

Jag finner tanken intressant på ett ökat samarbete i olika former mellan SIDA och den kommunala sektorn. Det får ankomma på berörda organ att behandla denna fråga.

En annan fråga rör nuvarande skattelagar enligt vilka utlandstjänst­görande personal får olika behandling i beskattningshänseende om arbets­givaren är en kommunal förvaltning jämfört med om arbetsgivaren är ett företag. Denna fråga rör den s.k. ett-årsregeln vilken f.n. ses över inom regeringskansliet, I vad män det är möjligt att likställa förvaltning med ett företag i detta hänseende bör bedömas i samband med denna översyn.

Slutligen framhålls i betänkandet frågan om samverkan mellan den kom­munala sektorn och näringslivet i teknikupphandlingsfrågor. Med teknik­upphandling avses anskaffning av produkter, tjänster eller system som inte redan finns på marknadern utan kräver utvecklingsarbete för att tillgodose krav från köparen. Teknikupphandling har under senare år blivit ett allt­mer intressant instrument i kommuner och landstingskommuner. Ett av skälen är att kommuner och landstingskommuner är stora upphandlare av varor och tjänster som spänner över många sektorer där avancerad teknik och komplicerade processer förekommer. Landstingsförbundet har inlett ett samarbete med styrelsen för teknisk utveckling i syfte att avlasta teknikupphandlande landstingskommuner de merkostnader som uppkom­mer vid upphandling av teknik jämfört med sedvanlig upphandling. Någon motsvarighet till detta finns inte pä den primärkommunala sidan. Utred­ningen konstaterar emellertid att kommuner och landstingskommuner till­sammans med företag sedan lång tid tillbaka drivit fram en teknikupphand­ling inom flera områden, t.ex. sjukvård, vattenrening, energiproduktion och kollektiv trafik. För framtiden förutser utredningen ett ökat behov av stöd till företag i marknadsföring inkl. export av produkter som har tagits fram genom teknikupphandling. Utredningen anser vidare att det ökade kommunala engagemanget i exportverksamheten, som utredningen har 

3    Riksdagen 1983184. 1 saml. Nr 168

Prop. 1983/84:168

34

föreslagit, också kan utnyttjas i kombination med teknikupphandling. Det blir enligt utredningen möjligt att redan i uppgörelsen mellan leverantören och den kommunala beställaren beakta framtida samverkan i exportsam­manhang.

Jag delar utredningens uppfattning att det ökade kommunala engage­manget i exportverksamhet bör kunna tas till vara i kombination med teknikupphandling. Jag ser det som ett naturligt led i samverkan mellan kommuner och näringsliv. Det får ankomma på berörda finansiärer, bl.a. styrelsen för teknisk utveckling beträffande statligt engagemang, att bedö­ma omfattningen av stöd till teknikupphandlingsprojekt som resulterar i produkter och system med goda avsättningsmöjligheter på exportmarkna­den. Exportråder har enligt min uppfattning också en naturlig roll i delta sammanhang.

4   Hemställan

Med hänvisning till vad jag har anfört hemställer jag att regeringen dels bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag har anfört om

1.

insatser för att främja små och medelstora företags export

2.

insatser för att främja export frän bygg- och energisektorn och

3.

tjänsteexport från den kommunala och landstingskommunala sektorn,

dels föreslår riksdagen att godkänna vad jag har anfört om ändrade riktlinjer för statsstödd exportkreditgivning genom AB Svensk exportkre­dit.

5    Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll för de åtgärder och de ändamål som framgår av föredragandens hemställan.

Prop. 1983/84:168

35

Bilaga 1

Sammanfattning av (Ds UD 1983:5) Exportfrämjande stöd till mindre och medelstora företag

Exportst

ö

dsutredningen har haft i uppdrag att utv

ä

rdera den statli­ga exportfr

ä

mjande verksamhet som 

ä

r inriktad p

å

 mindre och medel­stora f

ö

retag.

S

ä

rskilt skulle Sveriges exportr

å

d (SE) och de regionala utveck­lingsfondernas insatser granskas liksom 

ä

ven de branschinriktade 

å

tg

ä

rder som statens industriverk ansvarar f

ö

r. Utredningens ut­v

ä

rdering skulle ge underlag f

ö

r f

ö

rslag till f

ö

r

ä

ndringar i de exportfr

ä

mjande insatsernas inriktning och omfattning.

Utredningen skulle 

ä

ven pr

ö

va f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r att inr

ä

tta ett statligt handelshus och studera om och hur de existerande handelshusens engagemang i de mindre och medelstora f

ö

retagens export kunde f

ö

rst

ä

rkas.

I kapitel 2 diskuteras motiven f

ö

r det statliga exportfr

ä

mjandet mot bakgrund av b

å

de traditionell utrikeshandelsteori och ett kom­pletterande syns

ä

tt som s

ä

ger att b

å

de enskilda f

ö

retag och in­dustrins konkurrenskraft 

ä

r beroende p

å

 utvecklingen av varaktiga f

ö

rbindelser mellan f

ö

retagen p

å

 olika marknader.

Det kan vara samh

ä

llsekonomiskt riktigt att st

ö

dja mindre och me­delstora f

ö

retags export av flera sk

ä

l. Marknadssatsningar 

ä

r be­tydande och risktagandet stort s

ä

rskilt i ett initialskede. Brist p

å

 information och kunskap hos de nindre f

ö

retagen 

ä

r ocks

å

 ett viktigt exporthinder. Statligt st

ö

d kan 

oc-.h \.'A)-a 

betydelsefullt n

ä

r f

ö

retagen vill utveckla ny teknik och komma in p

ä

 nya marknader.

Fr

å

gan om exportst

ö

d till mindre och medelstora f

ö

retag kan t

ä

nkas komma i konflikt med de handelspolitiska spelregler Sverige 

ä

r bundet av, diskuteras i kaoitel 3. Av speciellt intresse 

ä

r v

å

ra 

ö

verenskommelser med GATT, OECD, EG och EFTA.

Det kan d

ä

rvid s

ä

gas att direkta exportsubventioner som p

å

verkar

Prop. 1983/84:168

36

handeln mellan l

ä

nderna i princip 

ä

r f

ö

rbjudet. F

ö

r r

ä

ntesubven­tioner vid exportkrediter g

ä

ller s

ä

rskilda 

ö

verenskommelser.

[J

ä

r det g

ä

ller mindre f

ö

retag

ä

r dessa internationellt sett en accepterad m

å

lgrupp f

ö

r statliga exportfr

ä

mjande 

å

tg

ä

rder. Det svenska st

ö

det 

ä

r dessutom ett initialst

ö

d och inte av permanent karakt

ä

r. N

å

gra exportprissubventioner ing

å

r inte heller i det svenska exportst

ö

dsprogrammet.

Ä

ven indirekt verkande st

ö

dformer kan emellertid enligt g

ä

llande internationella regler uts

ä

ttas f

ö

r kritik om ett land upplever konkreta problem p

å

 en varumarknad. F

ö

r att mot

å

tg

ä

rder skall kunna vidtas kr

ä

vs dock att skada skall kunna p

å

visas. N

ä

r det g

ä

ller initialst

ö

d till mindre f

ö

retag vilket 

ä

r det som k

ä

nne­tecknar svenskt exportst

ö

d i denna del l

ä

r knappast n

å

gra skade­effekter p

å

 det mottagande landets industri kunna urskiljas.

Den svenska exporten av varor ber

ä

knas uppg

å

till drygt 200 mil­jarder kr. 

å

r 1983. 5 500 f

ö

retag har en export som understiger 10 milj.kr. De svarar f

ö

r ca 10 procent av den totala exporten. F

ö

retag med under 200 anst

ä

llda svarar f

ö

r en femtedel av expor­ten.

Av kapitel 4 framg

å

r att statens totala kostnader f

ö

r exportfr

ä

m­jandet 1982/83 uppgick till drygt 2 miljarder kr. Fyra femtede­lar var subventionerade exportkrediter - dels inom det s.k. SEK-systemet dels krediter p

å

 f

ö

rm

ä

nliga villkor till u-l

ä

nder.

Som andel av statligt exportfr

ä

mjande, exklusive kreditsubven­tioner, kan sm

å

f

ö

retagsst

ö

det ber

ä

knas uppg

å

 till minst en fem­tedel. Det direkta statliga exportst

ö

det som 

ä

r f

ö

rbeh

å

llet de mindre och medelstora f

ö

retagen uppgick budget

å

ret 1982/83 till ca 40 nilj.mkr., varav h

ä

lften kommer fr

å

n Sveriges exportr

å

d och h

ä

lften kommer de mindre f

ö

retagen till del via utvecklingsfon­derna. D

ä

rut

ö

ver tillkommer ett antal miljoner via olika organi­sationer.

Prop. 1983/84:168

37

Kapitel 5 handlar om Exportr

å

dsgruppens (ERG) organisation och verksamhet - dvs. Sveriges exportr

å

d (SE) samt handelssekrete­rare och svenska beskickningar i utlandet i den del de bitr

ä

der i exportfr

å

gor. Bland annat 

ä

gnas s

ä

rskild uppm

ä

rksamhet 

å

t pro-grairmet f

ö

r mindre och medelstora f

ö

retag. Detta program best

å

r av exporttr

ä

ffar, upps

ö

kande verksamhet, utarbetande av handlings­program och marknadsintroduktion, s

ä

ljresor samt Exportchef-att-hyra. Beroende p

ä

aktivitet uppg

å

r det statliga st

ö

det till h

ö

gst 60 

procent.  

Vad betr

ä

ffar Exportchef-att-hyra - en aktivitet som inneb

ä

r att mindre f

ö

retag som saknar exportkunnig personal hyr en kvalificerad och erfaren marknadsf

ö

rare och exportman - trap­pas subventionen ned under en tr

éä

rsperiod. Det statliga st

ö

det till Sveriges Exportr

å

ds s

ä

rskilda sm

å

f

ö

retagsprogram uppg

å

r 1982/83 till 20 milj.kr. Dessutom tilldelades Sveriges export­r

å

d ytterligare 2 milj.kr. f

ö

r ut

ö

kad upps

ö

kande verksamhet un­der budget

å

ret.

De mindre och medelstora f

ö

retagen har sj

ä

lvfallet ocks

å

 till­g

å

ng till den 

ö

vriga verksamheten inom ERG, men d

å

 till full be­talning.

Det finns ett antal andra statliga organ som sysslar med export­fr

ä

mjande verksamhet vilket redovisas i kapitel 6. Industriver­ket st

ä

ller inom ramen f

ö

r det s.k. Exportpulsprojektet resurser till f

ö

rfogande f

ö

r utvecklingsfondernas exportfr

ä

mjande verksam­het. Dessutom handhar verket de s.k. branschprogranmen f

ö

r tr

ä­

industri, manuell glasindustri och tekoindustri som

ä

ven inklu­derar medel f

ö

r exportsatsningar, ofta till mindre och medelsto­ra f

ö

retag.

Inom Exportkreditn

ä

mnden (EKN) ber

ö

r den st

ö

rsta delen av antalet 

ä

renden mindre f

ö

retags export. V

ä

rdem

ä

ssigt svarar de dock f

ö

r h

ö

gst 10 procent av EKNs garantigivning. Inom det s.k. SEK-syste-met svarar de mindre och medelstora f

ö

retagen f

ö

r drygt 10 pro­cent av subventionerade exportkrediter. Svensk Projektexport (SPE) 

ä

r ett annat statligt organ som beviljar f

ö

retagen st

ö

d till anbudsgivning m.m. n

ä

r de samverkar i systemleveranser. Eftersom m

å

nga mindre f

ö

retag kan vara inblandade som under-

Prop. 1983/84:168

38

leverant

ö

rer vid projektexport har SPE haft stor betydelse ocks

å 

f

ö

r mindre och medelstora f

ö

retag.

De regionala utvecklingsfonderna behandlas i kapitel 7. De har under senare 

å

r engagerat sig i 

ö

kad utstr

ä

ckning i exportfr

ä

m­jande verksamhet och bedriver egen exportservice genom export­konsulter, exporttr

ä

ffar m.m. Utvecklingsfonderna finansierar ocks

å

 exportsatsningen och upps

ö

kande verksamhet p

å

 detta om­r

å

de genom det bidrag man f

å

r fr

å

n industriverket i Exportpuls­projektet. Genom sin normala l

å

neverksamhet - r

ö

relsel

å

n och ut­vecklingskapital - finansierar utvecklingsfonderna exportsats­ningar. Ungef

ä

r 5 procent av utl

å

ningen har denna inriktning. Tre fonder har egna exports

ä

ljbolag - G

ä

vleborgs l

ä

n (Gavlex), Stockholms l

ä

n (Stockex) och V

ä

rmlands l

ä

n (Wermex). De har star­tats i avsikt att s

ö

ka fr

ä

mja export av produkter fr

å

n mindre och medelstora f

ö

retag inom det egna l

ä

net.

Av de privata insatser som n

ä

mns i kapitel 8 behandlas s

ä

rskilt handelshusens verksamhet. Om man tar begreppet handelshus i vid mening, dvs. f

ö

retag som exporterar (och importerar) varor man inte sj

ä

lv tillverkar, s

å

 finns det idag ett stort antal s

å

dana f

ö

retag i Sverige. De 

ä

r ofta specialiserade p

å

 vissa varugrupper och marknader.

Sukab

ä

r ett speciellt bolag som sk

ö

ter motk

ö

psaff

ä

rer. I 

ö

vrigt understrykes den roll som banker, handelskamrar och expo-orga­nisationer spelar f

ö

r f

ö

retagens exportverksamhet.

Kapitel 9 fokuserar sig p

å

 underleverant

ö

rernas export. Svenska underleverant

ö

rer drabbades fr

å

n mitten av 70-talet av en h

å

rd­nande konkurrens. Det g

ä

ller dels deras direkta export och dels den indirekta export som sker genom att de 

ä

r underleverant

ö

rer till de stora svenska exportf

ö

retagen. Sedan mitten av 70-talet f

ö

rs

ä

mrades de svenska konkurrenternas konkurrensf

ö

rm

å

ga, men denna har sedan devalveringarna p

å

 nytt f

ö

rb

ä

ttrats. Ett antal olika rapporter om underleverant

ö

rer g

å

s igenom i kapitlet, s

ä

r­skilt vad som s

ä

gs betr

ä

ffande m

ö

jligheterna och f

ö

ruts

ä

ttningar­na f

ö

r export.

Prop. 1983/84:168

39

Å

tskilliga tusentals underleverant

ö

rer ber

ö

rs av den svenska ka­pitalvaruexporten och syssels

ä

ttningen i de ber

ö

rda underleveran­t

ö

rsf

ö

retagen och ber

ä

knas till ca 40 000.

Mekanf

ö

rbundet, Sveriges Exportr

å

d och utvecklingsfonderna 

ä

r organ som i 

ö

kad grad 

ä

gnat sig 

ä

t underleverant

ö

rernas situa­tion. Inom Sveriges Exportr

å

d har bildats en s

ä

rskild grupp f

ö

r fordonsunderleverant

ö

rer med god draghj

ä

lp fr

å

n Saab-Scania och Volvo.

F

ö

r de s

ä

rskilda underleverant

ö

rsbranscherna konstateras att den svenska marknaden

ä

r f

ö

r liten. Det 

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt att fler under­leverant

ö

rsf

ö

retag s

ö

ker sig ut p

å

 exportmarknaden f

ö

r att klara konkurrensen fr

ä

n utl

ä

ndska underleverant

ö

rer. 

Ä

ven 1 egof

ö

retag kan exportera till n

ä

rmarknader. JAS-projektet f

ö

ruts

ä

tter en stor underleverant

ö

rsexport fr

å

n Sverige i sanband med de kom­pensationsaff

ä

rer som avtalet med de utl

ä

ndska leverant

ö

rerna inneb

ä

r.

Inom Exportkreditn

ä

mnden accepteras upp till 50 procent utl

ä

ndska komponenter i en svensk vara som exporteras. D

ä

rut

ö

ver accepte­ras 30 procent utl

ä

ndska varor vid en projektleverans enligt ett avtal som finns med andra l

ä

nder. Det framg

å

r av en unders

ö

kning som gjorts av utl

ä

ndska villkor f

ö

r den statsst

ö

dda exportkredit­finansieringen att dessa 

ä

r str

ä

ngare 

ä

n de svenska.

Kapitel 10, en internationell 

ö

verblick, 

ä

r en beskrivning av exportfr

ä

mjandet i nio l

ä

nder huvudsakligen baserat p

å

 material fr

å

n SIND. Det framg

å

r av kapitlet att huvuddelen av exportst

ö

det under de senaste 

å

ren liksom i Sverige har utgjorts av export­finansiering p

å

 gynnsamma villkor och i n

å

gra l

ä

nder av bundet bist

å

nd. I de flesta av de studerade l

ä

nderna finns s

ä

rskilda program f

ö

r mindre och medelstora f

ö

retag. M

ä

ssor och utst

ä

ll­ningar prioriteras. Sammanfattningsvis kan s

ä

gas att l

ä

nderna utanf

ö

r norden koncentrerar sina insatser p

å

 finansieringsst

ö

d fr

ä

mst d

å

 till st

ö

rre f

ö

retag, medan de nordiska l

ä

nderna erbju­der ett mera brett program av exportfr

ä

mjande tj

ä

nster f

ö

r mind­re f

ö

retag, d

ä

r syftet 

ä

r att st

ö

dja dessas utveckling till att bli exportvana f

ö

retag.

Prop. 1983/84:168

40

I kapitel 11 utv

ä

rderas olika svenska st

ö

dformer f

ö

r mindre och medelstora f

ö

retag, som underlag f

ö

r de slutsatser och f

ö

rslag som jag presenterar i kapitel 12.

Mina f

ö

rslag i kapitel 12 tar sin utg

å

ngspunkt i exportfr

ä

mjan- . dets inriktning: ingen f

ö

r

ä

ndring i st

ö

dgr

ä

nser, initialst

ö

d, flexibilitet, 

ö

kade individuella insatser men ocks

å

 kollektiv samverkan, att principerna f

ö

r Sveriges exportr

å

ds och utveck­lingsfondernas exportfr

ä

mjande verksamhet b

ö

r 

ö

verensst

ä

mma.

De exportfr

ä

mjande insatserna b

ö

r ocks

å

 ske f

ö

retagsn

ä

ra och inom ramen f

ö

r en helhetssyn d

ä

r exporten 

ä

r en av flera fakto­rer i f

ö

retagets aff

ä

rsutveckling. D

ä

rav f

ö

ljer att utvecklings­fonderna ute i l

ä

nen b

ö

r f

ö

rbli riktiga regionala st

ö

dpunkter f

ö

r exportfr

ä

mjandet.

Sveriges exportr

å

d skall svara f

ö

r den samornande rollen vad betr

ä

ffar det exportfr

ä

mjande som riktas mot de mindre och me­delstora f

ö

retagen. D

ä

rf

ö

r f

ö

resl

å

r jag att det administrati­va ansvaret f

ö

r Exportpulsprojektet f

ö

rs 

ö

ver fr

å

n statens in­dustriverk till Sveriges exportr

å

d och samordnas med de insat­ser som g

ö

rs inom ramen f

ö

r Sveriges exportr

å

ds sm

å

f

ö

retags­program.

Jag betonar samverkan i exportfr

ä

mjandefr

å

gor mellan SIND, STU och SE.

Sveriges exportr

å

d b

ö

r ges resurser f

ö

r ytterligare upps

ö

kande verksamhet i mindre f

ö

retag f

ö

r att finna potentiella export

ö­

rer, informera om m

ö

jligheter till exportst

ö

d samt bitr

ä

da eko­nomiskt och personellt vid f

ö

retagens planering f

ö

r export.

Jag f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r ett tillskott p

å

 4,5 milj.kr. per 

å

r att satsas p

å

 upps

ö

kande verksamhet ut

ö

ver Exportpulsprojektets 3,5 milj.kr. och det s

ä

rskilda anslag p

å

 2 milj.kr. som Sveriges ex­portr

å

d erh

å

llit. Det inneb

ä

r att Sveriges exportr

å

d f

å

r 10 milj. kr. att disponera f

ö

r detta 

ä

ndam

å

l. Efter hand som de ut

ö

kade insatserna f

ö

r den upps

ö

kande verksamheten ger resultat b

ö

r

Prop. 1983/84:168

41

resurser fr

å

n detta program styras 

ö

ver till exportfr

ä

mjandets sena­re del och satsas p

å

 Exportchef-att-hyra och liknande f

ö

rdjupa­de exportinsatser.

F

ö

rs

ö

ksverksamheten med regionala exports

ä

ljbolag som n

å

gra ut­vecklingsfonder har bedrivit visar att detta

ä

r en sv

å

r form f

ö

r exportfr

ä

mjande. Resultatet kan inte s

ä

gas ha st

å

tt i rimlig proportion till de kostnader och personella insatser som gjorts. Jag avr

å

der fr

å

n denna typ av allm

ä

n

ä

gda exports

ä

ljbolag p

å

 det regionala planet. D

ä

remot 

ä

r det angel

ä

get att riskkapital finns att tillg

å

 f

ö

r exportagenturer och handelshus som 

ä

r intressera­de av att p

å

kommersiell grund exportera bl.a. produkter fr

å

n mindre f

ö

retag. Som komplement till privat finansiering borde h

ä

r den statliga Investeringsbanken kunna g

å

 in med aktiekapital fr

ä

mst i form av minoritetsdel

ä

gande. Om s

å

ä

r befogat utifr

å

n exportfr

ä

mjandesynpunkt b

ö

r ocks

å

é

n s

å

dan satsning kunna kom­pletteras med villkorsl

å

n samt olika exportst

ö

d, som Sveriges exportr

å

d disponerar inom ramen f

ö

r sitt sm

å

f

ö

retagspaket. P

å

s

å

 s

ä

tt b

ö

r existerande handelshus och exportagenturer kunna spe­la en st

ö

rre roll, n

ä

r det g

ä

ller att fr

ä

mja mindre och medel­stora f

ö

retags export. D

ä

rigenom bortfaller behovet av att inr

ä

t­ta s

ä

rskilda statliga handelshus f

ö

r detta 

ä

ndam

å

l.

Medel f

ö

r riskkapital och villkorsl

å

n av angivet slag f

ö

resl

å

r jag att Investeringsbanken f

å

r disponera fr

å

n s

ä

rskilda anslag f

ö

r riskfyllda marknadsinvesteringar p

å

 exportomr

å

det till st

ö

d f

ö

r mindre och medelstora f

ö

retag som jag 

å

terkommer till nedan.

Vad betr

ä

ffar Exportkreditn

ä

mnden anser jag att EKN 

ä

ven i fort­s

ä

ttningen skall 

ä

gna sig 

å

t korta krediter och d

ä

rmed i h

ö

g grad medverka i sm

å

f

ö

retagens' exportaff

ä

rer. Jag har vissa synpunkter p

å

 hur EKN skall kunna f

ö

rb

ä

ttra sin konkurrenskraft p

å

 detta om­r

å

de och underl

ä

tta f

ö

r de mindre f

ö

retagen att erh

å

lla export­kreditgaranti .

Minsta kontraktsbelopp inom SEK-systemet och SPE b

ö

r s

ä

nkas till 75 000 respektive 5 milj. kr.

Prop. 1983/84:168

42

Jag f

ö

resl

å

r vidare ett strskilt underleverant

ö

rsprogram p

å

 10,5 milj.kr. 

ö

ver 3 

å

r. D

ä

rut

ö

ver kommer m

ö

jligheten till villkorsl

å

n f

ö

r exempelvis kompletterande marknadsinvesteringar utomlands. Detta inneb

ä

r st

ö

d till olika underleverant

ö

rsprojekt bl.a. f

ö

r att utveckla samarbetet mellan de stora exportf

ö

retagen och deras underleverant

ö

rer. F

ö

r att fr

ä

mja svenska underleveranser till de stora svenska exportf

ö

retagen b

ö

r EKN ta st

ö

rre h

ä

nsyn till svensk komponentandel vid sina avg

ö

randen om garantigivning och garantivillkor.

Enligt proposition 1983/84:50 ang

å

ende l

ö

ntagarfonder 

ö

verv

ä

ger regeringen att kanalisera en del av fondmedlen p

å

 s

å

 s

ä

tt att en s

ä

rskild fond inr

ä

ttas knuten till Investeringsbanken. Dessa me­del skulle sedan i olika finansiella former tillf

ö

ras sm

å

f

ö

re­tagssektorn. Som framg

å

r av vad jag anf

ö

r i bet

ä

nkandet finns det behov av riskkapital och villkorsl

å

n f

ö

r att st

ö

dja de mindre f

ö

retagens exportsatsningar. Det g

ä

ller inte minst ur dessa f

ö

re­tags synpunkt stora och riskfyllda marknadsinvesteringar utomlands.

Jag f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att som ett eng

å

ngsbelopp, 50 milj.kr. av de s

ä

rskilda fondmedlen reserveras f

ö

r finansiering av riskfyllda exportinvesteringar. Dessa medel b

ö

r kunna disponeras av Investe­ringsbanken efter samr

å

d med Sveriges exportr

å

d. Dessa medel skul­le d

å

 i form av villkorsl

å

n eller 

ä

gartillskott kunna anv

ä

ndas f

ö

r att finansiera exportmarknads investeringar f

ö

r mindre och me­delstora f

ö

retag p

å

 bl.a. omr

å

den som underleverant

ö

rer, energi­teknik samt via handelshus och exportagenturer.

I bet

ä

nkandet f

ö

resl

å

s slutligen ocks

å

 vissa insatser vad g

ä

ller statliga myndigheters service till f

ö

retag avseende vilka tek­niska standards som g

ä

ller f

ö

r olika produkter i olika l

ä

nder. Dessutom f

ö

resl

å

s att S

Ö

, ii:samverkan med arbetsmarknadsstyrel­sen och arbetsmarknadens parter f

å

r i uppdrag att 

ö

verv

ä

ga brist­yrkesutbildning p

ä

 exportomr

ä

det.

Prop. 1983/84:168

43

I   .K

U   U

V v a 

X 

c u

9   I

« .. 

D   «

   C

C .

j

»

 .x a :o

X  

o

:o M

*-. c

.4

a a

B  u 

«

 M

SS

c  I

9

M

> u

a

a »

«

u

e

a      ..4

   a    B

 c   

«

4

a wi   M

e 

»

     M

Prop. 1983/84:168

44

Exporttr

ä

ff (SE, UF, HK, Expo) Upps

ö

kande verksamhet (SE, UF)

1)   Handlingsprogram (SE)

Exportpuls (UF)

EaH (SE)

Branschprogram (SE, SIND)

Exportkonsulter

2)   Marknadsintroduktion MIP (SE)

EaH (SE)

Branschprogram (SE, SIHD) Exportkonsulter

3)   Marknadsintroduktion MIP (SE)

EaH (SE)

Branschprogram (SE, SIND) Exportkonsulter Unders

ö

kni ngsf

ö

retag Handelskamrar Utvecklingsfonder

4)   Marknadsintroduktion MIP (SE)

EaH (SE)

Branschprogram (SE, SIND) Exportkonsulter Unders

ö

kningsf

ö

retag Handelskamrar Utvecklingsfonder Exportaktioner (SE)

5)   Marknadsintroduktion MIP (SE)

EaH (SE)

Branschprogram (SE, SIND) Exportkonsulter Unders

ö

kningsf

ö

retag Handelskamrar Utvecklingsfonder

6)

Exportaktioner (SE) S

ä

ljresor-Norden (SE) Samverkan (SE, UF, SIND) Spr

å

ktj

ä

nst (SE) Branschprogram (SE, SIND)

7)

Exportr

å

det Handelskamrar EKN

SEK Bankerna

8)   Exportskolan (SE)

Utveckli ngsfonderna

Handelskamrar

Privata institut

Bildtext

En viktig utg

å

ngspunkt f

ö

r exportfr

ä

mjande tj

ä

nster och ekonomiska st

ö

d 

ä

r behoven hos f

ö

retagen. Dessa v

ä

xlar i tiden med h

ä

nsyn till f

ö

retagens ambitioner och planer samt deras kunskaper, erfa­renheter och resurser. F

ö

renklat kan s

ä

gas att behovet av upps

ö­

kande verksamhet - t.ex. f

ö

r att v

ä

cka intresse f

ö

r export - 

ä

r st

ö

rst i b

ö

rjan av ett f

ö

retags "exportmognadskurva". H

ä

r beh

ö

vs ocks

å

 ofta analyserade tj

ä

nster av strategisk natur, liksom eko­nomiskt st

ö

d. Successivt skjuts d

ä

refter behoven 

ö

ver till mer operativa 

å

tg

ä

rder p

å

 utlandsmarknaderna.

Ovanst

å

ende illustration avser att ge en f

ö

renklad bild av ett f

ö

retags exportmognadskurva. Den visar ocks

å

 att det svenska exportfr

ä

mjandet t

ä

cker de h

ä

r angivna faserna av ett f

ö

retags exportmognadsutveckling, samt vilka tj

ä

nster som 

ä

r avsedda f

ö

r de olika faserna.

Prop. 1983/84:168

45

Bilaga 2

Sammanfattning av remissyttranden över (Ds UD 1983:5) Exportfrämjande stöd till mindre och medelstora företag

Efter remiss har yttranden över betänkandet (Ds UD 1983:5) Export­främjande stöd till mindre och medelstora företag avgivits av statens industriverk, exportkreditnämnden(EKN), kommerskollegium, arbets­marknadsstyrelsen (AMS), styrelsen för teknisk utveckling (STU), riks­revisionsverket (RRV), handelssekreteraren i Nederiänderna, Västtysk­land och Schweiz (handelssekreterarna). Delegationen för mindre företag, Sveriges exportråd, Sveriges industriförbund. Svensk industriförening, Sveriges investeringsbank AB, AB Svensk exportkredit, utvecklingfonden i Stockholms, Södermanlands, Östergötlands, Jönköpings, Kronobergs, Kalmar, Blekinge, Malmöhus, Hallands, Göteborgs och Bohus, Älvs­borgs, Värmlands, Örebro, Gävleborgs, Västernortlands, Jämtlands och Västerbottens län, Svenska handelskammarförbundet. Svenska bankför­eningen, SHIO-Familjeföretagen, Svenska kommunförbundet. Lands­tingsförbundet, Landsorganisationen (LO), Tjänstemännens centralorga­nisation (TCO), Centralorganisationen SACO/SR, Svenska arbetsgivare­föreningen, Sveriges ambassad i Bonn och Washington, Stockex AB och Gavlex Trade AB. Synpunkter har också inkommit från Svenska spar­banksföreningen och Swedish trade commissioners association.

Kommunförbundet avstår från att yttra sig. Svenska arbetsgivareför­eningen hänvisar till yttrande från Sveriges industriförbund.

Flertalet remissinstanser uttalar sig positivt om utredningen i stort. Förslagen om finansiering av riskfyllda marknadsinvesteringar har dock fått ett blandat mottagande.

Några remissinstanser såsom RRV, Delegationen för mindre företag och Sveriges industriförbund framhåller inledningsvis att de delar utredningens uppfattning om att det stattiga exportfrämjande stödet skall vara av initial och icke-permanent karaktär. Vidare framhålls att företagen bör stå för minst hälften av kostnaderna i samband med statsstödda exportsatsningar. Det stöd som ges bör också enligt bl.a. Landstingsförbundet, RRV, Indu­striförbundet, och några utvecklingsfonder kunna utgå individuellt, dvs. avkall bör kunna göras på kravet om samarbete mellan företag. SHIO-Fa­miljeföretagen efterlyser en större flexibilitet från exportrådets sida.

Kommerskollegium framhåller betydelsen av att stödåtgärder inte får införas som strider mot internationella överenskommelser.

Ett flertal remissinstanser understryker Sveriges exportråds centrala roll i det exportfrämjande arbetet. Samarbetet med de regionala utveck­lingsfonderna kan utökas ytterligare, vilket framhålls av bl.a. ett antal utvecklingsfonder. Detta är också fallet med handelskammare och andra privata organisationer pä regional nivå, vilket framhålls av bl.a. Svenska

Prop. 1983/84:168

46

handelskammarförbundet. Remissinstanserna delar därmed utredningens synpunkt att exportrådet inte bör bygga upp en egen regional organisation. SHIO-Familjeföretagen anser det väsentligt att utvecklingsfonderna får förbli de regionala stödpunkterna för exportfrämjandet. Ett nära samarbe­te förutsätts ske med Sveriges exportråd. Handelssekreterarna anser för sin del det inte vara motiverat att regionala organisationer bygger upp en kapacitet av välutbildade affärsmän. Ambassaden i Washington pekar pä behovet av utökat samarbetemed utrikesförvaltningen.

Ambassaden i Bonn kan i stort ansluta sig till vad de tre handelssekrete­rarna framför särskilt vad gäller angelägenheten av en klar markering av Sveriges exportråds övergripande ansvar för och centrala roll i det samlade statliga exportfrämjandet. Ambassaden finner det mycket angeläget att betona betydelsen av exportfrämjande stöd till mindre och medelstora företag.

Handelskontoren ute på fältet har här en mycket viktig uppgift. Kon­toren bör inte endast delta i initialskedet av en exportsatsning utan bör också ges möjlighet att följa upp etablerade affärskontakter. I detta sam­manhang pekar ambassaden pä den viktiga roll som redan etablerade företag med dotterföretag på marknaden kan spela för oerfarna exportörer, s.k. piggy-backing. Även ambassaders och generalkonsulats kontaktska-pande, understödjande och samordnande roll inom handelsfrämjandet på­pekas.

Exportrådet m.fl. understryker också behovet av utökat samarbete cen­tralt mellan exportrådet, styrelsen för teknisk utveckling och industriver­ket.

Bl,a. Bankföreningen, exportrådet. Delegationen för mindre företag. Svensk industriförening, SHIO-Familjeföretagen och Industriförbundet är positiva till ökade medel till exportrådets särskilda småföretagsprogram liksom till överföring av medel från industriverket för exportpulsprojektet. Delegationen menar att nuvarande uppdelning fungerar tillfredsställande men att en bättre samordning i vissa fall bör eftersträvas. De regionala utvecklingsfonderna liksom statens industriverk, LO och landstingsför­bundet anser emellertid att exporten måste ses som en av flera delar i ett företags totala marknadsföring. I den mån exportrådets uppsökande verk­samhet inte är motiverad för marknadsföring av rådets tjänster bör den upphöra och motsvarande resurser föras över till fonderna. Fonderna och industriverket liksom LO ställer sig således inte heller positiva till förslaget att föra över medel från industriverket till exportrådet för exportpulspro­jektet. Snarare bör fonderna förstärkas. Flera fonder framhåller samtidigt att de har ett gott samarbete med exportrådet och även fortsättningsvis önskar vara rådets replipunkter i länen.

Styrelsen för teknisk utveckling anser att utvecklingsfonderna bör ha de bästa möjligheterna att väga behovet av exportinsatser mot annan verk­samhet. STU förordar att såväl exportpulsprojektet som det nya underle­verantörsprogrammet handläggs av fonderna.

Prop. 1983/84:168

47

Ett fåtal instanser har yttrat sig över verksamheten exportchef-att-hyra. Fler sädana bör kunna inrättas. SHIO-Familjeföretagen anser att exportrå­det även fortsättningsvis skall vara huvudman för verksamheten.

Industriverket anför att de exportfrämjande insatserna inom ramen för de särskilda branschprogrammen utgör ett led i försöken att omstrukturera en bransch. Erfarenheterna från dessa program ger enligt verket stöd för tanken att betydande fördelar finns genom en samordning mellan export­främjande och övriga industripoliliska insatser. Enligt RRV är det naturligt att industriverket tilldelas de totala resurserna för branschprogrammen.

Endast ett fåtal instanser tar upp frågan om särskilt program för underle­verantörer. Delegationen för mindre företag liksom Svensk industriför­ening finner förslaget acceptabelt men vill att regler utarbetas för samarbe­te mellan exportrådet och industriverket. Svenska bankföreningen stödjer för sin del tanken på ett sådant program som inte bör ges alltför detaljerade bestämmelser i förväg om medlens användning.

Förslagen om teknisk exportservice, svensk projektexport och utbild­ningsinsatser får stöd av de instanser som yttrat sig. RRV vill dock för sin del framhålla att stöd fill svensk projektexport bör utgå inom ramen för det allmänna exportfrämjandet som exportrådet har att svara för.

AMS anför att arbetsmarknadsutbildningens inriktning förändras fortlö­pande efter marknadens behov. Under de senaste åren har särskild s.k. flaskhalsutbildning bedrivits i ett första led inom verkstadsindustrin och numera inom hela industrin. Problemet med brist på exportkunnig perso­nal har uppmärksammats inom AMS och diskussioner pågår med arbets­marknadens parter om försöksverksamhet inom detta område. AMS stäl­ler sig mot denna bakgrund positiv till förslaget om en utredning av dessa frågor. Handelssekreterarna föreslår att en kampanj inleds som framhäver de viktigaste reglerna för affärsmässigt beteende. Därigenom skulle kanske många exportaffärer förhindras att gå i stöpet p.g.a. okunskap. Utveck­lingsfonden i Värmlands län anser att exportrådet bör få ansvar för fonder­nas fortbildningsbehov i exportfrägor.

De remissinstanser som yttrat sig, bl.a. utvecklingsfonderna, delar ut­redningens ståndpunkt beträffande de exportsäljbolag som finns vid tre fonder. Gavlex Trade AB finner för sin del att uttalandet om att avstyrka statliga medel till verksamheten strider mot affärsidén med Gavlex och äventyrar den påbörjade kraftigt expanderande verksamheten. Delegatio­nen för mindre företag, Industriförbundet, utvecklingsfonder, Handels­kammarförbundet, Svensk industriförening m.fl. ser bl.a. mot bakgrund av utredningens förslag inte några skäl till ett statligt handelshus, I stället bör etablerade handelshus utnyttjas bättre. Exportrådet bör, i enlighet med utredningens förslag, närmare analysera hur handelshusens kompetens bättre kan vitnyttjas för de små och medelstora företagens export.

LO instämmer i förslagen om exportsäljbolag och handelshus. LO delar dock inte utredningens uppfattning att behovet av särskilda statliga han-

Prop. 1983/84:168

48

delshus därmed bortfaller. Enligt LO kan företag inom statsföretagsgrup­pen ha intresse av att inrätta handelsföretag. En förutsättning för att han­delshusen kan spela en större roll för småföretags exportmarknadsbearbet­ning är att åtgärder inom den statliga sektorn inte försämrar de relativa konkurrensvillkoren för privata handelshus.

Utredningens förslag om finansiering av riskfyllda marknadsinvestering­ar får ett blandat mottagande. Industriförbundet, Delegationen för mindre företag, industriverket och utvecklingsfonderna m.fl. ser positivt pä att fondernas utvecklingskapital utnyttjas i än högre grad för marknadsför­ings- och exportändamål. Industriverket och utvecklingfonderna liksom Landstingsförbundet delar utredningens uppfattning att det föreligger ett behov av riskvillig finansiering för exportsatsningar. Detta kan tillgodoses genom utvidgade resurser till dessa instansers befintliga utlåningsmöjlighe­ter. Någon ny finansieringsform enligt utredningens förslag behövs således inte. Liknande tankar återfinns i TCO:s svar.

Andra instanser såsom handelssekreterarna. Delegationen för mindre företag, AB Svensk exportkredit och Svenska handelskammarförbundet stödjer förslaget att ge Investeringsbanken möjlighet att satsa riskkapital och villkorslån för att stödja små företags exportsatsningar. Ett nära sam­råd bör ske med exportrådet. LO finner för sin del den föreslagna idén intressant att knyta an till löntagarfondssystemet. Handelskammarförbun­det är dock starkt kritiskt mot att använda löntagarfondsmedel för finansi­eringen. Detsamma gäller SACO/SR.

STU är tveksam till att en ny operativ verksamhet byggs upp på Investe­ringsbanken. En motsvarande resursförstärkning till utvecklingsfonderna bör först prövas. Samma tanke förs fram av SHIO-Familjeföretagen. Ex­portrådet tar inte ställning till riskkapitalets storlek. Rådet framhåller också betydelsen av att en samordning sker med utvecklingsfonderna så att en dubblering undviks.

Investeringsbanken menar att den mot ersättning kommer att ställa sina resurser till förfogande för förvaltning av såväl löntagarfonden som utred­ningens förslag. Banken vill dock inte engagera sig i villkorslän som innebär en form av subventionering. Skulle utredningens förslag accepte­ras förutsätter banken att exportrådet väljer sådana projekt som det vill underställa för prövning.

RRV anser för sin del att det på nationell nivå bör skapas nya former för tillförsel av riskvilligt kapital. En möjlighet vore s.k. venture-capital-före-tag specialiserade pä exportaffärer. Enligt RRV bör möjligheten prövas att även bidra med offentligt riskkapital till sädana företag.

Enligt Industriförbundet har Investeringsbanken redan idag möjlighet att engagera sig i exportsatsningar. Vidare hänvisar också förbundet liksom Svenska bankföreningen till det ökande antal företag som gått in på risk­marknaden, vilket gör att försörjningen av denna typ av kapital är tillgodo­sedd. Svenska bankföringen anser vidare att det finns en risk för snedvrid-

Prop. 1983/84:168

49

ning av kreditmarknaden om förslaget genomförs. Företagens ordinarie bankförbindelse kan och bör ta hand om kreditgivning. Detsamma fram­förs från Svenska sparbanksföreningen. Samarbete bör ske med exportrå­det.

Flera av förslagen rörande exportkreditgarantigivningen får ett positivt mottagande av några instanser som har yttrat sig. EKN anför att frågan om täckning av kommersiella risker vid affärer med korta kredittider disku­teras inom EKN. Exportkreditgarantier för sådana affärer lämnas redan i betydande omfattning. Som ett huvudförslag övervägs att erbjuda exportö­rerna globalgarantiavtal med inbyggt "first-loss"-system, I samband där­med övervägs vidare att EKN skulle införskaffa erforderliga kreditupplys­ningar i stället för att som nu huvudsakligen repliera på de av exportörerna själva lämnade upplysningarna. Exportrådet instämmer i utredningens uppfattning att EKN på ett mer offensivt sätt än hittills bör täcka kommer­siella risker och anser det rimligt att EKN erbjuder globalavtal. Vidare förespråkas på detta område samarbete mellan EKN och andra försäk­ringsgivare samt att EKN undersöker möjligheterna för äterförsäkring av kommersiella risker. Bankföreningen erinrar om att krediter med korta löptider också kan täckas på marknaden genom bankgaranti. Bankföre­ningen föreslär att ett förenklat förfarande liknande det danska systemet för s.k. H- och M-garantier borde övervägas för svensk del. Sparbanks­föreningen anser inte att EKN bör ställa krav på exportföretagen att ingå globalgarantiavtal. Beträffande täckning av förluster under tillverkningsti­den, anser EKN att med en flexibel tillämpning av riktlinjerna för sådana garantier kan rimliga anspråk anses vara tillgodosedda.

EKN anför att utredningens förslag att relatera det svenska komponent­innehållet till garantiernas täckningsgrad är praktiskt ogenomförbart när det gäller vanlig varuexport. Exportrådet finner för sin del förslaget om komponentandel som kriterium för förlusttäckningsgrad som väl långtgå­ende. Industriförbundet avstyrker förslaget. AB Svensk exportkredit an­ser det inte motiverat att införa någon begränsning av det utländska kom-ponentinnehället i stödberättigad svensk export. Bankföreningen anför att EKN redan idag tillämpar svensk komponentandel som kriterium för för­lusttäckningsgraden i den män det är praktiskt genomförbart. Tillämpning på alla affärer skulle komplicera affärerna och ej vara ägnat stärka svensk industris internationella konkurrensförmåga. Liknande synpunkter anförs av Sparbanksföreningen. Kommerskollegium påpekar att ett genomföran­de av förslaget kan komma att uppfattas som en protektionistisk åtgärd.

Exportrådet, Industriförbundet, Svenska bankföringen liksom Spar­banksföreningen stödjer utredningsförslagen om olika praktiska föränd­ringar såsom förenklad ansökningsblankett vid affärer med korta kredit­tider och utökad information.

Kommerskollegium och Bankföreningen erinrar i detta sammanhang om att EKNs garantigivning måste ske till premier som täcker de långfristiga 4   Riksdagen 1983184. 1 saml. Nr 168

Prop. 1983/84:168

50

:T' 

'" " "' ' --'- - S,es i,e,i.a

Utredningens förslag om sänkning av lägsta kontrakt.h.i.      . p- stödda exportkrediter från 300000kr till 75000kTtrt   I '

'"'"

det och Industriförbundet.

'"''' ' "ä"

AB Svensk exportkredit föreslår att regeln utformas sä att SFK h.

Prop. 1983/84:168

51

Bilaga 3

Sammanfattning av (Ds UD 1984:3) Ökad trähusexport

Genom till

ä

ggsdirektiv den 1 september 1983 erh

ö

ll utredningen om exportfr

ä

mjande st

ö

d till de mindre och medelstora f

ö

retagen i uppdrag att utreda s

ä

rskilda exportfr

ä

tnjande insatser f

ö

r tr

ä

in­dustrin bl.a. fr

å

gan om ett s

ä

rskilt statligt s

ä

ljbolag. '

I det inledande kapitlet beskrivs branschens struktur och den struturomvandling som p

å

g

å

r. Eftersom nybyggandet av bost

ä

der sjunkit drastiskt de senaste 

å

ren har produktion och syssels

ä

tt­ning inom branschen minskat. N

å

gon 

ö

kande efterfr

å

gan p

å

den svenska hemmamarknaden syns inte. I den p

å

g

å

ende strukturomvand­lingen medverkar Industriverket och Investeringsbanken i syfte att genom samarbete f

å

 till st

å

nd 

ö

verlevnadskraftiga f

ö

retag inom branschen, vilken skulle ha m

ö

jlighet till l

å

ngsiktiga ex­portsatsningar.

Kapitel 2 

ä

r en 

ö

versikt 

ö

ver v

ä

rldsmarknaden f

ö

r tr

ä

hus. En allt st

ö

rre del av byggandet sker i tr

ä

. V

ä

rldshandeln 

ä

r emeller­tid mycket liten pga byggbranschens utpr

ä

glade hemmamarknads­orientering. Den st

ö

rre delen av v

ä

rldexporten g

å

r till oljel

ä

n­der och u-l

ä

nder.

Den svenska exporten behandlas i kapitel 3. Norden, V

ä

sttyskland och Storbritannien 

ä

r v

å

ra st

ö

rsta marknader. Exporten av tr

ä

hus uppg

å

r endast till 10 procent av den totala f

ö

rs

ä

ljningen. Under 1983 uppgick exporten av tr

ä

hus till n

å

got 

ö

ver 350 milj.kr., vil­ket n

ä

stan 

ä

r en f

ö

rdubbling fr

å

n en relativt stabil niv

å

sedan b

ö

rjan av 70-talet. I volym har emellertid exporten inte 

ö

kat.

Till den l

å

ga internationella bygghandeln bidrar 

å

tskilliga ex­porthinder, bl.a. n

ä

mns normer och regler som omger byggandet, boendevanor, fraktkostnader. F

ö

retagen har generellt sett stor exportovana, bristande ekonomiska resurser och uth

å

llighet i sina exportsatsningar. De har ocks

å

 problem med att finna r

ä

tta utl

ä

ndska samarbetspartners.

Prop. 1983/84:168

52

I kaoitel 4 behandlas det nuvarande statliga exportst

ö

det inom ramen f

ö

r branschprogram tr

ä

 vid statens Industriverk. Dessutom redovisas ett antal f

ö

rslag b

å

de fr

å

n f

ö

retagare inom branschen och fr

å

n andra ber

ö

rda om hur exporten skulle kunna 

ö

ka.

Bet

ä

nkandet avslutas med f

ö

rslagsdelen i kapitel 5. Exportfr

ä

m­jande insatser f

ö

r tr

ä

husbranschen motiveras av den 

ö

kande v

ä

rlds­marknaden f

ö

r tr

ä

hus och vidaref

ö

r

ä

dlat tr

ä

, n

ö

dv

ä

ndigheten av att den begr

ä

nsade svenska skogsr

å

varan vidaref

ö

r

ä

dlas, de svens­ka f

ö

retagens produktions- och kvalitetsm

ä

ssiga f

ö

ruts

ä

ttningar samt hotet om regional arbetsl

ö

shet.

Riktlinjerna f

ö

r st

ö

det f

ö

resl

å

s vara flexibilitet och bredd b

å

de vad betr

ä

ffar st

ö

dformer och vem st

ö

det ska riktas till. De stat­liga insatserna f

ö

r tr

ä

husexporten f

ö

resl

å

s samordnas inom det av en utredning inom Sveriges exportr

å

d nyligen f

ö

reslagna organet Svensk Byggexport.I dettas styrgrupp b

ö

r emellertid ocks

å

 ing

å 

f

ö

retr

ä

dare f

ö

r tr

ä

husbranschen och ber

ö

rda fackliga organisa­tioner. Jag f

ö

resl

å

r att Svensk Byggexport f

å

r i uppdrag att un­der sitt f

ö

rsta verksamhets

å

r prioritera uppgiften att identifi­era akt

ö

rer dvs f

ö

retag bland s

å

v

ä

l tr

ä

husf

ö

retagen sj

ä

lva som utanf

ö

r branschen som har tillr

ä

ckliga resurser och kunskaper f

ö

r att n

å

 framg

å

ng p

å

 utlandsmarknaden. Utl

ä

ndska f

ö

retag son kan samarbeta med svenska f

ö

retag ska s

ö

kas aktivt av export­r

å

dets utlandsorganisation.

Jag f

ö

resl

å

r att Svensk Byggexport dessutom anst

ä

ller ytterligare en person som s

ä

rskilt ska 

ä

gna sig 

å

t tr

ä

husexport. I och med att en kraftsamling av resurserna sker till Svensk Byggexport an­ser jag det f

ö

r n

ä

rvarande inte l

ä

mpligt att bilda ett statligt handelshus f

ö

r tr

ä

husexport. Fr

å

gan kan emellertid bli aktuell p

å

nytt i samband med den pr

ö

vning av fr

å

ng

å

ngen med de f

ö

reslagna exportsatsningarna som jag anser att regeringen b

ö

r g

ö

ra efter ett 

å

r.

Existerande statliga f

ö

retag f

ö

resl

å

s d

ä

remot pr

ö

va aff

ä

rsid

é

n att S

ä

lja tr

ä

hus utomlands. F

ö

r att stimulera statliga bolag till en s

å

dan satsning f

ö

resl

å

s en garanti som delvis ska t

ä

cka den kapitalinsats bolaget g

ö

r i det fall man misslyckas.

Prop. 1983/84:168

53

I

ö

vrigt f

ö

resl

å

r jag att det statliga st

ö

det ska utg

å

 i forr.i av villkorsl

å

n, garantier samt s

ä

rskilda bidrag till exportaktioner m.m. inom ramen f

ö

r Svensk Byggexports och Sveriges exportr

å

ds oli­ka program. F

ö

r att finansiera tr

ä

husprogrannet b

ö

r ytterligare 1 milj.kr. avs

ä

ttas ut

ö

ver vad som f

ö

reslagits tidigare tillskju­tas Svensk Byggexport. Jag r

ä

knar d

ä

rmed med att satsningarna fr

å

n statens sida i form av bidrag till olika aktiviteter f

ö

r att 

ö

ka tr

ä

husexporten bel

ö

per sig till 3 milj.kr. per 

å

r.

Villkorsl

å

n 

f

ö

r  

tr

ä

husexport b

ö

r totalt kunna uppg

å

 till 20 milj. kr. P

å

 samma s

ä

tt som i huvudbet

ä

nkandet anser jag att Investe­ringsbanken b

ö

r handha villkorsl

å

nen i samarbete med Svensk Bygg­export. Garantigivningen b

ö

r sk

ö

tas av Industriverket och avse risker som inte kan t

ä

ckas p

å

 annat h

å

ll och d

ä

r l

å

nefinansiering inte 

ä

r l

ä

mplig.

Jag vill understryka den samordnande roll som det f

ö

reslagna or­ganet Svensk Byggexport - vilket verkar inom Sveriges exportr

å

d -b

ö

r ha. Jag understryker ocks

å

 vikten av en snabb och smidig hand­l

ä

ggning.

Vad betr

ä

ffar projektexport f

ö

resl

å

r jag att Svensk Byggexport f

å

r ett f

ö

rstahandsansvar genom att 

å

l

ä

ggas att organisera en effektiv handlingsberedskap f

ö

r snabb offertframtagning och an­budsgivning. Vid stora projektaff

ä

rer b

ö

r Svensk Byggexport ha i uppgift att f

å

 till st

å

nd paketl

ö

sningar med olika inblandade myndigheter, tr

ä

husf

ö

retag och andra intresserade f

ö

retag. Pro­jektbevakningen utomlands b

ö

r 

ö

ka. Svensk Projektexport b

ö

r ha m

ö

jlighet att st

ö

dja exportprojekt inom tr

ä

husomr

å

det. Nordiskt samarbete p

å

 projektomr

å

det b

ö

r st

ö

djas via de olika nordiska finansieringsk

ä

llor som st

å

r till buds.

Jag pekar ocks

å

 p

å

 att det f

ö

reslagna st

ö

det ska vara f

ö

renligt med internationella handelspolitiska regler och f

ö

resl

å

r att svenska regeringen och myndigheter f

ö

rs

ö

ker f

å

 till st

å

nd en harmonisering av olika byggf

ö

reskrifter i f

ö

rsta hand inom Norden.

Prop. 1983/84:168

54

Bilaga 4

Sammanfattning av (Ds UD 1984:2) Svensk byggexport

1.1         UTREDNINGSDIREKTIVENS HUVUDPUNKTER

Utredningen har i enlighet med direktiven inriktats rnot ett m

å

linriktat och tidsbegr

ä

nsat program f

ö

r gemensamma och samordnade langsiktiga insatser inom byggexportsektorn. H

ä

r­vid har h

ä

nsyn tagits till f

ö

ruts

ä

ttningarna p

ä

 olika marknader och till de speciella f

ö

rh

å

llanden, som pr

ä

glar byggbranschens olika delar (byggmaterialindustrin, husfabrikanter, entrepre­n

ö

rer och konsulter). Insatser av Exportr

å

det, Statens Industri­verk, Styrelsen f

ö

r Teknisk Utveckling och ByggforskningsrSdet har behandlats. SIDAs betydelse f

ö

r utvecklingen av byggex­porten till u-l

ä

nderna har ocks

ä

 ber

ö

rts (avser i f

ö

rsta hand entrepren

ö

rer och konsulter).

Utredningen har s

ö

kt prioritera produkter (tj

ä

nster) och mark­nader med l

å

ngsiktig framtidspotential och betalningsf

ö

rm

å

ga.

Olika typer av 

å

tg

ä

rder har f

ö

reslagits f

ö

r t ex export av byggvaror och komponenter samt prefabricerade hus 

å

ena sidan och f

ö

r ett bredare program av mera traditionella exportfr

ä

m­jande 

å

tg

ä

rder 

å

 andra sidan.

I avsikt att ge byggexportfr

ä

mjandet en markerad bransch­inriktning och en klar organisatorisk hemvist har f

ö

reslagits inr

ä

ttande av ett s

ä

rskilt byggexportr

å

d ("Svensk Byggexport", SBX) med stark anknytning till Sveriges Exportr

å

d. "Svensk Byggexport" f

å

r bl a i uppgift att samordna insatser av Sveriges Exportr

å

d, Statens Industriverk, Styrelsen f

ö

r Teknisk Utveck­ling, Byggforskningsr

å

det m fl, vilka organisationer f

ö

resl

å

s representerade i "Svensk Byggexport".

Prop. 1983/84:168

55

"Svensk Byggexports" arbete b

ö

r inte p

å

verka respektive myn­dighets eller organisations ansvars- eller kompetensomr

å

de utan b

ö

r ses som en extraordin

ä

r insats (under en viss period) f

ö

r att genom samverkan initiera olika 

å

tg

ä

rder som kan st

ö

dja var­andra till gagn f

ö

r den samlade byggexporten.

"Svensk Byggexport" f

ö

resl

å

s best

å

 av en styrgrupp j

ä

mte en referensgrupp och ett kansli. Kansliets verksamhet skall best

å 

dels i att utarbeta program f

ö

r byggexpertens inriktning och underlag f

ö

r styrgruppens beslut och dels i att ge tj

ä

nster till exporterande f

ö

retag. Tj

ä

nsterna f

ö

rutsattes finansieras till minst 60% av f

ö

retagen.

F

ö

reslagna kostnadsramar framg

å

r av utredningen. Utredningen f

ö

resl

å

r att bed

ö

mningen i vilken utstr

ä

ckning finansieringen kan ske genom omprioritering av Exportr

å

dets verksamhet g

ö

res i samband med Exportr

å

dets f

ö

rest

å

ende verksamhetspla­nering.

1.2        HUVUDPUNKTEF? I 

Ö

VERV

Ä

GANDEN OCH

F

Ö

RSLAG

1.2.1        S

ä

rskilda

å

tg

ä

rder f

ö

r de olika sektorerna byggvaror och komponenter (inkl prefabricerade hus), bygg­entreprenader och konsulttj

ä

nster

Den svenska exporten av byggvaror och komponenter inklusive prefabricerade hus bed

ö

mes kunna utvecklas i huvudsak i i-l

ä

n­derna (OECD-l

ä

nderna).

F

ö

r monteringsf

ä

rdiga tr

ä

hus f

ö

resl

å

s insatser f

ö

r anpassning av produkten till marknadskrav, framtagande av informations­material, demonstration av svenska monteringsf

ä

rdiga hus och

Prop. 1983/84:168

,

56

f

ö

r lokalisering av f

ö

rs

ä

ljningskanaler p

å

 respektive marknad. 

Ä

ven statliga insatser f

ö

r f

ö

rs

ä

ljningsbolag i vissa l

ä

nder med lokalt deltagande f

ö

resl

å

s i form av finansiellt risktagande, t ex som villkorsl

å

n till s

å

dana bolag.

F

ö

r s

ä

rskilt de st

ö

rre byggvaruproducenterna f

ö

resl

å

s flexiblare garantigivning fr

ä

n EKN och att finansieringen av f

ö

retagens marknadsetablering utomlands underl

ä

ttas - t ex f

ö

r utbyggnad av distributionsn

ä

tet.

F

ö

r de mindre byggmaterialf

ö

retagen f

ö

resl

ä

r Sveriges Export­r

å

d liknande insatser som f

ö

r tr

ä

husf

ö

retagen ovan, s

ä

rskilt f

ö

r energisn

å

lt byggande och ROT-sektorn.

F

ö

r byggentrepren

ö

rer liksom f

ö

r konsulter g

ä

ller att markna­den i huvudsak finns i u-l

ä

nder. I och med att petrodollarl

ä

n-dernas stora betalningsbalans

ö

verskott 1974 fram till 1982 f

ö

rsvunnit, har f

ö

ruts

ä

ttningarna p

å

dessa marknader f

ö

rs

ä

m­rats.

F

ö

r de ledande svenska byggentreprenadf

ö

retagen registreras dock en 

å

tminstone hittills god utveckling. Tonvikten f

ö

r denna bransch har lagts p

å

 f

ö

rb

ä

ttring av EKN-garantier.

F

ö

r de mindre byggentrepren

ö

rerna f

ö

resl

ä

s i rapporten huvud­sakligen 

å

tg

ä

rder f

ö

r att 

ö

ka deras export som underentrepre­n

ö

rer till utlandsf

ö

retag f

ö

r projekt i tredjeland. En annan exportm

ö

jlighet 

ä

r mindre projekt och underh

å

ll och reparatio­ner av befintliga anl

ä

ggningar som finansieras av SIDA i bi-st

ä

ndsl

ä

nderna.

F

ö

r konsultf

ö

retagen f

ö

resl

ä

s satsning p

ä

f

ö

rs

ä

ljningsbolag p

ä

avl

ä

gsna marknader med lokalt deltagande och med statligt finansiellt risktagande. 

Ä

ven f

ö

r konsultf

ö

retagen 

ä

r en f

ö

r­b

ä

ttring av EKN-garantin av st

ö

rsta vikt.

Prop. 1983/84:168

57

F

ö

r s

å

v

ä

l entreprenadf

ö

retagen som f

ö

r konsulterna och st

ö

rre byggvaruproducenter framh

ä

lles vikten av fortsatta och intensi­fierade insatser av representanter f

ö

r regering och myndigheter p

ä

 intressanta marknader i samband med st

ö

rre offerter, f

ö

r att s

ä

kerst

ä

lla handel med statshandelsl

ä

nder och vid presentatio­ner av intressanta sektorer av svensk industri.

Vidare f

ö

resl

ä

s att Svensk Projektexports (SPE) verksamhet utvidgas att omfatta 

ä

ven vissa byggnadsentreprenader, n

ä

mli­gen dels d

ä

de utg

ö

r en del av ett system finansierat av bist

å

ndsorgan och dels d

å

 de best

å

r av leverans och uppf

ö

rande av en st

ö

rre serie prefabricerade hus.

F

ö

r att 

ö

ka svenska byggentrepren

ö

rers konkurrenskraft f

ö

re­sl

ä

r Sveriges Exportr

å

d ett ut

ö

kat samarbete med svenska industri-och processf

ö

retag att s

ä

lja totala system.

F

ö

r att underl

ä

tta denna verksamhet f

ö

resl

ä

s att SPE ut

ö

kas att innefatta 

ä

ven st

ö

d f

ö

r upps

ö

kande marknadsunders

ö

kningar f

ö

r s

å

dana aff

ä

rsm

ö

jligheter.

Eftersom marknaden minskat f

ö

r de privat och nationellt finan­sierade projekten i OPEC- och NIC-l

ä

nderna, vill Sveriges Exportr

å

d f

ä

sta uppm

ä

rksamheten p

å

de bist

å

ndsfinansierade projekten d

ä

r finansieringen 

ä

r s

ä

kerst

ä

lld.

F

ö

r att ge svensk exportindustri information om s

ä

dana projekt, f

ö

resl

ä

s 

ö

kade m

ö

jligheter f

ö

r svenska beskickningar till pro­jektbevakning i intressanta l

ä

nder genom att "byggattach

é

er/ projektspanare" anst

ä

lls med konsult eller entreprenaderfaren­het.

Sveriges Exportr

ä

d f

ö

resl

ä

r vidare att bist

å

ndsmedel st

ä

lls till de   multilaterala   bist

å

ndsorganens   f

ö

rfogande   f

ö

r   f

ö

rstudier

Prop. 1983/84:168

58

genom svenska konsulter av projekt i bist

ä

ndsl

ä

nder och inom s

ä

dana sektorer d

ä

r svensk industri har framst

å

ende kompetens.

M

ö

jligheterna att utnyttja s

å

v

ä

l entrepren

ö

rer som konsulter i det svenska bist

å

ndets tj

ä

nst b

ö

r enligt Sveriges Exportr

å

ds mening b

ä

ttre tillvaratas. Detta b

ö

r kunna ske p

å

 ett s

å

dant s

ä

tt att 

ä

ven bist

å

ndets effekt f

ö

r mottagarlandet 

ö

kas.

Det svenska bist

å

ndet, s

ä

rskilt det som ges 1 form av u-kredi-ter, b

ö

r i st

ö

rre utstr

ä

ckning anv

ä

ndas till projekt i samfinan­siering med andra bist

å

ndsorgan, s

å

 att svenska tj

ä

nster och varor i st

ö

rre utstr

ä

ckning kan exporteras till multilateralt finansierade bist

å

ndsprojekt.

Sveriges Exportr

ä

d pekar p

å

 "spjutspetseffekten" f

ö

r svensk exportindustri - inte minst byggexporten - som uppn

å

s om f

ö

rstudier g

ö

res av'3venska konsulter."

Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r angel

ä

get att svenska konsulter i st

ö

rre utstr

ä

ck­ning inbjudes att l

ä

mna f

ö

rslag och offerter p

ä

 konsulttj

ä

nster till V

ä

rldsbanken, regionala utvecklingsbankerna och FN-orga-nen.

Sveriges Exportr

ä

d ger f

ö

rslag till hur detta skall kunna uppn

å

s.

1.2.2        F

ö

r de olika sektorerna gemensamma insatser

De f

ö

r de olika sektorerna gemensamma 

å

tg

ä

rder som f

ö

resl

å

s i rapporten omfattar bl a individuella tj

ä

nster till de mindre f

ö

retagen i form av handlingsprogram f

ö

r etablering p

å

 intres­santa marknader, anpassning av produkterna till de olika mark­nadsf

ö

rh

å

llandena, Exportservice (marknadsr

ä

dgivning), Export­uppdrag (marknadsunders

ö

kningar, representantval etc), Export-aktioner (deltagande i m

ä

ssor, inbjudningsresor till Sverige osv), Sm

ä

f

ö

retagspaketet inklusive Exportchef att hyra m m.

Prop. 1983/84:168

59

Betr

ä

ffande omfattning, inriktning, subventionsniv

ä

 etc av de statliga insatser som f

ö

reslagits ovan f

ö

r de mindre f

ö

retagen, ansluter sig Sveriges Exportr

ä

d till vad som f

ö

reslagits i bet

ä

n­kandet "Exportfr

ä

mjande St

ö

d till Mindre och Medelstora F

ö

re­tag".

1.3         GENOMF

Ö

RANDE OCH ORGANISATION

Det f

ö

resl

ä

s att ovanst

å

ende 

å

tg

ä

rder genomf

ö

res av ett organ f

ö

r svensk byggexport kallat "Svensk Byggexport" med en styrgrupp best

å

ende av representanter f

ö

r branschf

ö

retag och myndigheter samt med en referensgrupp med representanter f

ö

r myndigheter och organisationer. "Svensk Byggexport" f

ö

rutsattes ha ett kansli som i begynnelseskedet best

å

r av chef j

ä

mte tre handl

ä

ggare samt sekreterarservice.

Det f

ö

resl

ä

s att "Svensk Byggexports" organisation samordnas med den organisation som utredningen r

ö

rande export av teknik inom energisektorn - Extern - f

ö

resl

å

r. H

ä

rigenom b

ö

r viss synergieffekt och kostnadss

ä

nkning uppn

ä

s.

1.4        KOSTNADER

Den f

ö

reslagna organisationen, "Svensk Byggexport", j

ä

mte exportservice, uppdrag och aktioner fr

ä

n Exportr

å

det f

ö

r bygg­f

ö

retag bed

ö

ms komma att kosta ca 9,5 miljoner kronor per 

ä

r. De f

ö

reslagna f

ö

rs

ä

ljningsbolagen inom sektorerna monterings­f

ä

rdiga hus, byggvaror och konsulttj

ä

nster antas komma att beh

ö

va statliga insatser i form av riskkapital med ungef

ä

r 40 miljoner kronor j

ä

mte garantikapacitet i storleksordningen 100 - 150 miljoner kronor. Det f

ö

resl

å

s att finansieringen av riskkapitalet sker genom Investeringsbanken samt att garantier­na tillika st

ä

lls av Investeringsbanken.

Prop. 1983/84:168

60

1.5        UPPF

Ö

LJNING, TIDRYMD

De exportfr

ä

mjande 

å

tg

ä

rder som man v

ä

ljer att genomf

ö

ra, b

ö

r omsorgsfullt f

ö

ljas upp 

ä

rligen f

ö

r att se om erfarenhe­terna ger anledning till f

ö

r

ä

ndringar. En f

ö

rh

å

llandevis l

ä

ng f

ö

rs

ö

ksperiod 

ä

r n

ö

dv

ä

ndig f

ö

r man skall kunna g

ö

ra en utv

ä

rde­ring av "Svensk Byggexports" verksamhet, eftersom vunna erfa­renheter s

ä

ger att de 

å

tg

ä

rder som h

ä

r f

ö

resl

ä

s kr

ä

ver relativt l

å

ng tid innan den avsedda effekten uppn

å

s. Sveriges Exportr

å

d f

ö

resl

ä

r d

ä

rf

ö

r att "Svensk Byggexport" drives i fem 

ä

r och att man d

ä

refter tar st

ä

llning till fortsatt verksamhet.

Prop. 1983/84:168

61

Bilaga 5

Sammanfattning av (Ds I 1983:26) Ökad export av svensk energiteknik ett handlingsprogram

Sverige har en betydande kompetens inom m

å

nga delar av det energitekniska omr

å

det. Den 

å

terfinns inom hela kedjan fr

å

n utvinning, omvandling och 

ö

verf

ö

ring till effektiv anv

ä

nd­ning av energi. Ofta gSller den hela system. Kompetensen finns b

å

de inom det enskilda n

ä

ringslivet och hos kommunala och statliga verk och f

ö

retag. De omfattande statliga in­satserna har medverkat till kompetensuppbyggnaden.

I IVA-r.apporten "Energipolitiken och den industriella ut­vecklingen" redog

ö

rs f

ö

r svensk energiteknisk kompetens och f

ö

r marknader f

ö

r svensk export av energiteknik. Energi­tillf

ö

rsel och -hush

å

llning ges h

ö

g politisk prioritet i m

å

nga i- och u-lSnder. Med hSnsyn dSrtill bed

ö

ms marknaden f

ö

r energiteknik som mycket stor, Sven nSr man beaktar de starka protektionistiska tendenserna p

å

 denna marknad. Den svenska kompetensen har karakt

ä

r av "f

ä

rskvara". Det Sr d

ä

rf

ö

r viktigt att handla snabbt, att ta vara p

å

 det f

ö

rspr

å

ng vi har. Detta motiverar s

ä

rskilda och omedelbara insatser.

EXTERN har lagt IVA-studien och dess bed

ö

mningar som grund f

ö

r sitt f

ö

rslag till ett handlingsprogram med syfte att snabbt 

ö

ka exporten av energiteknik. Programmet Sr fr

ä

mst inriktat p

å

 marknader med betalningsf

ö

rm

å

ga inom OECD och i Sydostasien men understryker ocks

å

 behovet av 

ö

kad bevak­ning av svenska bist

ä

ndsl

ä

nder och internationella, mellan-statliga organ s

å

som UNDP, V

ä

rldsbanken och de regionala utvecklingsbankerna.

Den internationella marknaden f

ö

r energiteknik 

ä

r till be­tydande del politiskt styrd och reglerad. Kunderna f

ö

r, s

ä

rskilt st

ö

rre, energitekniska anl

ä

ggningar och system 

ä

r ofta statliga eller kommunala myndigheter.

Prop. 1983/84:168

62

Svenska myndigheters kontakter med sina utl

ä

ndska mot­svarigheter 

ä

r d

ä

rf

ö

r en v

ä

rdefull kanal f

ö

r information om de resultat som uppn

ä

tts i Sverige och om den energitekniska kompetensen hos svenska tillverkare och anv

ä

ndare.

F

ö

r

ä

ndringar i l

ä

nders energipolitik p

å

verkar marknaden f

ö

r svensk export av energiteknik. Tidig kunskap om och analys av s

å

dana f

ö

r

ä

ndringar och om projekt som planeras inom energiomr

å

det 

ä

r d

ä

rf

ö

r av stor betydelse. 1 dessa avseenden kan svenska myndigheter genom sina kontaktytor komplettera den information svenska f

ö

retag sj

ä

lva inh

ä

mtar.

Utredningen anser, att svenska myndigheter i samarbete med svenska exportf

ö

retag b

ö

r kunna mer aktivt medverka i arbetet att identifiera och bearbeta potentiella marknader och kunder f

ö

r svensk energiteknik. Detta g

ä

ller s

ä

rskilt vid id

é

f

ö

rs

ä

ljning, d

å

 syftet 

ä

r att visa p

å

 de m

ö

jlig­heter svenska systeml

ö

sningar erbjuder inom energiomr

å

det. I f

ö

rekommande fall och p

ä

 f

ö

retagens 

Ö

nskan b

ö

r myndig­heterna Sven kunna delta i f

ö

rhandlingar, avslut och uppf

ö

ljning av olika projekt.

De svenska anv

ä

ndarnas kunnande 

ä

r en annan stor tillg

å

ng som b

ö

r tas v

ä

l tillvara vid export av energiteknik, inte minst vid systemexport. Anv

ä

ndarnas kompetens avser bl a planering, drift, underh

ä

ll och utveckling av anl

ä

ggningar och utbildning av personal.

I kap 3 redog

ö

rs kortfattat f

ö

r svensk energiteknisk kompetens och f

ö

r marknader f

ö

r energiteknik. H

ä

r behandlas ocks

ä

 allm

ä

nna f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r och beskrivs insatser som g

ö

rs f

ö

r att fr

ä

mja svensk export av energiteknik.

Tyngdpunkten i EXTERHs f

ö

rslag ligger p

å

 en' tre

å

rig export-

Prop. 1983/84:168

63

satsning inom n

å

gra valda teknikomr

å

den. Beskrivningarna omfattar teknik, marknader, exportm

ä

l, ekonomi och genomf

ö­

rande. Med IVA-studien som grund, har dessa omr

å

den valts fr

ä

n f

ö

ljande utg

å

ngspunkter

-

att den tekniska kompetensen i Sverige 

ä

r h

ö

g, vilket 

ä

r en f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r konkurrenskraft gentemot utl

ä

ndska leverant

ö

rer

-

att tekniken har n

å

tt teknisk och kommersiell mognad i Sverige, medan den kan vara relativt ny och ok

ä

nd p

å

 ak­tuella utlandsmarknader

-

att marknadsf

ö

ruts

ä

ttningarna 

ä

r goda p

å

 s

å

 s

ä

tt att det finns kunder och potentiella kunder som efterfr

å

gar den teknik Sverige kan erbjuda och som har betalningsf

ö

rm

å

ga, antingen egen eller som f

ö

ljd av internationellt bist

å

nd

-

att det finns behov av s

ä

rskilda insatser f

ö

r bl a mark­nad suppbyggnad och information om de svenska f

ö

retagens energitekniska kompetens samt att staten kan ge de svenska exportf

ö

retagen ett verkningsfullt st

ö

d i dessa avseenden

-

att det inom respektive teknikomr

å

de finns m

å

nga verksam­ma f

ö

retag och att dessa i ovan n

ä

mnda avseenden kan n

å 

st

ö

rre effekt genom gemensamma 

å

tg

ä

rder 

ä

n var f

ö

r sig.

Givetvis kan dessa f

ö

ruts

ä

ttningar g

ä

lla Sven f

ö

r andra teknikomr

å

den 

ä

n. de EXTERN valt. D

ä

r. s

å

ä

r l

ä

mpligt kan d

ä

rf

ö

r f

ö

rslagen till

ä

mpas 

ä

ven p

å

 andra omr

å

den. Detta g

ä

ller bl a de mera generella f

ö

rslag, som diskuteras i kapitel 4 och som i punktform redovisas l

ä

ngre fram i denna sammanfattning. S

ä

rskilt framtr

ä

dande 

ä

r behovet att f

ö

ra ut system och systemt

ä

nkande s

ä

 att f

ö

rdelarna med svenska l

ö

sningar blir v

ä

l k

ä

nda f

ö

r utl

ä

ndska k

ö

pare av energitek­nik.

Prop. 1983/84:168

64

Teknikomr

å

dena 

ä

r f

ö

ljande:

1.

Fj

ä

rrv

ä

rme med vissa d

ä

rtill h

ö

rande anl

ä

ggningar f

ö

r tillf

ö

rsel och lagring av energi. Fj

ä

rrv

ä

rmetekniken 

ä

r ett omr

å

de d

ä

r leverant

ö

rer och anv

ä

ndare har f

ö

ruts

ä

tt­ningar att med gemensamma insatser skapa goda exportm

ö

j­ligheter. Tekniken omfattar 

ä

ven hetvattendistribution i mindre skala och ny teknik f

ö

r hetvattenproduktion och lagring. Bra referensanl

ä

ggningar finns b

å

de i Sverige och p

å

 vissa utlandsmarknader.

2.

Fastbr

ä

nsleeldning inklusive bl a teknik f

ö

r r

ö

kgasre­ning. Tekniken f

ö

r fastbr

ä

nsleeldning 

ä

r under stark ut­veckling. Flera v

ä

l fungerande anl

ä

ggningar har tillkom­mit bl a som f

ö

ljd av kraftfullt statligt st

ö

d. De svenska anl

ä

ggningarna uppfyller h

ö

ga krav. St

ö

rsta ex­portm

ö

jligheterna bed

ö

ms finnas p

å

 de nordamerikanska, de europeiska och de sydostasiatiska marknaderna.

3.     Energieffektiva byggnader, v

ä

rme

ä

tervinning och klimat­

kontroll. Energieffektivt byggande, omfattande's

å

v

ä

l he­

la byggnader som installationer m m har kommit mycket

l

ä

ngt i Sverige. Kompetensen p

ä

 detta omr

å

de i kombi­

nation med v

ä

lutvecklade produktionsmetoder har gett ett

betydande f

ö

rspr

ä

ng, inte minst betr

ä

ffande sm

ä

hus. Sm

å­

husbyggandet i F

ö

renta staterna och Storbritannien 

ä

r

omfattande och f

ö

rv

ä

ntas bli s

ä

 under de n

ä

rmaste aren.

Detta b

ö

r ge f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r 

ö

kad svensk export.

i. 

Elproduktion och kraftteknik. Den tekniska kompetensen i Sverige Sr h

ö

g inom hela teknikomr

å

det. Kvalificerad kompetens finns hos leverant

ö

rer, konsulter och anv

ä

nda­re. F

ö

rutom nyanl

ä

ggningar finns en stor marknad f

ö

r 

å

t­g

ä

rder som f

ö

rb

ä

ttrar effektiviteten i befintliga an­l

ä

ggningar och system. Konkurrensen 

ä

r ofta mycket h

å

rd. Svenska f

ö

retag har dock goda m

ö

jligheter att h

ä

vda sig sig p

ä

 vissa delomr

ä

den och marknader. Fyra delomr

å

den

Prop. 1983/84:168

65

har valts ut som de mest angel

ä

gna 

fot 

samordnade exportfr

ä

mjande insatser under de n

ä

rmaste 

å

ren.

-

tilIgSnglighets- och verkningsgradsh

ö

jande 

å

tg

ä

rder i be­fintliga kraftverk

-

kapacitetsh

ö

jning i befintliga transmissionssystem

-

koleldade kraftverk med trycksatt virvelb

ä

dd

-

mindre kraftverk

5. Energisn

å

la processer inom industrin. S

å

dana processer, som utvecklats och anv

ä

nts i Sverige efter hand som de blivit l

ö

nsamma rymmer en stor exportpotential. Tonvik­ten' l

ä

ggs i EXTERNS f

ö

rslag p

å

 processer f

ö

r pappers-och massaindustrin. Denna processteknik har i Sverige utvecklats i samarbete mellan utrustningsleverant

ö

rer och anv

ä

ndare och lett till betydande energibesparning. Den bed

ö

ms ha goda marknadsf

ö

ruts

ä

ttningar i fr

ä

mst Nordamerika och Sydostasien. Goda referensanl

ä

ggningar finns i Sverige.

Efter det att EXTERN p

å

b

ö

rjat sitt arbete, har Sveriges Ex­portr

å

d f

å

tt regeringens uppdrag att utreda fr

å

gan om ett exportprogram f

ö

r byggindustrin. EXTERN anser, att teknik­omr

å

det "energieffektiva byggnader" b

ö

r ing

å

 i ett s

å

dant exportprogram. Avsnittet "energieffektiva byggnader" b

ö

r d

ä

rf

ö

r f

ä

 utg

ö

ra ett underlag f

ö

r Exportr

å

dets fortsatta 

ö

verv

ä

ganden. EXTERNs handlingprogram avser s

å

ledes de fyra 

ö

vriga teknikomr

å

dena.

De i handlingprogrammet f

ö

reslagna 

å

tg

ä

rderna syftar till att genom kraftsamling 

ö

ka exporten av svenisk energiteknik. 

Å

tg

ä

rderna involverar exporterande f

ö

retag inklusive kon­sultf

ö

retag, anv

ä

ndare och statliga och kommunala myndighe­ter av olika slag. En f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r att m

å

len skall n

å

s 

ä

r att anstr

ä

ngningarna samordnas. F

ö

r att genomf

ö

ra hand-lingprogranmet och f

ä

 den 

ö

nskv

ä

rda samordningen till st

å

nd f

ö

resl

å

r EXTERN en organisation enligt f

ö

ljande;

5 

Riksdagen 1983184. 1 saml. Nr 168

Prop. 1983/84:168

66

En samordningsgrupp bildas i anslutning till regeringskans­liet. Dess uppgift 

ä

r bl a

-

att samordna statlig medverkan i den tidiga s

ö

kpro­cessen kring marknader och projekt

-

att initiera unders

ö

kningar och analyser av hur ener­gipolitiken i olika l

ä

nder p

å

verkar marknadsf

ö

ruts

ä

tt­ningarna f

ö

r svensk export

-

att initiera f

ö

rstudier med anknytning till 

ö

vergri­pande, nationell energiplanering

-

att i erforderlig utstr

ä

ckning samordna hemdlingspro-grammen f

ö

r de fyra teknikomr

å

dena, samt

-

att, p

å

 initiativ av f

ö

retagen, f

ö

rmedla medverkan fr

å

n myndigheter eller sj

ä

lv medverka i f

ö

retagens kontakter med presumtiva kunder/myndigheter i andra l

ä

nder.

Samordningsgruppen b

ö

r disponera vissa medel f

ö

r studier, unders

ö

kningar m m. En koppling mellan den h

ä

r f

ö

reslagna samordningsgruppen och det nyligen inr

ä

ttade energitekniska r

å

det synes motiverad.

Vidare f

ö

resl

å

s, att f

ö

r varje teknikomr

å

de konstitueras en f

ö

retagsgrupp, 

ö

ppen f

ö

r alla men best

å

ende av de f

ö

retag som 

å

tar sig att medverka i och finansiellt bidra till pro­grammet. Dessa f

ö

retag utser en styrgrupp. De fyra styr­grupperna - en f

ö

r varje teknikomr

å

de - f

å

r till f

ö

rfogande dels ett gemensamt kansli, h

ä

r kallad programgrupp, dels en basbudget f

ö

r marknadsuppbyggande gemensamma aktiviteter och unders

ö

kningar. Programgruppen f

ö

rutses arbeta i n

ä

ra anslutning till Exportr

å

det med m

ö

jlighet att k

ö

pa tj

ä

nster b

å

de fr

ä

n r

å

det och fr

ä

n andra h

ä

ll.

Prop. 1983/84:168

67

H

ä

rtill kan ytterligare statliaa medel st

ä

llas till r.t.yr-gruppernas f

ö

rfogande under f

ö

ruts

ä

ttning ati korresponderande finansiering i proportionen 40/60 sker fr

å

n f

ö

retagens sida .

De svenska ambassaderna i Sydostasien f

ö

resl

å

s f

ö

rst

ä

rkas med ett handelsr

ä

d f

ö

r energiteknik. Befattningshavaren ackrediteras i samtliga l

ä

nder i regionen med placering, f

ö

rslagsvis, vid ambassaden i Singapore. Uppgiften Sr att bevaka marknader och projekt och bist

å

 f

ö

retagen i deras kontakter och f

ö

rhandlingar med myndigheter och kunder.

Organisationen och dess kontaktytor kan illustreras p

å

 f

ö

l­jande s

ä

tt:

>W"-*ffWE

OhankurAo 

EICRGI SYKSTASIEN

if    nr_______ 

PROGRATGRIfP 4 hmx

ä

ggme

Prop. 1983/84:168

68

Handlingsprogrammet syftar till en fler

å

rig, m

å

linriktad och samordnad insats. Det b

ö

r d

ä

rf

ö

r planeras f

ö

r och genomf

ö

ras under en period om tre 

ä

r. Medel b

ö

r disponeras fr

ä

n 1 juli 1984. Eftersom programmet Sr tidsbegr

ä

nsat b

ö

r handl

ä

ggare och annan personal rekryteras fr

å

n n

ä

ringslivet p

å

 kontrakt f

ö

r den tid som programmet avser. D

ä

refter skall den tillf

ä

lliga organisationen avvecklas och det fortsatta arbetet att fr

ä

mja svensk energiteknisk export ligga p

ä

 de myndigheter och organisationer som normalt har 

exportfr

ä

mjande uppgifter.

D

ä

 programmet avslutats b

ö

r en utv

ä

rdering ske. Om erfaren­heterna 

ä

r goda, b

ö

r modellen kunna anv

ä

ndas f

ö

r export­fr

ä

mjande 

å

tg

ä

rder inom andra teknikomr

å

den.

Den totala kostnaden f

ö

r programmet ber

ä

knas till 33 miljo­ner kronor/

ä

r. H

ä

rav skulle staten svara f

ö

r 21 miljoner och n

ä

ringslivet f

ö

r 12 miljoner kronor.

Utredningen har s

ö

kt uppskatta vad ett genomf

ö

rande av pro­grammet kunde inneb

ä

ra f

ö

r industrisyssels

ä

ttningen i Sverige och f

ö

r handelsbalansen.

Ut

ö

ver vad som h

ä

r angetts redovisar EXTERN ocks

å

 f

ö

ljande 

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag:

1. Fr

ä

n GATT-

ö

verenskommelsen om offentlig upphandling g

ö

rs undantag f

ö

r s

å

dan upphandling som bedrivs av myndigheter och organ vilka tillhandah

ä

ller energi. Denna upphandling av energiteknik representerar en stor marknad p

ä

 energitek­niska omr

å

den d

ä

r svenskt n

ä

ringsliv Sr mycket konkurrens-, kraftigt. Fr

ä

n svensk sida b

ö

r man d

ä

rf

ö

r verka f

ö

r att upph

ä

va detta undantag. (Avsnitt 3.1).

Prop. 1983/84:168

69

2.

Bilden av svenskt exportfr

ä

mjande Sr n

å

got splittrad. En m

å

linriktad och samordnad planering av exportfr

ä

mjande 

å

t­g

ä

rder b

ö

r 

å

stadkommas. (Avsnitt 3.4).

3.

I samband med beslut om st

ö

d till prototyp- och demonstra­tionsanl

ä

ggningar b

ö

r st

ö

dbeviljande myndigheter ocks

å

 be­akta m

ö

jligheterna till export av den energiteknik st

ö

det avser. De levererande f

ö

retagens eventuella tidigare erfa­renhet av export b

ö

r h

ä

rvid s

ä

rskilt uppm

ä

rksammas. (Avsnitt 3.5,4.2).

4.

Projekt som beslutas och/eller finansieras av internatio­nella mellanstatliga organisationer utg

ö

r en ansenlig del av den nya och potentiellt intressanta marknaden f

ö

r svensk energiteknik. Genom bl a den f

ö

reslagna samordningsgruppen b

ö

r svensk bevakning av UNDP, V

ä

rldsbanken, regionalbanker­na m fl organ f

ö

rst

ä

rkas. Syftet hSrmed Sr att 

ö

ka tillfl

ö­

det till svenska f

ö

retag av kommersiellt intressant infor­mation samt att vidga kSnnedomen i n

ä

mnda organ om svensk energiteknisk kompetens.

Svensk expertis, gSrna med erfarenhet fr

ä

n n

ä

ringslivet, b

ö

r p

ä

 r

ä

tt niv

å

 knytas till s

å

dana tj

ä

nster inom n

ä

mnda organ som har betydelse f

ö

r teknikvalet i projekt i vilka dessa organ medverkar. (Avsnitt 4.1)

5.    F

ö

r

ä

ndringar i l

ä

nders energipolitik inneb

ä

r ocks

å

ä

ndrade

raarknadsf

ö

rutsSttningar f

ö

r svensk export. Information om

energipolitiska f

ö

r

ä

ndringar 

ä

r dSrf

ö

r av stor betydelse.

F

ö

retagen inhSmtar sj

ä

lva kommersiellt intressant informa­tion. Sveriges utlandsrepresentation, svenska bist

å

ndsorgan m fl kan p

ä

 ett v

ä

rdefullt s

ä

tt komplettera denna. Denna verksamhet b

ö

r ytterligare breddas. En formell rapportering 

ä

r dock otillr

ä

cklig. Vad som d

ä

rtill beh

ö

vs 

ä

r en nyanse­rad teknisk och kommersiell bed

ö

mning av vad f

ö

r

ä

ndringarna

6 

Riksdagen 1983184. 1 saml. Nr 168

Prop. 1983/84:168

70

kan inneb

ä

ra f

ö

r svenska f

ö

retags m

ö

jligheter till export av energiteknik. (Avsnitt 4.1)

6.

En "resurspool" av erfarna svenska projektledare b

ö

r in­r

ä

ttas. Denna skall f

ö

rraedla projektledare f

ö

r kortare eller l

ä

ngre utlandsuppdrag inom projekt, som finansieras och leds av V

ä

rldsbanken och liknande internationella or­gan. Resurspoolen b

ö

r f

ö

rslagsvis administreras av IVA. (Avsnitt 4.1 och 4.4).

7.

Kurser f

ö

r utl

ä

ndska anv

ä

ndare av energiteknik 

ä

r av stort v

ä

rde och bidrar till svensk export. S

ä

dana kurser finan­sieras med bl a bist

ä

ndsmedel. Nuvarande verksamhet b

ö

r kompletteras med en kurs i nationell energiplanering f

ö

r utl

ä

ndska beslutsfattare p

ä

 h

ö

g niv

å

. Inbjudan till en s

å­

dan kurs skulle f

ö

rslagsvis kunna utf

ä

rdas av energiminis­tern. (Avsnitt 4.1)

8.

Statligt st

ö

d till konsulter f

ö

r f

ö

rstudier och framtagande av anbud l

ä

mnas av Exportr

å

det. St

ö

d f

ö

r f

ö

rprojektering och f

ö

r framtagande av anbud l

ä

mnas av Svensk Projektexport (SPE). St

ö

den har i stor utstr

ä

ckning g

ä

llt energiprojekt. Enligt vad utredningen funnit, 

ä

r dessa st

ö

d av stor bety­delse. Utredningen vill d

ä

rf

ö

r f

ö

resl

å

 att dessa st

ö

dm

ö

j­ligheter bibeh

å

lies i minst nuvarande omfattning. (Avsnitt 4.1)

9.

Export av tj

ä

nster sker i allm

ä

nhet med knappa vinstmargi­naler och med sm

å

m

ö

jligheter f

ö

r det exporterande f

ö

reta­get, ofta ett konsultf

ö

retag, att t

ä

cka eventuella f

ö

rlus­ter med inkomster fr

ä

n andra projekt. Det b

ö

r d

ä

rf

ö

r 

ö

ver­v

ä

gas, om inte den andel av ordersumman som t

ä

cks av EKNs exportkreditgarantier b

ö

r kunna h

ö

jas vid ren tj

ä

nsteex­port. Detta kunde underl

ä

tta f

ö

r konsulter att 

ä

ta sig sys­temstudier. (Avsnitt 4.1)

Prop. 1983/84:168

71

10.

Tekniska l

ä

gesbeskrivningar och sammanst

ä

llningar av drift­erfarenheter ' inom olika teknikomr

å

den fyller flera funk­tioner. De kan bl a vara till stor nytta i f

ö

retagens ex­portanstr

ä

ngningar. V

ä

rdet i det sammanhanget 

ö

kar d

ä

 be­skrivningarna g

ö

rs av oberoende, opartiska myndigheter. Det 

ä

r angel

ä

get att s

å

dana sammanst

ä

llningar kommer till st

å

nd i st

ö

rre utstr

ä

ckning 

ä

n vad som f

ö

r n

ä

rvarande 

ä

r fallet. Uppgiften b

ö

r av ber

ö

rda myndigheter i allm

ä

nhet utf

ö

ras inom ramen f

ö

r deras ordinarie verksamhet. (Avsnitt 4.2)

11.

Utredningen understryker betydelsen av att stat och kommun genom framsynt teknikupphandling medverkar till utveck­lingen av svensk energiteknisk kompetens. Stat och kommun b

ö

r i egenskap av k

ö

pare skapa en reell efterfr

å

gan p

å

 ny teknik. Referensanl

ä

ggningar som h

ä

rigenom kommer till st

å

nd i Sverige, ger ocks

ä

 en grund f

ö

r export. (Avsnitt 4.2).

12.

En allt vanligare f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r export 

ä

r att leveran­t

ö

ren i k

ö

parlandet medverkar till att finna finansiella l

ö

sningar. F

ö

r s

å

dana finansiella arrangemang, -s k kreativ finansiering, m

å

ste m

ö

jligheter finnas till 

ä

terfinansie-ring i Sverige. Detta f

ö

ruts

ä

tter bl a, att den ordinarie kreditmarknaden 

ä

r beredd att erbjuda riskfinansiering av erforderlig omfattning. En annan f

ö

ruts

ä

ttning 

ä

r, att sta­ten i sitt st

ö

d till industriell utveckling och export, 

ä

ven beaktar behovet av nya former av finansiering. (Av­snitt 4.2)

13.

Utredningen konstaterar, att Industrifonden 

ä

r beredd att i 

ö

kad utstr

ä

ckning medverka nied finansiering och riskdelning i projekt avseende referensanl

ä

ggningar f

ö

r svensk energi-' teknik utomlands. En utg

å

ngspunkt f

ö

r s

å

dan medverkan 

ä

r, att den 

ä

ir v

ä

sentlig f

ö

r projektets tekniska och kommer­siella framg

å

ng. Enligt vad utredningen inh

ä

mtat, torde fondens finansiella och personella resurser f n r

ä

cka f

ö

r

Prop. 1983/84:168

72

en s

å

dan 

ö

kad medverkan. Om efterfr

å

gan p

å

 fondens tj

ä

nster skulle v

ä

xa kraftigt f

å

r bl a fr

ä

gan om tillskott av medel 

ö

verv

ä

gas i vanlig ordning. (Avsnitt 4.2)

14.            Utl

ä

ndska k

ö

pare av svensk energiteknik st

ä

ller ofta krav

p

å

 funktionsgarantier. Flera exportf

ö

retag har till utred­

ningen angett, att de har behov av att kunna f

ö

rs

ä

kra sig

mot de risker som f

ö

ljer med s

å

dana garantier. De har ocks

å

angett, att detta behov f n inte 

ä

r tillfredsst

ä

llande

tillgodosett p

å

 den svenska f

ö

rs

ä

kringsmarknaden.

Utredningen har dSrf

ö

r varit i kontakt med

n

å

gra svenska

f

ö

rsSkringsbolag. Dessa har noterat behovet

och f

ö

rklarat

sig intresserade att medverka till att finna

l

ä

mpliga l

ö

s­

ningar .

Energiupphandlingsdelegationen utreder f n former f

ö

r f

ö

r-sSkringsl

ö

sningar f

ö

r att minska kostnaderna f

ö

r tidiga k

ö­

pare av ny utrustning i h

ä

ndelse av misslyckande.

Utredningen f

ö

rordar, att energiupphandlingsdelegationen i detta arbete ocks

å

 beaktar leverant

ö

rernas behov av f

ö

rs

ä

k­ringsl

ö

sningar i samband med export. D

ä

rut

ö

ver f

ö

rtj

ä

nar ocks

å

 utredas, i vilken utstr

ä

ckning myndigheter inom ener­giomr

å

det i 

ö

kad utstr

ä

ckning b

ö

r 

ä

ta sig uppdrag att, mot ers

ä

ttning, avge funktionsutl

å

tanden avseende energitek­niska produkter och. system. (Avsnitt 4.3)

15.            Svenskt anv

ä

ndarkunnande utg

ö

r en v

ä

rdefull och hittills

ofta otillr

ä

ckligt utnyttjad resurs vid marknadsf

ö

ring av

svensk energiteknik utomlands. Vad g

ä

ller utnyttjande- av

kommunalt anv

ä

ndarkunnande l

ä

gger nuvarande lagstiftning

hinder i v

ä

gen. Det 

ä

r 

ö

nskv

ä

rt att dessa hinder undanr

ö

js.

Utredningen om export av kommunalt kunnande v

ä

ntas inom

kort l

ä

gga f

ö

rslag till hur detta kan ske. (Avsnitt 4.4)

Prop. 1983/84:168

73

16.

Enligt vad utredningen inh

ä

mtat, unders

ö

ker nu Svenska V

ä

r­meverksf

ö

reningen (VVF) f

ö

ruts

ä

ttningarna att bilda ett dotterbolag i syfte att medverka till att kommunernas an­v

ä

ndarkunnande inom fj

ä

rrv

ä

rmeomr

å

det tas tillvara i de svenska exportanstr

ä

ngningarna. Utredningen v

ä

lkomnar ett s

å

dant initiativ och finner det 

ö

nskv

ä

rt att ett s

å

dant bo­lag ges uppgifter inom det handlingsprogram f

ö

r export av fj

ä

rrv

ä

rmeteknik som utredningen f

ö

resl

å

r. (Avsnitt 4.4)

17.

Utredningen f

ö

resl

å

r, att regeringen uppdrar 

å

t ber

ö

rda myndigheter att ange p

å

 vad s

ä

tt de inom ramen f

ö

r sin or­dinarie verksamhet kan medverka i exportfr

ä

mjande aktivite­ter. I den m

å

n hinder av formell natur f

ö

rsv

å

rar s

å

dan med­verkan, b

ö

r myndigheterna uppmanas ange hur dessa hinder kan undanr

ö

jas och vad som i 

ö

vrigt kan erfordras. (Avsnitt 4.5)

18.

Den s k exportst

ö

dsutredningen har haft till uppgift att utreda sm

å

 och medelstora f

ö

retags problem i samband med export. I detta sammanhang f

ö

resl

å

s 

å

tg

ä

rder som ber

ö

r 

ä

ven sm

å

 och medelstora energi teknikf

ö

retag. EXTERN finner m

å

nga av dessa 

å

tg

ä

rder angel

ä

gna. (Avsnitt 4.6)

19.

EXTERN anser, att fr

ä

gan hur befintliga och eventuellt nya' handelshus  och  exports

ä

ljbolag  kan  fr

ä

mja  exporten  av svensk energiteknik b

ö

r pr

ö

vas  i ett vidare sammanhang. (Avsnitt 4.6).

Prop. 1983/84:168

74

Bilaga 6

Sammanfattning av remissyttranden över (Ds I 1983:26) Ökad Export av svensk energiteknik ett handlingspro­gram

. Efter remiss har yttranden över betänkandet (Ds I 1983:26) Ökad export av svensk energiteknik - ett handlingsprogram avgivits av beredningen för internationellt tekniskt samarbete (BITS), exportkreditnämnden (EKN), kommerskollegium, riksrevisionsverket (RRV), statens energiverk, sta­tens industriverk, statens naturvårdsverk, statens planverk, statens prov­ningsanstalt, statens råd för byggnadsforskning (byggforskningsrådet), sta­tens vattenfalls verk (vattenfall), styrelsen för internationell utveckling (SIDA) och styrelsen för teknisk utveckling (STU) samt Ingenjörsveten­skapsakademien (IVA), Landstingsförbundet, Statskonsult AB, Svenska arbetsgivareföreningen. Svenska byggnadsentreprenörföreningen. Svens­ka cellulosa- och pappersbruksföreningen. Svenska handelskammarför­bundet. Svenska kommunförbundet. Svenska konsultföreningen. Svenska kraftverksföreningen. Svenska värmeverksföreningen, Sveriges export­råd, Sveriges industriförbund, Sveriges teknisk-vetenskapliga attaché­verksamhet. Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Centralorganisa­tionen SACO/SR och Värme-, ventilations- och sanitetstekniska förening­en. Synpunkter har dessutom inkommit från Exportsam verkansgruppen Fjärrvärme, STAL-LAVAL Turbin AB och ÅF Energikonsult.

Statens naturvårdsverk har inte funnit något som föranleder kommenta­rer. SACO/SR avstår från att yttra sig liksom Svenska arbetsgivareför­eningen.

Olika remissinstanser kommenterar olika delar och förslag i utredning­en. Ett stort antal av remissinstanserna har behandlat den av utredningen föreslagna organisationen. Flertalet remissinstanser är positiva till huvud­frågan om att satsa på exportfrämjande åtgärder inom detta område.

RRV anför att den föreslagna organisatoriska lösningen kan antas vara ändamålsenlig. RRV menar dock att det finns anledning att överväga möjligheterna att för den exportfrämjande verksamheten skapa generella rutiner som möjliggör såväl snabba "kraftsamlingar" som relativt enhet­liga och lättöverskådliga organisatoriska lösningar på dessa satsningar. RRV understryker vikten av att undvika ytteriigare organisatorisk splitt­ring.

Statens energiverk menar att den allmänna tekniska kompetensen i bevakningen bör ökas istället för explicit energibevakningen i syfte att möjliggöra en effektivare informationsöverföring till svenska företag om internationella projekt. Organiserandet av denna insats bör därför ske inom befintliga departement och myndigheter.

Statens provningsanstalt biträder förslaget om inrättande av samord-

Prop. 1983/84:168

75

ningsgrupp och styrgrupper. Dessa bör emellertid ha en nära anknytning till styrgruppen för byggområdet.

Byggforskningsrådet tillstyrker förslaget om att inrätta en samordnings­grupp men vill att representanter skall ingå från myndigheter, organisatio­ner och företag med kompetens från olika teknikområden. Rådet menar att samordningsgruppen bör integreras i motsvarande grupp för export av byggteknik. Rådet anser vidare när det gäller teknikområdena fjärrvärme och energieffektiva byggnader, att företags- och styrgrupperna bör slopas och att koordinering sker inom gemensamma kansliet i form av en projekt­organisation.

Statens industriverk vill - mot bakgrund av verkets utredningsverksam­het - aktualisera frågan om inte verket borde ges en samordnande roll när det gäller statliga näringspolitiska insatser på detta område. Enligt verket bör man sträva efter att inrätta ett branschprogram för denna del av industrin. Vidare anser industriverket att det kan vara en fördel om den föreslagna organisationen för handlingsprogrammet knyts direkt till Sveri­ges exportråd i stället för att inrätta projektledningsresurser i regerings­kansliet.

Vattenfall anser - i samråd med Swed-Power - att det finns visst fog för förslaget om en sammanhållning av de statliga insatserna vid export­satsning inom energisektorn. Vattenfall menar dock att man bör överväga om inte internationella sekretariatet inom industridepartementet borde få den sammanhållande uppgiften i stället för att bilda en särskild samord­ningsgrupp. Eftersom många satsningar inom energiområdet är långsiktiga är det viktigt att kontinuitet erhålls vilket talar för att utnyttja en redan etablerad organisation. Genom denna planering garanteras också en nära och naturlig kontakt till energiministern.

SIDA stöder utredningens förslag till organisation och menar att ett samordnande organ inom industridepartementet skulle säkra en överblick och ett samlat agerande som inbegriper alla biståndsorganen och näringsli­vet. SIDA framhåller.dessutom IVA som lämpad att bedöma och förmedla energiexperter i samband med satsningar på energiplanering.

/VA menar att det är angeläget att ha en klar fördelning av roller mellan offentlig och privat sektor särskilt med hänsyn till de olika förutsättningar­na som gäller. Man bör undvika att bygga upp organ inom förvaltningsledet som parallellt med industrin erbjuder tekniska lösningar och produkter. IVA anser inte förslaget om en särskild samordningsgrupp tillräckligt väl underbyggt.

Landstingsförbundet anser att handlingsprogrammets genomförande bör ske inom ramen för exportrådets verksamhet. Förbundet förordar därför i stället den organisation som föreslås av utredningen om svensk byggexport. Förbundet pekar också på de regionala utvecklingsfondernas verksamhet, särskilt vad beträffar mindre och medelstora företag. Det är angeläget att samarbetet mellan utvecklingsfonderna och exportrådet stärks.

Prop. 1983/84:168

76

Statskonsult AB ställer sig tveksam till nyttan av en samordningsgrupp i regeringskansliet. Det förefaller lämpligare och mera operationellt att låta ett marknadsföringsbolag handha samordningen. Genom en sådan organi­sation kommer marknadsbehoven lättare till tals och får styra behovet av och formerna för samverkan. Dessutom ställs affärsmässigheten i cent­rum.

Svenska Cellulosa- och Pappersbruksföreningen menar att exportrådet i samarbete med företaget kan bäst och billigast handlägga teknikexport.

Svenska handelskammarförbundet finner en samordningsgrupp i anslut­ning till regeringskansliet intressant. Förbundet tillägger att det är viktigt att de föreslagna åtgärderna genomförs på ett smidigt sätt och utan tyngan­de byråkrati.

Svenska kommunförbundet tycker att den föreslagna samordningsgrup­pen bör vara ett lämpligt organ för samordning inom energiteknikområdet. Enligt förbundet bör övervägas att låta exportrådet vara kansli åt de föreslagna styrgrupperna.

Svenska konsultföreningen tycker att det är angeläget att samordningen ej sprids på alltför många instanser. Den föreslagna modellen synes något överdimensionerad. Den resurspool för projektledare som föreslås bör byggas upp i samråd med exportrådet.

Svenska värmeverksföreningen finner det angeläget att en samverkan kommer till stånd mellan föreningen och det föreslagna samordningskans­liet så snart detta etablerats.

Sveriges exportråd finner förslaget om en samordningsgrupp knuten till regeringskansliet både "splittrande och fjärmande visavi en samordnings­ambition". Exportrådet förordar därför inte förslaget. Exportrådet anser vidare att betydande synergieffekter finns att vinna ur energiexportutred-ningen och utredningen om svensk byggexport. Exportrådet föreslår en sammanslagning av de båda organisationsförslagen.

Sveriges industriförbund motsätter sig den organisationsmodell som fö­reslås och hänvisar till att de uppgifter som beskrivs i handlingsprogram­met faller inom exportrådets normala verksamhet. Industriförbundet fin­ner ingen anledning till dubblering av de funktioner som redan finns.

TCO anser att föreslagna uppdrag normalt organiseras vid sidan av regeringskansliet. TCO tror dock att projektet kan vinna i effektivitet och uppföljning av ett i regeringskansliet organiserat och preciserat ansvar för genomförandet. Verksamheten bör gagna alla företag och anställda med värdefulla kunskaper och produkter för den internationella energimarkna-

 den.

VV5 Tekniska föreningen anser att man så långt möjligt bör anlita de branschorganisationer och myndigheter som redan utbildat ett förgrenat internationellt kontaktnät. Därigenom undviker man att den exportfräm­jande verksamheten institutionaliseras och att nya organisationer byggs upp.

Prop. 1983/84:168

77

Exportsamverkansgruppen Fjärrvärme bedömer den föreslagna organi­sationen som önskvärd. Samordningsgruppens integrering i regeringskans­liet stöds av majoriteten av gruppens förslag.

ÅF Energikonsult stöder inte utredningens förslag till organisation utan bedömer att den samordning som krävs kan administreras av exportrådet. ÅF Energikonsult anser att utredningen överskattat behovet av samord­ning. STAL-LAVAL framför liknande synpunkter.

Utredningens val av teknikområden för särskilda exportsatsningar har också kommenterats av flera remissinstanser.

BITS noterar att elproduktion och kraftteknik återfinns bland de valda teknikområdena. Inom detta område lämnar beredningen betydande stöd genom u-kreditfinansiering och bidrag till bl.a. konsultstudier och utbild­ningsprogram. Utredningen förordar att särskilda samarbetsavtal inom energiområdet skall slutas inom området elproduktion och kraftteknik. Beredningen menar att samarbetet inte gagnas av en generell strävan om att träffa specialavtal på enskilda områden. Avtalen kan skapa förvänt­ningar som det saknas möjligheter att tillgodose.

Statens energiverk menar att man bör vara mycket återhållsam med att från statsmakternas sida peka ut särskilda "exportområden" inom den energitekniska sektorn och ge särskilt stöd till dessa områden. Risken är att detta kan snedvrida resursutnyttjandet och medföra att andra satsning­ar inte kommer till stånd. Verket avråder från att särskild hänsyn tas till ett förelags exporterfarenhet vid bedömning av PoD-stöd. Verket vill under­stryka att den verksamhet som bedrivs med statliga PoD-stöd framförallt bör inriktas mot svenska förhållanden och energitekniksystem som har väsentlig marknadspotential inom landet.

Statens planverk tillstyrker att teknikområdet energieffektiva byggnader ingår i exportrådets exportprogram för byggindustrin. Planverket anser att det är viktigt att verkets energikunnande räknas med i exportrådets be­dömning av den samlade kompetensen på området.

Statens provningsanstalt delar utredningens uppfattning om potentialen för svensk energiexport och om vilka områden som bör väljas ut för speciella satsningar. Provningsanstalten understryker att en samordning bör ske med utredningen kring exportprogram för byggnadsindustrin. Vi­dare anför man att förutsättningarna för export finns inom områden där Sverige har ett försteg vad gäller teknik, kvalitet och erfarenhet. I detta sammanhang är den tekniska verifikationen väsentlig. Betydelsen av prov­ning och teknisk utvärdering är stor.

Vattenfall tycker begränsningen av teknikområden är olycklig. Export av etablerad teknik som vattenkraft och kärnkraft berör ett mycket stort antal leverantörer och konsulter. Motiven för att begränsa insatserna för elproduktionsanläggningar till enbart mindre kraftverk är ej övertygande. Vidare ifrågasätter vattenfall motiven för att göra insatser inom teknikom­rådena fastbränsleeldning och Qärrvärme. Vattenfall bedömer att dessa områden inte har någon nämnvärd marknadspotential. 

7    Riksdagen 1983184. / saml. Nr 168

Prop. 1983/84:168

78

STU menar att utredningen blandar etablerad energiteknik och lovande men ännu ej kommersiell teknik. Exportpotentialen framstår därmed som större än vad som är realistiskt att förvänta. Det är STU:s uppfattning att teknikområdet energiteknik för pappers- och massaindustrin bör vidgas så att insatserna omfattar alla de energitunga branscherna.

IVA varnar för den övertro och därmed den överskattning av resp. områdes potential som utredningens utpekande av teknikområden kan föranleda. Svenska cellulosa- och pappersbruksföreningen delar inte ut­redningens uppfattning att tekniken för energisnåla processer inom massa-och pappersindustrin är en "färskvara". Mot den bakgrunden är förening­en helt negativ till varje utgivande utan substantiellt utbyte i likvärdig information av föreningens teknikkunskap och know-how. Svenska konsultföreningen anser att man bör överväga om inte också "övrig indu­stri" bör utgöra ett separat teknikområde. Svenska kraftverksföreningen hänvisar till verksamheten elbyggnadsrationalisering och menar att detta teknikområde kan vara värt att pröva en satsning på.

Exportrådet menar att man bör vidga teknikområdet rörande massa- och pappersindustrin till energisnåla processer inom industrin. VVS Tekniska föreningen pekar på att svensk energiteknik har en stor potentiell men hittills rätt outnyttjad internationell marknad. Föreningen anser inte det som självklart att energifrågor kopplas till byggande utan närheten till miljöteknik kan vara lika naturlig. Teknikområdet energieffektivt byggan­de kan därför behöva behandlas med hänsyn till detta. Exportsamverkans­gruppen Fjärrvärme anser att teknikområdet fjärrvärme har de största exportmöjligheterna inom hela energisektorn. Vidare önskar gruppen en något annorlunda uppdelning mellan teknikområdena. Dessutom bedömer gruppen att området papper och massa är allt för snävt avgränsat. ÅF Energikonsult föreslår att teknikområdet som rör industrin vidgas till "en­ergieffektiva åtgärder inom industrin".

Endast ett fåtal av remissinstanserna tar upp utredningens förslag om ett handelsråd för energiteknik i Singapore. Industriverket anser att det kan vara en fördel om ambassader i Sydostasien förstärks med kommersiell kompetens vad gäller energiteknik. Byggforskningsrådet framhåller att så många informationskällor som möjligt bör tillskapas. Utöver ambassader bör svenska exporterande företag uttnyttjas. Vattenfall menar att en för­stärkning av ambassaden i Manila vore bättre.

Några instanser har synpunkter på den föreslagna Xxe-år\gä. försöksperi­oden. Flera av dem bl.a. industriverket, STU, Landstingsförbundet och konsultföreningen samtycker till förslaget om tre är medan andra t.ex. SINTAB, vill förlänga försöksverksamheten till att omfatta fem ä sex år.

Av de remissinstanser som kommenterat föreslagna medel för verksam­heten menar bl.a. vattenfall och konsultföreningen att det är viktigt att medlen verkligen används för marknadsföringsinsatser m.m. och inte för en omfattande administration. Vidare anförs att de beräknade kostnaderna

Prop, 1983/84:168

79

för exportprogrammet kan utnyttjas effektivare och därför räcka även för en förlängd försöksperiod.

Utredningens förslag i utbildningsfrågor kommenteras av några remiss­

instanser.

,

BITS framhåller att bland de internationella kurser som erhåller stöd från beredningen finns flera som säkerligen är av intresse för energisek­torn. Beredningen är också beredd att bidra till den föreslagna kursen i energiplanering. Statens energiverk är berett att biträda med arrangerande av lämpliga kurser avsedda för energiplanerare, tekniker etc. Byggforsk­ningsrådet föreslår sin direkta medverkan genom att anordna seminarier, symposier och konferenser om ny svensk bygg- och energiteknik. Vatten­fall vill framhålla vikten av utbildning som långsiktigt marknadsföringsin­strument och är villig till att medverka i en sådan utbildning. SIDA anser att förslaget om kurser i nationell energiplanering för beslutsfattare på hög nivå i u-länder borde genomföras. Föreslagen resurspool administrerad av IVA borde även komma till stånd. Svenska kraftverksföreningen är beredd att aktivt delta i symposier och utställningar.

Några remissinstanser har tagit upp frågor om garantiåtaganden, för­säkringssystem etc.

EKN vill, med hänvisning till utredningens överväganden om inte den andel av ordersumman som kan täckas av exportkreditgarantier borde höjas för ren tjänsteexport, framhålla att konsultföretagen knappast kan inta en sådan särställning bland exportörerna som generellt skulle motivera en högre garantitäckning än som tillämpas för andra exportörer.

Statens energiverk menar att risker i samband med lämnade funktions­garantier bör i största möjliga utsträckning fördelas genom något försäk­ringssystem under medverkan av försäkringsbolag. En utvidgning av sys­temet med funktionsgarantier kan enklast ske genom ökat utnyttjande av statens provningsanstalt.

Statens provningsanstalt menaratt det är av stor betydelse för möjlighe­terna till framgångsrika exportsatsningar att systemet med funktionsgaran­tier utvecklas. Sådana garantier är nödvändiga för att skapa trovärdighet för tekniken.

Vattenfall föreslår en ändring av stödet till konsulter för förstudier så att konsultföretagen kan få icke återbetalningsskyldigt stöd för studier utan att samarbeta med en hårdvaruleverantör. Enligt vattenfall kan återbetalning endast ske då hårdvaruleverantörer utför studien vilket missgynnar fristå­ende konsultföretag.

Svenska konsultföreningen anser att man bör överväga att höja de garan­tier exportkreditnämnden ger vid ren tjänsteexport. Även villkorslån till konsultföretag från staten skulle främja energiexport.

Prop. 1983/84:168

80

Bilaga 7

Sammanfattning av (SOU 1983:72) Kommunalt kunnan­de - ett stöd för svensk export

Vår uppgift har varit att lägga fram förslag som gör det möjligt för kommuner och landsting att engagera sig i exportfrämjande verksamhet på olika kom­munala och landstingskommunala verksamhetsområden.

Med tanke på möjligheten att dra paralleller gör vi i kap. 2 en genomgång av den statliga tjänsteexporten. Vi konstaterar bl. a. att den hittills haft en relativt liten omfattning. De största volymerna har uppnåtts inom tekniskt inriktade områden, t. ex. tele, vägar, järnvägar, luftfart, elkraftsproduktion, skogsbruk och lantmäteriverksamhet. På områden där ett mer renodlat administrativt kunnande är verksamhetens kärna har det varit betydligt svårare, att nå fram till affärer. Vi noterar att ett särskilt utvecklingsprogram genomförs för den statliga tjänsteexporten. En erfarenhet från detta arbete är att det tar tid att förankra synsätt och genomföra intern utveckling inför tjänsteexport från verk och myndigheter.

I kap. 3 redovisar vi ett antal exempel på aktiviteter där kommunalt kunnande har utnyttjats eller skulle ha kunnat utnyttjas. Det kommunala kunnandet har använts nästan enbart genom att enskilda tjänstemän tagit ledigt frän sina kommunala tjänster och tjänstgjort i exportprojekt som drivits av företag. Vi ger emellertid också några exempel på initiativ där kommuner träffat uppgörelser med enskilda företag i syfte att utnyttja kom­munens särskilda resurser och kunnande i exportsammanhang. Vi redovisar också några projekt, som av olika skäl inte genomförts, men där avsikten varit att kommun eller landsting skulle engagera sig djupare än att enbart ge tjänstledighet till enskilda tjänstemän. I något fall har sådana planer lagts åt sidan redan i ett förberedande skede med hänvisning till risken att komma i konflikt med kommunallagens kompetensbestämmelser.

Utbyggnad av infrastruktur och samhällsteknisk service är aktiviteter där ett kommunalt kunnande är särskilt intressant att utnyttja. I många länder finansieras sådana projekt till stor del via biståndsmedel. Vi gör därför i kap. 4 en genomgång av såväl det svenska bilaterala biståndet som olika multilate­rala biståndsinsatser. Vi noterar att ambitionen att öka insatserna för plane­ring, kontroll och uppföljning av de bilaterala biståndsinsatserna - liksom inriktningen mot effektivisering av drift och underhåll av befintliga anlägg­ningar - breddar marknaden för användning av kommunalt kunnande. 1 samma riktning talar ansträngningar som görs via bl. a. Sveriges Exportråd för att öka andelen svenska leveranser till projekt som finansieras via multila­terala biståndsmedel.

I kap. 5 lämnas en kortfattad redovisning av de olika exportfrämjande

Prop. 1983/84:168

81

åtgärder som är möjliga att utnyttja i projekt där kommunalt kunnande kan ingå.

Kap. 7 innehåller dels en redovisning av några basdata och utvecklingsten­denser kring tjänsteexporten, dels en redogörelse för förutsättningar, krav och problem som en tjänsteexportör har att beakta. En tendens är att köparna efterfrågar leveranser som ger dem möjlighet att få en hel funktion utförd. Kunden ställer i allt större omfattning krav på.ett totalansvar från leverantören. Den tekniska utvecklingen leder till alltmer avancerade system-och produktionsprocesser. Anläggningar och installationer måste verka med maximal effektivitet från början och utan störningar i löpande drift.

I vår utvärdering och analys, som inleds i kap. 8, behandlar vi inledningsvis marknadens omfattning. Vi konstaterar bl. a. att konkurrensen generellt sett hårdnar. Ett sätt för svenska leverantörer att nå konkurrensförsteg kan vara att offerera paket där utbildning, management, drift och underhåll är väsent­liga delar.

Kap. 8 innehåller också en analys av hittills genomförda kommunala exportinsatser. Sjukvårdssektorn har varit det helt dominerande sakområdet och svarar för ca 90 % av genomförda leveranser. Mer omfattande insatser har också gjorts inom områdena kollektiv trafik och stadsplanering. I övrigt har förekommit smärre insatser inom flera kommunala verksamhetsom­råden.

Det kommunala kunnandet har i huvudsak levererats i form av personalre­surser för management, drift och underhåll samt utbildning och träning av personal. Det är framför allt personal från de stora kommunerna och lands­tingen som deltagit i exportprojekt. De företag som utnyttjat det kommunala kunnandet är dels konsultföretag, dels systemleverantörer inom byggsektorn och tillverkningsindustrin. Det skall tilläggas att kom"muner och landsting inte krävt någon ersättning för att man låtit sin personal delta i näringslivets exportverksamhet.

En viktig utgångspunkt för en kommunal exportmedverkan är att kommu­ner och landsting på flera verksamhetsområden har monopol eller näst intill monopol på verksamheten. Detta gäller framför allt driften, vilket innebär att driftskunnandet på många områden är förbehållet den kommunala sek­torn. Kommunerna och landstingen sköter också själva ofta upphandlingen av såväl mjuk- som hårdvaror till olika anläggningar. Den kommunala sek­torn sitter därför inne med viktigt underlag för kravspecifikation i planering och projektering av anläggningar och utrustning. Kommuner och landsting äger också de anläggningar som privata företag vill referera till.

I kap. 9 för vi en principdiskussion kring kommunernas och landstingens roll i tjänsteexporten. Vi analyserar därvid bl. a. ett antal mål för en kommu­nal exportmedverkan. Vi finner att det primåra målet måste vara att utnyttja kunnandet i den kommunala sektorn för att öka landets exportintäkter. För att uppfylla detta mål måste kommunerna och landstingen ta på sig ett antal krav som är relativt okända i traditionell kommunal verksamhet. Dessa krav gäller bl. a. prissättning av levererade tjänster, konkurrensaspekter, kom­mersiell inriktning hos berörd personal samt organisatoriska förhållanden.

Principdiskussionen konkrefiseras i kap. 10. Vi förtecknar där ett antal sakområden inom vilka vi bedömer att det finns en leveranskapacitet, sär­präglat kunnande i den kommunala sektorn och/eller tillgång till lämpliga

Prop. 1983/84:168

82

referensobjekt. I fråga om leveransformerna pekar vi på den roll kommuner och landsting kan spela i processen för att kvalificera en leverantör hos en köpare. Presentation av referensanläggningar och information till köparen om bakgrunden till att kommunen/landstinget valt en vi.ss lösning och leve­rantör är viktiga inslag.

Säkerhet och effektivitet i driften är centrala faktorer när det gäller att ban;i väg för nya order. En medverkan från dem som har drifts- och under­hållserfarenhet, dvs. på flera områden kommuner och landsting, är därför betydelsefull när svenska företag till utländska köpare levererar system som innefattar driftsåtaganden. Driftskunnandet kommer till pass inte bara då anläggningar är byggda och installationer på plats. En förutsättning för effektiv drift är att man redan på förstudie- och planeringsstadiet beaktat driftsaspekterna.

En speciell variant på kommunal tjänsteexport är försäljning av vårdplat­ser till utländska patienter. Det finns såväl överkapacitet inom flera speci­aliteter i svensk sjukvård som en dokumenterad efterfrågan från en betal-ningsstark kundkrets. Vi anser att vård i Sverige i många fall kan genomföras som en separat affär, men att det också finns goda möjligheter att kombinera vårdåtaganden med leveranser av anläggningar, utrustning och tjänster till utländska köpare.

En central fråga i vårt arbete är formerna för samverkan mellan kommu­ner/landsting och företag. Vi skisserar och analyserar tre principmodeller för samverkan: tjänstledighetsmodellen, avtalsmodellen och huvudleverantörs­modellen. De tre modellerna skiljer sig åt bl. a. i fråga om konsekvenserna för de anställda, för företagen och kommunerna samt i fråga om graden av vidgning av kommunernas affärsmässiga engagemang.

Sett ur enbart praktisk synvinkel går en skiljelinje mellan tjänsteledighets-och avtalsmodellerna. Tjänstledighetsmodellen innebär att den enskilde anställde för en tid lämnar sin kommunala befattning och inordnas bland företagets övriga anställda. I avtalsmodellen köper - eller tillgodogör sig i annan affärsmässig form företaget resurser i kommunen/landstinget. Den enskilde utför sitt arbete som anställd hos sin kommunala arbetsgivare. Sett ur kommunernas/landstingens och företagens synvinkel innebär avtalsalter­nativet jämfört med tjänstledighetsalternativet att den kommunala organisationen direkt engageras i exportverksamheten. Med detta följer bl. a. ett ansvar för uppdragets utförande i fråga om t. ex. tidpunkt och kvalitet, bemanning och andra personalfrågor och - beroende på samarbe­tets utformning - ett visst risktagande. Avtalsmodellen ger emellertid också kommuner och landsting möjlighet att ta betalt för sina insatser.

Från principiell synpunkt går en skiljelinje mellan avtals- och huvudleve­rantörsmodellerna. 1 avtalsmodellen vilar projektansvaret på företagen. Kommuner och landsting uppträder normalt som underleverantörer med begränsat ansvar och utan alltför stort risktagande. I extrema fall kan den. kommunala insatsen bli så stor att företag och kommun/landsting delar ansvar och risker i stort sett lika. Steget därifrån och över till huvudleveran­törsmodellen är ändå stort. I denna är det kommunen/landstinget som tar på sig marknadsförings- och kontraktsansvar och som bär huvuddelen av ris­kerna.

I kap. 12 diskuterar vi detaljerna i samverkan mellan kommuner/landsting

Prop. 1983/84:168

83

och företag. Vår grundinställning är att formerna för samverkan måste vara flexibla. Åtminstone inledningsvis måste företagen vara beredda att stå för risktagandet i samarbetsprojekten. Uthyrning av personal enligt avtalsmo­dellen kan vara ett sått för kommuner/landsting att skaffa erfarenhet av medverkan i exportprojekt. Efterhand som man på ömse håll får större erfarenhet av samarbete bör kommuner/landsting och förelag kunna samver­ka på alltmer affärsmässig grund. Avtalsmodellen bör vara den normala formen för en kommunal exportmedverkan.

Vi kan emellertid förutse fall där huvudleverantörsmodellen kan tilläm­pas, dvs. att kommun/landsting uppträder som ensam leverantör eller som kontraktsansvarig tillsammans med privata underleverantörer. Modellen kan tillämpas för i huvudsak fristående drifts- och utbildningsinsatser eller insatser på områden där det kommunala kunnandet är exklusivt och efterfrå­gas som fristående komponent.

I anslutning till diskussionen av samverkansformerna belyser vi också konkurrens- och prissättningsfrågorna. Vi anser att en kommun/landsting inte bör binda upp sig i avtal som ger något eller några företag generell exklusivitet i fråga om att utnyttja en kommunal partners resurser. Det bör vara öppet för alla företag att utnyttja det kommunala kunnandet. Kommu­ner och landsting som deltar i exportprojekt bör beräkna sina kostnader och prissätta sina tjänster enligt samma normer som privata företag tillämpar.

I ett särskilt avsnitt om organisation och arbetsformer konstaterar vi att samordnings- och samarbetsfrågorna kring export av varor och tjänster för vårdsektorn nyligen har diskuterats ingående i samband med insatser för att rekonstruera Stiftelsen Swecare. Avsikten är att utveckla Swecare till att bli det officiella exportfrämjande organet för vårdsektorn. Vi förutsätter att såväl Swedehealth - landstingens bolag för export av sjukvårdskunnande -som privata företag inom området kommer att vara medlemmar i Swecare. Därigenom har Swedehealth, som företrädare för den offentliga vården, och privata företag med marknadskunnande, affärsmässighet och finansiell för­måga en bas för att lösa praktiska samarbetsfrägor.

Förutom att svara för produkt- och personkännedom inom den offentliga vårdsektorn kan Swedehealth fylla rollen som kommersiellt riskfördelnings­företag åt de enskilda landstingen. Swedehealth har vidare möjlighet att stå som kvalitetsgarant och svara för att befintliga resurser används effektivt bl. a. i samband med försäljning av vårdplatser till utländska patienter eller utbildningsplatser till utländska studenter.

På det primärkommunala verksamhetsområdet saknas motsvarighet till Swedehealth. Vi rekommenderar heller inte att en sådan paraplyorganisa­tion byggs upp. Eftersom vi i våra förslag utgår från att det kommunala kunnandet i normalfallet skall exploateras i samverkan med företag förutsät­ter vi också att företagen kan bistå i olika operativa frågor. I situationer där en kommun inte kan repliera på ett enskilt företag finns andra organ, t. ex. TEMU-Bolagen, som kan tjäna som stödresurs i ett operativt skede av en kommunal tjänsteexport.

Åven om vi inte ser behov av någon fast paraplyorganisation för den operativa verksamheten anser vi att ganska omfattande insatser krävs för att i ett initialskede utveckla förutsättningar och former för en kommunal tjänste­export. Vi skisserar i kap. 13 ett utvecklingsprogram för den kommunala

Prop. 1983/84:168

84

tjänsteexporten. Programmet innehåller bl. a. åtgärder för att utveckla pro­dukter, leveransformer, organisation och personal, marknadsföra det kom­munala kunnandet, söka projekt samt utforma samverkan med företag i konkreta projekt. Vi föreslår att Sveriges Exportråd får huvudansvar för att genomföra programmet. Till rådet bör knytas en särskild styrgrupp för kommunal tjänsteexport i vilken kommun- och landstingsförbunden är givna deltagare tillsammans med företrädare för privata företag och statliga tjäns­teexportörer.

Utvecklingsprogrammet bör i första hand drivas under en försöksperiod på tre år med början den 1 juli 1984. Vi uppskattar kostnaden till 2 Mkr per år och föreslår att den täcks av statliga medel.

I kap. 14 behandlar vi vissa personal-, löne- och ersättningsfrågor. Vi konstaterar att en tillämpning av avtals- och huvudleverantörsmodellerna kräver att flera arbets- och allmänt avtalsrättsliga problem löses och oklarhe­ter undanröjs. Det är en uppgift för kollektivavtalsparterna att hantera dessa frågor. Vi noterar också att gällande skattelagar innebär att utlandstjänstgö­rande personal får olika behandling i beskattningshänseende om arbetsgivar­na är en kommunal förvaltning jämfört med om arbetsgivaren är ett företag. Vi föreslår att skattelagarna ändras så att likabehandling uppnås.

I kap. 15 behandlar vi bl. a. möjligheterna att utnyttja kommunalt kun nande i biståndsprojekt. Vi föreslår att SIDA försöker fånga upp personer anställda i kommuner och landsting och som är intresserade av att arbeta som rådgivare i u-länders centrala, regionala och lokala administrationer. Avsik­ten är att dessa personer med hjälp av sina erfarenheter av verksamheten inom olika samhällssektorer skall kunna dels i tidiga skeden fånga upp och förmedla information om olika projekt, dels påverka valet av olika praktiska lösningar så att det gynnar svenska leverantörer. Vi föreslår också att SIDA till sig knyter någon kommun som institutionell konsult och den vägen prövar olika sätt att överföra svenskt kunnande till u-länder.

Frågan om samverkan mellan den kommunala sektorn och näringslivet i teknikupphandlingsfrågor omnämns särskilt i direktiven för vårt utrednings­arbete. I kap. 6 sammanfattar vi några intryck av det arbete som hittills bedrivits inom området. De slutsatser vi därvid drar utvecklar vi vidare i kap. 11. Vi konstaterar att det sker en vardagsbetonad teknikupphandling inom den kommunala sektorn. För detta finns en väl fungerande beställarkompe-tens och beprövade former för fördelning av risk mellan beställare och leverantör. För framtiden förutser vi emellertid behov av ytterligare kompe­tensuppbyggnad på beställarsidan och av riskavlyft hos beställare och leve­rantör. Vi räknar också med att behovet av stöd till företagen i marknadsfö­ringen av produkter som tagits fram genom teknikupphandling kommer att öka och att avsättningsmöjligheterna i Sverige måste kompletteras med export. Vi anser att det ökade kommunala engagemanget i exportverksam­het vi föreslagit också kan utnyttjas i kombination med teknikupphandling, Redan i samband med en upphandlingsuppgörelse kan en kommunal bestäl­lare och en leverantör beakta möjligheterna till en framtida samverkan i exportsammanhang. Vi anser också att STU och andra finansiärer bör ge särskild prioritet åt teknikutvecklingsprojekt som resulterar i produkter och system med goda avsättningsmöjligheter på exportmarknaden.

En kommunal medverkan i exportprojekt i de former vi föreslår avviker

Prop. 1983/84:168

85

från traditionell kommunal verksamhet. Vi har därför särskilt behandlat frågan om kommunal kompetens för tjänsteexport. Den redovisas i kap. 16. Vi anser att kompetensfrågan i och för sig skulle kunna lösas utan lagstift­ning. Det finns emellertid faktorer som kan skapa osäkerhet såväl i kommu­ner och landsting som bland företag kring huruvida en viss kommunal med­verkan står i överensstämmelse med lagen eller ej. För att undanröja sådana oklarheter föreslår vi en särskild kompetenslag om kommunala åtgärder för att främja svensk export.

Prop. 1983/84:168

86

Bilaga 8

Sammanfattning av remissyttranden över (SOU 1983:72) Export av kommunalt kunnande

Efter remiss har yttranden över betänkandet (SOU 1983:72) Export av kommunalt kunnande avgivits av styrelsen för internationell utveckling (SIDA), Beredningen för internationellt tekniskt samarbete (BITS), kom­merskollegium, universitets- och högskoleämbetet, socialstyrelsen, skol­överstyrelsen, styrelsen för teknisk utveckling (STU), utredningen (H 1982:07) om åtgärder för att främja export av tjänster, delegationen (I 1982:07) för upphandling inom energiområdet, riksrevisionsverket (RRV), statskontoret, Sveriges ambassad i Caracas, Beredningen för inter­nationellt låkemedelssamarbete. Lunds universitet, Göteborgs universitet. Statskonsult International AB (SINTAB), TEMU-bolagen, Sjukvårdens-och socialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut (SPRI), Lands­tingsförbundet, Svenska kommunförbundet. Svenska värmeverksför­eningen, Swecare Foundation, Swedehealth AB, Medentgruppen, Sveri­ges exportråd, Sveriges industriförbund. Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), Svenska konsultföreningen, Svenska handelskammarförbundet. Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Landsorganisationen i Sveri­ge (LO), Centralorganisationen SACO/SR,'Stockholms, Uppsala, Öster­götlands, Jönköpings och Västerbottens läns landsting, Stockholms, Upp­sala, Norrköping, Karlskrona, Malmö, Helsingborgs, Göteborgs, Väster­ås, Skellefteå, Umeå och Luleå kommun.

Helsingborgs kommun avstår från att yttra sig.

Länsstyrelsen i Västerbottens län och Svenska kommunalarbetareför­bundet har lämnat synpunkter. Flertalet av remissinstanserna ställer sig i huvudsak positiva till utredningens olika förslag. Däremot finns det olika uppfattningar om graden av kommunalt engagemang i exportverksamhet.

Statskontoret ställer sig i allt väsentligt positiv till utredningens förslag om inriktning och utformning av export av kommunala tjänster. Förutsätt­ningarna får anses goda för export av tekniskt och administrativt kunnan­de. Samtidigt framhålls att det vid export ställs stora krav på en väl fungerande organisation för kontakter såväl med utlandet som inom lan­det. Verket varnar för en alltför stor optimism när det gäller utlandets efterfrågan på administrativa tjänster.

RRV delar utredningens uppfattning att kommuner i vissa situationer bör kunna bidra till en ökad svensk export i huvudsak genom samverkan med kommersiella företag. Exporten måste ske utifrån klart angivna mål. Målet att öka Sveriges exportintäkter bör vara vägledande även om det kommunala kunnandet inte kan förväntas öka exportintäkterna mer än marginellt jämfört med nuvarande situation. RRV anser att delmålet att utgöra vägröjare åt svenska företag på den internationella marknaden bör ges stor vikt, eftersom det synes kunna ge stor utdelning i förhållande till

Prop. 1983/84:168

87

kostnaderna. En förutsättning är att kommunens officiella prägel framhålls utomlands. RRV poängterar samtidigt de svårigheter som är förknippade med intäktsökning genom export. RRV pekar också på den svårighet som ligger i behovet av politisk kontroll av exportverksamheten. Exportverk­samheten bör drivas utan direkt medverkan av de politiska instanserna. Samtidigt anser RRV det väsentligt att den politiska nivån har full inblick i exportverksamheten och dess kostnader.

Tjänsteexportutredningen förordar att den kommunala kunskapen görs tillgänglig för export i samverkan med näringslivet. Om kommunerna engagerar sig i export av skälet att vara vägröjare för näringslivets export och att därigenom en förlustbringande verksamhet legitimeras sker ofrån-. komligen en oönskad inkomstomfördelning. Krav på avkastning måste därför vara vägledande i framtida exportprojekt.

STU biträder utredningens uppfattning att det primära målet för en kommunal exportmedverkan bör vara att utnyttja kunnandet i den kommu­nala sektorn för att öka landets exportintäkter. STU instämmer också i uppfattningen att en viktig roll är medverkan i processen för att kvalificera en leverantör hos en köpare, varvid ett viktigt inslag är demonstration av referensanläggningar och information om bakgrunden till dessas anskaff­ning.

SINTAB, TCO liksom Svenska konsultföreningen och Svenska handels­kammarförbundet framhåller vägröjareffekten av kommunal tjänsteexport. Konsultföreningen anför också vikten av att kunna visa referensanlägg­ningar och på annat sätt informera om svenska anläggningar och pro­dukter.

Kommerskollegium understryker för sin del vikten av att den aktuella stödverksamheten bedrivs på sådant sätt att våra internationella åtaganden respekteras.

Konsultföreningen och Svenska handelskammarförbundet tar upp frå­gan om kommunens egen-regiverksamhet. Kommunerna bör inte eftersträ­va en högre sådan andel. Snarare bör entreprenad övervägas. Därigenom skulle serviceföretag få möjlighet att skapa referensanläggningar i Sverige av betydelse för export.

Svenska arbetsgivareföreningen och Sveriges industriförbund är nega­tiva till förslagen att kommuner skall ges möjlighet att medverka i export­satsningar på ett sätt som avviker från traditionell kommunal verksamhet. Den offentliga sektorn får enligt SAF inte Ullåtas öka ytterligare utan i stället hållas tillbaka och effektiviseras. Industriförbundet menar bl.a. att det sätt på vilket en kommun ger service åt sina invånare skiljer sig på många och väsenfliga punkter från de principer som råder i en marknads­ekonomi. Vidare finns det enligt förbundet inte något generellt kommunalt kunnande att marknadsföra.

Remissinstanserna understryker behovet av samverkan med näringsli­vet i exportarbetet. Avtalsmodellen förespråkas av flera remissinstanser

Prop. 1983/84:168

88

som det bästa sättet för samverkan. BITS menar att kommunerna i huvud­sak bör arbeta som underleverantörer snarare än att själva bygga upp en exportverksamhet. Enligt kommerskollegium bör avtalsmodellen normalt tillämpas. Vilka samarbetsformer som väljs får samtidigt bero av omstän­digheterna i de enskilda fallen och en principiell bindning i förväg till vissa schablonmodeller bör undvikas. SINTAB är också inne på denna tanke att val av modell för samarbete får ses mot bakgrund av på vilket utvecklings­steg i samband med tjänsteexportprocessen kommunen befinner sig. Kol­legiet framhåller också att verksamheten inte bör bedrivas pä sådant sätt att några företag gynnas på andras bekostnad. Sveriges exportråd menar att samarbetsformerna måste vara flexibla och baseras på en affärsmässig grundsyn.

Energiupphandlingsdelegationen anser att den kommunala tjänsteexpor­ten skall komplettera och förstärka näringslivets exportsatsningar. Kom­munal tjänsteexport måste ske på marknadens villkor. Svenska handels­kammarförbundet vill varna kommunerna för att ge sig ut på egen hand på den internationella marknaden. Kommunal tjänsteexport bör begränsas till de områden där kommunerna har ett exklusivt kunnande eller kan kom­plettera företags export.

Landstingsförbundet och SPRI hänvisar till det nyligen bildade bolaget Swedehealth med syfte att sälja och förmedla tjänster inom svensk hälso-och sjukvård samt tandvård till utlandet. Därigenom kommer landstingen endast i undantagsfall att på egen hand engagera sig i exportverksamhet. Swedehealth poängterar vikten av att kunnandet inom sjukvårdssektorn koordineras gentemot utländska kunder. Företaget ser sig som samordnan­de organ inom landstingsområdet. Swedehealth anför vidare att en samver­kansgrupp som Swecare inte själv bör göra affärer utan överlåta detta till de inom branschen aktiva företagen.

Swecare framhåller för sin del vikten av att inte visa en splittrad bild i den internationella marknadsföringen. För att bl.a. kunna visa upp ett enat yttre finns det plats för en organisation som Swecare. Swecare, med en vidgad medlemskrets inkl. Swedehealth, ser sig som branschens para­plyorganisation i exportfrågor med syfte att svara för informationsförmed­ling, marknadsföring m.m. Sveriges exportråd delar denna bedömning. Socialstyrelsen pekar på att läkemedelsindustrin inte är företrädd i Swe­care men väl i beredningen för internationellt läkemedelssamarbete. Möj­ligheterna till samarbete mellan dessa två organ bör därför observeras.

SAF och Konsultföreningen liksom Medentgruppen förordar tjänstle­dighetsmodellen såsom samarbetsform. Samarbetet skall vara öppet för alla företag. Konsultföreningen ser därför ingen anledning att ge TEMU-bolagen en särställning. Tjänstledighetsmodellen kan enligt SAF bidra till att främja en angelägen expansion inom den privata tjänstesektorn. Indu­striförbundet anför att det bästa sättet att tillgodose utredningsdirektivens önskemål att främja svensk export är att tillämpa en generös tjänstledig-

Prop. 1983/84:168

89

hetspolitik i sådana fall där utnyttjandet av kompetensen skulle leda till ökade exportintäkter. Kommunal export i egen regi bör enligt förbundet inte förekomma. Sådan export bör endast ske i samverkan med företag och som ett komplement till dessa.

SACO/SR förespråkar tjänstledighetsmodellen av det skälet att efterfrå­gan i många fall just anknyter till befattningshavare med viss kompetens och i mindre utsträckning till övriga resurser inom resp. organisation. Medentgruppen anför samma skäl.

De remissinstanser som har yttrat sig är positiva till att Sveriges export­råd ges en roll avseende ett utvecklingsprogram för kommunal tjänste­export. Programmet bör drivas på försök under en begränsad period.

RRV pekar pä att flera av utbildningsinsatserna bör sättas in långt innan förutsättningarna för konkreta exportprojekt klarnat. RRV föreslår att kommunerna skaffar sig tillgång till gemensam expertis i t.ex. kalkylering och avtalsjuridik. Vidare bör intresserade kommuner överväga möjligheter att starta ett gemensamt exportbolag i syfte att underlätta kontakter med företag m.m.

Statskontoret pekar på möjligheterna att samordna insatserna för statlig och kommunal tjänsteexport. Detta skulle t.ex. göras vid marknadsföring­en utomlands. SINTAB för fram samma tanke under benämningen "of­fentlig tjänsteexport". En total samordning av främjandet av tjänste­export, såväl privat som offentlig, bör enligt SINTAB övervägas i framti­den. Exportrådet och tjänsteexportutredningen anför en liknande uppfatt­ning. Tjänsteexportutredningen anser att utvecklingsprogrammet bör sam­ordnas med utbildningsprogram för tjänsteexport. Den offentliga tjänste­exporten bör i första hand ses som ett komplement till den privata tjänste­exporten. Utredningen avstyrker förslaget om en styrgrupp. Exportrådet bör utan tillskapande av formella institutioner knyta de kontakter som behövs för verksamheten.

Landstingsförbundet anser det värdefullt att kommun- och landstings­förbunden deltar i den föreslagna styrgruppen. TCO anser att det vore värdefullt att följa arbetet, exempelvis genom facklig representation i den projektledning inom exportrådet som kommer att svara för utvecklingsar­betet. Svenska värmeverksföreningen föreslår att den tilltänkta styrgrup­pen innehåller en representant för vart och ett av de största exportområ­dena. Umeå liksom Skellefteå kommun anför att den har goda förutsätt­ningar att ingå i styrgruppen. Göteborgs kommun anser det fördelaktigt om kommunen deltar i styrgruppen. LO och Svenska kommunalarbetareför­bundet förutsätter att även de kommunalt anställda blir representerade.

Universitets- och högskoleämbetet anför att högskolan utgör en resurs för samhället genom den utbildning som ges om ekonomiska, juridiska och sociala förhållanden i andra länder. Dessa kunskaper är högskolan beredd att t.ex. i samverkan med företag, kommuner och landsting på ett aktivt sätt ställa till förfogande i olika typer av projekt. Sådant samarbete före-

Prop. 1983/84:168

90

kommer redan vid flera högskolor. Skellefteå kommun anför att exportut­bildning i bl.a. språk bör startas och bedrivas av t.ex. Umeå universitet i kombination med de praktiska exporterfarenheterna som finns i bl.a. Skel-lefteindustrin.

Flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig är positiva till en särskild lag för att möjliggöra kommunal tjänsteexport. Bland dessa in­stanser återfinns Stockholms, Uppsala, Karlskrona, Malmö, Göteborgs, Västerås och Luleå kommun samt Stockholms, Uppsala, Östergötlands, Jönköpings och Västerbottens låns landsting liksom kommun- och lands­tingsförbunden.

SAF avvisar bestämt att kommunerna ges möjlighet att medverka i exportansträngningar. Konsultföreningen anser inte heller att riksdagen genom lag skall ge kommuner och landsting förändrade förutsättningar för exportverksamhet. Industriförbundet anser att avgränsningen mellan kom­munal verksamhet och näringslivets är inte glasklar. Kompetenslagstift­ningen är f.n. föremål för stat- kommunberedningens utredning. Någon förändring av den kommunala kompetensen bör inte göras förrän denna utredning har lagt fram sitt betänkande.

Några remissinstanser tar upp frågan om biståndets roll i detta samman­hang. BITS delar utredningens bedömning att biståndsprojekt inte skall ses som en lättillgänglig inkörsport för kommunal tjänsteexport. RRV anser att förslaget att SIDA skulle placera ut rådgivare i u-länders förvaltningar inte bör accepteras. En sådan metod skulle förstöra SIDA:s trovärdighet i upphandlingssammanhang. Om kommuner vill samarbeta med biståndsor­gan bör de enligt RRV först skaffa sig utlandserfarenhet tillsammans med etablerade företag.

Kommerskollegium anser det lämpligt att SIDA, i enlighet med utred­ningens förslag, ges ansvar för att det kommunala kunnandet beaktas. Sveriges exportråd liksom TCO delar också utredningens förslag. Skellef­teå kommun föreslår att SIDA till sig knyter en kommun, t.ex. Skellefteå, som institutionell konsult i syfte att överföra svenskt kunnande till u-länder.

STU tar upp frågan om teknikupphandling. STU menar att utredningens uppfattning knappast är realistisk vad gäller uttalandet att STU och andra finansiärer bör ge prioritet åt teknikupphandlingsprojekt som resulterar i produkter och system med goda avsättningsmöjligheter på exportmarkna­den. Enligt STU:s mening måste bedömningar och beslut om satsningar på produkter/system för utlandsmarknaden göras av respektive leverantörer på kommersiella grunder.

TEMU-bolagen skulle enligt utredningen kunna ses som en resurs fram­för allt när det gäller att exploatera ny teknik på en internaionell marknad. TEMU-bolagen är för sin del beredda Ull en sådan medverkan.

TCO anför att nuvarande regler i kollektivavtal inte är utformade för medverkan i exportverksamheten från de anställdas sida. Sådana frågor.

Prop. 1983/84:168

91

bl.a. lönesättning, bör kunna regleras genom avtal mellan arbetsmarkna­dens parter. Sveriges exportråd liksom Jönköpings läns landsting instäm­mer i utredningens uttalande om angelägenheten av att personal-, löne- och ersättningsfrågor klaras ut av kollektivavtalsparterna.

Svenska värmeverksföreningen anser det helt nödvändigt att skattela­garna ändras så att likabehandling uppnäs för utlandstjånstgörande perso­nal oberoende av arbetsgivare. LO för också fram denna synpunkt.I annat fall kan inte den tänkta kommunala tjänsteexporten genomföras. Swede­health AB menar att det vore önskvärt med skattelättnader även vid kortare utlandstjänstgöring än ett år. SIDA anför att SIDA har erfarenhet av att anställa personal för utlandsarbete enligt villkor som inte är avpas­sade härför inkl. svenska skatteregler och kan vitsorda att utredningens slutsats är riktig.

TCO tar upp frågan om utbildning inom sjukvården. Enligt TCO är det bättre att överkapacitet inom vård och utbildning exporteras i stället för att institutioner läggs ner. Socialstyrelsen anför att möjligheterna att utnyttja svensk sjukvård för utländska intressenter tas till vara i blygsam omfatt­ning och torde kunna ökas. Styrelsen pekar också på att en konkurrenssi-tuaUon gentemot den inhemska befolkningen kan uppstå. Av intresse är därför att i första hand utnyttja områden som har överkapacitet i syfte att mer effektivt utnyttja tillgängliga resurser. Beträffande export av utbild­ning av vårdpersonal anser socialstyrelsen att mer begränsade utbildnings­insatser kan förverkligas i enlighet med förslagen i betänkandet (Ds S 1981:19) Utbildning för läkare från utvecklingsländer. Jönköpings läns landsting ställer sig positiv till uthyrning av platser för vård och utbildning. Samordningen via Swedehealth bör enligt landstinget inte utesluta att enskilda landsting kan träffa direkta avtal med intressenter utomlands.

Prop. 1983/84:168

92

Innehåll

Propositionen  .................................................................. 

..... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll   ............................. 

..... 

I

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 15 mars 1984   ...

2

1 Inledning ....................................................................... 

..... 

2

1.1                                                                                   Utrikeshandeln och exportfrämjande        

2

1.2                                                                                   Aktuella utredningar på exportfrämjandeområdet            

6

2 Exportfrämjande åtgärder   ........................................... 

..... 

9

2.1

Små och medelstora företeag .................................. 

9

2.2

Bygg- och energisektorn .......................................... 

... 

16

2.3

Utbildningfrågor ....................................................... 

... 

24

2.4

Exportkreditfrågor m.m............................................. 

... 

25

3

Export av tjänster från kommuner och landstingskommuner            

29

4

Hemställan   ................................................................... 

... 

34

5

Beslut   .......................................................................... 

... 

34

Bilagor

1

Sammanfattning av (DsUD 1983:5) Exportfrämjande stöd till mind­re och medelstora företag         

35

2

Sammanfattning av  remissyttranden  över betänkandet Ds  UD 1983:5     

45

3

Sammanfattning av (Ds UD 1984:3) Ökad trähusexport         

51

4

Sammanfattning av (Ds UD 1984:2) Svensk byggexport        

54

5

Sammanfattning av (Ds 11983:26) Ökad export av svensk energitek­nik - ett handlingsprogram    

61

6

Sammanfattning av remissyttranden över betänkandet Ds 11983:26

74

7

Sammanfattning av (SOU 1983:72) Kommunalt kunnande - ett stöd för svensk export      

80

8

Sammanfattning   av   remissyttranden   över   betänkandet   SOU 1983:72          

86

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1984