Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop 1977/78:185

Regeringens proposition

1977/78:185

om anställning av kvinnor som befäl inom det militära försvaret m. m.;

beslutad den 20 april 1978.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga det förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar

THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

ERIC[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

På grundval av betänkandet (SOU 1977:26) Kvinnan och försvarets yr­ken från beredningen för det fortsatta arbetet om kvinnan i försvaret läggs i propositionen fram förslag som i princip ger kvinnor möjlighet att få an­ställning som befäl inom det militära försvaret på samma villkor som män. Kvinnor som skall anställas som yrkesbefäl förutsätts frivilligt genomgå utbildning som motsvarar den grundutbildning som manliga befälsaspiran-ter får genom värnplikten. Reformen kommer att genomföras stegvis.

1 en första etapp öppnas vissa militära yrken i marktjänst vid flygvapnet för kvinnor. Dessa yrken är stridslednings- och sambandsbefäl samt flyg­tekniker och flygverkmästare.

Kvinnor kommer också att få tillträde till befattningar för reservofficer i trafikledningstjänst, meteorolog och flygingenjör i marktjänst. Kvinnor får vidare möjlighet att bli läkare och veterinär vid försvaret.

Vidareutbildad civil personal - även kvinnor - skall få möjlighet att vinna anställning i vissa kameralchefsbefattningar som nu är militära. Övergångsvis skall också redan anställda kvinnliga tekniker och tekniska biträden samt viss frivillig personal vid flygvapnet kunna få vidareutbild­ning för anställning som befäl.

Kvinnor skall också på försök kunna rekryteras till befattningar för me­nig i driftvämet och till specialistbefattningar i Sveriges beredskapsstyrka för FN-tjänst.

Slutligen lämnas förslag om yrkesinfonnation om försvaret och om in­formationskurser för både flickor och pojkar.

1 Riksdagen 1977178. 1 saml. Nr 185

Prop. 1977/78:185

2

Koncept

FÖRSVARSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1978-04-20

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om anställning av kvinnor som befäl inom det militära försvaret m.m.

1    Inledning

Under de senaste åren har frågan om att skapa ökade möjligheter för kvinnor att få anställning inom försvarsmakten behandlats i olika samman­hang. 1972 års värnpliktsutredning har i betänkandet (Ds Fö 1973: 1) Kvin­nor i det militära försvaret gjort en översiktlig studie av dessa frågor. Be­tänkandet har remissbehandlats. När det gäller möjligheterna att anställa kvinnor som befäl förordade utredningen en översyn av gällande bestäm­melser om rekrytering och utbildning för anställning som befäl inom för­svaret.

Min företrädare, dåvarande statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], fick i februari 1975 re­geringens bemyndigande att tillkalla högst tre sakkunniga' för att bereda det fortsatta arbetet om kvinnan försvaret (Fö 1975:01). I december 1976 bemyndigade regeringen mig att tillkalla ytterligare två ledamöter i bered­ningen. Beredningen fick då också tilläggsdirektiv.

Beredningen (BKF) avlämnade i juni 1977 ett delbetänkande (SOU 1977: 26) Kvinnan och försvarets yrken.

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av överbefälhava­ren efter hörande av chefen för armén, chefen för marinen och chefen för flygvapnet samt försvarets civilförvaltning, försvarets sjukvårdsstyrelse, försvarets materielverk, värnpliktsverket, försvarets forskningsanstalt, ci­vilförsvarsstyrelsen, försvarets rationaliseringsinstitut, rikspolisstyrelsen,

' Adjunkten, dåvarande riksdagsledamoten Berit Frändås, ordförande, översten Carl-Otto[REDACTED_EFTERNAMN] och vice ordföranden i Riksförbundet Sveriges lottakårer Christi­ne Barka. Från december 1976 även riksdagsledamöterna Olle[REDACTED_EFTERNAMN] och Ulla Eke­lund.

Prop. 1977/78:185

3

socialstyrelsen, luftfartsverket, Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut, statskon toret, riksrevisionsverket, statens personalnämnd, skol­överstyrelsen arbetsmarknadsstyrelsen, kommittén för att utreda frågor om jämställdhet mellan män och kvinnor, m.m., Centralorganisationen SACO/SR, Landsorganisationen i Sverige efter hörande av Statsanställdas förbund, Tjänstemännens centralorganisation, statstjänstemannasek-donen. Centerns kvinnoförbund. Folkpartiets kvinnoförbund. Moderata samlingspartiets kvinnoförbund, Sveriges socialdemokratiska kvinnoför­bund. Centerns ungdomsförbund. Folkpartiets ungdomsförbund, Fredrika-Bremer-Förbundet, Yrkeskvinnors klubbars riksförbund, Husmodersför­bundet hem och samhälle. Hemvärnets centrala förtroendenämnd. Cen­tralförbundet för befälsutbildning. Riksförbundet Sveriges lottakårer, Sve­riges kvinnliga bilkårers riksförbund och Sveriges civilförsvarsförbund. Dessutom har Reservofficeramas centralorganisation inkommit med ytt­rande .

2    Kvinnan i totalförsvaret i dag

Kvinnor medverkar i dag inom både den militära och den civila sektorn av totalförsvaret. Totalförsvaret är både kvantitativt och kvalitativt be­roende av kvinnomas medverkan för att kunna fullgöra sina uppgifter.

2.1 Anställd personal inom forsvarsmakten

Försvarsmaktens anställda personal i fred uppgick år 1976 till omkring 46(K)0. Av dessa utgjorde den civila personalen omkring 26500. Av de ci-vilanställda är 11 000 kvinnor.

Den kvinnliga personalen inom försvarsmakten tillhör några få traditio­nellt kvinnliga yrkesområden, t.ex. stabs- och expeditionstjänst, förpläg-nadstjänst, lokalvårdstjänst och sjukvårdstjänst. Endast 10% av de kvin­nor som är anställda inom försvaret har uppgifter utanför dessa områden. 760 anställda kvinnor har tekniska och operativa tjänster med klart militär inriktning.

En betydande del av den civilanställda personalen inom försvarsmakten tjänstgör i befattningar som har direkt motsvarighet i krigsorganisationen. Denna personal fullgör vid beredskap och krig samma uppgifter som i fred.

Kvinnorna kan inte anställas i militära och civilmilitära yrkes- eller re-servbefälsbefattningar. Hindret är att fullgjord värnplikt i form av grundut­bildning normalt krävs för att få tillträde till den yrkesutbildning som är en förutsättning för anställning.

Prop. 1977/78:185

4

2.2 Frivillig och tjänstepliktig personal i totalförsvarets krigsorgani­sation

Totalförsvarets personalbehov i krig tillgodoses genom ett system av pliktlagar. Med undantag för det militära försvarets väpnade funktioner gäller tjänstepliktslagarna för både män och kvinnor. Vårt system med pliktlagar medför att alla kvinnor som är civilförsvarspliktiga eller verk­samma inom hälso- och sjukvården omedelbart berörs när totalförsvaret krigsorganiseras. Detta gäller också många som är verksamma inom den offentliga sektorn och näringslivet.

2.2.1 Frivillig personal

Omkring 54000 kvinnor inom den frivilliga försvarsverksamheten har tecknat avtal för ständig (A-personal) eller tillfällig (B-personal) tjänstgö­ring inom totalförsvaret. Krigsplacering inom den militära sektorn avser tjänstgöring inom en rad olika verksamhetsgrenar, bl. a. stridslednings-och luftbevakningstjänst, sambandstjänst, underrättelsetjänst, motorfor­donstjänst, radiotelegrafisttjänst och sjukvårdstjänst.

2,2.2 Civilförsvarspersonal

Enligt civilförsvarslagen (1%0:74) är varje svensk medborgare skyldig att tjänstgöra i civilförsvaret fr. o. m. det år vederbörande fyller 16 år t. o. m. det år han fyller 65 år. Omkring 30(X)0 av civilförsvarets 200000 in­skrivna är kvinnor. De flesta kvinnor är placerade i sjukvårdstjänst och skyddstjänst. 270 kvinnor är placerade i högre befälsbefattningar.

2.2.3   Krigssjukvårdspersonal

Enligt krigssjukvårdslagen (1953:688) gäller tjänsteplikt i krig upp till 70 års ålder för alla som är eller har varit sysselsatta inom hälso- och sjukvår­den.

Omkring 3(X)0 sjuksköterskor krigsplaceras inom den militära sektorn vid förbandsplatser på etappsjukhus eller på krigssjukhus.

2.2.4   Övrig tjänstepliktig personal

När allmänna tjänstepliktslagen (1959: 83) sätts i kraft helt, är alla med­borgare mellan 16 och 70 år skyldiga att utföra sådant arbete som deras hälsotillstånd medger. Vid mobilisering lämnar 1,2 miljoner anställda sina arbetsplatser för att placeras om till andra totalförsvarsuppgifter. Huvud­delen av desSa är män som tas i anspråk inom det militära försvaret.

Prop. 1977/78:185

5

Kvinnor som i fred har förvärvsarbete med uppgifter som är viktiga för försvaret har en betydelsefull roll för att täcka personalbehovet i krig. Dessa kvinnor skall i krig fortsätta att utföra sina fredstida uppgifter och kommer att vara viktiga för att upprätthålla produktionen.

3    Beredningens överväganden och förslag

3.1 Uppgiftens innebörd

Beredningen konstaterar inledningsvis att dess uppgift är att lämna för­slag till hur kvinnor skall ges vidgade anställningsmöjligheter inom det mi­litära försvaret i främst militära och civilniilitära befattningar.

BKF har inriktat sitt arbete på att dels skapa ökade utvecklingsmöjlighe­ter för de kvinnor som redan är anställda eller i övrigt tjänstgör inom-för­svarsmakten, dels skapa möjligheter för kvinnor som rekryteras externt att få befälsfunktioner inom försvarsmakten.

För dessa innefattar uppdraget att föreslå

a)

vilka befattningar som skall öppnas för kvinnor samt vilken organisa­torisk lösning som skall tillämpas,

b)

hur berörda tjänster skall fördelas på militär, civilmilitär och civil per­sonal saml

c)

principer för utbildning och organisation m. m.

1 fråga om den redan anställda personalen är beredningens uppgift be­gränsad till de fall där den civilanställdes utvecklingsmöjligheter är låsta av att närmast högre befattning inom arbetsområdet är avsedd för militär eller civilmilitär personal.

BKF har i sitt arbete inte undantagit de s. k. stridande befattningarna. Med hänsyn till direktiven kan dock dessa tas upp först i en andra etapp. Beredningen konstaterar atl all stampersonal måste kunna delta i försvar av den egna arbetsplatsen. Med utgångspunkt i befälets uppgift att leda förband kan enligt BKF en viss typindelning ske i fråga om stridsuppgifter­nas omfattning på följande sätt.

Typ I Ledning av förband med strid som huvuduppgift

Typ 2 Ledning av förband med strid som andrahandsuppgifl

Typ 3 Specialistuppgifter utan ledning av förband.

BKF konstaterar sammanfattningsvis att det inte finns några befattning­ar för yrkesbefäl som är i strikt mening icke stridande, eftersom befälet alltid måste kunna lösa stridsuppgifter. Skillnaderna mellan olika befatt­ningar kommer dessutom att minska, eftersom ökade krav kommer att ställas på allt yrkesbefäl i framtiden på grund av det moderna krigets ka­raktär.

Prop. 1977/78:185

6

Beredningen har dragit gränsen mellan s. k. stridande resp. icke stridan­de befattningar mellan befattningar som hänförs till typ 1 resp. typ 2. Detta innebär att de befattningar som hänförs till typ 2 eller 3 omfattas av etapp 1 i beredningsarbetet medan befattningar enligt typ I hänförs till etapp 2.

BKF tar i enlighet med direktiven inte upp frågan om allmän värnplik för kvinnor men behandlar frågan om frivillig militär grundutbildning i den mån den är en förutsättning för anställning eller placering i militär eller ci­vilmilitär befattning.

Beredningen har vid utformningen av sina förslag utgått från dagens freds- och krigsorganisation.

3.2 Alitnänna utgång; punkter och grunder

Arbetet med atl förbättra kvinnans utvecklingsmöjligheter inom för­svarsmakten måste enligt beredningen bedrivas med nära anknytning till den allmänna samhällsutvecklingen. Kopplingen till totalförsvarets mål­sättning, principiella uppbyggnad, verksamhetsinriktning och ekonomiska ramar måste också säkerställas. Principer för rekrytering, utbildning och utnyttjande måste utvecklas med utgångspunkt i de uppgifter försvaret har och väntas få och de krav som verksamheten ställer nu och i framtiden. Ti­digare ställningstaganden finns dokumenterade i underlag till olika för­svarsbeslut, beslut om persoiialorganisation och personalutbildning m. m.

3.2.1 Faktorer i den svenska samhällsutvecklingen O Jämställdhetsarbetet

Som en viktig utgångspunkt för sina överväganden redovisar BKF prop. 1975/76: 173 om kvinnor i stadig tjänst (InU 1975/76:42, rskr 1975/76:342).

Propositionen utgör ett viktigt led i jämställdhetsarbetet. Den är därmed också ett betydelsefullt styrinstrument i arbetet på att förbättra kvinnans situation som anställd inom försvaret.

I propositionen framhålls att jämställdheten mellan kvinnor och män kräver grundläggande attitydförändringar till de traditionella könsrollerna och i den arbetsfördelning mellan kvinnor och män som nu råder i samhäl­let.

Föreskrifter för jämställdhetsarbetet har utfärdats i förordningen (1976:686) om jämställdhet mellan kvinnor och män i statlig tjänst (jäm-stältdhetsförordningen) och i cirkuläret (1976:687) om arbetet för jäm­ställdhet mellan kvinnor och män i statlig tjänst.

1 cirkuläret sägs att åtgärder för att öka sysselsättningen och för att rase­ra olika slag av arbetshinder är centrala i jämställdhetsarbetet. Arbetslivet

Prop. 1977/78:185

7

och människomas arbetsvillkor måste vara sådana att individens utveck­lingsmöjligheter tas till vara och inte hämmas genom en hård skiktning mellan olika kategorier av anställda. En ökad jämställdhet inom den statli­ga förvaltningen och vidgning i rekryteringen av kvinnor till traditionellt manliga befattningar på arbetsmarknaden i övrigt kan bidra till att överlag förbättra kvinnornas valfrihet i arbetslivet. 1 cirkuläret anges vidare att målet för myndigheternas jämställdhetsarbete är att bryta uppdelningen av kvinnor och män på olika tjänstekategorier och att skapa likvärdiga arbets­förhållanden och lika utbildnings- och befordringsmöjligheter för båda kö­nen.

Vidare arbetar en parlamentarisk kommitté, kommittén för att utreda frågor om jämställdhet mellan män och kvinnor, m. m. (Ju 1976: 08), med jämställdhetsfrågor på ett bredare plan. Kommittén skall enligt direktiven inrikta sig på mer långsiktiga projekt och på frågor av större principiell räckvidd. Bl. a. har det uppdragits åt konimittén att utarbeta förslag till en lag mot könsdiskriminering.

O Arbetsmarknadspolitiken

Beredningen framhåller att målet för den modema arbetsmarknadspoliti­ken, förutom arbete åt alla, är att alla skall kunna välja och få ett menings­fullt arbete. I riktlinjerna för arbetsmarknadspolitiken slås fast att kvinnors efterfrågan på förvärvsarbete skall bedömas efter samma normer som männens. Politiken skall karaktäriseras av principen arbete för alla obe­roende av kön. 1 begreppet rätt till arbete har man kommit att lägga huvud­vikten vid ökad frihet för båda könen att välja yrke och sysselsättning.

Samhällets ambitionsnivå inom arbetsmarknadspolitiken har successivt höjts. De ökade ambitionerna gäller bl. a. utformningen av arbetsmiljö, an­ställningsförhållanden och demokratisering av arbetslivet. Kravet på akti­va insatser för att i grunden förändra det nuvarande könsbundna studie-och yrkesvalet har fått en alltmer framträdande plats. Den särskilda skyddslagstiftningen för kvinnor har i princip tagits bort och bör numera endast komma i fråga när arbetet medför könsspecifika risker.

3.2.2 Internationella utvecklingstendenser

O Särbestämmelser för kvinnors yrkesverksamhet

Beredningen konstaterar att det i de flesta länder råder en uppdelning av arbete efter kön. Detta är inte resultatet av skillnader i förmåga eller skill­nader i de demografiska förhållandena hos den manliga eller kvinnliga ar­betskraften. Intemationella arbetsorganisationen (ILO) understryker i en rapport (nr VIII) till sin konferens år 1975 att det är tid att sådana uppdel­ningar avskaffas efter som de alltför ofta är baserade på obestyrkta och

Prop. 1977/78:185

8

icke ifrågasatta antaganden om kvinnors förmåga och på fördomar hos bå­de män och kvinnor.

Organisationen framhåller i rapporten att de särbestämmelser som ska­pades för att skydda kvinnor nu tenderar att ha en diskriminerande effekt snarare än skyddande. Samma regler för skydd borde gälla för män och kvinnor. Skyddslagar som grundar sig på särskilda yrkesmedicinska fakto­rer bör dock behållas.

O Intemationella tendenser rörande kvinnors yrkesverksamhet inom för­svaret

På det internationella planet har frågan om att ge kvinnor vidgade upp­gifter inom försvaret enligt BKF blivit alltmer aktuell och en nyorientering pågår i flera länder. Varje lands system för anställning och medverkan i öv­rigt av kvinnor i försvaret har utformats efter landets särskilda förutsätt- ningar.

Det tycks också finnas ett visst samband mellan ett lands allmänna syn på kvinnors yrkesverksamhet inom den vicila sektorn och principerna för deras anställning inom det militära försvaret. Grundsynen bakom särlagar-na för kvinnors yrkesverksamhet inom den civila sektorn förefaller delvis återspegla sig i uppfattningen att kvinnor inte bör placeras i s. k. stridande befattningar eller i påfrestande miljöer i försvaret.

Det är enligt beredningen en genomgående tendens i deNATO-anslutna länder som har en utbyggd organisation av kvinnlig militär personal, att man sakta går mot en ökad integration av kvinnorna i den militära perso­nalstrukturen i stort. Därmed menas inte att kvinnorna är jämställda med männen utan att de tillhör samma personalkårer som männen och inom vissa funktioner kan utnyttjas utbytbart med männen och är underkastade samma bestämmelser inom de områden de har tillträde till.

En annan tendens i NATO-ländema är att integrationen mellan kvinnor och män i olika militära yrkesfack och kårer kombineras med att man un­der en kortare eller längre övergångstid har kvinnlig personal i staberna som bevakar kvinnornas intressen i försvarsorganisationen.

Full jämställdhet mellan kvinnor och män torde enligt BKF förutsätta att kvinnorna får möjlighet att konkurrera på alla verksamhetsområden och inom alla yrken och att de upphör att behandlas som en särskild grupp vid rekrytering och anställning. Inte något land som omfattas av beredningens kartläggning har genomfört jämställdhet i denna mening.

Inom vissa NATO-länder förutses en ökad anställning av kvinnor i tradi­tionellt manliga arbeten. Någon total jämställdhet synes dock inte efter­strävas.

Inte något av de NATO-länder beredningen har fått uppgifter om rekry­terar nu eller planerar att rekrytera kvinnor för placering i stridande för­band. Innebörden i begreppet stridande befattning varierar mellan olika

Prop. 1977/78:185

9

länder. Så länge kvinnorna är undantagna från de direkt stridande befatt­ningarna bedöms deras möjligheter att vinna befordran till de centrala po­sitionerna i den militära organisationen också vara starkt begränsade.

Israel har infört kvinnlig värnplikt men kvinnorna placeras efter genom­förd militär utbildning främst i administrativa och andra stödfunktioner. Kvinnor kan i viss utsträckning frivilligt tjänstgöra i stridande enheter men förutsätts tillfälligt bli flyttade från stridszonen när striderna börjar.

3.3 Försvarsorganisatoriska utgångspunkter och grunder

3.3,1 Grunder för befälsanställning O Den militära utvecklingen

Principerna för att rekrytera och anställa kvinnor som befäl inom försva­ret måste enligt BKF grunda sig på beslut om försvarets inriktning och ut­formning.

Hänsyn måste också tas till det modema kriget. Av betydelse är särskilt att framtida krig och kriser på olika sätt kommer att beröra hela samhället och hela befolkningen och att totalförsvaret skall vara en hela folkets ange­lägenhet. Utvecklingen präglas också av att striden kommer att bedrivas i ökat tempo och med ökad röriighet. Ett krav är vidare att motstånd skall göras i alla lägen.

Den taktiska och tekniska utvecklingen ställer ökade krav på enskilda förband och förbandschefer liksom på befäl och enskilda befattningshava­re. All befälspersonal skall kunna leda försvaret av den egna arbetsplatsen eller uppehållsplatsen och öva underställd personal i detta försvar.

O 1973 års riksdagsbeslut om en enhetlig befälsordning

På grundval av prop. 1973: 128 fattade 1973 års riksdag (FöU 1972:23, rskr 1973:309) beslut om vissa gmndprinciper för en enhetlig befälsord­ning inom det militära försvaret. 1 propositionen konstateras att allt aktivt befäl skall kunna arbeta inom både freds- och krigsorganisationen som chefer, fackmän och utbildare. Yrkesbefälet skall ses som en enda grupp, yrkesofficerare.

O Överbefälhavarens personalutredning 1976

Regeringen uppdrog i anvisningarna för programplaneringen för perio­den 1977/78- 1981/82 åt överbefälhavaren att utreda försvarsmaktens per­sonalbehov och granska ett principutkast till ny befälsordning för det mili­tära försvaret som hade upprättats inom försvarsdepartementet.

Överbefälhavaren utgår i personalutredningen från att huvuddelen av

Prop. 1977/78:185

10

den civilmilitära personalen räknas som yrkesbefäl i den nya befälsord­ningen. Allt yrkesbefäl skall utbildas för att kunna medverka i utbildningen av vämpliktiga.

Överbefälhavaren anser att nuvarande brister i utbildning och i befälets arbetsmiljö måste avhjälpas genom att befälets kvalitet höjs och rekryte­ring sker enligt framräknade befälsbehov.

O 1977 års försvarsbeslut

1974 års försvarsutredning lämnade förslag om totalförsvarets fortsatta inriktning i betänkandena (SOU 1976: 5) Säkerhetspolitik och totalförsvar och (SOU 1977:1) Totalförsvaret 1977-82. Utredningen redovisade bl.a. följande ställningstaganden till personalutnyttjande m. m.

-

Vid stabema måste personalbehovet i fred minskas. Återhållsamhet med personal måste iakttas även i stabemas krigsorganisation. Möjlig­heten att fördela om personal från stabema till utbildningsverksamheten vid förbanden måste tas till vara.

-

Tillgången på kvalificerat befäl är av grundläggande betydelse för krigs­organisationens effekt. Utbildningsfrågorna bör särskilt uppmärksam­mas.

Regeringen lämnade i prop. 1976/77:74 förslag till inriktning av säker­hetspolitiken och totalförsvarets fortsatta utveckling. I propositionen framhålls att en gmndläggande princip för all försvarsplanering bör vara att ansvar för viss verksamhet i fred bör följas av motsvarande ansvar i krig. Detta gäller under fömtsättning att verksamheten då skall fortgå.

1 propositionen framhålls även i fråga om stabernas krigsorganisation att stor återhållsamhet bör iakttas beträffande personalbehoven så att största möjliga befälstillgång uppnås i de stridande förbanden.

3.3.2 Grunder för civilanställning

O De civilanställda kvinnomas nuvarande utvecklingsvillkor

BKF erinrar om att utredningen angående kvinnomas situation inom den statligt lönereglerade offentliga förvaltningen i sitt betänkande (SOU 1975:43) Kvinnor i stathg tjänst redovisade en kartläggning av den kvinnli­ga och manliga personalens lönegradsplacering m. m. Kartläggningen visa­de att den traditionella bilden med flertalet kvinnor i de lägre lönegraderna och en stark dominans av män i de högre löneskikten gäller också för för­svaret. Inom försvaret är det t. o. m. ännu vanligare med kvinnor på lägre befattningar än inom den civila statsförvaltningen.

Medlemsstatistik från Försvarets civila tjänstemannaförbund (FCTF) har ställts till beredningens förfogande. I sammanställningen från FCTF är lönegraderna indelade i ett höglöneskikt (lägst Fil), ett mellanlöneskikt

Prop. 1977/78:185

11

(lägst F 2) och ett låglöneskikt. Ar 1975 var 33 % av kvinnorna och 6 % av männen placerade i låglöneskiktet. Inom försvaret är antalet yrken inom låglöneskiktet litet men antalet anställda stort. Dessutom är könsfördel­ningen ojämn. Av de anställda i kontoristkarriären är 90% kvinnor. Kvin­nor innehar endast ett fåtal tjänster för handläggare på lokal och regional nivå. De flesta i mellanlöneskiktets nedre del är kvinnor som befinner sig i slutet av sin karriär. Mellanlöneskiktets övre del domineras av män i bör­jan av sin karriär som handläggare.

Enligt 1973 års statstjänstemannastatistik utgjorde kvinnorna 38 % av de anställda i mellanlöneskiktet inom den civila statsförvaltningen som hel­het. Andelen kvinnor inom försvaret i samma skikt var 15%. Samtliga mi­litära och civilmilitära befattningar dit kvinnor i dag inte kan rekryteras är därvid medräknade.

De kvinnor i mellanlönegraderna som har handläggande uppgifter tjänst­gör till övervägande delen vid centrala myndigheter. Inom försvaret var andelen kvinnor i höglöneskiktet år 1973 endast 2 % mol 24 % inom den ci­vila statsförvaltningen.

Karriärmöjligheterna för kvinnor till och inom handläggarkarriären är enligt BKF starkt begränsade inom försvaret.

På personalutbildningsområdet kan samma tendens märkas. De flesta som i sin statliga tjänst inte har fått någon utbildning är kvinnor. Kvinnor­na får främst introduktionsutbildning medan männen genomgår fort- och vidareutbildning i sitt innehavda yrke eller för mer kvalificerade uppgifter. Krigsmaktens förvaltningsutbildningsutredning visar i betänkandet (SOU 1973:51) Utbildning för förvaltning att personalutbildningssituationen är sämre för de män och kvinnor som är anställda inom försvaret än för de an­ställda inom statsförvaltningen i övrigt.

O Organisationsutvecklingen inom försvaret

När det gäller att bedöma de allmänna förutsättningarna att genom kate­goribyte bereda försvarets civilanställda ökade utvecklingsmöligheter är enligt beredningen bl. a. tidigare utredningsförslag och beslut i fråga om principer för försvarsmaktens personalsammansättning av betydelse. Här erinrar BKF om att fördelningen av uppgifterna i freds- och krigsorganisa­tionen på olika personalkategorier under senare år har behandlats i olika utredningssammanhang. Bl.a. lämnade personalkategoriutredningen vissa förslag i betänkandet (SOU 1973:38) Personal för krigsmaktens förvalt­ningsverksamhet. Utredningen fann vissa skäl för att i ökad omfattning ta i anspråk civil personal inom några områden. Utredningen gjorde vidare den bedömningen att den civila personalens utvecklingsmöjligheter var ojämna och i många fall begränsade och ansåg det därför angeläget att dessa möjligheter vidgades. Konkurrensen om tjänstema borde i största möjliga utsträckning vara fri.

Prop. 1977/78:185

12

Av intresse i detta sammanhang är vidare behovet av uppgifter för befäl ur det s. k. äldreskiktet. I framtiden kommer behovet av uppgifter för äldre befäl att öka som en följd av 1971 års avtal om höjning av pensionsåldern till 60 år för i princip all befälspersonal som tidigare hade haft lägre pen­sionsålder.

BKF tar här också upp rationaUseringsutvecklingen inom försvaret. Denna har under den senaste femårsperioden karaktäriserats av en stark inriktning på att inom givna försvarsramar höja effektiviteten inom freds­administrationen så att resurser kan frigöras för investeringar i materiel och personal för krigsorganisationen. Detta har skett och sker genom om­fattande rationaliseringar. Genomförda personalminskningar genom änd­ringar av organisationen i lägre regional och lokal instans (OLLl) är exem­pel på rationaliseringsåtgärder. Personalminskningsmålen har i allt väsent­ligt inriktats mot möjlighetema att minska den civila personalen.

3.4 Principförslag rörande militära yrken

Beredningen framhåller att försvarsmakten bör bidra till reformarbetet inom övriga områden av samhällslivet trots de särpräglade förhållanden som i vissa avseenden gäller för verksamheten. Rekrytering av kvinnor till det militära försvarets befälsyrken kan, när den kommer igång, ge vissa spridningseffekter inom och utanför försvarsmakten och bidra till den för­ändring som samhället eftersträvar i synen på manligt och kvinnligt i yr­kesval och personalrekrytering.

Anställning av kvinnor i det militära försvaret bör enligt BKF ske på ett sådant sätt att det medger befordringsmöjligheter till kvalificerade befatt­ningar. Samma villkor bör gälla för kvinnor och män.

BKF anser att förändringarna av kvinnornas anställningsmöjligheter bör ske helt inom fastställda eller planerade personalramar. Åtgärderna får in­te leda till någon utökning av antalet tjänster eller av personalvolymen i övrigt.

Takten i utvecklingen av kvinnornas konkurrensmöjligheter bör sam­ordnas med samhällsutvecklingen i övrigt. Det måste därför bli fråga om en stegvis och långsiktig utveckling som bör drivas målmedvetet. 1 takt med att erfarenheter vinns samt attityder och värderingar förändras bör uppgiftsområdena för kvinnor kunna utvidgas.

Utgångspunkten vid rekrytering och personalplanering bör enligt bered­ningen inte vara lämpligheten hos män eller kvinnor som grupp utan den enskilda individens lämplighet för aktuell uppgift oavsett kön. Inom för­svarsmakten finns dock hinder som i särskilt hög grad gäller kvinnor. Som exempel på detta anför BKF att hela den manliga vapenföra befolkningen obligatoriskt genomgår den värnpliktsutbildning som i en ny befälsordning skall utgöra rekryteringsgmnd till befälsyrkena. För kvinnor måste där­emot denna grundutbildning bygga på eget val. Frågan om obligatorisk mi-

Prop. 1977/78:185

13

litärtjänstgöring eller annan tjänsteplikt för kvinnor ligger dock utanför be­redningens uppdrag. Därför kan beredningens förslag inte leda till en jämn fördelning mellan kvinnor och män inom det militära försvarets befälsyr­ken.

Stressforskningslaboratoriet vid Karolinska institutet härför BKF:s räk­ning studerat tillgänglig litteratur om skillnaderna mellan kvinnor och män bl. a. i fråga om beteende och anpassning när påfrestningarna i miljön ökar. Enligt detta material kan det inte väntas några skillnader i beteende och anpassning under maximal stress. Praktiskt skulle detta innebära att inord­nandet av kvinnor i befälsstmkturen inte kommer att försvaga organisatio­nen under krig eller andra krissituationer.

Beredningen tar i detta sammanhang också upp frågan om s. k. stridande och icke stridande befattningar. Klassificeringen av befattningar som s. k. stridande utgår enligt BKF i vissa organisationsunderlag från miljöbetingel­ser, i andra fall från förbandets uppgifter eller befattningens funktion och i ytterligare andra fall från en kombination av dessa faktorer. Därför hänförs inom vissa områden befattningar inom taktiskt stridsunderstöd till stridan­de och inom andra områden till icke stridande. Konsekvensen blir också att uppgifter inom t. ex. systembundna tjänstegrenar med likartade fysiska krav inom ett område anses som stridande men inom ett annat område som icke stridande. Någon klar skillnad mellan s.k. stridande och icke stridan­de befattningar finns inte. Man kan därför sätta i fråga om detta begrepp är tillräckligt nyanserat och rationellt som underlag för urval.

På sikt bör det därför enligt BKF bli naturiigt att vid rekrytering av kvin­nor till försvarsmakten utgå från en analys av varje befaltningstyps olika krav, oavsett klassificeringen som stridande resp. icke stridande,samt en bedömning av vaije enskilds individuella förutsättningar för aktuella be­fattningar. BKF anser att det är tveksamt om en sådan princip står i full överensstämmelse med rådande attityder om kvinnans roll i försvaret hos majoriteten av den allmänna opinionen. Man kan dock vid bedömningen av denna fråga inte bortse från att varje yrkesbefäl har valt yrket frivilligt i medvetande om dess innebörd. 1 debatten har också anförts att eftersom knappast någon västerländsk industristat i fredstid har öppnat stridande befattningar för kvinnor bör inte vårt land gå före och göra det. Mot delta framhåller BKF att knappast någon annan västerländsk stat heller har gått lika långt som Sverige när det gäller att avskaffa särbestämmelser för kvin­nors yrkesverksamhet.

Beredningen konstaterar vidare att grundkraven på yrkesbefäl är fastlag­da genom 1973 års riksdagsbeslut (prop. 1973:128, FöU 1973:23, rskr 1973:329) om en enhetlig befälsordning. Kraven kan sammanfattas enligt följande.

a)

dubbelutnyttjande i freds- och krigsorganisationen

b)

inordnande under chefs-, fackmanna- och utbildarrollema c)anställning för ett livsyrke

Prop. 1977/78:185

14

d) rekrytering med värnpliktsutbildning som grund

1 anslutning till dessa krav framhåller BKF att det inte kan komma i fråga att skapa en särskild ordning enligt vilken kvinnor utnyttjas bara för freds­produktion. Kvinnor bör kunna krigsplaceras med spridning på olika för­band. Krigsplaceringen bör bestämmas på grundval av den militära utbild­ning de har genomgått.

Någon ny befälskarriär med enbart specialuppgifter utan direkt för-bandschefsansvar, s.k. enmansbefattningar, bör enligt BKF inte skapas. Kvinnor måste tvärtom kunna placeras i befattningar, där de har till upp­gift att leda militära förband. I denna uppgift måste även ingå att öva och leda underställd personal i försvar av den egna arbets- eller uppehållsplat­sen.

Med hänsyn till befälsvakansema inom utbildningssektorn anser bered­ningen att kvinnligt befäl måste kunna medverka även som trupputbildare.

Enligt BKF är det f. n. inte möjligt att införa grundrekrytering av befäl inom stabs- och förvaltningstjänsten.

BKF anser också att det saknas förutsättningar för att inom den svenska försvarsmakten tillämpa modellen från andra länder med kontraktsanställt kvinnligt befäl, eftersom detta skulle strida mot en av grundprinciperna i den kommande befälsordningen, nämligen att befälsanställningen skall va­ra ett livsyrke.

Beredningen anför i detta sammanhang slutligen att principen om rekry­tering genom värnpliktsutbildningen bör tillämpas även på kvinnor. Kvin­nor som skall antas till grundläggande yrkesofficersutbildning bör på frivil­lig grund få genomgå samma grundutbildning som övrigt blivande yrkesbe­fäl får inom värnpliktens ram.

Sammanfattningsvis föreslår beredningen att kvinnor inordnas under den generella ordning och de grundkrav som gäller för manligt befäl. De bör ingå i freds- och krigsorganisationen som chefer, fackmän och utbilda­re i ett livsyrke på samma sätt som män och anställas efter antagningspröv­ning och genomförd utbildning. Någon särskild personalkår kvinnor bör inte skapas.

När det gäller att genomföra förslagen konstaterar beredningen att över­gången lill den nya befälsordningen kommer att kräva en rad övergångs­bestämmelser för olika befälskategorier. Dessa bör enligt BKF kunna om­fatta både män och de kvinnor som rekryteras externt. Om det är möjligt att fortsätta att rekrytera manligt befäl enligt gällande utbildningssystem till dess att den nya befälsordningen har införts bordet också vara möjligt att börja rekrytera och anställa kvinnor på samma villkor utan att avvakta att befälsordningen genomförs. Beredningen föreslår att rekrytering och anställning av kvinnor till flygvapnets markfack påbörjas år 1979. Närmare förslag om detta redovisas i nästa avsnitt.

För att ge de kvinnor som antas till yrkesbefälsutbildning lika goda möj­ligheter som männen har behöver enligt BKF vissa åtgärder vidtas. Dit hör

Prop. 1977/78:185

15

bl.a. ett långsiktigt projekt som innefattar framtagning av arbetsbeskriv­ningar, arbetskravsanalyser, översyn av urvals- och prövningsverksamhet och attitydinventeringar m. m. Vissa förberedelser för detta projekt har re­dan genomförts i samarbete mellan BKF och försvarets forskningsanstalt. 1 anslutning till den under avsnitt 3.1 redovisade etappuppdelningen av arbetet anför beredningen alt dess direktiv gör det svårt att i etapp 1 före­slå anställning av kvinnor vid armén och marinen. Övervägande delen av utbildnings- och karriärvägarna passerar där befattningar vars innehavare har till uppgift att leda förband med strid som huvuduppgift. För att kunna utreda frågan om kvinnor skall kunna få befälsanställning vid armén och marinen ulan begränsningar i fråga om nivåer eller utbildnings- och kar­riärvägar behöver BKF få kompletterande direktiv.

3.5 Flygvapnets militära yrken

Som militära yrken inom flygvapnet behandlar beredningen de militära och f n. civilmilitära personalkategorier som i befälsordningsarbetet har räknats som yrkesbefäl.

3.5.1 Stridslednings- och luftbevakningsbefäl

Stridslednings- och luftbevakningsförbanden (strilförbanden) genomför främst förbandsproduktion, striltidsproduktion, luftbevakning, stridsled­ning av flyg- och robotförband och insatsberedskap.

Striltidsprodukfion innebär teknisk-taktisk drift och bemanning av ra­darstationer, strilcentraler och vissa sambandsorgan.

Strilbefäl är militär personal ur alla tre officerskategoriema. Beredningen förutser att rekryteringen av reservpersonal behöver öka. För yrkesbefälet bedöms minskad rekrytering som trolig.

Beredningen behandlar placering av kvinnor i tre typer av striltjänst, nämligen gemensamma befattningar, chefsbefattningar vid friliggande ob­jekt och enmansbefattningar.

Med gemensamma befattningar avses sådana befattningar som är obe­roende av yrkesfack. Övergång till gemensamma befattningar innebär i vissa fall att strilbefälet får ökade uppgifter inom markförsvaret. Mot den bakgrunden har BKF övervägt om behovet av att kunna placera strilbefäl i gemensamma befattningar hindrar att kvinnor anställs inom strilfacket. Plutons- och kompaniofficerare bedöms i gällande organisation kunna ge­nomgå hela sin karriär inom strilfacket. För regementsofficerare gäller där­emot att de i vissa fall behöver avses för befattningar utanför strilfacket.

De gemensamma befattningar där andrahandsuppgiften är att leda per­sonal i markförsvar ingår i huvudsak i basförband. Befattningama är där främst chef och ställföreträdande chef för basbataljon. Dessa rekryteras

Prop. 1977/78:185

16

normalt inte med strilbefäl. Även på lägre nivåer finns krigsbefattningar som innebär chefskap över enheter med markförsvarsuppgifter. 1 dessa befattningar kan befäl från samtliga yrkesfack placeras. Befattningarna i denna grupp utgör emellertid en relativt liten del av det totala antalet mili­tära befattningar för yrkesbefäl inom flygvapnet på dessa nivåer. Även om det skulle anses att dessa befattningar skall undantas från att besättas med kvinnligt befäl med hänsyn till markförsvarsuppgifternas omfattning upp­står enligt BKF inga större svårigheter ur personalplaneringssynpunkt.

De befattningar som innebär placering som chef vid friliggande objekt ställer större krav på ledning av förband i markstrid än övriga befattningar inom striltjänsten. Enligt chefens för flygvapnet förslag år 1969 borde dessa befattningar undantas från att besättas med kvinnor. BKF anser att det inte skulle medföra påtagliga störningar i personalplaneringen att göra det. BKF avstyrker dock att befattningama undantas.

Enmansbefattningama utgör en relativt stor andel av det totala antalet befattningar för yrkesbefäl inom strilfacket. Enligt beredningens princip­förslag bör dessa befattningar kunna besättas med kvinnor. Som alternativ har dock BKF prövat olika lösningar för att utforma en särskild befälskar­riär inom striltjänsten där kraven i chefsrollen är mindre uttalade. Bl. a. har möjligheterna undersökts att utveckla nuvarande system med tekniker och tekniska biträden i striltjänst till att omfatta även uppgifter över plutonsof-ficersnivån. Rent tekniskt går det att bygga upp en utvecklingsväg som in­nebär placering endast i befattningar som enligt sin funktion är specialister utan direkt chefsansvar. Det skulle dock medföra nackdelar ur organisato­risk och personaladministrativ synpunkt.

Beredningen föreslår att samtliga freds- och krigsbefattningar för befäl inom strilfacket som inte kräver flygbakgrund öppnas för kvinnor. I freds­organisationen är dessa befattningar ca 450.

3.5.2 Sambandsbefäl

Sambandsbefäl är militär personal som i fredsorganisationen huvudsak­ligen placeras inom flottiljemas sambandsavdelningar. Uppgifterna omfat­tar bl.a. sambandsfrågor för flygande förband, markbundna navigerings-och landningssystem, baselektromaleriel, signalskydd och telemotmedels-tjänst.

Sambandsfacket är relativt litet. Rekryteringsvolymen är ett tiotal aspi-ranter varje år. I fredsorganisationen finns 185 militära tjänster.

Arbetsuppgiftema i krigsorganisationen motsvarar i stort sett uppgifter­na i fred. Huvuddelen av befattningarna är placerade i stationära enheter som är grupperade i bergrum. Undantag utgör personal vid s.k. friliggande objekt och i basförband. Sambandsbefäl i basförband tjänstgör till stor del i samma miljö som befäl i teknisk tjänst. Bl. a. föreligger samma risk att bli utsatt för luftanfall.

Prop. 1977/78:185

17

Enligt chefens för flygvapnet organisationsunderlag hänförs sambands­befälet lill gruppen icke stridande personal. Endast krigsbefattningarna vid friliggande objekt och de gemensamma befattningarna är mera utsatta med anledning av uppgifterna inom markförsvaret.

Beredningen föreslår atl sambandsfacket öppnas för kvinnor.

3.5.3    Flygtekniker och fiygverkmästare

Huvuddelen av flygvapnets förbandsbundna tekniker- och mästarperso-nal arbetar i fred i stationskompanier. Miljön påverkas av att verksamhe­ten huvudsakligen avser flygtidsproduktion.

Arbetet utförs såväl inomhus som utomhus under växlande förhållan­den. Vissa arbetsmoment kan betraktas som tunga. t. ex. laddning av flygplan.

Stationskompanierna är i krig grupperade vid flygbaserna. Dessa betrak­tas som ett primärt mål vid anfall. All personal i teknisk tjänst vid stations-kompani måste kunna delta i försvaret av basen.

Med hänsyn bl. a. till personalbehovet i krigsorganisationen anser be­redningen att den inte kan förorda att grundkraven för anställning som tek­niker och mästare ändras på sådant sätl att den militära utbildningen mins­kas för att underiäita anställning av kvinnor.

Om modifieringar skulle behöva övervägas, har BKF granskat vissa al­ternativ för de förbandstyper där den tekniska personalen inte har direkta markförsvarsuppgifter.

Beredningen anser det motiverat att kvinnor får möjlighet till anställning som befäl i teknisk tjänst inom flygvapnet. Särlösningar för kvinnor bör undvikas och kvinnor bör få samma uppgifter och vara lika användbara som övrig teknisk personal. Samtliga befattningar inom teknikerfacket bör stegvis öppnas för kvinnor. Rekryteringen bör till en början begränsas till elektrolinjen. Den bör påbörjas samtidigt med övergången till den nya be­fälsordningen.

3.5.4    Trupputbildare

Trupputbildarna är militär yrkespersonal. Huvuddelen av uppgifterna i fredsorganisationen är hänförda till utbildnings- och specialkompaniet inom flottiljemas basenhet. Förutom utbildning omfattar uppgifierna bl. a. beredskapstjänst, transporttjänst och drift av skjutmål.

En betydande del av trupputbildarna har i krigsorganisationen till hu­vuduppgift att leda bevakning och försvar av anläggningar m.m. Med hän­syn till detta anser beredningen att kvinnor inte bör anställas i befattningar inom utbildnings- och specialkompaniet inom ramen för den första etap­pen. Däremot bör anställning av kvinnor kunna övervägas på sikt, sedan erfarenheter har vunnits av anställning av kvinnor som befäl inom övriga markfack vid flygvapnet.

2 Riksdagen 1977178. 1 saml. Nr 185

Prop. 1977/78:185

18

3.5.5   Flygförare

Beredningen har inte funnit anledning alt i denna etapp närmare utreda förutsättningarna för att anställa kvinnor som flygförare vid jakt-, attack-eller spaningsflygdivisionema eftersom dessa har primärt stridande uppgif­ter. Frågan har dock belysts från flygmedicinsk synpunkt och det har där­vid bedömts vara tveksamt att placera kvinnor som flygförare i taktisk flygtjänst.

BKF anser att de flygmedicinska faktorerna måste klarläggas ytterligare innan ställning kan tas till frågan om anställning av kvinnor som stridsfly­gare. Ett utvecklingsarbete på detta område bör bedrivas parallellt med be­redningens andra etapp.

1 flygvapnets fredsorganisalion finns flygförare också placerade vid transport-, helikopter- och målflygdivisionerna. För denna fysiskt mindre krävande flygtjänst finns inte samma flygmedicinska spärrar som för tak­tisk flygtjänsl. Havandeskap utgör dock ett hinder för att fullgöra flyg­tjänst.

Kvinnor skulle enligt BKF kunna placeras i dessa befattningar, men fö-raruppgifterna vid dessa enheter måste förbehållas personal somförs över från flygtjänst på stridsflygplan. Någon direklrekrytering till transport- och målflygorganisationen kan därför inte komma i fråga f. n. För den för för­svaret gemensamma tunga helikopterförsöksorganisationen kan på sikt in­träda sådana förändringar att rekryteringsprinciperna bör prövas om.

3.5.6   Intendent

Kompani- och regementsofficerare i försvarets intendentkår rekryteras från andra personalkårer inom försvarsmakten. Efter ett antal år inom ett annat yrkesfack får den aktuella personalen särskild utbildning vid försva­rets förvaltningsskola. Från flygvapnet förs årligen omkring fem officerare över lill intendentkåren.

Officerarna i intendentkåren kan tas i anspråk över myndighets- och för-svarsgrensgränsema. Befattningarna är inte av stridande karaktär och kra­vet på användbarhet över försvarsgrensgränsema bör enligt BKF inte utgö­ra hinder för att kvinnligt befäl placeras i intendentkåren.

Beredningen förutsätter att kvinnor som har grundrekryterats till något av flygvapnets markfack skall kunna gå över till intendentkåren på samma villkor som gäller för övrigt befäl.

3.5.7   Antagning och grundutbildning av kvinnliga befälsaspiranter

1 gällande befälsordning genomgår stambefälselever inom stril- och sam­bandsfacken inte någon särskild värnpliktsutbildning före den egenfliga yr­kesofficersutbildningen. Det första utbildningsåret räknas som fullgjord

Prop. 1977/78:185

19

gmndutbildning. Aspiranten har därvid tjänstemannaställning. Om kvin­nor antas till yrkesbefälsutbildning i dessa fack, kan de i gällande befäls­ordning gå direkt in i den egentliga yrkesofficersutbildningen.

Flygteknikeraspiranter genomgår grundutbildning i teknisk befattning vid flygvapnet.

BKF fömtsätter att kvinnor som söker befälsanställning skall genomgå prövning som motsvarar inskrivningsprövningen för vämpliktiga. De bör också undergå antagningsprövning genom flygvapnets uttagningskommis-sion, om denna behålls efter övergången till den nya befälsordningen.

Antagning till yrkesofficersutbildning skall i den nya befälsomingen ske dels preliminärt, dels slutligt. Eftersom kvinnor inte omfattas av värn­pliktslagen, bör den preliminära antagningen ske senast vid grundutbild­ningens början. Slutlig antagning bör ske samtidigt som för övrigt blivande yrkesbefäl.

Samma bestämmelser för behörighet, befälsskattning, uttagning, fördel­ning till befattningstyp, tillhörighet och registrering bör enligt BKF gälla för alla aspiranter.

Beredningen förutsätter vidare att samma möjlighet till växling mellan befälsnivåskolor under grundutbildningen skall gälla för manligt och kvinnligt blivande yrkesbefäl.

BKF understryker att det är angeläget att grundutbildningen för yrkesbe-fälsaspiranter utformas så att den utgör en lämplig och meningsfull grund för deras vidareutveckling. Grundutbildningens innehåll bör därför ändras så att det så långt som möjligt bara omfattar moment med verkliga utbild­ningseffekter för befälsyrket.

Av förslaget framgår vidare att samma anställnings- och avlöningsvillkor bör gälla för kvinnliga och manliga befälsaspiranter. De krav som ställs på yrkesbefäl bör ses över och vissa icke nödvändiga krav som missgynnar kvinnor bör tas bort. Kraven bör anpassas till fömtsättningama hos hela det tänkbara rekryteringsunderlaget.

3.6 Civilmilitära yrken m. m.

3.6.1 Medicinalpersonal

Beredningen konstaterar här inledningsvis atl försvarsmaktens freds-mässiga hälso- och sjukvård - fömtom tandvårdspersonalen - sysselsät­ter omkring 220 civila sjuksköterskor, ca 190 sjukvårdsbiträden och ett trettiotal civila apotekare, farmaceuter m.fl. Inom bl. a. sjuksköterske­gruppen finns det enligt BKF vissa möjligheter att vidga uppgifter och an­svar genom delegering. Exempel på detta är pågående försöksverksamhet med anställning av sjuksköterskor för atl förestå s. k. kompanisköterske-mottagningar. Beredningen anser att den civila medicinalpersonalens ar­betsvillkor bör ses över.

Prop. 1977/78:185

20

O Tandvårdspersonal

Försvarets tandvård beräknas bli överförd lill folktandvården (jfr prop. 1976/77: 100 bil. 7 s. 67). Beredningen utgår därför från att all personal inom försvarsmaktens tandvård kommer att beredas anställning som civila tjänstemän inom folktandvården.

Ingenting hindrar dock att tandläkarna som civilt anställda i folktandvår­den även i fortsättningen krigsplaceras i depåer.

Personalen bör dock enligt beredningen genomgå militär miljöutbild­ning. Formerna för denna utbildning, som bör omfatta både manlig och kvinnlig tandvårdspersonal, bör utredas av försvarets sjukvårdsstyrelse.

O Läkare och veterinär

Förbandsläkaren svarar för hälso- och sjukvården vid förband och är förbandschefens medicinske rådgivare. Förbandsläkaren är civilmilitär och krigsplaceras f n. i regel vid depå. Krigsplaceringen medför inte för­bandschefskap. Kvinnor kan i dag förordnas som förbandsläkare.

Tjänsteläkaren utövar huvudsakligen sjukvård för vämpliktiga och är ci­vil. Anvisningsläkaren svarar för sjukvården åt den anställda personalen och är också civil. Vid flertalet förband är samma läkare både förbands-, ijänste- och anvisningsläkare.

Vid tillsättande av tjänst för förbandsläkare skall hänsyn tas till bl. a. fullgjord värnpliktstjänstgöring eller annan militärtjänstgöring. Bestämmel­serna utesluter inte att även kvinnliga läkare kan förordnas som förbands­läkare. Föreskriften om att hänsyn skall tas till fullgjord värnpliktstjänst­göring medför dock att läkare med sådan erfarenhet föredras framför kvinnliga läkare.

Beredningen utgår i sina överväganden från försvarets sjukvårdsstyrel­ses rapport Försvarsmaktens hälso- och sjukvård i fred (försvarets sjuk­vårdsstyrelse dnr 300-1/76). Rapporten har legat till grund för prop. 1977/78: 139 om försvarsmaktens hälso- och sjukvård i fred. 1 denna pro­position sägs bl. a. att fullgjord värnplikt inte bör krävas för anställning som läkare vid försvaret, vilket stämmer överens med de förslag som har lämnats i sjukvårdsstyrelsens rapport och av BKF. Kvinnliga läkare bör dock enligt beredningen ha möjlighet att genomgå utbildning för värnplikti­ga läkare. Beredningen anser vidare att det förutom av jämställdhetsskäl också av rekryteringsskäl är angeläget att ge kvinnor samma konkurrens­möjligheter som manliga läkare.

Beredningen föreslår att det vid sidan av rekrytering värnpliktsvägen skall finnas en individuell väg till anställning som regementsläkare (mots­varande). Denna rekryteringsväg bör innefatta en god miljöutbildning. Mil­jöutbildningen för kvinnliga läkare eller manliga läkare som inte har full­gjort grundutbildningen för vämpliktiga bör jämställas med värnpliktsut-

Prop. 1977/78:185

21

bildning vid antagning och befordran. Den civila kompetensen blir därmed avgörande. Den särskilda miljöutbildningen bör utformas enligt överbefäl­havarens närmare bestämmande.

För anställning som försvarsveterinär på aktiv stat krävs bl. a. att den sökande har fullgjort viss värnpliktstjänstgöring. Bestämmelsen innebär att kvinnliga veterinärer, som i övrigt kan vara väl meriterade, inte kan kom­ma i fråga vid tillsättning av försvarsveterinärbefattningar. BKF anser att detta hinder är obefogat och bör tas bort. Antagningsvillkoren bör motsva­ra vad som föreslås för läkare.

Flera tidigare utredningar har behandlat kategoritillhörigheten för perso­nalen inom hälso- och sjukvårdsområdet. Beredningen har inte funnit an­ledning att föreslå att kategoritillhörigheten ändras för den medicinalperso­nal som f n. är civilmilitär. Däremot anser BKF att om läkarna inom för­svarsmaktens förbandssjukvård behåller befälsställning bör också instruk­tionssköterskorna få sådan ställning. Instmktionssköterskorna utbildar värnpliktiga och befäl liksom de plutons- och kompaniofficerare som är in­struktörer i hälso- och sjukvård.

Beredningen konstaterar att det f. n. inte ställs absoluta krav på att ha ge­nomgått befälsutbildning eller grundutbildning för vämpliktiga för att inne­ha den befälsrätt som följer med den civilmilitära ställningen som för­bandsläkare. Om medicinalkåren behålls bör del därför övervägas om de läkare m.fl. som i stället för genomgången värnpliktsutbildning har fått särskild militär miljöutbildning skall vara befäl eller anställas som civila tjänstemän. Enligt beredningens uppfattning måste man generellt kräva att en befattningshavare har genomgått den befälsutbildning m.m. som svarar mot den befälsrätt vederbörande har. BKF föreslår att denna fråga utreds närmare i den kommande översynen av den civilmilitära personalens ställ­ning inom ramen för det fortsatta befälsordningsarbetet när ställning har tagits till förbandssjukvårdens framtida organisation.

Beredningen tar här till sist upp frågan om kårtillhörighet. Den har in­hämtat att chefen för försvarets medicinalkår f. n. utreder konsekvenserna av att inordna all medicinalpersonal i kåren. Om förslaget från utredningen om företagshälsovården om civilmilitära regementsläkare m. m. genom­förs anses flera skäl tala för att medicinalkåren bör utvidgas. Fördelar kan vinnas bl. a. i fråga om utbildningen av medicinalpersonalen och en målin­riktad utbildnings- och befordringsgång kan fastställas. Det är vidare ange­läget att medicinalkårens personal- och utbildningsplanering omfattar all medicinalpersonal, även om kategoritillhörigheten för t. ex. sjuksköter­skor och instmktionssköterskor inte ändras.

3.6.2 Flygledare

Enligt riksdagens beslut (prop. 1975: 81, TU 1975: 16, rskr 1975: 197) har en integrerad organisation för flygtrafikledning i fred bildats inom luftfarts-

Prop. 1977/78:185

22

verket. Flygledarna är anställda som civila tjänstemän vid luftfartsverket. För flygledare på lokal nivå vid militära flygplatser skedde detta den 1 ja­nuari 1978.

1 krig förs ansvaret för flygtrafikledningen över från luftfartsverket till överbefälhavaren.

På regeringens uppdrag har chefen för flygvapnet i oktober 1976 lämnat förslag om utnyttjande och utbildning av flygledare. BKF som har haft till­fälle att dessförinnan yttra sig om förslagen konstaterar att dess synpunk­ter i stort har beaktats. Frågor som rör kvinnliga flygledares utnyttjande inom försvaret i krig och fred har dock inte behandlats av chefen för flyg­vapnet utan har förutsatts bli behandlade av BKF.

Till dessa frågor hör krigsplaceringen av kvinnliga flygledare. Beredning­en anför här inledningsvis att flygvapnets fredsorganisation måste vara ut­formad så att flygstrilskrafterna snabbt kan krigsorganiseras och ständigt har en hög insatsberedskap. Det är därför nödvändigt att nyckelpersonal i krigsförbanden redan i fred tjänstgör i de fredsförband som sätter upp krigsförbanden. Var och en som är flygledare måste vara beredd att place­ras i befattningar vid krigsförbanden.

Efter att ha graiiskat flygledarnas militära befäls- och försvarsuppgifter i krig, vid beredskapshöjningar och inom förbandsproduktionen i fred konstaterar beredningen att flygledarna i viss utsträckning i egenskap av befäl skall kunna medverka i basförsvaret som en andrahandsuppgifl. Om­fattningen av dessa uppgifter bedöms emellertid inte utgöra hinder för att kvinnor krigsplaceras i samtliga befattningar för flygledare i både luftför­svarscentraler och basförband, sedan de har genomgått erforderlig utbild­ning. Särbestämmelser i krigsplaceringshänseende för kvinnliga flygledare bedöms därför inte vara aktuella. Därmed skapas även förutsättningar för att i fred allsidigt utnyttja kvinnliga flygledare vid militära flygplatser.

Krigsorganisationens behov av befäl inom flygtrafikledningen skall främst tillgodoses med reservofficerare. Huvuddelen av flygledarna måste därför i fred kunna utbildas till befäl. Detta kan ske endast genom reservof­ficersutbildning. För atl kvinnor skall få tillfreds ställande möjligheter till placering som flygledare vid militära flygplatser föreslår BKF att all perso­nal även kvinnor som har genomgått föreskriven utbildning och i öv­rigt uppfyller de villkor som gäller för anställning antas som officerare i flygvapnets reserv.

Kvinnliga flygledare som är reservanställda och som vid högre ålder inte längre kan upprätthålla behörighet som flygledare förutsätts på samma sätt som sina manliga kolleger kunna utnyttjas på andra platser i krigsorganisa­tionen.

Om flygledare väljer att inte fullgöra reservofficersutbildning eller inte blir godkänd för antagning till reservofficer kan ett begränsat antal f. n. bli värnpliktiga officerare, om de fyller gälland utbildningskrav. Beredningen anser att en liknande ordning bör gälla även kvinnlig flygledaraspirant. Vil-

Prop. 1977/78:185

23

ka befattningar för värnpliktiglbefäl som kan omvandlas lill befattningar för alternativt värnpliktig eller civil med motsvarande utbildning bör därför granskas.

Beredningen tar i detta sammanhang också upp frågan om villkor för fredsplacering på militär flygplats och framhåller att det är angeläget att en del av flygledartjänslerna avses för icke befälsutbildade som kan dubbelut-nyttjas i freds- och krigsorganisationen. Härigenom kan principen om en integrerad organisation och gemensam personalkår förverkligas. Konkur­rensförhållandena för icke befälsutbildade flygledare som söker till militä­ra flygplatser bör fortlöpande uppmärksammas.

Beträffande olika utbildningsfrågor framhåller BKF bl. a. att kvinnor bör få möjlighet att genomgå den utbildning lill flygledare som avses för värn­pliktig personal.

För att säkerställa rekryteringen av reservofficerare i trafiklednings­tjänst bör det vidare finnas möjlighet för dem som inte från början har gått vämpliktsvägen att efter den fackmässiga utbildningen genomgå komplet­terande militär utbildning för befälsanställning. Kompletteringsmöjlighe­ten bör gälla alla som tidigare har utbildats eller f. n. är under utbildning till flygledare.

1 flygledarutbildningen ingår för alla elever en flygkurs. Om flygkursen behålls bör både manliga och kvinnliga elever genomgå den på samma sätt som hittills.

Beredningen framhåller vidare vikten av att flygledarassistenternas kun­skaper och duglighet samt utvecklingsmöjligheter i yrket tas till vara. As­sistenterna bör därför få ökad möjlighet att som inomverksutbildning vida­reutbilda sig till flygledare.

3.6.3 Meteorolog

Meteorologer är civilmilitär personal och är placerade inom flygvapnet och vid vissa enheter inom armen och marinen.

Den militära vädertjänsten är organiserad så att det vid varje flygflottilj (motsvarande) och vid vissa enheter inom armén och marinen finns en vä­derenhet. På regional nivå finns tre vädercentraler. Centralt leds den mili­tära vädertjänsten av ett centralorgan i flygstaben. Dessa enheter ingår även i krigsorganisationen som dessutom om fattar vädercentraler vid bl. a. basförband, armeflygbataljon, örlogsbasslaber och ett stort antal andra staber.

Flygtrafikledningskommittén lämnade år 1974 förslag (stencil K 1974: 15) om flygvädertjänstens organisation m. m. Kommittén föreslog att den militära vädertjänsten skall ingå i försvarsmakten på samma sätt som nu. BKF utgår mot denna bakgmnd från att eventuell anställning av kvin­nor som meteorologer inom den militära vädertjänsten skall ske inom ra­men för nuvarande organisation.

Prop. 1977/78:185

24

Beredningen konstaterar att meteorologer normalt inte har stridande uppgifter i krig. Eftersom försvarets meteorologer inte genomgår flygförar-utbildning utan bara får flygnavigalörsutbildning, finns det enligt bered­ningen vidare inte några flygmedicinska hinder för att öppna flygvapnets meteorologfack för kvinnor. Flygtjänsten kräver nämligen inte att meteo­rologer deltar i taktisk flygning, avancerad flygning eller flygning på högre höjder. Beredningen föreslår därför att samtliga befattningar för meteorolo­ger i freds- och krigsorganisationen öppnas för kvinnor. Antagnings- och utbildningsbestämmelser bör ändras så att kvinnor kan anställas i meteoro-logbefattning på aktiv stat och i reserv.

De närmaste åren beräknas uppkomna vakanser täckas genom intern rekrytering bland reservbefälsanställda. Behov av aktiva meteorologer uppkommer först år 1983, då tre till fyra meteorologer per år behöver an­ställas. Under de närmaste åren kan det därför bara bli aktuellt med re-servbefälsanställning för kvinnor inom meteorologfacket.

Beredningen har även granskat personalkategorifrågan för meteorologer. I samband därmed framhåller BKF att den militära vädertjänsten arbetar i nära samverkan med den militära ledningspersonalen och att meteorologer därför måste ha ett relativt stort militärt kunnande. 1 vissa meteorologbe-fatlningar vid bl.a. basförband ingår också att leda underställd personal och delta i försvar. Miljöbetingelsema och arbetsförhållandena för dessa befattningar är sådana att man så långt som möjligt bör undvika att utnyttja civil personal i dem. I fredsorganisationen deltar meteorologer i mobilise­rings- och krigsplanläggningsarbetet, vilket kräver militärt miljökunnande. Sammanfattningsvis förordar beredningen att meteorologpersonalen t. v. behåller civilmilitär ställning. Om någon ändring anses påkallad bör meteo-rologerna få militär status. Slutlig ställning bör tas i sam band med det fort­satta arbetet med befålsordningen.

3.6.4 Flygingenjör

Flygingenjörer är civilmilitär personal som huvudsakligen har tekniska och tekniskt-administrativa uppgifter. Flygingenjörer utbildas dels på flyg­linjen, dels på marklinjen. Utbildningen sker omväxlande vid teknisk hög­skola och vid militära skolor och förband. Flygutbildning ingår på flyglin­jen.

Gällande fredsorganisation med drygt 100 tjänster kommer att minska något.

Flygingenjöremas framtida utbildnings- och anställningsförhållanden har i det pågående befälsordningsarbetet förutsatts bli utredda särskilt. En­ligt det underlag som BKF har fått från chefen för flygvapnet bedöms den tekniska utvecklingen öka kravet på högskoleutbildade ingenjörer inom flygvapnet. Den minskande organisation som kan förutses bedöms öka kraven på allsidig användbarhet hos den tekniska ingenjörspersonalen i bå-

Prop. 1977/78:185

25

de freds- och krigsorganisationen. Teknisk personal på olika nivåer förut­sätts vid behov kunna delta i vissa markförsvarsuppgifter i krig samt i ut-bildaruppgifter inom det egna facket i fred. Detta innebär att kravet på mil­jökunskap inom försvaret och på militär ledarskapsutbildning inte minskar framdeles.

Beredningen framhåller att det är en flygmedicinsk bedömningsfråga om kvinnor skall få möjlighet att utbilda sig till flygingenjör på flyglinjen. BKF anser att dessa medicinska faktorer inte är tillräckligt klarlagda för att man nu skall kunna ta ställning i denna fråga.

När det gäller anställning av kvinnor som flygingenjörer på marklinjen kan beredningen inte förutse några särskilda komplikationer. Samma krav på fältduglighet, fysisk prestationsförmåga m.m. fömtsätts här gälla för manlig och kvinnlig personal. Krigsbefattningarna för flygingenjörer har rent teknisk och tekniskt-administrativ karaktär. De markförband som de är chefer för har inga direkta stridsuppgifter Stridsuppgifterna är begränsa­de till försvar av den egna enheten när denna utsätts för anfall.

Mot denna bakgmnd föreslår beredningen att samtliga befattningar för flygingenjör på marklinjen i freds- och krigsorganisationen öppnas för kvinnor. Om närmaie undersökningar visar att det från flygmedicinsk syn­punkt inte finns några hinder anser BKF att även befattningama på flyglin­jen bör öppnas för kvinnor.

Inom ramen för nu gällande befälsordning behöver ingen särskild förut­bildning för kvinnor anordnas, eftersom flygingenjörsaspiranter i nuvaran­de system inte genomgår någon värnpliktsutbildning innan flygingenjörsut­bildningen påbörjas.

Beredningen har inte funnit anledning att föreslå ändrad kategoritillhö­righet för flygingenjörer. De bör alltså behålla civilmilitär ställning.

3.7 Kameral- och förplägnadsfunktionerna

Av de ca 

II 

600 kvinnor som är anställda vid försvarsmakten är omkring 8000 verksamma inom kontors- eller förplägnadssektom. Utvecklingsmöj-lighetema för denna personal är enligt beredningen små.

Beredningen anför att det genom vidgad personalutbildning inom ramen för jämställdhetsarbetet bör vara möjligt att systematiskt bygga upp ett mi­litärt miljökunnande hos den civila personal som utnyttjas i både freds- och krigsorganisationen. Bl. a. bör civil personal i vissa nyckelbefattningar få tillfälle att kvalificera sig för att sköta krigsförberedelsearbetet inom sitt eget fackområde.

Genom utvecklingsåtgärder av olika slag bör gränsen mellan militära och civila uppgifter inom t.ex. stabs- och expeditionstjänsten bli mer fly­tande. Denna utveckling mot integration mellan olika personalkategoriers arbetsuppgifter bör enligt BKF på sikt medföra att principema för rekryte­ring och personalsammansättning ändras. Målet bör därvid vara att åstad-

Prop. 1977/78:185

26

komma större handlingsfrihet och organisatorisk rörlighet samtidigt som personalens krav på goda utvecklingsmöjligheter beaktas. Början bör göras med vissa chefsbefattningar inom kameralfunktionen och med köksföre-ståndama inom förplägnadsfunktionen.

3.7.1 Kameralfunktionen

Kameraltjänst är en sammanfattande benämning för kassatjänst, hand­läggning av löneärenden och därmed sammanhängande anställnings- och avtalsfrågor samt kassa- och kostnadsredovisning. Centralt leds kameral­tjänsten av försvarets civilförvaltning.

De flesta chefsbefattningarna inom kameralfunktionen vid försvarets myndigheter är avsedda för kompaniofficerare. 1 fredsorganisationen fanns år 1976 95 chefsbefattningar för kompaniofficer och fyra för civil personal.

Vid försvarsmaktens staber, förband och skolor fanns år 1976 67 enhe­ter för kameral verksamhet. Personalstyrkan vid kameralenhelerna varie­rade mellan 4 och 35 tjänstemän.

Vid organisationsöversyner under senare år har flera kameralenheter dragits in och större enheter har bildats. En fortsatt centralisering kan för­utses.

1 krig leder militärbefälhavaren den kamerala verksamheten inom mili­tärområdet. Samtliga kameralenheter i fredsorganisalionen tas i anspråk i krig. De kallas då krigskassaavdelningar. Avdelningarna placeras som re­gel i mera stationära staber. Den nuvarande krigskassaorganisationen be­står förutom av krigskassaavdelningar också av krigskassadetaljer för led­ning och kontroll av kassatjänsten. Arbetet vid krigskassaavdelningarna bedöms bli omfattande, eftersom de vid sidan av del egna förbandet skall betjäna minst ett förband av brigads storlek.

Till kurs i kameraltjänst för kompaniofficer kan den söka som är kapten och har varit kompaniofficer under minst 10 år och är mellan 36 och 50 år. Utbildningen är ettårig och genomförs vid försvarets förvaltningsskola. In­tagningen till förvaltningsskolan är högst 24 kompaniofficerare ur armén, marinen och flygvapnet vartannat år.

Kraven på den kamerala chefspersonalen har granskats av personalkate­goriutredningen i betänkandet (SOU 1973:38) Personal för krigsmaktens förvaltning. Utgångspunkten för utredningens bedömningar var att den ci­vila personalen bör användas inom områden där det militära miljökunnan­det kan förvärvas genom det löpande arbetet eller genom studietjänstgö­ring.

För BKF har utgångspunkten varit att man genom särskilda utbildnings­insatser systematiskt bör bygga upp den civila personalens miljökunnande. Beredningen framhåller att kraven på militära kunskaper och militär miljö­erfarenhet varierar beroende på det mobiliserings- och krigsplanläggnings-

Prop. 1977/78:185

27

ansvar som är knutet till de olika befattningama. BKF anser att krav på att militär personal skall avses för chefsbefattning inom kameralfunktionen bör ställas bara när en yrkesofficersutbildning är direkt nödvändig. I övri­ga fall bör fri konkurrens från alla personalkategorier vara möjlig. De ka­merala chefsbefattningarna bör alltså rekryteras bland både äldre militärt befäl och civil personal som har vidareutbildats.

BKF förutsätter att de civilanställda som skall gå över till kameral chefs­befattning får en grundlig teoretisk utbildning varvad med praktisk utbild­nings- och övningsverksamhet. Kursprogram bör utarbetas av vederbö­rande militära myndigheter. Vissa riktlinjer för detta arbete lämnas av BKF.

I personalkategorifrågan anför beredningen att man för de kamerala chefsbefattningarna på sikt bör kunna överväga att gå över till civilmilitär ställning utan krav på genomgången värnpliktsutbildning. BKF tar dock in­te nu ställning i kategorifrågan.

3.7.2 Förplägnadsfunktionen

1 förplägnadsverksamheten ingår främst bespisning vid militärrestau­ranger, personalmatsalar och lägerserveringar.

Antalet anställda inom hela förplägnadsfunktionen var år 1977 3 200 om­räknat i heltidstjänster. Av dessa är ca 100 köksföreståndare och ca 115 bi­trädande köksföreståndare.

Försvarets materielverk är fackmyndighet för facket förplägnad.

Utvecklingen inom förplägnadsfacket har under de senaste åren präglats av en ökad samordning av mathållningen på förbanden. Omorganisationer i lokal och lägre regional instans har också gjort det möjligt att administra­tivt öka samordningen inom garnisonerna.

Försvarets rationaliseringsinstitut lämnade i juni 1976 ett förslag om ändrad uppgiftsfördelning för personal inom förplägnadsfunktionen i sam­band med en översyn av administrativa rufiner m. m. vid armémyndigheter på lokal nivå. Institutet föreslog att köksföreståndamas ansvar ökas och att föreståndarna blir chefer för den eventuella bespisningsenheten inom garnisonsortema. Uredningen har därefter legat till grund för vissa förslag från chefen för armén inom ramen för uppföljningsstudier till organisatio­nen i lägre regional och lokal instans. I dessa förslag fömtsattes dock att nuvarande ordning för chefsskapet för militärrestauranger t. v. behålls.

Försvarets materielverk inledde hösten 1976 en förstudie till en långsik­tig rationaliseringsutredning rörande förplägnadsfunktionen inom för­svarsmakten. Målet är bl. a. att minska totalkostnaderna och göra verk­samheten mera effektiv.

Enligt beredningens uppfattning bör materielverkets rationaliserings-utredning omfatta även personalutvecklingsfrågor inom förplägnadsfunk­tionen. Verket är också berett att i en eventuellhuvudstudie utreda förut-

Prop. 1977/78:185

28

sättningama för att genomföra vissa alternativ som BKF har utarbetat för att ändra köksföreståndarnas utvecklingsmöjligheter. BKF har funnit att köksföreståndamas kunskaper och erfarenheter inom förplägnadsfunktio­nen bör kunna utnyttjas bättre inom försvarsmakten. Ansvarsnivån bör därför höjas och befordringsmöjlighetema förbättras.

Beredningen föreslår att materielverkets fortsatta utredning inriktas på att klara ut hur köksföreståndarna vid förbanden under resp. enhetschef (motsvarande) kan ges självständigt ansvar för ledning av förplägnads­funktionen. Köksföreståndama skulle således ansvara för förplägnads-funktionens drift, planering, administration och ekonomi.

3.8 Befattningar i driftvärn

Driftvämet utgör tillsammans med det allmänna hemvärnet en del av armén och har till uppgift att skydda en myndighets eller ett företags egna anläggningar och egen verksamhet.

Driftvämet omfattar f. n. omkring 19000 driftvämsmän. Personalen skall vara anställd eller beredskapsregistrerad vid myndigheten eller före­taget.

En kvinna kan f n. inte anslutas till driftvärnet med uppgifter som drift­vämsmän vid den egna myndigheten eller företaget. Detta beror på att driftvärnsmannen i allmänhet har till uppgift att medverka i skyddet av den egna arbetsplatsen eller anläggningen när omständighetema kräver det.

Flera skäl talar enligt beredningen för att kvinnor bör få samma möjlig­heter som män att efter eget åtagande delta i driftvärnet. 1 första hand är det en rättvisefråga eftersom driftvärnsmanskapet har nära anknytning till anställningssituationen. Drift värnet är en organisation som byggs upp för beredskap och krig och som personellt bygger på dem som är anställda vid myndigheten eller företaget i fred. Det är då oväsenfligt om dessa är män eller kvinnor.

BKF understryker vidare att det inte är fråga om att utvidga driftvämsor-ganisationen för att bereda plats för kvinnor. Ett ökat ianspråktagande av kvinnor skall ske inom tillgängligt rekryteringsutrymme. Rekryteringsun­derlaget behöver emellertid breddas, eftersom behovet av driftvärnsperso-nal är större än tillgången. Vidare finns det planer på att bilda nya driftvärn vid vissa myndigheter och företag. Rekrytering av kvinnor skulle slutligen ge möjlighet att föryngra driftvämsorganisationen, eftersom den f. n. näs­tan till hälften består av män som har fyllt 48 år.

Enligt beredningens uppfattning bör kvinnorna på sikt kunna komma i fråga för alla typer av befattningar inom driftvärnet. 1 en första omgång är det emellertid naturligt att de placeras i menigbefattningar som ordinarie driftvämsmän. Rekryteringen bör inledas som en försöksverksamhet vid vissa myndigheter och företag.

Eftersom kvinnor inte omfattas av den allmänna värnplikten, måste de

Prop. 1977/78:185

29

få militär utbildning före antagningen som driftvämsmän. BKF föreslår att utbildningen under den inledande försöksverksamheten utformas efter de riktlinjer som gäller för driftvämsmän som är frikallade värnpliktiga. Ut­bildningen bör delvis förläggas lill hemvärnets stridsskola. Utbildningens omfattning och organisation bör fastställas av rikshemvärnschefen.

Efter antagningen bör kvinnlig driftvärnspersonal vara skyldig alt årli­gen genomgå den utbildning som gäller för all övrig personal inom hemvär­net.

Beredningen har även granskat förutsättningarna för att i ökad omfatt­ning placera kvinnor i vissa stödfunktioner inom driftvämsorganisationen utöver de driftvärnslottor som f. n. finns vid bl.a. postverket. BKF:s un­dersökningar visar dock att behovet av ytterligare personal i dessa funktio­ner är litet och inte påtagligt skulle öka kvinnornas medverkan i driftvärn och företagshemvärn.

BKF tar också upp bemanningen av de ledande befattningarna inom driftvärnet. Uppgiftema i dessa är administrativa och innebär inte för­bandschefskap. De kräver inte heller att man är konlrakterad som drift-värnsman. Gällande bestämmelser hindrar inte atl kvinnor placeras i dessa befattningar. BKF anser att de myndigheter som har organiserat frivilligt driftvärn bör sträva efter att den som innehar ledande befattning inom myndigheten också bör ha liknande befattning i myndighetens driftvärn.

Beredningens förslag om kvinnor i driftvärnet medför att bl.a. hemvärns­kungörelsen (1970: 304) måste ändras. Vidare behövs föreskrifter om före­trädesrätt att ta i anspråk denna personal.

3.9 Svenska beredskapsstyrkan för FN-tjänst

Enligt målsättningen för totalförsvaret skall resurser kunna avdelas för svenskt deltagande i FN:s verksamhet i syfte atl upprätthålla eller återstäl­la internationell fred och säkerhet. Enligt lagen (1974: 614) om beredskaps­styrka för FN-tjänst får beredskapsstyrkan omfatta högst två bataljoner samt specialenheter om högst en bataljons styrka.

Sverige har f n. en FN-bataljon i Mellersta Östern och en på Cypern.

Anställning av kvinnor i den svenska beredskapsstyrkan har hittills före­kommit bara vid enstaka tillfällen och har då begränsats till fältartist- och sjukvårdspersonal beroende på att grundkravet för anställning är genom­förd vämpliktsutbildning. Beredningen anser att detta bör omprövas dels från rättvisesynpunkt, dels för att vidga rekryteringsunderiaget.

FN-bataljonema har ett stort antal specialbefattningar där civilutbild­ning eller yrke är kvalifikationsgmndande. Beredningen har inriktat sin granskning på dessa befattningar. Frågan om kvinnor skall kunna tas ut till sådana befattningar bör enligt BKF bedömas mot bakgrund av dels den praxis som f n. gäller, dels om kvinnor innehar motsvarande befattningar inom den svenska försvarsmakten.

Prop. 1977/78:185

30

FN har enligt BKF tidigare godtagit att kvinnor placeras i sjukvårdsför­band. För den kanadensiska kontingenten i Mellersta Östern har kvinnor godtagits även i annan tjänst än sjukvårdstjänst med hänvisning till att kvinnor ingår i motsvarande förband i hemlandet och att Kanada har åtagit sig att svara för eventuella extra kostnader.

BKF anför vidare att en karaktäristisk skillnad mellan den svenska för­svarsmakten och andra länders väpnade styrkor är att kvinnorna i Sverige har civil ställning medan de i andra länder har militär status även om upp­giftema är liknande. Gemensamt för båda gmppema är dock att uppgifter­na är rent fackmässiga och inte omfattar ledning av förband med stridsupp­gifter. Mot den bakgrunden bör det enligt BKF inte möta något hinder att placera kvinnor i svenska FN-förband inom vissa uppgiftsområden.

Beredningen föreslår att kvinnor rekryteras för uppgifter inom förpläg-nads-, sjukvårds-, expeditions- och viss stabstjänst. I de två nuvarande FN-bataljonerna fanns i oktober 1976 460 sådana befattningar. Befattning­arna är både militära, civilmilitära och civila. Inom ramen för dessa befatt­ningar bör en försöksverksamhet med anställning av kvinnor inledas år 1979. På sikt bör ytterligare uppgifter kunna öppnas för kvinnor.

Kvinnor som kan bli aktuella för uttagning till beredskapsstyrkan bör enligt BKF utöver fackutbildning ha genomgått dels en förberedande all-mänmilitär utbildning, dels en särskild FN-utbildning.

Den förberedande allmänmilitära utbildningen bör bestå av en veckas allmän försvarsutbildning och en till två dagars vapenutbildning. Utbild­ningen bör under den inledande försöksperioden anordnas av någon av fri-villigorganisationema. Före antagning till utbildning bör kvinnlig personal genomgå motsvarigheten till inskrivningsprövning vid inskrivningscentral.

Den särskilda FN-utbildningen som omfattar två till fyra veckor syftar till atl ge kännedom om FN:s organisation och fredsbevarande verksam­het, kunskap om beredskapsstyrkans organisation, utrustning och prestan­da, färdighet att hantera materielen samt träning i att lösa uppgifter som kan läggas på den enskilde och förbandet. Den kvinnliga personalen förut­sätts under FN-utbildningen även genomgå samma allmänmilitära utbild­ning som män i motsvarande befattningar. I detta sammanhang erinrar BKF om att specialenhetema inom beredskapsstyrkan enligt förslag i prop. 1976/77: 100 (bil. 7 s. 159) avses bli organiserade i en särskild beredskaps­styrka för hjälpverksamhet utomlands i samband med naturkatastrofer el­ler liknande händelser. De möjligheter som detta ger att rekrytera kvinnlig personal börenligt BKF utnyttjas.

Beredningen framhåller här slutligen att FN:s medgivande bör inhämtas om beslut fattas att ge kvinnor tillträde till befattningar vid beredskapsstyr­kan. Vidare medför förslagen att vissa ändringar bör göras i förordningen (1976: 152) om beredskapsstyrka för FN-tjänst och i de bestämmelser som chefen för armén har utfärdat med stöd av denna förordning.

Prop. 1977/78:185

31

3.10 Yrkesinformation och praktiktjänstgöring

Erfarenheterna från det civila yrkeslivet visar att det behövs särskilda insatser i samband med alt kvinnor skall komma in i yrken som domineras av män. Därför anser beredningen att de informations- och praktiktillfällen som nu erbjuds pojkar också skall stå öppna för flickor. En ökad samord­ning mellan skolan och arbetslivet behövs i denna verksamhet.

Försvarsmakten tar varje år emot 5 000-7000 elever på yrkesoriente-rande studiebesök och pryöperioder. Det är enligt BKF viktigt att informa­tionen om försvarsmaktens yrken hålls fri från värderingar om vad som skall anses vara manligt och kvinnligt i arbetslivet. Vidare bör verksamhe­ten i högre grad inriktas på att låta elevema komma i kontakt med yrken som domineras av det motsatta könet.

I enlighet med förslag i prop. 1975/76: 39 om skolans inre arbete har re­geringen uppdragit åt skolöverstyrelsen att se över den praktska arbets­livsorienteringen. Den försöksverksamhet som kan bli följden av översy­nen bör enligt BKF omfatta även försvarssektom.

Sedan början av 1960-talet anordnar försvarsmakten särskilda prakti­kantläger för pojkar. Verksamheten ger den manliga ungdomen värdefull informtion om försvarets arbetsmiljö och yrken. Beredningen har tagit ini­tiativ till praktikantläger även för flickor. För del fortsatta beredningsarbe­tet om kvinnor i försvaret är det angeläget att åtgärder vidtas som kan ge underlag för bedömningar. BKF föreslår därför att de praktikantläger för flickor som hittills har genomförts på försök vid F 17 och I 17 permanentas och utvidgas till alla försvarsgrenar.

Regeringen har i cirkulär (1975:326) meddelat föreskrifter om praktik­tjänstgöring hos statliga myndigheter. Syftet med tjänstgöringen är att praktikanten skall få yrkeserfarenhet som underiättar inträde eller återin-träde på arbetsmarknaden. Praktikanten skall ha handledare och ta del av myndighetens löpande verksamhet under 3-6 månader.

När det gäller praktiktjänstgöringen inom det militära försvaret är beho­vet tillgodosett för män i och med de vämpliktigas grundutbildning. Efter­som kvinnor inte omfattas av den allmänna värnplikten kommer de alltid att ha ett annat utgångsläge än män. Beredningen finner det nödvändigt att åtgärder vidtas så att förutsättningama för kvinnor och män blir så likarta­de som möjligt.

Beredningen föreslår att praktikanställning för kvinnor med inriktning på befälsyrken organiseras i två former. Altemativ I innebär att kvinnor får möjlighet att som praktikanter genomgå de första 2,5-3 månaderna av gmndutbildningen för värnpliktiga som har tagits ut till befäl. Alternativ 2 innebär praktiktjänstgöring 6-12 månader under handledning för särskilda uppgifter i den ordinarie fredsproduktionen.

Verksamheten bör stå öppen för kvinnor i åldem 18-25 år. Antalet praktikplatser bör för vartdera altemafivet vara ca 20 vid varje försvars-

Prop. 1977/78:185

32

gren. Verksamheten bör inledas vid flygvapnet år 1979. När befälsyrken Öppnas för kvinnor även inom armén och marinen föreslår BKF att verk­samheten med praktikantanställning utvidgas till att omfatta även dessa försvarsgrenar.

BKF föreslår också försök med en styrd fördelning av praktikanttillfällen i civila yrken för att få fler kvinnliga praktikanter inom det tekniska arbets­området. Särskilda medel bör vid behov kunna ställas till förfogande för att avlöna sådana praktikanter.

Kvinnor bör även kunna beredas tillfälle Ull miljö- och yrkeskännedom om försvarets civila yrken inom ramen för den särskilda verksamheten med beredskapsarbeten för ungdom.

3.11 Övergångsbestämmelser och kostnader

3.11.1  Karriärväxling för viss kvinnlig personal

Vid övergång till den nya befälsordningen kommer särskilda bestämmel­ser att gälla för den redan anställda personalen. Enligt BKF bör de kvinnor som rekryteras externt inom nuvarande befälsordning också inordnas un­der dessa övergångsbestämmelser.

1 detta sammanhang föreslår BKF atl viss kvinnlig personal som redan tjänstgör inom flygvapnet och som är lämphg tillfälligt bör få möjlighet att växla över till en yrkesbefälskarriär. Dessa kvinnor bör genomgå en sär­skilt anpassad vidareutbildning. Utbildningen föreslås omfatta två grup­per. Den ena gruppen är tekniker och tekniska biträden i stridslednings-tjänst. Den andra gruppen är frivillig personal inom flygvapnet som har tecknat avtal om ständig tjänstgöring under beredskap och krig och som har genomgått en mer kvalificerad utbildning och fått denna befäst genom praktik inom lämplig tjänstegren. Behovet av vidareutbildning måste enligt BKF bedömas individuellt eftersom variationema i tidigare utbildning och praktisk erfarenhet är stora. Beredningen föreslår därför att kunskapsprov anordnas.

Möjligheten att gå över från civil anställning eller frivilligavtal till yrkes-befålsanställning bör enligt BKF samordnas med övergångsbestämmelser­na för övrig personal i samband med övergången till ny befälsordning.

3.11.2 Kostnader

Beredningen framhåller att principförslaget om befålsanställning av kvin­nor innebär att dessa inom fastställda personalramar och tillgängligt rekry­teringsutrymme utan kvotering får konkurrera om anställning på de villkor som gäller för övriga befälsaspiranter. De ekonomiska konsekvenserna av förslagen i denna del är därför marginella och avser i huvudsak antagnings­prövning, gmndutbildning motsvarande vämpliktsutbildningen samt vissa särskilda kostnader avseende praktiska arrangemang.

Prop. 1977/78:185

33

Hur stort antalet kvinnliga sökande blir kan inte fömtses. Omfattningen av rekryteringen av kvinnor är helt beroende av i vilken utsträckning kvin­norna kan hävda sig i konkurrensen om elévplatser på olika skolor. Kost­naderna redovisas därför per sökande/elev.

Kostnaden för antagningsprövning motsvarande inskrivningsprövning­en för vämpliktig beräknas till 300 kr. per sökande. För sökande till flyg­vapnet tillkommer 200 kr. för prövning inför flygvapnets uttagningskom-mission. 1 fråga om grundutbildning av kvinnliga befälsaspiranter räknar BKF med en kostnadsökning på ca 28 000 kr. per elev för dels ekonomiska och sociala förmåner, dels utbildningskostnader.

För särskilda informations- och rekryteringsinsatser bedöms under en övergångstid uppkomma vissa extra kostnader. Anställning av kvinnor som befäl kan dessutom medföra vissa marginella kostnader för utrustning och förläggning. Storleken av dessa kan inte anges.

Beredningens förslag om praktikanställning av kvinnor beräknas vid fullt genomförd verksamhet innebära en kostnadsökning av ca 1 380000 kr. per år. Till detta kommer kostnad för hälsoundersökning på ca 100 kr. per sö­kande. För verksamheten med praktikantanställning vid flygvapnet stan­nar kostnadsökningen vid 460000 kr. per år.

Den föreslagna praktikantlägerverksamheten beräknas kosta ca 40000 kr. per läger.

Kostnadsökningen för anställning av kvinnor i beredskapsstyrkan för FN-tjänst beräknas till 1 500 kr. per elev för förberedande allmänmilitär ut­bildning och 300 kr. per sökande för antagningsprövning motsvarande in­skrivningsprövning för värnpliktiga.

Förslagen om praktiktjänstgöring, rekrytering till hemvärnets driftväm och till beredskapsstyrkan för FN-tjänst kan medföra vissa marginella kostnader för informations- och rekryteringsinsatser och praktiska arran­gemang avseende utrustning och förläggning.

Förslagen om kategoritillhörighet för instruktionssköterskor och kame­ralchefer innebär vissa förändringar avseende pensionskostnader. Försla­gen om vidareutbildning av civila inom kameral- och förplägnadsfunktio­nerna, civil medicinalpersonal, civila tekniker i stridsledningstjänst samt viss frivillig A-personal innebär vissa ökade utbildningskostnader.

4    Remissyttrandena

4.1 Stridande och icke stridande befattningar

Remissinstansernas uppfattningar går starkt isär när del gäller inställ­ningen lill rekrytering av kvinnor till s.k. stridande befattningar. Överbe­fälhavaren anser alt beredningens definition av stridande befattningar är för generell och att ytterligare undersökningar bör göras, innan man tar ställning lill en eventuell utveckling mol att utnyttja kvinnor i befattningar

3 Riksdagen 1977178. I saml. Nr 185

Prop. 1977/78:185

34

som kan anses vara stridande. Chefen för armén och Moderata samlings­partiets kvinnoförbund anför liknande synpunkter.

Försvarets sjukvårdsstyrelse redovisar grundinställningen att varje svensk medborgare skall ha rätt att bidra till landets försvar i den befatt­ning där individens civila och militära kompetens kan utnyttjas bäst. Alla utbildningsvägar inom totalförsvarets ram bör i princip vara könsoberoen­de.

Om kvinnor kommer att kunna rekryteras endast till icke stridande be­fattningar finns det enligt statskontoret en risk att omplaceringsproblemen för det s. k. äldreskiktet ökar och att de civilanställdas utvecklingsmöjlig­heter begränsas.

Skolöverstyrelsen föreslår alt man på sikt vid rekrytering utgår från en analys av varje befattningstyps krav oavsett klassificeringen som stridande eller icke stridande samt en bedömning av varie enskilds individuella kvali­fikationer för den aktuella befattningen.

Fredrika-Bremer-Förbundet anser att samma villkor bör gälla för kvin­nor och män. Därför bör man sikta mot en könsneutral uttagning och ut­bildning inom totalförsvaret.

Arbetsmarknadsstyrelsen anser att de nuvarande direktiven är för snä­va. Det hade enligt styrelsen varit bättre att utgå från att alla yrkeij inom försvarsmakten bör öppnas för kvinnor. Även Folkpartiets kvinnoförbund och Folkpartiets ungdomsförbund vill ge kvinnor tillträde till stridande be­fattningar. Detta gäller även Socialdemokratiska kvinnoförbundet som an­ser att BKF:s avgränsning mellan stridande och icke stridande inte är över­tygande. Avgränsningen medför risk för att kvinnorna blir ett slags B-befäl, vilket förbundet inte kan godta.

Centralförbundet för befälsutbildning kan inte finna att jämlikhetskrav eller andra skäl motiverar att kvinnan tas i anspråk för tjänst med strid som huvuduppgift. Kvinnor behövs i stor utsträckning inom totalförsvaret och bör kunna beredas meningsfulla poster utan att behöva tas i anspråk för di­rekt stridande befattningar.

Chefen för marinen anser att de ursprungliga direktivens begränsning till icke stridande befattningar är riktig och bör behållas. Samma uppfattning har Centerpartiets kvinnoförbund som anför att principen att undanta kvinnor från direkt stridande befattningar måste gälla även i framtiden.

4.2 Principförslag rörande militära yrken

De flesta remissinstanser delar i stort beredningens gmndläggande vär­deringar och stöder principförslagen. Flertalet instanser menar att befäls­yrket bör öppnas för kvinnor och att allt befäl skall rekryteras, utbildas, anställas och utvecklas på lika villkor i en gemensam befälsordning.

Centerns ungdomsförbund redovisar en avvikande uppfattning och an­ser att försvaret måste stmktureras om. En ommstning genom att tyngd-

Prop. 1977/78:185

35

punkten förskjuts från den militära sektorn till de icke-militära delarna skulle vara en aktiv handling för svensk nedrustning med målet allmän nedrustning. Alla svenska medborgare borde omfattas av en allmän sam-hällsplikt. De förslag beredningen för fram har enligt förbundet marginell betydelse och kan svårligen motiveras med jämställdhetsargument.

Centerns ungdomsförbund anser vidare att en särskild kvinnlig befälsut­bildning vid sidan av den allmänna värnplikten inte kan godtas. Kvinnlig vämplikt avvisas. Kvinnor bör dock få möjlighet att få icke stridande be­fattningar som kan anses innehålla rent civila arbetsuppgifter. Förbundet anför slutligen att det måste vara mera meningsfullt för vårt lands totala försvarskraft att alla medborgare får en uppgift inom totalförsvarets ram än att ett fåtal kvinnor bereds möjlighet till en militär befälskarriär.

Chefen för flygvapnet konstaterar atl arbetet med jämställdhet mellan kvinnor och män har varit en vägledande utgångspunkt för beredningens arbete. Chefen för flygvapnet menar alt frågan om jämställdhet i fred mås­te underordnas de krav som ställs på befäl i krig och att del därför är viktigt att närmare belysa förändringar i värderingar och attityder till olika köns­roller under krigs- och krisförhållanden.

Flertalet instanser b\. a. försvarets rationcdiseringsinstitut, civilför­svarsstyrelsen, statskontoret och kommittén för att utreda frågor om jäm­ställdhet mellan män och kvinnor, m.m. ser positivt på atl man genom att börja rekrytera kvinnor till vissa militära och civilmilitära befattningar markerar att försvaret medvetet strävar efter att ge sina anställda anställ­nings- och utvecklingsmöjligheter som motsvarar vad som erbjuds inom andra samhällsområden. En utveckling som innebär att vi får även kvinn­ligt militärt befäl torde enligt statskontoret ge spridningseffekter också utanför försvaret.

Statens personalnämnd poängterar att även om verksamheten inom för­svaret har särskilda problem, t. ex. att placera äldre personal, får inte må­let jämställdhet ges lägre dignitet än andra mål. Från nämndens synpunkt är målet om jämställdhet övergripande. Nämnden förordar vidare att be­redningen får sådana ändrade direktiv för det fortsatta arbetet alt den får möjlighet att lägga fram förslag om jämställdhet inom hela försvaret.

Centralorganisationen SACOjSR (SACOISR) pekar på att det jämställd­hetsprogram som SACO/SR:s kongress har antagit innebär bl. a. att orga­nisationen tar avstånd från könsbundna yrkesval.

Statsanställdas förbund (SF) understryker vikten av att utvecklingen inom försvarsmakten så långt som möjligt ansluter till samhällsutveckling­en i övrigt. Tjänstemännens centralorganisation, statstjänsiemannasek-tionen (TCO-S) menar att de åtgärder BKF föreslår inte är tillräckliga för att bryta uppdelningen av män och kvinnor i olika tjänstekategorier. Där­för måste andra åtgärder vidtas bl. a. med jämställdhetsförordningen och jämställdhetscirkuläret som grund.

EnVigt Folkpartiets kvinnoförbund krävs del en radikal förändring av de

Prop. 1977/78:185

36

inrotade attityder som finns inom försvaret för att nå målet att motverka uppdelningen av män och kvinnor i olika yrkeskategorier.

Moderata samlingspartiets kvinnoförbund anser att de konkurrensvill­kor som nu gäller i den militära karriären i mycket stämmer överens med villkoren inom övrigt arbetsliv och bör ändras.

Yrkeskvinnors klubbars riksförbund hälsar med tillfredsställelse att frå­gan om att ändra attityderna beträffande kvinnors yrke och ställning i ar­betslivet har tagits upp pä ett så mansdominerat område som försvaret.

Centralförbundet för befälsutbildning betonar att ett genomförande av beredningens förslag inte minskar betydelsen av de frivilliga försvarsorga­nisationeras verksamhet. Tvärtom bedöms denna verksamhet vara viktig när det gäller rekrytering av kvinnor till försvaret.

Riksförbundet Sveriges loltakårer anför att jämställdhetsarbetet princi­piellt skall omfatta alla i samhället. Det är således viktigt att försvarsmak­ten bidrar till delta. Förbundet menar alt beredningens förslag kan leda till alt många unga kvinnor med större medvetenhet går in i det frivilliga för­svarsarbetet.

Sveriges civilförsvarsförbund konstaterar att beredningens förslag inne­bär att jämlikhetssträvandena främjas. Förbundet anser också att den mili­tära miljön i så stor utsträckning som möjligt bör likna det civila samhället, där kvinnor i dag-arbetar sida vid sida med män. Förbundet ser det som po­sitivt om det militära försvaret skulle förlora något av sin särprägel genom att kvinnor får anställning som befäl.

Enligt BKF skall alla förändringar ske inom fastställda eller planerade personalramar. Chefen för marinen påpekar att marinen är ålagd att ge­nomföra en betydande personalminskning. Ett system med kvinnligt befäl torde inte kunna införas utan personalökning och detta skulle enligt chefen för marinen försvåra möjligheterna att minska personalen och att hålla verksamheten inom redan nu hårt pressade ekonomiska ramar.

1 likhet med beredningen anser försvarets forskningsanstalt alt urvalet vid rekrytering och personalplanering bör bestämmas av den enskildes lämplighet för uppgiften oavsett kön. Detta är enligt forskningsanstalten en princip som inte är direkt motiverad av kvinnans nuvarande situation utan det främsta syftet är att pä ett bättre sätt ta till vara personalresurserna inom försvaret.

Ett stort antal remissinstanser, däribland överbefälhavaren, chefen för flygvapnet och försvarets rationaliseringsinstitut, betonar liksom BKF alt kvinnor bör inordnas i den nya befälsordningen så att samma villkor kom­mer att gälla kvinnor och män. Kvinnor bör på frivillig grund genomgå en grundutbildning som motsvarar den utbildning manliga befälsaspiranter får inom värnpliktens ram.

Uppgifterna för kvinnor bör enligt beredningen utökas efter hand. Kvin­nor bör efter anställning i det militära försvaret ha möjlighet att befordras till kvalificerade befattningar. Denna uppfattning stöds av Riksförbundet

Prop. 1977/78:185

37

Sveriges lottakårer som också anser att det är väsentligt alt BKF får möj­lighet att arbeta fram förslag som leder till en fortsatt utveckling i dessa frå­gor.

Riksrevisionsverket anser att de förslag som beredningen presenterar präglas av realism och därför är genomförbara. Dessutom tror riksrevi­sionsverket att förslagen kommer att medföra vissa effektivitetshöjningar genom att urvalet ökar. Verket har inte något att erinra mot beräkningarna av kostnadema för att genomföra förslagen.

Enligt Folkpartiets ungdomsförbund förutsätter en verklig jämställdhet inom försvaret och samhället en könsneutral uttagning till totalförsvaret. Förbundet anser alt den kommande totalförsvarsutredningen bör få i upp­drag att lägga fram ett förslag för ett helt jämlikt försvar. Även Sveriges so­cialdemokratiska kvinnoförbund anser att den enskildes individuella önskemål och lämplighet oavsett kön skall vara, avgörande vid antagning och placering av personal.

De grundkrav på yrkesbefäl som är fastlagda genom 1973 års riksdags­beslut om en enhetlig befälsordning bör enligt bl. a. överbefälhavaren, för­svarets rationaliseringsinstutut, Centralförbundet för befälsutbildning och Sveriges civilförsvarsförbund gälla också för kvinnor.

Flera remissinstanser, bl. a. Folkpartiets kvinnoförbund och Moderata samlingspartiets kvinnoförbund, påpekar att de arbetskravsspecifikationer och arbetsbeskrivningar som finns i dag behöver ses över. En översyn av urvals- och prövningsverksamheten är angelägen bl. a. med hänsyn till alt rekryteringsunderlaget för vissa befattningar nu kommer atl bli ett annat. Chefen för armén anser att en sådan översyn inte behövs. Chefen för armén är i stället beredd att tillsammans med berörda myndigheter vidta de åtgärder som behövs för att kvinnliga befälsaspiranter skall få samma vill­kor som manliga.

Prövningsförfarandel före antagning behöver enligt värnpliktsverket ses över. Det är nödvändigt att ändra innehållet i några medicinska prov och vissa frågor i de psykologiska proven. Det är dock möjligt att genomföra detta arbete under år 1978 och inskrivningsprövningar skulle därför - som beredningen föreslår för värnpliktsverkets del - kunna påbörias under år 1979.

Överbefälhavaren och chefen för flygvapnet motsätter sig en lösning som medger atl kvinnor rekryteras och anställs i gällande system. De för­ordar att reformen samordnas med genomförandet av den nya befälsord­ningen. Överbefälhavaren framhåller dock att det med hänsyn till rekryte­ringssvårigheterna för medicinalpersonalen är önskvärt att snarast anpassa fordringarna m.m. för antagning av medicinalpersonal

En samordning med den nya befälsordningen förordas också avförsva­rets rationaliseringsinstitut, SACOISR och Centerns kvinnoförbund.

Vissa remissinstanser, bl. a. statens personalnämnd och Landsorgani­sationen i Sverige (LO) anser det angelägel att förslagen genomförs sna-

Prop. 1977/78:185

38

rast. Riksförbundet Sveriges lottakårer ser år 1979 som en lämplig tidpunkt för reformens genomförande.

4.3 Flygvapnets miUtära yrken

4.3.1    Stridslednings- och luftbevakningsbefäl

Beredningens förslag att alla freds- och krigsbefattningar inom stridsled­nings- och luftvakningstjänsten som inte kräver flygbakgrund öppnas för kvinnor får stöd av överbefälhavaren som delar BKF:s uppfattning att kvinnor skall kunna antas och utbildas på samma sätt som manligt strids-ledningsbefäl. Chefen för marinen anser att det finns vissa möjligheter för kvinnor att få en begränsad plutonsofficersutbildning som stridslednings-befäl. Chefen för marinen förordar viss försöksverksamhet som dock, en­ligt vad han själv påpekar, skulle innebära att kvinnornas befordringsmöj­ligheter blir begränsade och att den nya befälsordningens intentioner inte kan följas.

Chefen för flygvapnet anser att kvinnor och män kan rekryteras på lika villkor för samtliga befattningar inom stridslednings- och luftbevaknings-organisationen i krig och fred utom till sådana befattningar som ställer sär­skilda krav på erfarenhet från flygtjänst.

Avenförsvarets rationaliseringsinstitut delar beredningens uppfattning. Institutet menar att särlösningar och modifieringar bör undvikas och att kvinnligt befäl skall genomgå samma utbildning och ha samma utveck­lingsmöjligheter som övrigt befäl. Enligt institutet bör inte heller gemen­samma befattningar eller befattningar vid friliggande objekt utgöra några undantag. Separata rekryterings- och utbildningsvägar medför enligt insti­tutet problem i organisations- och personalplaneringen.

4.3.2    Sambandsbefäl

Överbefälhavaren delar BKF:s uppfattning att kvinnor i framtiden skall kunna rekryteras och utbildas till sambandsbefäl på samma villkor som manligt befäl. Chefen för marinen uppger alt former för försöksverksam­het med kvinnor i icke stridande militära befattningar har diskuterats och menar att det finns möjligheter för kvinnor att genomgå begränsad plutons­officersutbildning inom sambandsfacket. Alla stridande befattningar, dvs. alla befattningar på stridsfartyg, måste då undantas.

Chefen Jör flygvapnet godtar förslaget att befattningar som sambandsbe­fäl inom flygvapnet öppnas för kvinnor men påpekar att sambandsbefäl rekryteras ur samtliga försvarsgrenar. Frågan bör därför lösas samtidigt inom alla försvarsgrenar. Beredningens förslag ses som ett första steg.

Försvarets rationaliseringsinstitut stöder också beredningens förslag och menar att särlösningar och modifieringar bör undvikas. Krav bör kun-

Prop. 1977/78:185

39

na ställas att kvinnligt befäl skall vara användbart inom hela yrkesområ­det.

4.3.3    Flygtekniker och flygverkmästare

Chefen för flygvapnet delar BKF:s uppfattning att samtliga befattningar inom flygvapnets teknikerfack kan öppnas för kvinnor. Till skillnad från beredningen anser han att det inte finns några bärande motiv för att till en början öppna endasl elektrolinjen. Som BKF har framhållit bör särlösning­ar genom att rekrytera kvinnor endast till flygtransportförband, helikopter­grupp och verkstadsförband undvikas. Avenförsvarets rationaUserings-insiitut anser att kvinnligt befäl skall vara användbart inom hela yrkesom­rådet och att särlösningar och modifieringar därför bör undvikas.

Överbefälhavaren påpekar att huvuddelen av de tekniska befattningarna kan anses vara stridande och att det bör övervägas ytterligare om flygtek­niker och flygverkmäslaryrkena bör öppnas för kvinnor. Därför är det lämpligt att stegvis öppna tekniker- och mästarområdet för att bl.a. få erfa­renheter av kvinnors reaktioner i den relativt påfrestande arbetsmiljön.

4.3.4    Trupputbildare

Beredningen anser all kvinnor inte bör anställas som tmpputbildare inom ramen för den första etappen med hänsyn till uppgifterna i krigsorga­nisationen.

Chefen för flygvapnet anför att det också i framtiden kommer att finnas behov av att grundrekrytera yrkesbefäl för markstridstjänsl, däribland trupputbildare. Med hänsyn till de uppgifier som trupputbildarna har i krigsorganisationen borde rekryteras bland män som har genomgått väm­pliktsutbildning. Om det nuvarande trupputbildarfacket skulle avvecklas och ersättas med ett nytt fack för motor- och räddningstjänst anser chefen för flygvapnet atl särskilda åtgärder måste övervägas när det gäller att ut­nyttja kvinnligt befäl ur stridslednings-, sambands- och teknikerfacken för utbildning av värnpliktiga.

4.3.5    Flygförare

Överbefälhavaren anser atl redan kända fakta talar mot att kvinnor an­ställs som stridsflygare och menar att den av beredningen föreslagna fort­satta flygmedicinska forskningen på området inte får prioriteras före andra angelägna forskningsbehov.

Chefen för flygvapnet, försvarets forskningsanstalt och Folkpartiets kvinnoförbund biträder beredningens uppfattning att frågan om flygtjänsl för kvinnor måste utredas ytteriigare innan kvinnor kan utnyttjas i befatt­ningar som är förenade med flygtjänsl på krigsflygplan, transportflygplan

Prop. 1977/78:185

40

och helikoptrar. Chefen för flygvapnet är beredd att medverka till att man gör vissa undantag så att kvinnliga meteorologer skall kunna medverka i väderflygningar i fred.

Arbetsmarknadsstyrelsen anser att de flygmedicinska faktorerna bör ut­redas ytterligare och påpekar att det är styrelsens erfarenet att även om ge­nomsnittsvärdena för fysiska och psykiska egenskaper hos män och kvin­nor varierar, har värdena en betydande spridning.

Denna uppfattning delas av kommittén för att utreda frågor om jäm­ställdhet mellan män och kvinnor, m,m. som anser att man vid rekrytering av flygförare borde kräva att den sökande skall fylla vissa minimikrav sna­rare än att generellt utesluta kvinnor från dessa befattningar.

4.3.6 Intendent

Frågan om kvinnor som har grundrekryterats till något av flygvapnets markfack skall kunna gå över till befattningar inom försvarets intendentkår på samma villkor som män har enligt SACOISR behandlats väl enkelt av beredningen. Frågan bör i stället prövas gemensamt för hela försvarsmak­ten och inte i samband med behandlingen av flygvapnet.

Chefen för marinen bedömer att det finns möjligheter till en begränsad plutonsofficersutbildning för kvinnor inom intendenturtjänsten.

4.4 Civilmilitära yrken m. m.

4.4.1  Medicinalpersonal Tandvårdspersonal

Remissinstanserna har inte kommenterat BKF:s synpunkter på tand­vårdspersonalens anställnings- och krigsplaceringsförhållanden. Som tidi­gare har redovisats innebär dessa att beredningen utgår från att all tand­vårdspersonal på lokal nivå kommer att beredas anställning som civila tjänstemän inom folktandvården när försvarets tandvård förs över till folk­tandvården. Beredningen anser vidare att tandläkare också i fortsättningen bör kunna krigsplaceras i depåer.

Beredningens förslag beträffande läkare, veterinärer och instruktions-sköterskor stöds av socialstyrelsen, arbetsmarknadsstyrelsen. Folkpar­tiets kvinnoförbund. Moderata samlingspartiets kvinnoförbund och Hus­modersförbundet hem och samhälle. Överbefälhavaren kan godta BKF:s förslag rörande läkare och veterinär som övergångsform tills fullgod ut­bildning kan anordnas.

Även försvarets rationaliseringsinstitut biträder beredningens förslag och anser det väsentligt med hänsyn till rekryteringsproblemen att kvinnor inte utestängs från läkarbefattningarna inom förbandssjukvården. Institu­tet delar också uppfattningen att kvinnliga läkare bör få möjlighet att ge­nomgå utbildningen till värnpliktig läkare.

Prop. 1977/78:185

41

Försvarets sjukvårdsstyrelse, socialstyrelsen m.fl. stöder beredningens uppfattning att det är angeläget att all medicinalpersonal inordnas i medici­nalkårens personal- och utbildningsplanering oavsett kategoritillhörighet. Försvarets sjukvårdsstyrelse anser också att den personal som inte har fullgjort värnpliktstjänstgöring bör få miljö- och ledarskapsutbildning efter anställning. Även receptarier, apotekstekniker, laboratorieassistenter m.fl. bör utbildas på materiel och organisation som är speciell för försva­ret.

Värnpliktsverket påpekar att BKF:s förslag rörande medicinalpersonal också bör gälla bl. a. läkare inom inskrivningsväsendet och värnpiiktsredo-visningen.

4.4,2 Flygledare

Överbefälhavaren och chefen för flygvapnet tillstyrker beredningens förslag rörande kvinnliga flygledare och instämmer i att också kvinnor skall kunna anställas som reservofficerare. Detta gäller också Folkpartiets kvinnoförbund,

Försvarets ratlonaliseringsinsitut anser att luftfartsverket bör ge flygtra­fikledningspersonalen sådan utbildning att personalen kan utnyttjas för uppgifter inom både freds- och krigsorganisationen. Därmed fullföljs prin­cipen för totalförsvarets organisation att ansvar för en verksamhet i fred medför ansvar för motsvarande verksamhet i krig. Samtidigt uppnås att den kvinnliga trafikledningspersonalen får samma utvecklingsmöjligheter som den manliga. Vid en sådan ordning behövs knappast reservofficerare för flygtrafikledning. Skulle sådan rekrytering ändå ske. har institutet inte något emot alt också kvinnor antas som reservofficerare.

Luftfartsverket stöder BKF:s förslag och påpekar att verkets personal­hantering skulle underlättas om möjlighet skapas att krigsplacera kvinnliga flygledare i vissa befattningar vid krigsförband. När det gäller reservan­ställning anser luftfartsverket liksom beredningen atl chefens för flygvap­net behov av flygledare i krigsorganisationen bäst tillgodoses genom att även kvinnor utbildas och anställs som reservofficerare. Det bör inte fin­nas några hinder för flygledare atl oberoende av kön placeras vid militärt förband under förutsättningen att flygvapenchefens krav på personalen är tillgodosedda. Om personal som önskar placering vid militärt fredsför­band, inte genomgår utbildning till reservofficer bör den efter viss kom­pletterande utbildning kunna användas i krigsorganisationen. Mot denna bakgrund skulle man inte behöva granska vilka befattningar för värnplik­tigt befäl som kan användas till befattningar för alternativt värnpliktig eller civil med motsvarande utbildning. Luftfartsverket föreslår vidare att kvinnliga flygledare får möjlighet att genomgå i princip den utbildning som ges på linje A vid krigsflygskolan.

Med anledning av beredningens förslag att flygledarassistenter skall få

Prop. 1977/78:185

42

möjlighet att genomgå vidareutbildning till flygledare konstaterar luftfarts­verket atl goda möjligheter redan finns inom utbildningssystemet.

4.4.3    Meleorolog

Överbefälhavaren menar att rekrytering av kvinnliga meteorologer mås­te anstå t. v. i avvaktan på ställningstagande till meteorologernas status m. m. i den nya befälsordningen.

Chefen för flygvapnet, försvarets rationaliseringsinsitut och Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut anser liksom BKF att samtliga befattningar i fredsorganisalionen för meteorologer kan öppnas för kvin­nor. Eventuellt måste flygspanarutbildningen för kvinnor enligt chefen för flygvapnet anpassas av flygmedicinska skäl. Kvinnor bör kunna krigspla­ceras i sådana befattningar vars innehavare inte måste genomföra väder­flygningar i krig. Chefen för flygvapnet anser att meteorologerna bör be­hålla sin civilmilitära ställning. Samma uppfattning har Sveriges meteoro­logiska och hydrologiska institut som vidare påpekar att utbildningen av militära och civila meteorologer i hög grad är integrerad när del gäller den fackmässiga utbildningen. Meteorologulbildningen inom flygvapnet kom­pletteras dock med bl. a. grundläggande militär utbildning, flygspanarut-bildningoch operationell utbildning. Sveriges meteorologiska och hydrolo­giska institut anser inte atl det är motiverat med en ytterligare samordning av utbildningen beroende på att vädertjänstens arbete är olika inriktat.

4.4.4    Flygingenjör

Överbefälhavaren anser att BKF:s förslag om rekrytering m.m. av kvinnliga flygingenjörer på marklinjen måste anstå t, v. i avvaktan på att ställning tas till dessa kategoriers status m. m. i den nya befälsordningen. Kvinnliga ingenjörer kan inte antas på flyglinjen med hänsyn till kraven på kontinuerlig avancerad flygning och gällande flygmedicinska bedömning­ar.

Chefen för flygvapnet, försvarets rationaliseringsinsitut och Folkparti­ets kvinnoförbund stöder beredningens förslag alt samtliga befallningar för flygingenjörer på marklinjen öppnas för kvinnor. Chefen för flygvapnet bi­träder uppfattningen att flygingenjörema bör behålla nuvarande civilmili­tära ställning. Skulle en ändrad kategoritillhörighet övervägas, boren änd­ring ske i riktning mot militär status.

4.5 Kameral- och förplägnadsfunktionerna

4.5.f Kameralfunklionen

Överbefälhavaren, chefen för marinen och chefen för flygvapnet avstyr­ker BKF:s förslag som innebär atl samtliga befattningar för kameralchefer

Prop. 1977/78:185

43

öppnas för civil vidareutbildad personal utom i de fall då en yrkesofficers­utbildning är direkt nödvändig med anledning av att ett stort mobiliserings-och krigsplanläggningsansvar är knutet till befattningen. I första hand hän­visas till att behovet är stort av befattningar för äldre militär och civilmili­tär personal på olika nivåer. Överbefälhavaren påpekar också att det från ekonomisk synpunkt är att föredra att utbildad militär personal får dessa befattningar i stället för att man vidareutbildar civil personal.

Försvarets civilförvaltning, försvarets rationaliseringsinstitut, arbets­marknadsstyrelsen. Centerns kvinnoförbund och Folkpartiets kvinnoför­bund stöder beredningens förslag. Försvarets rationaliseringsinstitut vill sätta i fråga om man inte enklast ger civilanställda tillträde till kameral­chefstjänsterna genom att tjänstema görs civila. Försvarets materielverk pekar på att kvinnor redan nu utför motsvarande arbetsuppgifter i tjänster med civil anställningsform.

Arbetsmarknadsstyrelsen anser bl. a. att civil befattningsutbildning och anställningstid måste jämställas med militär om kvinnomas befordrings­möjligheter skall öka reellt.

4.5.2 Förplägnadsfunktionen

Försvarets materielverk och försvarets rationaliseringsinsitut hänvisar till den studie om förplägnadsfunktionen inom försvarsmakten som ge­nomförs inom materielverket och tar inte ställning till BKF:s förslag om vidgat ansvar och bättre befordringsmöjligheter för köksföreståndare.

Folkpartiets kvinnoförbund och llusmodersförbundet hem och samhälle tillstyrker beredningens förslag.

4.6 Befattningar i driftvärn

Chefen för armén, rikshemvärnschefen, försvarets materielverk, försva­rets forskningsanstalt. Centerns kvinnoförbund, Folkpartiets kvinnoför­bund. Hemvärnets centrala förtroendenämnd, Centralförbundet för be­fälsutbildning, Riksförbundet Sveriges lottakårer och Sveriges kvinnliga bilkårers riksförbund tillstyrker i stort beredningens förslag, som innebär att kvinnor på försök får möjlighet att placeras i befattningar för menig vid vissa verks och myndigheters driftvärn.

Försvarets forskningsanstalt uppger att verkets erfarenhet av kvinnors insatser i också de fysiskt mera ansträngande tjänstegrenarna inom verk-skyddsutbildningen är mycket goda. De enstaka moment inom driftvämets verksamhet som är fysiskt ansträngande bör därför inte utgöra hinder för kvinnor att delta i driftvämet.

Hemvärnets centrala förtroendenämnd förklarar sig beredd att medver­ka till att BKF:s förslag rörande driftvämet kan genomföras. Nämnden framhåller att kvinnor liksom män bör genomgå en individuell prövning fö-

Prop. 1977/78:185

44

re beslut om antagning. Utbildning av kvinnor för tjänst i driftvämet kom­mer enligt nämnden att bli dyrare än för män som har fullgjort sin grundut­bildning enligt vämpliktslagen. Beredningens uppfattning att man inte skall bilda några speciella kvinnoförband delas av nämnden. De som arbetar på samma arbetsplats bildar ett förband. Nämnden anser att kvinnorna före placering i driftvämsförband bör gå igenom en utbildning som motsvarar den som ges till frikallade vämpliktiga. Nämnden anser också att del skulle vara praktiskt och inte få negativa konsekvenser att utsträcka bestämmel-sema att också omfatta de kvinnor som ingår i hemvärnsmusikkårema.

Riksförbundet Sveriges lottakårer är positivt till BKF:s förslag men framhåller att förslaget om kvinnor i driftvärnet kan påverka B-hemvärns-lottornas ställning negafivt. Farhågor att frågan om denna personals med-lemsskap i en frivillig försvarsorganisation kompliceras ytterligare har framförts. B-hemvämspersonalens servicefunktion skulle också kunna uppfattas som ett arbete som ger lägre status. Trots dessa avvisas inte för­slaget att kvinnor skall få ingå i driftvärnet på samma villkor som män.

Sveriges kvinnliga bilkårers riksförbund anser att förslaget bör vidgas till att omfatta också det allmänna hemvämet. Förbundet framhåller betydel­sen av att möjligheter till frivilliga insatser i totalförsvaret behålls. Det är angeläget att medborgarna på detta sätt kan ge uttryck för sin försvarsvilja.

Överbefälhavaren anser att BKF:s förslag rörande kvinnliga driftväms­män inte direkt har ingått i beredningens uppdrag. Kvinnor bör ges plats i driftvärnet i det ögonblick ordinarie verksamhet måste upphöra på grund av fientlig påverkan. Överbefälhavaren anser inte heller alt möjligheterna till detta självförsvar påverkar principfrågan om kvinnor i stridande befatt­ningar.

4.7 Svenska beredskapsstyrkan för FN-tjänst

Flertalet remissinstanser däribland överbefälhavaren, chefen för armén. Centerns kvinnoförbund. Folkpartiets kvinnoförbund. Moderata samlings­partiets kvinnoförbund och Sveriges kvinnliga bilkårers riksförbund stöder beredningens förslag att kvinnor på försök ges tillträde till sådana special­befattningar i Sveriges beredskapsstyrka för FN-tjänst där civil utbildning eller yrke är kvalifikationsgrundande. Dessa befattningar är militära, civil­militära och civila.

Flera instanser påpekar vikten av att de kvinnor som skall rekryteras får lämplig utbildning och att rekrytering av kvinnor förutsätter att FN har godtagit förslaget. Sveriges kvinnliga bilkårers riksförbund sätter starkt i fråga om den utbildning som beredningen föreslår kan anses svara mot de krav som ställs när det gäller att vistas i områden där krigshandlingar kan bli aktuella.

Prop. 1977/78:185

45

4.8 Yrkesinformation och praktiktjänstgöring

Flera remissinstanser - bl. a. överbefälhavaren, chefen för flygvapnet, försvarets forskningsanstalt, försvarets rationaliseringsinstitut och Sveri­ges meteorologiska och hydrologiska institut är positiva till beredning­ens förslag att den information som ges i skolorna till manliga elever angå­ende försvaret i fortsättningen också skall ges till kvinnliga elever.

Skolöverstyrelsen redovisar en positiv inställning till att flickor får möj­lighet att genom olika typer av särskild studie- och yrkesorientering (syo) få kunskaper om försvarels yrken. Information kan ges genom undervis­ning, personlig vägledning, tryckt informationsmaterial och praktisk ar-betslivsorienlering.

Skolöverstyrelsen anför också att sammansättningen av de lokala och regionala planeringsråden bör avgöras med ledning av den struktur kom­munens eller länets arbetsliv har. Företrädare för försvaret bör ha möjlig­heter att inom planeringsråden bidra till att syo-programmel förverkligas.

Dessutom understryker skolöverstyrelsen viklen av att man i det fort­satta arbetet beaktar lärarnas och annan skolpersonals behov av ökad in­sikt i frågor som rör försvarels verksamhet, så att eleverna kan få en allsi­dig och kunnig undervisning och vägledning.

Chefen för flygvapnet stöder beredningens förslag att de praktikantläger inom flygvapnet som hittills har genomförts på försök permanentas. Där­emot anser varken chefen för armén eller chefen för marinen att det finns anledning att nu utvidga verksamheten till de övriga försvarsgrenarna, vil­ket beredningen har föreslagit.

Enligt chefen för armén måste praktikantlägren främst förbehållas den grupp som är rekryteringsbar intill dess att beslut har fattats om anställning av kvinnligt befäl. Chefen för marinen anför att det varken finns behov av eller anledning att införa praklikantverksamhet inom marinen utöver den verksamhet som i dag bedrivs genom sjövärnskåren och den frivilliga be­fälsutbildningen. Arbetsmarknadsstyrelsen anser att praklikantläger är ef­fektiva instrument för att ge bredare underlag för studie- och yrkesval och tillstyrker beredningens förslag att verksamheten utvidgas att gälla alla för­svarsgrenar.

När det gäller prakliktjänstgöring och praklikanlanställning redovisar flera remissinstanser en viss tveksamhet inför beredningens förslag att kvinnor dels skall ges möjlighet att som praktikanter genomgå de första 2,5-3 månaderna av grundutbildningen för vämpliktiga som har tagits ut lill befäl (alternativ I), dels få praktikanställning under handledning under 6-12 månader för särskilda uppgifter i den ordinarie fredsproduktionen (alternativ 2).

Överbefälhavaren och chefen för flygvapnet förordar altemativ

I.

Flera remissinstanser, dårib\andchefen för armén ochchefen för flygvapnet, på­pekar att altemativ 2 skulle bli resurskrävande.

Prop. 1977/78:185

46

Försvarets forskningsanstalt föreslår alt man bör överväga om inte al­ternativ 2 bör användas också för manliga praktikanter för att undvika den oönskade effekten att kvinnor används för att lösgöra manlig personal för mer kvalificerade uppgifter.

Försvarets rationaliseringsinstitut är tveksamt till ändamålet med och behovet av en separat praktikutbildning för kvinnor. Institutet menar att likartade förutsättningar för kvinnor och män bäst skapas genom att kvin­nor som önskar komma i fråga för befålsanställning får gå igenom den före­slagna frivilliga grundutbildningen. Andra former för kvinnlig rekrytering med inriktning på befälsyrken än genom den ordinarie gmndutbildningen bör inte övervägas.

Beredningens förslag om praktikanttjänstgöring stöds av Centerns kvin­noförbund och Folkpartiets kvinnoförbund,

4.9 Övergångsbestämmelser och kostnader

4.9.1 Karriärväxling för viss kvinnlig personal

Chefen för flygvapnet påpekar att flera av de kvinnliga tekniker och teknis­ka biträden i stridsledningstjänst som f.n. är anställda inom flygvapnet in­nehar befattningar som är avsedda för kompani- eller plutonsofficerare. Dessa kvinnor har tillräcklig fackutbildning för den aktuella befattningen. Fackutbildningen måste dock breddas samtidigt som befäls- och militämt-bildningen måste kompletteras för att kvinnor skall kunna gå över till yr-kesbefälsanställning. Chefen för flygvapnet anför också att anställning av kvinnlig A-personal måste vägas mot aktuellt rekryteringsbehov. Om rek­ryteringen inom någon tjänstegren behöver inriktas mot redan befattnings-utbildade lottor kan inte anges nu. Chefen för flygvapnet föreslår att det vid beslut om kvinnligt befäl skapas särskilda utbildningsvägar för kvinnli­ga tekniker och tekniska biträden och för kvinnlig A-personal. Samtidigt understryks att lämplig ersättare måste finnas tillgänglig under riden för kompletteringsutbildningen i de fall tekniska biträden upprätthåller en va-kant befälsbefattning. Detta medför kostnader utöver de rena utbildnings­kostnaderna.

Riksförbundet Sveriges lottakårer anför att när det gäller övergångsbe­stämmelser för en karriärväxling för bl. a. kvinnlig A-personal inom flyg­vapnet har genomförda undersökningar pekat på ett stort intresse bland de tillfrågade. Enligt förbundet bör BKF få i uppdrag att ge närmare förslag om hur dessa flyglottors erfarenheter och kunskaper på bästa sätt kan tas till vara vid en eventuell övergång till yrkes- eller reservanställning.

4.9.2 Kostnader

Chefen för marinen betonar att kostnadema för och effekterna av att kvinnor får tillträde till militära befattningar bör analyseras. Marinens eko-

Prop. 1977/78:185

47

nomiska situation är så allvarlig att förändringar av den art som kan kom­ma att föreslås riskerar att "äta upp" prioriterade projekt.

Enligt chefen för flygvapnet är beredningens kostnadsberäkningar be­gränsade. De särskilda kostnader som kommer att röra praktiska arrange­mang som t. ex. lokaler och personlig utrustning belyses inte alls. Över­gångsutbildningen av de kvinnliga tekniska biträdena medför kostnader i form av traktamenten och lön till ersättare i ordinarie befattningar. De eko­nomiska konsekvensema måste därför beräknas vid detaljutformning av de olika förslagen.

Det finns enligt chefen för flygvapnet inga möjligheter att inom flygvap­nets ekonomiska ram innevarande programplaneperiod frigöra de medel som behövs. De kostnadsökningar som införandet av kvinnligt befäl för med sig måste därför bestridas med medel utanför ramen.

Försvarets rationaliseringsinsitut påpekar att organisatoriska merkost­nader på grund av obalans i systemet kan uppstå om särlösningar och mo­difieringar för kvinnor beslutas. Utstötnings- och övertalighetsproblem kan medföra högre kostnader för administration och personal. Institutet bedömer också att beredningens förslag kommer att medföra endast en mindre ökning av antalet sökande och att nuvarande inskrivning- och prövningsorganisalioner klarar detta utan kostnadsökningar. Inte heller förefaller det vara aktuellt med någon utökning av kapaciteten vid inskriv­ningscentralerna.

Riksrevisionsverket har inte något att erinra mot beredningensberäk-ningar av de kostnader som uppkommer vid genomförandet av förslagen. Verket anser också att det bör vara möjligt att finna organisatoriska lös­ningar och praktiska arrangemang som minimerar kostnaderna.

5    Föredraganden 5.1 Bakgrund

Kvinnor medverkar i dag inom både den militära och den civila sektorn av totalförsvaret. Totalförsvaret är beroende av kvinnors medverkan för att kunna fullgöra sina uppgifter.

De kvinnor som är anställda i försvarsmakten tillhör några få traditio­nellt kvinnliga yrkesområden. Vissa kvinnor har dock tekniska och opera­tiva tjänster med militär inriktning. Kvinnor är undantagna från möjlighe­ten att få militära och civilmilitära yrkes- och reservbefälsbefatlningar ef­tersom fullgjord värnplikt i form av grundutbildning är en förutsättning för utbildning och anställning.

Omkring 54000 kvinnor inom den frivilliga försvarsverksamheten har tecknat avtal för ständig eller tillfällig tjänstgöring inom totalförsvaret.

Totalförsvarels personalbehov i krig tillgodoses genom ett system av pliktlagar. Med undantag av värnpliktslagen (1941: 967) gäller dessa lagar

Prop. 1977/78:185

48

för både män och kvinnor. Med stöd av civilförsvarslagen (1960:74) är 30000 kvinnor inskrivna och placerade i sjukvårdstjänst och skyddstjänst. Enligt krigssjukvårdslagen (1953: 688) gäller tjänsteplikt upp till 70 års ål­der för alla kvinnor och män som är eller har varit sysselsatta inom hälso-och sjukvården.

Kvinnor som i fred utför uppgifter som är viktiga för försvaret skall i krig fortsätta att utföra sina uppgifter och de kommer därmed att ha stor bety­delse för att upprätthålla produktionen.

Frågan om att skapa ökade möjligheter för kvinnor att få anställning inom försvarsmakten har behandlats i olika sammanhang under senare år. Chefen för flygvapnet lade år 1969 fram förslag om att få anställa kvinnor i militära ocn civilmilitära befattningar vid flygvapnet. 1972 års värnplikts­utredning gjorde därefier i betänkandet (Ds Fö 1973: 1) Kvinnor i det mili­tära försvaret en översiktlig studie av dessa frågor. När det gäller möjlighe­tema för kvinnor att få anställning som befäl förordade utredningen en översyn av bestämmelserna om rekrytering m.m. Sedan värnpliktsutred­ningens betänkande hade remissbehandlats. fick min företrädare år 1975 regeringens bemyndigande att tillkalla högst tre sakkunniga för att föra ar­betet om kvinnan i försvaret vidare. De sakkunniga antog benämningen beredningen för det fortsatta arbetet om kvinnan i försvaret (BKF). I de­cember 1976 tillkallades ytteriigare två ledamöter och samtidigt fick bered­ningen tilläggsdirektiv.

Beredningen avlämnade i juni 1977 efter första etappen av sitt arbete ett delbetänkande (SOU 1977: 26) Kvinnan och försvarets yrken. Betänkandet har remissbehandlats. Beredningens arbete fortsätter.

5.2 Stridande och icke stridande befattningar

Innan jag går in på BKF:s olika förslag vill jag ta upp begreppen stridan­de och icke stridande befattningar, bl. a. med hänsyn till den betydelse de har för beredningens fortsatta arbete.

1 betänkandet erinrar BKF om att den enligt sina direktiv har haft lill uppgift att i en första etapp arbeta med befattningar vars uppgifter inte är av stridande karaktär. Eftersom direktiven inte definierar innebörden av begreppet icke stridande befattning, har BKF försökt avgränsa och ange dessa befattningar. Därvid har beredningen konstaterat att klassificeringen av befattningar som stridande i vissa fall utgår från miljöbetingelser, i and­ra fall från förbandens uppgifter eller befattningens funktion och i ytterliga­re andra fall från en kombination av dessa faktorer. Mot denna bakgrund hävdar BKF att det inte finns någon klar gräns mellan stridande och icke stridande befattningar.

BKF anför vidare all gränsen mellan stridande och icke stridande befatt­ningar i första etappen av beredningens arbete har dragits med utgångs­punkt i befälets uppgifter att leda olika typer av förband. Befattningar vid

Prop. 1977/78:185

49

förband med strid som huvuduppgift har därvid förts till andra etappen medan befattningar med strid som andrahandsuppgifl och specialistbefatt­ningar ingår i första etappen. Inom ramen för arbetet i den första etappen har förslag om anställning av kvinnor vid armén och marinen försvårats av att övervägande delen av utbildnings- och karriärvägarna innebär tjänstgö­ring i befattningar vars innehavare har till uppgift att leda förband med strid som huvuduppgift. För att beredningen skall kunna utreda frågan om kvinnor skall kunna få befålsanställning vid dessa försvarsgrenar utan be­gränsningar i fråga om nivåer eller utbildnings- och karriärvägar anser den sig behöva kompletterande direktiv.

Av de remissinstanser som har yttrat sig i de här aktuella frågoma anser överbefälhavaren att beredningens definition av stridande befattningar är för generell och att ytterligare undersökningar bör göras, innan man tar ställning till en eventuell utveckling mot att utnyttja kvinnor i befattningar som kan anses vara stridande. Liknande synpunkter anförs av chefen för armén och Moderata samlingspartiets kvinnoförbund. Arbetsmarknads­styrelsen anser att de nuvarande direktiven är för snäva och att det hade varit bättre att utgå från att alla yrken inom försvarsmakten bör öppnas för kvinnor. Även Folkpartiets kvinnoförbund och Folkpartiets ungdomsför­bund vill ge kvinnor tillträde till stridande befattningar. Detta gäller också Socialdemokratiska kvinnoförbundet som anser att BKF:s avgränsning mellan stridande och icke stridande inte är övertygande och medför risk för att kvinnorna blir ett slags B-befäl, vilket förbundet inte kan godta. Chefen för marinen anser att de ursprungliga direktivens begränsning till icke stridande befattningar är riktig och bör behålls. Samma uppfattning har Centerpartiets kvinnoförbund som anför att principen att undanta kvinnor från direkt stridande befattningar måste gälla även i framtiden.

För egen del vill jag framhålla att allt befäl i krig måste kunna delta i och vid behov leda försvaret av den egna uppehållsplatsen e. d. Varie befälsbe­fattning blir därmed i princip att anse som stridande. Det går följaktligen enligt min mening inte att dra någon gräns mellan stridande och icke stri­dande befattningar. BKF har därför i mars i år genom tilläggsdirektiv fått i uppdrag att utreda fömtsättningama att låta kvinnor få anställning som yr­kesofficer utan denna begränsning.

5.3 Principförslag rörande militära yrken

Utgångspunkten för beredningens arbete har varit de strävanden mot ökad jämställdhet mellan kvinnor och män som kommer till uttryck på oli­ka håll i samhället. Försvarsmakten bör enligt BKF bidra till detta reform­arbete trots de särpräglade förhållanden som i vissa avseenden gäller för verksamheten. Rekrytering av kvinnor till militära befälsyrken kan ge vis­sa spridningseffekter och bidra till den eftersträvade förändringen i synen på manligt och kvinnligt i yrkesval och rekrytering.

4 Riksdagen 1977178. 1 saml. Nr 185

Prop. 1977/78:185

50

Flera remissinstanser, bl. a. civilförsvarsstyrelsen, statskontoret och kommittén för att utreda frågor om jämställdhet mellan män och kvinnor, m. m., ser positivt på att man genom att böria rekrytera kvinnor till vissa befattningar markerar att försvaret medvetet strävar efter att ge sina an­ställda anställnings- och utvecklingsmöjligheter som motsvarar vad som erbjuds inom andra samhällsområden. Moderata samlingspartiets kvinno­förbund anser att de nuvarande konkurrensvillkoren inom försvaret behö­ver ändras och enligt Folkpartiets kvinnoförbund krävs det en radikal atti­tydförändring för att inom försvaret nå målet att motverka uppdelningen av män och kvinnor i olika yrkeskategorier. Liknande synpunkter anförs av Tjänstemännens centralorganisation, statstjänstemannasektionen (TCO-S) som menar att beredningens förslag inte är tillräckliga för att bry­ta uppdelningen av män och kvinnor i olika tjänstekategorier. Chefen för flygvapnet anser att frågan om jämställdhet i fred måste underordnas de krav som ställs på befäl i krig och att det därför är viktigt att närmare bely­sa förändringar i värderingar och attityder till olika könsroller under krigs-och krisförhållanden.

Jag delar BKF:s och remissinstansemas uppfattning att även försvars­makten måste omfattas av det reformarbete som krävs för att nå jämställd­het mellan könen. Enligt min mening bör utvecklingen inom försvarsmak­ten så långt som möjligt ansluta till samhällsutvecklingen i övrigt. Verk­samheten inom det militära försvaret är dock i vissa hänseenden särpräg­lad, bl. a. med tanke på de krav som ställs i krig. Utvecklingen måste där­för enligt min uppfattning ske stegvis.

BKF har i sitt principförslag utgått från de grundkrav pä yrkesbefäl som har angetts i 1973 års riksdagsbeslut (prop. 1973: 128. FöU 1973:23, rskr 1973: 309) om en enhetlig befälsordning. Dessa krav bör enligt beredningen tillämpas även på kvinnligt befäl och innebär att kvinnor bör ingå i freds-och krigsorganisationen som chefer, fackmän och utbildare. Som följd här­av måste de kunna placeras i befattningar där de har att föra befäl över mi­litära förband, öva och leda underställd personal i försvar av den egna ar­bets- eller uppehållsplatsen samt delta i utbildningen av värnpliktiga. Prin­cipen om rekrytering genom värnplikten bör tillämpas även på kvinnor. Detta innebär att de som söker anställning som yrkesbefäl bör undergå an­tagningsprövning motsvarande vad som gäller för inskrivning av värnplik­tiga och på frivillig grund genomgå utbildning som motsvarar den grundut­bildning som övrigt blivande yrkesbefäl får inom värnpliktens ram. Sär­skilda utbildningsvägar och befälskarriärer för kvinnor bör enligt princip­förslaget inte skapas. Inte heller bör det övervägas att inrätta en särskild personalkår för kvinnor.

Överbefälhavaren och de flesta övriga remissinstanser ansluter sig till uppfattningen atl befälsyrket bör öppnas för kvinnor och stöder BKF:s principförslag. Överbefälhavaren betonar att kvinnorna bör inordnas i den nya befålsordningen så att samma villkor kommer all gälla för både män

Prop. 1977/78:185

51

och kvinnor. En avvikande uppfattning redovisas av Centerns ungdoms­förbund som anser att BKF:s förslag har marginell betydelse och att kvinn­lig befälsutbildning vid sidan av den allmänna värnplikten inte kan godtas. Kvinnor bör dock kunna anställas i icke stridande befattningar som kan anses innehålla rent civila uppgifter.

Som jag tidigare har anfört bör försvarsmakten bidra till strävandena mol ökad jämställdhet mellan könen. För egen del har jag redan i prop. 1977/78: 24 om ny befälsordning för det militära försvaret framhållit attjag anser det angeläget att kvinnor får möjlighet att bli yrkesbefäl. Jag tillstyr­ker nu BKF:s principförslag.

Som jag har angett i det föregående har beredningen i tilläggsdirektiv fått i uppdrag att utreda förutsättningarna att låta kvinnor få anställning som yrkesofficer utan den begränsning som låg i de urspmngliga direktivens åt­skillnad mellan stridande och icke stridande befattningar. 1 tilläggsdirekti­ven sägs vidare att ett antal befattningar i krigsorganisationen med hänsyn till nuvarande förutsättningar och krav kan vara sådana att de f n. inte lämpligen bör besättas med kvinnor och att öppnandet av befälsyrket för kvinnor är en sä stor och genomgripande reform att den bör genomföras stegvis. BKF:s uppgift bör därför vara atl föreslå en fortsatt utveckling mot ett på sikt könsobundet befälsyrke.

För de befattningar som kommer att stå öppna för både kvinnor och män skall den personliga lämpligheten vara det enda urvalskriteriet. BKF påpe­kar i detta sammanhang att del inom försvarsmakten finns hinder av olika slag som i särskild grad gäller kvinnor. För att ge kvinnor som söker an­ställning som yrkesbefäl samma möjligheter som män har beredningen i samarbete med försvarels forskningsanstalt gjort vissa förberedelser för ett långsiktigt projekt som omfattar framtagning av arbetsbeskrivningar och arbetskravsanalyser, översyn av urvals- och prövningsverksamheten m. m. Projektet bör enligt beredningen fullföljas i samband med att försla­get om befälsanställning av kvinnor genomförs.

Flera remissinstanser ansluter sig lill uppfattningen att de arbetskravs­specifikationer och arbetsbeskrivningar som finns i dag behöver ses över, bl. a. med hänsyn till att rekryteringsunderlaget för vissa befattningar nu kommer att bli ett annat.

Även jag anser att det här aktuella projektet bör fullföljas. Enligt min mening ankommer det emellertid på försvarsgrenschefema atl fortlöpande se över arbets- och befattningsbeskrivningar o. d. Jag ser det som naturligt att de i detta arbete utnyttjar den expertis som finns vid bl. a. försvarets forskningsanstalt. Projektet bör därför i fortsättningen genomföras i sam­arbete mellan berörd försvarsgrenschef och forskningsanstalten efter sam­råd med BKF. Projektet har enligt min mening ett nära samband med de analyser av liknande art som genomförs inför övergången till den nya be­fälsordningen. Arbetet berör också värnpliktsverket som enligt sin instruk­tion har till uppgift att i samråd med berörda myndigheter samordna perso-

Prop. 1977/78:185

52

nalprövning och bedömning av vämpliktiga. Även värnpliktsverket bör därför medverka i arbetet i frågor som rör inskrivnings- och prövningsför­farandet.

I den tidigare nämnda propositionen om ny befälsordning har jag under­strukit betydelsen av att yrkesbefålet rekryteras ur de vämpliktigas led, ut­bildas gemensamt med övriga värnpliktiga och får sina grundläggande erfa­renheter från värnpliktsutbildningen. BKF har föreslagit att principen om rekrytering genom gmndutbildning för värnpliktiga bör tillämpas även på kvinnor. Detta innebär att kvinnor som skall antas till grundläggande yr­kesofficersutbildning på frivillig väg bör genomgå utbildning som motsva­rar den gmndutbildning som övrigt blivande yrkesbefål får inom vämplik-tens ram. 1 likhet med de flesta remissinstanser delar jag denna uppfatt­ning. Den frivilliga grundutbildningen bör i fråga om både längd och inne­håll motsvara den gmndutbildning som befälsuttagna vämpliktiga i mot­svarande kategorier genomgår. Som jag anförde i proposidonen om den nya befälsordningen är det vidare av särskild vikt att det blivande yrkesbe­fälet under sin grundutbildning fullgör grundläggande krigsförbandsutbild-ning tillsammans med de värnpliktiga.

Enligt BKF:s förslag skall rekrytering och anställning av kvinnor ske helt inom fastställda eller planerade personalramar. Detta är enligt min mening självklart, inte minst mot bakgrund av de personalminskningar som försva­rets myndigheter är ålagda att genomföra.

Flera remissinstanser inom försvarsmakten, bl. a. överbefälhavaren och chefen för marinen, tar upp den s. k. äldreproblematiken, dvs. behovet av att placera om äldre personal till fysiskt mindre krävande uppgifter. Även jag anser att det är viktigt att man i det fortsatta arbetet tar stor hänsyn till denna fråga som på sikt kommer att beröra båda könen. Jag vill särskilt be­tona att förslaget att öppna befälsyrket för kvinnor inte får leda till alt möj­ligheterna att placera om äldre personal blir mindre. Risken för detta torde dock inte vara stor i ett system där kvinnor i princip skall rekryteras och anställas på samma villkor som män.

När det gäller att genomföra förslagen konstaterar beredningen att det bör vara möjligt att böna rekrytera och anställa kvinnor enligt gällande yr­kesutbildningssystem. BKF föreslår därför att man inte avvaktar övergång­en till den nya befälsordningen utan redan år 1979 böriar rekrytera och an­ställa kvinnor till de markfack vid flygvapnet som beredningen har före­slagit och som jag tar upp i det följande.

Flertalet av de försvarsmyndigheter som kommer att beröras av genom­förandet av beredningens förslag motsätter sig bestämt att kvinnor börjar rekryteras enligt gällande utbildningssystem. Överbefälhavaren anför atl BKF:s förslag kräver ytteriigare överväganden, bl. a. i fråga om förberedel­serna. Chefen för flygvapnet påpekar också att införandet av den nya be­fälsordningen kommer att medföra att berörd personal vid flygstaben får hög arbetsbelastning. Om en samordning inte kan ske måste anställning av

Prop. 1977/78:185

53

kvinnligt befäl anstå tills övergången till den nya befälsordningen har ge­nomförts.

Vissa remissinstanser, bl.a. Landsorganisationen i Sverige (LO), anser det angeläget att förslagen genomförs snarast och några, däribland Riks­förbundet Sveriges lottakårer, ser år 1979 som en lämplig tidpunkt.

Öppnandet av befälsyrket för kvinnor är enligt min mening en stor och genomgripande förändring. Som jag tidigare har nämnt måste den genom­föras stegvis. Del är också angeläget att berörda myndigheter har möjlig­het att avsätta resurser för att genomföra förslagen. Överbefälhavaren och chefen för flygvapnet framför starka argument som talar för att en samord­ning med den nya befälsordningens införande är lämplig. Jag förordar där­för att BKF-reformen och den nya befälsordningen genomförs samtidigt. Detta innebär att de första kvinnliga befälsaspirantema vid flygvapnet kan antas och börjar sin utbildning år 1980.

5.4 Flygvapnets militära yrken

5.4.1 Stridslednings- och luftbevakningsbefäl

Stridslednings- och luftbevakningsbefäl (strilbefäl) är militär personal ur alla de tre nuvarande officerskategoriema.

Beredningen har studerat strilbefälets uppgifter och då särskilt tre typer av befattningar inom striltjänsten, nämligen gemensamma befattningar, chefsbefattningar vid friliggande objekt och enmansbefattningar.

Med gemensamma befattningar avser man sådana befattningar som är oberoende av yrkesfack. Övergång till gemensamma befattningar innebär i vissa fall att strilbefälet får ökade uppgifier inom markförsvaret. De befatt­ningar inom striltjänsten som ställer störst krav på ledning av förband i markstrid är chefsbefattningarna vid friliggande objekt. Enligt chefens för flygvapnet förslag år 1969 borde dessa befattningar undantas från atl besät­tas med kvinnor. Enmansbefattningama utgör en stor andel av befattning­arna för yrkesbefäl inom strilfacket.

BKF har prövat olika lösningar för att kunna ge kvinnor sådana place­ringar inom strilfacket att chefsrollen och uppgifterna inom markförsvaret blir mindre uttalade. De skulle dock ofta medföra nackdelar från organisa­torisk och personaladministrativ synpunkt.

Beredningen föreslår att samtliga freds- och krigsbefattningar för strilbe­fäl som inte kräver flygbakgrund öppnas för kvinnor.

Överbefälhavaren och chefen för flygvapnet stöder beredningens förslag att kvinnor bör få möjlighet att bli strilbefäl. Chefen för flygvapnet anser att endasl de befattningar som kräver erfarenhet från flygtjänst behöver undantas. Försvarets rationaliseringsinstitut delar denna uppfattning och menar att kvinnligt befäl skall genomgå samma utbildning och ha samma möjligheter som övrigt befäl. Enligt institutet bör inte heller gemensamma

Prop. 1977/78:185

54

befattningar eller befattningar vid friliggande objekt utgöra några undan­tag.

Jag delar uppfattningen att de befattningar som kräver erfarenhet från flygtjänsl på krigsflygplan t. v. måste undantas från att besättas med kvin­nor. Som beredningen har anfört måste de flygmedicinska faktorerna klar­läggas ytterligare innan ställning kan tas till eventuell anställning av kvin­nor som stridsflygare. 1 övrigt anser jag att strilfacket bör öppnas för kvin­nor. Jag förordar därför i likhet med beredningen att samfliga freds- och krigsbefattningar för befäl inom strilfacket som inte kräver flygbakgrund öppnas för kvinnor.

5.4.2    Sambandsbefäl

Beredningen föreslår atl sambandsfackel öppnas för kvinnor. Inom detta relativt begränsade fack är allt befäl militär personal. Arbetsuppgiftema i krigsorganisationen motsvarar i stort sett uppgifierna i fred. Endast krigs-befattningarna vid friliggande objekt och de gemensamma befattningarna är mera utsatta på grund av uppgifterna inom markförsvaret.

Överbefälhavaren delar BKF:s uppfattning att kvinnor bör kunna antas och utbildas på samma sätt som manligt sambandsbefäl. Chefen för flyg­vapnet ställer sig positiv till all befallningarna för sambandsbefäl öppnas för kvinnor. Han påpekar dock att frågan bör lösas samtidigt inom alla för­svarsgrenar, efiersom sambandsbefäl i bl. a. centrala och högre regionala staber rekryteras ur samtliga försvarsgrenar.

Jag delar beredningens uppfattning att sambandsfacket bör öppnas för kvinnor. Enligt min mening finns det ingen anledning att avvakta BKF:s kartläggning av motsvarande befattningar inom armén och marinen. Jag förordar alltså alt kvinnor ges tillträde till flygvapnets befattningar för sam­bandsbefäl och därmed också pä sikt till befattningar för sambandsbefäl i integrerade staber och förvaltningar.

5.4.3    Flygtekniker och flygverkmäsiare

Flygtekniker och flygverkmästare är f n. civilmilitär personal men kom­mer i den nya befälsordningen att få militär ställning. Tekniker och mästar-personalen vid de förbandsbundna verkstäderna arbetar i fred huvudsakli­gen vid stationskompanier. Vissa arbetsmoment kan anses vara fysiskt krävande och måste utföras under växlande yttre förhållanden. All perso­nal i teknisk tjänst måste kunna delta i försvaret av den egna uppehållsplat­sen i krig.

BKF har undersökt länkbara anpassningsåtgärder för att undvika att kvinnor placeras i krigsbefattningar med uppgift att leda markförsvar. Be­redningen anser emellertid att särlösningar för kvinnor bör undvikas. BKF föreslår att rekryteringen av kvinnor till teknikerfacket bör ske stegvis och till en början begränsas till elektrolinjen.

Prop, 1977/78:185

55

Överbefälhavaren påpekar att flertalet av de tekniska befattningarna kan anses vara stridande och att uppgifterna utförs i en relativt påfrestande ar­betsmiljö. För atl få erfarenheter av kvinnor på dessa befattningar och där­med underiag för ytterligare överväganden tillstyrker överbefälhavaren att rekryteringen till en börian begränsas till elektrolinjen.

Chefen för flygvapnet och försvarets rationaliseringsinstitut anser att kvinnligt befäl skall vara användbart inom hela yrkesområdet och att sär­lösningar bör undvikas. Chefen för flygvapnet ser inte heller några skäl att inledningsvis begränsa rekryteringen till elektrolinjen.

Enligt min mening bör i princip samtliga befattningar inom tekniker- och mästarområdet öppnas för kvinnor. Liksom chefen för flygvapnet ser jag ingen anledning att öppna teknikerfacket stegvis och inledningsvis begrän­sa rekryteringen till elektrolinjen. Jag förordar att kvinnor rekryteras till samtliga befattningar för flygtekniker och flygverkmästare.

5.4.4    Trupputbildare

Trupputbildamas uppgifter omfattar i fred bl. a. utbildning av värnplikti­ga, beredskapstjänst, transporttjänst och skötsel av skjutmål. 1 krigsorga­nisationen är huvuduppgiftema för en stor grupp av trupputbildarna att le­da bevakning och försvar av anläggningar. BKF anser därför att kvinnliga trupputbildare inte bör anställas inom ramen för den första etappen.

Chefen för flygvapnet anser att trupputbildare bör rekryteras bland män, bl. a. med hänsyn till deras kvalificerade allmänmilitära utbildningsuppgif­ter för vilka erfarenhet från genomgången vämpliktsutbildning måste an­ses särskilt värdefull.

Föregen del villjag erinra om atl beredningsarbetet fortsätter och att be­fattningskraven för bl. a. trupputbildare därvid kommer att granskas ytter­ligare. Det är därför ännu för tidigt att ta ställning till om tmpputbildarfac-ket skall öppnas för kvinnor.

5.4.5    Flygförare

Beredningen har inte närmare utrett förutsättningarna för att anställa kvinnor som flygförare på jakt-, attack- eller spaningsflygplan. Frågan har belysts från flygmedicinsk synpunkt och det bedöms vara tveksamt om det går att placera kvinnor som flygförare i taktisk flygtjänst. BKF anser att de flygmedicinska faktorema bör klarläggas ytterligare parallellt med bered­ningens andra etapp.

1 flygvapnets fredsorganisation finns också flygförare placerade i fysiskt mindre krävande flygtjänst. Dessa uppgifter måste emellertid enligt BKF avses för personal som av åldersskäl eller annan orsak inte längre kan vara förare på stridsflygplan.

Överbefälhavaren, chefen för flygvapnet och försvarets forskningsan-

Prop. 1977/78:185

56

tak delar beredningens uppfattning att de flygmedicinska faktorerna måste utredas ytterligare innan man tar ställning till om kvinnor skall kunna rek­ryteras till befattningar som flygförare. Överbefälhavaren anser att denna forskning inte får prioriteras före andra angelägna forskningsbehov.

Arbetsmarknadsstyrelsen och kommittén för att utreda frågor om jäm­ställdhet mellan män och kvinnor, m. m. påpekar att de individuella skill­naderna när det gäller kapaciteten hos män och kvinnor är betydande och att det därför är mindre lämpligt att generellt utesluta kvinnor från befatt­ningar som flygförare.

Även jag anser att det behövs ytterligare forskning för att klarlägga de flygmedicinska faktorerna. Av beredningens tilläggsdirektiv framgår att al­la befattningars arbetsbeskrivningar och arbetskrav skall ses över och kompletteras parallellt med beredningsarbetets andra etapp. 1 detta sam­manhang kommer också kraven för befattningar i flygtjänst att studeras. 1 avvaktan på resultatet av dessa undersökningar bör kvinnor inte rekryte­ras till befattningar i taktisk flygtjänst. Jag är inte heller beredd att förorda att kvinnor direktrekryteras till fysiskt mindre krävande flygtjänsl. Med hänsyn till äldreproblematiken måste dessa tjänster reserveras för perso­nal som förs över från taktisk flygtjänst.

5.4.6 Intendent

Beredningen föreslår att kvinnor som har grundrekryterats till något av flygvapnets markfack skall kunna gå över till försvarets intendentkår på samma sätt som gäller för övrigt befäl. Kompani- och regementsofficerare i intendentkåren rekryteras inom samtliga försvarsgrenar och utbildas vid försvarets förvaltningsskola. Officerare i intendentkåren kan tas i anspråk över myndighets- och försvarsgrensgränserna. BKF anser inte att detta skall utgöra hinder för att placera kvinnligt befäl i intendentkåren.

Av remissinstanserna tillstyrker chefen för marinen försök med en be­gränsad plutonsofficersutbildning för kvinnor inom intendentkåren. Vida­re anser Centralorganisationen SACO/SR att möjligheten för kvinnor att tjänstgöra i befattningar inom intendentkåren bör prövas gemensamt för hela försvarsmakten och inte i samband med att endast flygvapnet behand­las.

Jag tillstyrker beredningens förslag att kvinnligt yrkesbefäl som kan komma att rekryteras till flygvapnet skall kunna föras över till intendent­kåren på samma villkor som gäller för manligt befäl. Detta bör gälla också för de kvinnliga officerare som senare kan komma att anställas vid armén och marinen.

Prop. 1977/78:185

57

5.5 Civilmilitära yrken m. m.

5.5.1 Medicinalpersonal O Tandvårdspersonal

Frågan om atl föra över försvarets tandvård till folktandvården övervägs f n. av försvarels landvårdsutredning (Fö 1977: 03).

Beredningen föreslår att tandläkarna även i fortsättningen som civilt an­ställda i folktandvården skall kunna krigsplaceras i depåer. All tandvårds­personal bör dock genomgå militär miljöutbildning och formerna för denna utbildning bör enligt beredningens uppfattning utredas av försvarets sjuk­vårdsstyrelse.

Ingen av remissinstanserna har framfört synpunkter som direkt berör anställning och krigspiacering av tandvårdspersonal.

Enligt min mening finns det inte någon anledning att före omorganisatio­nen av försvarets tandvård vidta särskilda åtgärder för att stimulera kvin­nor alt söka tjänster som försvarstandläkare. Kungl. Maj:t utfärdade år 1945 provisoriska bestämmelser för försvarets landvård i fred. Av bestäm­melserna framgår att sökande till tandläkartjänst inom försvarsmakten skall ha fullgjort föreskriven fackutbildning för värnpliktig tandläkare eller läkare med godkända vitsord och minst hälften av föreskriven tjänstgö­ring. På framställning av försvarets sjukvårdsstyrelse medgav regeringen i maj 1977 att tandläkare, som i övrigt är väl meriterade, t. v. får anställas som försvarslandläkare utan hinder av 1945 års bestämmelser. 1 den mån medgivandet utnyttjas skall den civilmilitära tjänsten för försvarstandläka­re hållas vakant och en civil tjänst för försvarstandläkare med samma lö­negradsplacering inrättas. Det finns alltså i dag inga formella krav på att ha genomgått värnpliktsutbildning för att få anställning som försvarstandläka­re. En kvinnlig sökande kan således anställas som civil tandläkare.

Innan jag tar ställning till krigsplaceringsfrågorna m. m. för tandvårds­personalen vill jag avvakta tandvärdsutredningens förslag.

O  Läkare, veterinär och inslruklionssköterska

Inom försvarets hälso- och sjukvård finns f n. tre olika former för an­ställning av läkare. Förbandsläkaren, som är civilmilitär, svarar i fred för hälso- och sjukvården vid förband och krigsplaceras vid depå, vilket inte medför chefskap för förband. Kvinnor kan i dag förordnas som förbandslä­kare. Tjänsteläkaren utövar viss hälsovård vid förband och är civil. Anvis­ningsläkaren svarar för sjukvården åt den anställda personalen och är civil. Vid de flesta förband är samma läkare såväl förbands-, tjänste- som anvis­ningsläkare.

När tjänst för förbandsläkare tillsätts skall hänsyn tas till bl. a. fullgjord värnpliktstjänstgöring eller annan tjänstgöring inom det militära försvaret.

5 Riksdagen 1977178. I saml. Nr 185

Prop. 1977/78:185

58

Bestämmelserna utesluter inte att också kvinnliga läkare kan förordnas som förbandsläkare men medför att läkare med militär erfarenhet har stör­re möjlighet att bli anställda än läkare utan sådan erfarenhet. För anställ­ning som försvarsveterinär krävs f. n. att den sökande bl.a. har fullgjort sin vämpliktsutbildning.

BKF anser att värnpliktstjänstgöring inte heller i fortsättningen bör krä­vas av den som skall antas som läkare inom förbandssjukvården. Kravet på viss värnpliktstjänstgöring för anställning som försvarsvelerinär är en­ligt beredningen obefogat och bör tas bort. Kvinnliga läkare bör dock ha möjlighet att genomgå utbildning för värnpliktiga läkare. BKF anser vidare att det förutom av jämställdhetsskäl också av rekryteringsskäl är angeläget att ge kvinnor samma konkurrensmöjligheter som män.

BKF:s förslag i denna del stöds av bl. a. socialstyrelsen. Folkpartiets kvinnoförbund och Moderata samlingspartiets kvinnoförbund. Överbefäl­havaren godtar förslagen som övergångsform tills fullgod utbildning kan anordnas.

För egen del villjag i detta sammanhang erinra om att regeringen i prop. 1977/78: 139 har lagt fram förslag om försvarsmaktens hälso- och sjukvård i fred. Förslagen innebär bl. a. att nuvarande förbands-, tjänste- och arvo­desläkare samt vissa läkare inom marinen och flygvapnet utgår ur organi­sationen. I stället föreslås att ett antal civila hel- eller deltidstjänster för lä­kare inrättas på vissa orter. För anställning i dessa tjänster krävs inte full­gjord värnpliktstjänstgöring, vilket innebär att både kvinnor och män kan komma i fråga. De kunskaper om försvaret som behövs i dessa befattning­ar kan erhållas genom värnpliktstjänstgöring eller särskilt anordnad utbild­ning.

Propositionen om hälso- och sjukvården innebär vidare att läkarmedver-kan i mobiliserings- och krigsförberedelsearbetet m. m. koncentreras till militärområdesstabema och Gotlands militärkommandostab. För dessa uppgifter liksom för verksamheten vid bl. a. försvarets sjukvårdsstyrelse, vämpliktsverket samt marinens och flygvapnets undersökningscentraler kommer det t. v. att finnas civilmilitära läkare. För dessa bör inte heller fortsättningsvis krävas fullgjord vämplikt. Detta krav bör vidare slopas för veterinärer. Kvinnor kan därmed få civilmilitär anställning som både läka­re och veterinär vid försvarsmakten.

Beredningens förslag om kategoritillhörighet för läkare och instmktions­sköterskor och i personalkårfrågan m. m. är jag inte beredd att ta ställning till nu. Jag avser nämligen att i annat sammanhang föreslå regeringen att en särskild utredare tillkallas för att se över vissa personalkårs- och kategori-tillhörighetsfrågor.

5.5.2 Flygledare

En integrerad organisation för flygtrafikledning i fred har bildats inom luftfartsverket enligt riksdagens beslut (prop. 1973:27, TU 1973: 12, rskr

Prop. 1977/78:185

59

1973: 160, prop. 1975:81, TU 1975:16, rskr 1975: 197). De flygtrafikledare som tidigare var civilmilitära tjänstemän vid flygvapnet är numera anställ­da som civila tjänstemän - flygledare - vid luftfartsverket.

I krig förs ansvaret för flygtrafikledningen över från luftfartsverket till överbefälhavaren.

BKF anser att kvinnliga flygledare efter genomförd utbildning bör kunna krigsplaceras i samtliga befattningar för flygledare i både luftförsvarscen­traler och basförband. Därmed undviker man särbestämmelser för kvinnli­ga flygledare och skapar förutsättningar för att i fred allsidigt utnyttja kvinnliga flygledare vid militära flygplatser. För att kvinnor skall få möjlig­het att anställas som flygledare vid militära flygplatser föreslår BKF att all personal som har genomgått föreskriven utbildning och i övrigt uppfyller de villkor som gäller för anställning antas som officerare i flygvapnets re­serv.

Flygledare som inte genomgår reservofficersutbildning eller inte blir godkända för antagning till reservofficerare kan i vissa fall bli värnpliktsof­ficerare om de fyller gällande utbildningskrav. Beredningen anser alt också kvinnlig flygledaraspirant bör kunna krigsplaceras i befattning som nor­malt utnyttjas för vämpliktig personal. Vilka befattningar som kan om­vandlas till befattningar för alternativt vämpliktig eller civil med motsva­rande utbildning bör därför granskas. BKF betonar vidare alt det är angelä­get att en del av flygledartjänstema vid militära enheter avses för icke be­fälsutbildade som kan utnyttjas i både freds- och krigsorganisationen. Här­igenom kan principen om en integrerad organisation och gemensam perso­nalkår frverkligas.

BKF framhåller vidare att dess förslag innebär atl kvinnor bör få möjlig­het att genomgå den utbildning till flygledare som avses för värnpliktig per­sonal och ingår som en del av reservofficersutbildningen. Förden som inte från börian har gått denna väg bör det finnas möjlighet att komplettera den fackmässiga utbildningen med militär utbildning för befälsanställning. Flygledarassistenteraa bör också fä möjlighet att vidareutbilda sig till flyg­ledare. Om nuvarande flygkurs behålls bör både manliga och kvinnliga ele­ver genomgå den på samma sätt som hitfills.

Överbefälhavaren och chefen för flygvapnet tillstyrker beredningens förslag om kvinnliga flygledare. Försvarets rationaliseringsinstitut menar att luftfartsverket borde ge flygtrafikledningspersonalen utbildning för uppgifter inom både freds- och krigsorganisationen. Därmed fullföljer man principen att ansvar för en verksamhet i fred medför ett ansvar för motsva­rande verksamhet i krig. Om detta genomfördes skulle det knappast behö­vas reservofficerare för dessa befattningar. Skulle reservofficerare ändå rekryteras som flygledare har institutet inte något emot att också kvinnor antas.

Beredningens förslag stöds också av luftfartsverket. Verket påpekar att personalhanteringen skulle underiättas om också kvinnliga flygledare kan

Prop. 1977/78:185

60

krigsplaceras i vissa befattningar vid krigsförband. Kvinnor bör ges sam­ma möjlighet som män att utbildas till och anställas som reservofficerare. Dessutom föreslår luftfartsverket att personal som inte har genomgått re­servofficersutbildning bör kunna ges viss kompletterande utbildning för att kunna utnyttjas i krigsorganisationen. Därmed skulle det inte finnas något behov av att granska vilka befattningar för vämpliktigt befäl som kan an­vändas till befattningar för alternativt värnpliktig eller civil med motsva­rande utbildning. Verket påpekar att det redan finns goda möjligheter för flygledarassistenter att vidareutbilda sig till flygledare.

Jag ansluter mig till beredningens och remissinstansemas mening att även kvinnor efter genomförd utbildning skall kunna krigsplaceras som fackmän i samtliga befattningar för flygledare. Eftersom huvuddelen av flygledarna måste kunna inneha befälsbefattningar i krigsorganisationen och leda markförsvar, bör kvinnor fä tillträde till reservofficersutbildning inom detta yrke. Jag förordar att denna utbildningsväg öppnas för kvinnor. Som beredningen har föreslagit bör det finnas möjlighet att genomgå re­servofficersutbildningen efter den fackmässiga utbildningen till flygledare.

Frågan om atl i vissa fall krigsplacera kvinnor i befattningar som normalt utnyttjas för värnplikig personal bör enligt min mening prövas av chefen för flygvapnet.

Jag förutsätter att möjligheterna lill intern rekrytering av flygledarassis­tenter för vidareutbildning till flygledare tas till vara också i fortsättningen. Som luftfartsverket har framhållit är dessa möjligheter redan nu goda.

5.5.3 Meteorolog

Meteorologer är civilmilitär personal. Personal på aktiv stat rekryteras bland personal som är anställd i reserv.

Meieorologer är placerade vid lokala väderenheter eller regionala väder­centraler. Den militära vädertjänsten leds av ett centralorgan i flygstaben. Samtliga dessa enheter ingår i krigsorganisationen, som dessutom omfattar vädercentraler vid bl. a. basförband, armeflygbataljon och vissa staber.

Flygtrafikiedningskommittén lämnade år 1974 ett förslag (stencil K1974: 15) om flygvädertjänstens organisation m. m. Enligt förslaget skall den nuvarande organisationen av den militära vädertjänsten behållas. BKF har därför utgått från att eventuell anställning av kvinnor som meteorolo­ger inom den militära vädertjänsten skall ske inom ramen för nuvarande organisation.

Försvarets meieorologer får f n. flygnavigalörsutbildning. Beredningen framhåller att det inte finns några flygmedicinska hinder för att öppna flyg­vapnets meteorologfack för kvinnor. I vissa meteorologbefattningar ingår också att leda underställd personal och delta i markförsvarsuppgifter.

BKF anser att meieorologer bör ha ett relativt stort militärt kunnande, bl. a. med anledning av det nära samarbetet med den militära ledningsper-

Prop. 1977/78:185

61

sonalen. Meteorologema bör därför enligt BKF behålla civilmilitär ställ­ning t. v. Om någon ändring anses påkallad bör meteorologerna få militär status.

Beredningen föreslår att samtliga befattningar för meteorologer i freds-och krigsorganisationen öppnas för kvinnor. Behov av meteorologer på ak­tiv stat uppkommer först år 1983. De närmaste åren kan det därför bara bli aktuellt med reservbefälsanställning för kvinnor inom meteorologfacket.

Överbefälhavaren anser att rekrytering av kvinnliga meteorologer måste anstå i avvaktan på ställningstagande till meteorologernas status m.m. i den nya befälsordningen. Chefen för flygvapnet, försvarets rationalise­ringsinstitut och Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut stöder beredningens förslag att samtliga befattningar i freds- och krigsorganisatio­nen inom meteorologfacket bör öppnas för kvinnor. Chefen för flygvapnet undantar emellertid sådana befattningar som innebär väderflygningar i krig. Han anser också att det kan bli aktuellt att anpassa flygutbildningen så att kvinnor av flygmedicinska skäl kan genomgå den. De tre nämnda re-missinstansema anser att meteorologema bör behålla sin civilmilitära sta­tus.

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut påpekar att utbild­ningen för civila och militära meteorologer är lika när det gäller den fack­mässiga utbildningen. Utbildningen inom flygvapnet kompletteras med bl. a. grundläggande militär utbildning, flygnavigalörsutbildning och ope­rationell utbildning. Med anledning av vädertjänstens olika inriktning an­ser inte institutet det motiverat att ytterligare samordna utbildningen.

Jag anser i likhet med beredningen och de remissinstanser som har utta­lat sig i frågan att samtliga befattningar i freds- och krigsorganisationen inom meteorologfacket bör öppnas för kvinnor.

Meteorologernas kategoritillhörighet kan komma att beröras av den ut­redning av vissa personalkårs- och kategoritillhörighetsfrågor för läkare m. fl. som jag har behandlat i det föregående. Jag är därför inte beredd att nu ta ställning till denna del av BKF:s förslag.

5.5.4 Flygingenjör

Flygingenjörer har huvudsakligen tekniska och tekniskt-administrativa uppgifter. De utbildas dels på flyglinjen, dels på marklinjen. På flyglinjen ingår flygutbildning. Utbildningen sker omväxlande vid teknisk högskola och vid militära skolor och förband.

Enligt det underiag BKF har fått från chefen för flygvapnet bedöms den tekniska utvecklingen öka kravet på högskoleutbildade ingenjörer inom flygvapnet. Teknisk personal förutsätts vid behov kunna delta i markför­svarsuppgifter i krig och i utbildamppgifter inom det egna facket i fred. Detta innebär att kravet på miljökunskap inom försvaret och på militär le­darskapsutbildning inte kommer att minska.

Prop. 1977/78:185

62

BKF anser att de flygmedicinska faktorema måste klarläggas ytterligare innan man kan la ställning till om kvinnor skall få möjlighet att utbilda sig till flygingenjör på flyglinjen.

När det gäller befattningar för flygingenjör på marklinjen kan beredning­en inte förutse några särskilda hinder för anställning av kvinnor. Här förut­sätts samma krav gälla för manlig och kvinnlig personal. 1 de markförband där flygingenjörer är chefer är försvarsuppgifterna begränsade till försvar av den egna enheten.

BKF föreslår att samtliga befattningar för flygingenjör på marklinjen i freds- och krigsorganisationen öppnas för kvinnor. Om de fortsatta flyg­medicinska undersökningarna visar att det inte finns några hinder att an­ställa kvinnor också i befattningarna på flyglinjen bör även dessa öppnas för kvinnor.

Beredningen föresl,\r att flygingenjörema behåller civilmilitär ställning.

Chefen för flygvapnet, försvarets rationaliseringsinstitut och Folkparti­ets kvinnoförbund tillstyrker BKF:s förslag. Överbefälhavaren anser att förslaget om rekrytering av kvinnliga flygingenjörer på marklinjen bör an­ståtills frågan om bl. a. flygingenjörernas ställning i den nya befälsordning­en har prövats.

Föregen del villjag erinra om attjag i prop. 1977/78: 24 om ny befälsord­ning för det militära försvaret har anfört att frågan om bl.a. flygingenjörer­nas kalegoritillhörighet bör utredas. Detta bör ske i samband med den ut­redning av vissa personalkårs- och kategoritillhörighetsfrågor som jag tidi­gare har behandlat. Alt flygingenjörernas framtida kalegoritillhörighet än­nu inte är avgjord hindrar enligt min mening inte att man redan nu tar ställ­ning till BKF:s förslag att samtliga befattningar på marklinjen öppnas för kvinnor. Jag anser att så bör ske och all de fortsatta flygmedicinska under­sökningarna får visa om kvinnor bör få tillträde också till befattningama på flyglinjen.

5.6 Kameral- och förplägnadsfunktionerna

5.6.1 Kameralfunklionen

1 kameraltjänsten ingår kassatjänsl, handläggning av avlöningsärenden och därmed sammanhängande anställnings- och avtalsfrågor samt kassa-och kostnadsredovisning.

De flesta av de 95 chefsbefattningarna inom kameralfunktionen är av­sedda för kompaniofficerare. Den kamerala chefspersonalen utbildas un­der ett år vid försvarets förvaltningsskola.

Kraven på den kamerala chefspersonalen har granskats av personalkate­goriutredningen i betänkandet (SOU 1973: 38) Personal för krigsmaktens förvaltning. Utgångspunkten för utredningens bedömningar var att civil personal bör användas inom områden där det militära mljökunnandet kan erhållas genom löpande,arbete eller genom studietjänstgöring.

Prop. 1977/78:185

63

BKF anser att krav på atl militär personal skall avses för chefsbefattning inom kameralfunktionen skall ställas bara i de fall yrkesofficersutbildning är nödvändig med anledning av det mobiliserings- och krigsplanläggnings­ansvar som är knutet till befattningen. 1 övriga fall bör både äldre militärt befäl och vidareutbildad civil personal kunna konkurrera om de kamerala chefsbefattningarna. Vidareutbildningen för civil personal bör enligt be­redningen utformas av vederbörande militära myndigheter.

Beredningen presenterar tre tänkbara altemativ för kameralchefsbefatt-ningamas kalegoritillhörighet, nämligen civil status, altemativbefattningar för militär eller civil personal eller civilmilitär status utan krav på genom­gången värnpliktsutbildning. BKF tar inte nu ställning i kategorifrågan.

Överbefälhavaren, chefen för marinen och chefen för flygvapnet avstyr­ker beredningens förslag. Med hänsyn till behovet av lämpliga befattningar för äldre militär och civilmilitär personal måste kameralchefsbefattning­arna avses för dessa kategorier. Försvarets civilförvaltning, försvarets ra­tionaliseringsinstitut, arbetsmarknadsstyrelsen. Centerns kvinnoförbund och Folkpartiets kvinnoförbund delar beredningens uppfattning att kame-ralchefsljänslerna i princip bör öppnas för kvinnor. Kravet på komplette­rande utbildning för dem som inte har militärt miljökunnande poängteras.

Jag instämmer i uppfattningen att behovet av lämpliga befattningar för äldre befäl är stort. Samtidigt finner jag del angeläget att utvecklingsmöj­ligheterna för redan anställd civil personal ökas. Mot den bakgmnden för­ordar jag atl vidareutbildad civil personal - och då även kvinnor - får möjlighet att konkurrera om kameralchefsbefattningar där mobiliserings-och krigsplanläggningsansvaret är begränsat. Om en sådan befattning till­sätts med civil sökande, bör anställningsformen vara civil.

Försvarets förvaltningsskola bör få i uppdrag att i samråd med försva­rets civilförvaltning lämna förslag om hur vidareutbildningen bör utfor­mas.

5.6.2 Förplägnadsfunktionen

I förplägnadsverksamheten ingår i första hand bespisning vid militärres­tauranger, personalmatsalar och lägerserveringar.

Försvarets rationaliseringsinstitut lämnade i juni 1976 ett förslag om ändrad uppgiftsfördelning för personal inom förplägnadsfunktionen. För­slaget innebär att köksföreståndarnas ansvar ökas och att föreståndama blir chefer för den eventuella bespisningsenheten inom gamisonsortema.

Försvarets materielverk, som är fackmyndighet för förplägnadsfunktio­nen, inledde hösten 1976 en förstudie till en långsiktig rationaliserings­utredning rörande förplägnadsfunktionen inom försvaret. Ett av målen är att minska de totala kostnaderna och göra verksamheten mera effektiv.

BKF har funnit att köksföreståndamas erfarenheter och kunskaper inom förplägnadsområdet skulle kunna utnyttjas bättre inom försvarsmakten

Prop. 1977/78:185

64

bl. a. genom att deras arbetsupgifter utvidgas. Beredningen har också un­dersökt förutsättningarna för att öppna den f n. militära befattningen som detaljchef inom förplägnadsfunktionen för vidareutbildade köksförestån­dare. Beredningen föreslår att materielverkets fortsatta utredning tar upp frågan hur köksföreståndama vid förbanden kan ges ett självständigt an­svar för ledningen av förplägnadsfunktionen.

De remissinstanser inom försvarsmakten som tar upp förplägnadsfunk­tionen tar inte ställning till beredningens förslag utan hänvisar till materiel­verkets huvudstudie. Folkpartiets kvinnoförbund och Husmodersförbun­det hem och samhälle tillstyrker förslaget.

För min del anser jag det angeläget att även den civila personalen får möjligheter till utveckling och att försök med arbets- och ansvarsutvidg­ning görs. I avvaktan på resultatet av materielverkets utredning om för­plägnadsfunktionen är jag dock inte beredd att föreslå några åtgärder för köksföreståndamas del.

5.7 Befattningar i driftvärn

Driftvärnet har till uppgift att skydda en myndighets eller ett företags eg­na anläggningar och verksamhet. Tillsammans med det allmänna hemvär­net utgör driftvämet en del av armén.

Kvinnor kan f. n. inte anslutas till driftvärnet som driftvämsmän. Bered­ningen framhåller att driftvämsmannaskapet har nära anknytning till an­ställningssituationen och att det därför av rättviseskäl är angeläget att ock­så kvinnor får samma möjligheter som män att delta. Beredningen poängte­rar också att rekryteringsunderlaget till driftvämsorganisationen behöver breddas och att rekrytering av kvinnor bör ge en möjlighet att föryngra or­ganisationen.

Beredningens förslag innebär att rekryteringen av kvinnor inleds som en försöksverksamhet vid vissa myndigheter och företag. Kvinnor föreslås i en första etapp bli rekryterade till menigbefattningar inom driftvämet. På sikt bör kvinnor kunna komma i fråga för alla typer av befattningar inom driftvämet.

Kvinnor som rekryteras till driftvämet bör enligt BKF under försöks­verksamheten genomgå särskild utbildning som utformas efter de riktlinjer som gäller för driftvämsmän som är frikallade värnpliktiga. Efter antag­ning bör kvinnorna inom driftvärnet vara skyldiga att genomgå den utbild­ning som gäller för all övrig personal inom hemvärnet.

De flesta remissinstanser är positiva till att kvinnor ges möjlighet att få befattningar inom driftvämet. Försvarets forskningsanstalt redovisar goda erfarenheter av kvinnor i liknande uppgifter.

Hemvärnets centrala förtroendenämnd förklarar sig beredd att medver­ka till att beredningens förslag kan genomföras. Nämnden framhåller att kvinnor liksom män bör genomgå en individuell prövning före beslut om

Prop. 1977/78:185

65

antagning till driftvärnet. När del gäller utbildningen stöder nämnden be­redningens förslag men påpekar atl utbildningen av kvinnor kommer att bli dyrare än för män som har fullgjort sin grundutbildning enligt värnpliktsla­gen. Nämnden anser också alt det skulle vara lämpligt alt utsträcka be­stämmelserna att omfatta de kvinnor som ingår i hemvärnets musikkårer.

Chefen för armén och rikshemvärnschefen biträder förtroendenämn­dens synpunkter i fråga om rekrytering och utbildning till befallningar i driftvärnet.

Riksförbundet Sveriges loltakårer ställer sig positivt till beredningens förslag men framhåller att förslaget kan påverka B-hemvämslotlornas ställ­ning negativt. Förbundet redovisar farhågor att frågan om B-personalens medlemsskap i en frivillig försvarsorganisation kompliceras ytterligare ge­nom att denna personals uppgifter kan uppfattas som ett arbete som ger lägre status.

Jag ser allvarligt på de farhågor som Riksförbundet Sveriges lottakårer redovisar rörande frivilligpersonalens ställning. A- och B-personalen full­gör i dag synnerligen viktiga och omfattande uppgifter inom totalförsvaret och det skulle vara olyckligt om förslaget om kvinnor i driftvämet skulle medföra att den frivilliga personalens uppgifter fick lägre status.

Samtidigt finner jag atl ett stort antal remissinstanser är positiva till be­redningens förslag om att öppna befattningar för meniga inom driftvärnet för kvinnor. Jag tillstyrker därför att kvinnor får möjlighet atl tillhöra drift­värnet. Verksamheten bör till en början omfatta försök vid vissa myndig­heter och företag. Jag avser att senare föreslå regeringen att uppdra åt che­fen för armén att lämna förslag om försöksverksamhetens omfattning.

Jag tillstyrker också förslaget från hemvärnets centrala förtroende­nämnd att utsträcka bestämmelserna alt även omfatta de kvinnor som in­går i hemvärnsmusikkårerna.

Jag har också övervägt att uppdra åt beredningen att lämna förslag om vidgad medverkan av frivillig kvinnlig personal i totalförsvaret. En över­syn av uppgifternas innehåll och omfattning inom frivilligorganisationerna kan emellertid inte begränsas till bara de kvinnliga organisationerna. Över­synen skulle därmed bli så omfattande att den inte lämpligen bör läggas på BKF.

5.8 Svenska beredskapsstyrkan för FN-tjänst

Sveriges beredskapsstyrka för FN-tjänst omfattar f n. en bataljon i Mel­lersta Östern och en på Cypern.

Hittills har kvinnor endast medverkat som fältartisler och sjukvårdsper­sonal eftersom grundkravet för anställning är genomförd värnpliktsutbild­ning.

1 FN-bataljonen finns ett stort antal specialistbefattningar som förutsät­ter civil utbildning eller yrkeserfarenhet. BKF anser att man vid bedöm-

Prop. 1977/78:185

66

ning av frågan om kvinnor skall kunna tas ut till sådana befattningar måste ta hänsyn dels till gällande praxis för anställning av kvinnor inom andra länders FN- styrkor, dels till i vilken utsträckning kvinnor fullgör motsva­rande uppgifter inom den svenska försvarsmakten. FN har enligt BKF tidi­gare godtagit all kvinnor i den kanadensiska kontingenten placerats i an­nan tjänst än sjukvårdstjänst.

Beredningen föreslår atl kvinnor på försök rekryteras för uppgifter inom förplägnads-, sjukvårds-, expeditions- och stabstjänst. Befattningama är militära, civilmilitära och civila. Kvinnor som kan bli aktuella för uttagning till beredskapsstyrkan bör enligt BKF utöver fackutbildning ha genomgått dels en förberedande allmänmilitär utbildning, dels en särskild FN-utbild­ning (totalt tre till fem veckor utbildning). Före antagning till utbildning bör kvinnlig personal genomgå en motsvarighet till inskrivningsprövning vid inskrivningscentral.

BKF erinrar om att en särskild beredskapsstyrka för hjälpverksamhet ut­omlands i samband med naturkatastrofer eller liknande händelser har orga­niserats enligt förslag i prop. 1976/77: 100 (bil. 7 s. 159). De möjligheter som finns atl rekrytera kvinnlig personal till denna verksamhet bör enligt BKF utnyttjas.

Beredningen påpekar att rekrytering och anställning av kvinnor förutsät­ter att FN godtar förslaget.

Remissinstanserna stöder beredningens förslag. Flera poängterar att det är av stor vikt alt kvinnorna får lämplig utbildning för att kunna fullgöra si­na uppgifter i en ny miljö.

Även jag anser att kvinnor på försök bör kunna rekryteras till vissa be­fattningar i beredskapsstyrkan för FN-tjänst. De tjänster som kan bli aktu­ella är rent fackmässiga och omfattar i princip inte ledning av förband. Mot bakgrund av detta torde den särskilda utbildningen kunna begränsas till en tid av 3 5 veckor.

En fömtsättning för att kvinnor skall kunna rekryteras är givetvis att FN godkänner principen.

5.9 Yrkesinformation och praktiktjänstgöring

Beredningen påpekar att det tidigare har visat sig att det behövs särskilda insatser i samband med att kvinnor skall komma in i mansdominerade yr­ken.

Ett ökat samarbete mellan skola och arbetsliv behövs och alla informa­tions- och praktiktillfällen bör erbjudas såväl pojkar som flickor.

Information om försvarsmaktens yrken bör enligt BKF hållas fri från värderingar om vad som skall anses vara manligt och kvinnligt.

Flera remissinstanser, bl. a. överbefälhavaren och chefen för flygvap­net, är positiva till att information om försvarsmakten ges också till kvinn­liga elever. Skolöverstyrelsen redovisaren positiv inställning till att flickor

Prop. 1977/78:185

67

får möjlighet att genom studie- och yrkesorientering lära känna det nya område som försvarets militära yrken utgör. 1 del fortsatta samrådet bör företrädare för försvaret ha möjlighet alt påverka frågor som rör behand­lingen av militära yrken t. ex. inom praktisk arbelslivsorientering. Dess­utom behöver enligt skolöverstyrelsen lärare och övrig skolpersonal ökad insikt i dessa frågor så att eleverna kan få en allsidig och kunnig undervis­ning och vägledning.

Också jag instämmer i förslaget att manliga och kvinnliga elever bör få samma information om försvaret. Även om kvinnor inte kommer att rekry­teras lill alla befattningar är det angeläget att alla ungdomar - oavsett kön - får en god upplysning om försvarets verksamhet och en möjlighet att ge­nom t. ex. praktisk arbetslivsorientering göra sig något bekanta med mil­jön.

Särskilda praktikantläger för pojkar har anordnats sedan 1960-talet. Praklikantläger för flickor har på försök genomförts vid F 17 och 1 17. Be­redningen föreslär att lägren för flickor görs permanenta vid flygvapnet och införs även vid de övriga försvarsgrenarna, eftersom det är angeläget att få underlag för bedömningar i det fortsatta beredningsarbetet.

Chefen för armén anför i sitt yttrande atl praktikantlägren för arméns del måste förbehållas praktikanter som kan rekryteras. Först efter ett beslut om anställning av kvinnligt befäl är chefen för armén beredd atl pröva hur praktikantläger för flickor bör genomföras. Chefen för marinen anser att behov av eller anledning till att införa praktikantverksamhet för kvinnor inte föreligger inom marinen. Arbetsmarknadsstyrelsen tillstyrker bered­ningens förslag eftersom praktikantläger bedöms vara effektiva instrument för att ge bredare underlag för studie- och yrkesval.

Det är min uppfattning att de praktikantläger för flickor som hittills ge­nomförts har varit mycket informativa och rönt uppskattning hos deltagar­na. Eftersom förslag nu presenteras som innebär anställning av kvinnor som befäl inom flygvapnets markfack anser jag del lämpligt att lägren inom flygvapnet blir permanenta.

Beredningens fortsatta arbete kommer att omfatta befattningar inom armén och marinen. Det finns anledning att tro att befälsyrket kommer att öppnas för kvinnor även inom dessa försvarsgrenar inom några år. Därför anser jag det motiverat att försöksvis genomföra sådana läger också inom armén och marinen.

Eftersom målet för lägren snarare är att ge information om en försvars­grens verksamhet än att ge en egentlig praktik anser jag att lägren i fortsätt­ningen bör benämnas informationskurser. Behovet av information till ung­domar i åldem 16-19 år är som tidigare har konstaterats stort. Eftersom informationskurserna fyller ett annat behov än de läger som hittills har anordnats för pojkar föreslår jag att kurserna i fortsättningen bör stå öppna för både flickor och pojkar.

Beredningen tar också upp frågan om praktiktjänstgöring och praktik-

Prop. 1977/78:185

68

anställning för kvinnor. Syftet med tjänstgöringen skulle enligt BKF vara att ge sådan yrkeserfarenhet som underlättar inträde eller återinträde på arbetsmarknaden. Behovet av praktikanställning för män är tillgodosett i och med de värnpliktigas gmndutbildning.

Beredningen föreslår att praktikanställning för kvinnor organiseras i två former. Altemativ 1 innebär att kvinnor får möjlighet att som praktikanter genomgå de första 2,5-3 månader av gmndutbildningen för värnpliktiga som har tagits ut till befäl. Alternativ 2 innebär praktiktjänstgöring under handledning under 6-12 månader för särskilda uppgifter i den ordinarie freds verksamheten.

Några av försvarets myndigheter redovisar en viss tveksamhet inför be­redningens förslag. Överbefälhavaren och chefen för flygvapnet förordar alternativ 1. Från flera håll påpekas atl altemativ 2 skulle bli relativt re­surskrävande. Försvarets rationaliseringsinstitut ifrågasätter ändamålet med och behovet av en separat praktikutbildning för kvinnor. Genom att kvinnor får möjlighet att genomgå den frivilliga grundutbildningen skapas enligt institutet likartade fömtsättningar för alla. Arbetsmarknadsstyrel­sen, Centerpartiets kvinnoförbund och Folkpartiets kvinnoförbund stöder beredningens förslag.

Jag anser att det ännu är för tidigt att ta ställning till om det behövs eller kommer att behövas särskild praktiktjänstgöring och praktikantanställning för kvinnor. Formema för den av beredningen föreslagna frivilliga gmnd­utbildningen bör diskuteras och avgöras först. Eventuellt kan intresserade kvinnor följa den första delen av den frivilliga grundutbildningen och där­efter la ställning till om utbildningen skall fullföljas.

5.10 Övergångsbestämmelser och kostnader

5.10.1  Karriärväxling för viss kvinnlig personal

BKF föreslår att viss kvinnlig personal som redan tjänstgör inom för­svarsmakten får möjlighet att genomgå särskild utbildning för att därefter växla över till en yrkesbefälskarriär inom flygvapnet. Denna möjlighet bör gälla dels tekniker och tekniska biträden i stridsledningstjänst, dels frivillig personal inom flygvapnet som uppfyller vissa krav på genomförd utbild­ning. Behovet av vidareutbildning måste bedömas individuellt och anpas­sas till elevernas tidigare kunskaper och erfarenheter.

Chefen för flygvapnet påpekar att flera av de kvinnliga tekniker och tek­niska biträden i stridsledningstjänst som f n. är anställda i flygvapnet inne­har tjänster som är knutna till befattningar för kompani- eller plutonsoffi­cerare. Dessa kvinnor har tillräcklig fackutbildning för den aktuella befatt­ningen. För att de skall kunna få anställning som yrkesbefäl måste dock deras fackutbildning breddas samtidigt som befäls- och militärutbildningen måste kompletteras.

Prop. 1977/78:185

69

Riksförbundet Sveriges lottakårer påpekar att det finns ett stort intresse för karriärväxling hos flygvapnets A-personal. Anställning av kvinnlig A-personal måste dock enligt chefen för flygvapnet vägas mot aktuellt rekry­teringsbehov. Del kan inte nu anges att rekryteringen inom någon tjänste­gren behöver inriktas mot redan befattningsutbildade lottor. Chefen för flygvapnet föreslår atl det vid beslut om kvinnligt befäl skapas särskilda ut­bildningsvägar för kvinnliga tekniker och tekniska biträden och för kvinn­lig A-personal.

Även jag anser att kvinnliga tekniker och tekniska biträden bör få möj­lighet att utbildas vidare för anställning som yrkesbefäl. Dessa kategorier har hittills inte kunnat befordras beroende på att närmast högre tjänst har varit avsedd för militär personal. Möjligheten att efter vidareutbildning få anställning som yrkesbefäl bör stå öppen även för kvinnlig A-personal. Som beredningen föreslår bör vidareutbildningen anpassas individuellt med hänsyn till tidigare kunskaper och erfarenheter.

5.10.2 Kostnader

Beredningen konstaterar att de ekonomiska konsekvenserna av försla­gen är marginella och att de i huvudsak avser antagningsprövning, grund­utbildning motsvarande vämpliktsutbildningen samt vissa kostnader för praktiska arrangemang. Vissa kostnadsökningar förutses också med anled­ning av verksamheten med informationskurser och för anställning av kvin­nor i beredskapsstyrkan för FN-tjänst.

Chefen för marinen och chefen för flygvapnet påpekar att den ekonomis­ka situationen är sådan att eventuella kostnadsökningar på grund av att kvinnor medges tillträde till militära befattningar inte kan bestridas av medel inom nuvarande utgiftsram. Chefen för marinen befarar också att förändringarna kan komma att inkräkta på andra projekt.

Enligt försvarets rationaliseringsinstitut bör den nuvarande inskriv­nings- och prövningsorganisationen kunna klara del väntade antalet kvinn­liga sökande utan kostnadsökningar. Särlösningar och modifieringar för kvinnor kan dock medföra merkostnader på grund av bristande balans i systemet. Värnplikts verket framhåller alt vissa merkostnader för resor, förplägnad m. m. uppkommer på gmnd av att antalet prövade kan väntas öka. Ökningarna är dock marginella, vilket också gäller kostnadema för att anpassa vissa prov m. m. Riksrevisionsverket godtar BKF:s beräkningar och anser att det bör vara möjligt atl finna organisatoriska lösningar som begränsar kostnaderna.

Som jag tidigare har anfört innebär principförslaget att kvinnor får möj­lighet att inom fastställda personalramar och tillgängligt rekryteringsut­rymme konkurrera om befålsanställning på samma villkor som gäller för manliga sökande. Mot den bakgmnden delar jag beredningens uppfattning att kostnadsökningama bör bli marginella. De ekonomiska konsekvenser-

Prop. 1977/78:185

70

av förslagen i övrigt är också förhållandevis små och måste enligt min me­ning godtas.

6   Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen

att godkänna de riktlinjer som jag har förordat för anställning av kvinnor som befäl i det militära försvaret.

7   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att antaga det förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1977/78:185

71

Innehåll

1

Inledning...................................................................... 

2

2

Kvinnan i totalförsvaret i dag  ...................................... 

....... 

3

2.1

Anställd personal  .................................................. 

3

2.2

Frivillig och tjänstepliktig personal i

totalförsvarets krigsorganisation ........................... 

....... 

4

2.2.1

Frivillig personal  ........................................... 

....... 

4

2.2.2

Civilförsvarspersonal..................................... 

....... 

4

2.2.3

Krigssjukvårdspersonal................................. 

....... 

4

2.2.4

Övrig tjänstepliktig personal  ....................... 

....... 

4

3 Beredningens överväganden och förslag..................... 

....... 

5

3.1

Uppgiftens innebörd................................................ 

....... 

5

3.2

Allmänna utgångspunkter och grunder................... 

....... 

6

3.2.1

Faktorer i den svenska samhällsut­vecklingen 

6

3.2.2

Intemationella utvecklingstendenser............. 

....... 

7

3.3 Försvarsorganisaloriska utgångspunkter och

grunder .................................................................. 

9

3.3.1

Grunder för befälsanställning........................ 

9

3.3.2

Grunder för civilanställning............................ 

10

3.4

Principförslag rörande militära yrken....................... 

..... 

12

3.5

Flygvapnets miliära yrken........................................ 

..... 

15

3.5.1

Stridslednings- och luftbevakningsbefäl........ 

..... 

15

3.5.2

Sambandsbefäl.............................................. 

16

3.5.3

Flygtekniker och flygverkmästare.................. 

17

3.5.4

Trupputbildare .............................................. 

17

3.5.5

Flygförare ..................................................... 

..... 

18

3.5.6

Intendent...................................................... 

..... 

18

3.5.7

Antagning och grundutbildning av

kvinnliga befälsaspiranter.............................. 

..... 

18

3.6                                                                                 Civilmilitära yrken m. m      

19

3.6.1

Medicinalpersonal ......................................... 

.... 

19

3.6.2

Flygledare...................................................... 

.... 

21

3.6.3

Meteorolog ................................................... 

.... 

23

3.6.4

Flygingenjör .................................................. 

.... 

24

3.7                                                                                 Kameral- och förplägnadsfunktionerna      

25

3.7.1

Kameralfunktionen ........................................ 

.... 

26

3.7.2

Förplägnadsfunktionen.................................. 

.... 

27

3.8

Befattningar i driftväm  .......................................... 

28

3.9

Svenska beredskapsstyrkan för FN-tjänst.............. 

.... 

29

3.10

Yrkesinformation och praktiktjänstgöring.............. 

.... 

31

3.11

Övergångsbestämmelser och kostnader............... 

32

3.11.1     Karriärväxling för viss kvinnlig

personal........................................................ 

32

3.11.2...................................................................... Kostnader  

32

4 Remissyttrandena......................................................... 

33

4.1

Stridande och icke stridande befattningar ............. 

33

4.2

Principförslag rörande militära yrken....................... 

34

4.3

Flygvapnets militära yrken...................................... 

.... 

38

4.3.1

Stridslednings- och luftbevakningsbefäl.......... 

38

4.3.2

Sambandsbefäl............................................... 

.... 

38

4.3.3

Flygtekniker och flygverkmästare.................... 

.... 

39

Prop. 1977/78:185

72

4.3.4

Trupputbildare ..................................... 

... 

39

4.3.5

Flygförare ........................................... 

... 

39

4.3.6

Intendent............................................ 

... 

40

4.4 Civilmilitära yrken m.m.................................. 

... 

40

4.4.1

Medicinalpersonal ................................. 

... 

40

4.4.2

Flygledare........................................... 

... 

41

4.4.3

Meteorolog ......................................... 

... 

42

4.4.4

Flygingenjör ........................................ 

42

4.5 Kameral- och förplägnadsfunktionerna............. 

... 

42

4.5.1

Kameralfunktionen ............................... 

... 

42

4.5.2

Förplägnadsfunktionen.......................... 

43

4.6

Befattningar i driftväm  ................................ 

43

4.7

Svenska beredskapsstyrkan för FN-tjänst......... 

44

4.8

Yrkesinformation och praktiktjänstgöring........... 

... 

45

4.9

Övergångsbestämmelser och kostnader............ 

... 

45

4.9.1 Karriärväxling för viss kvinnlig

personal............................................. 

... 

46

4.9.2 Kostnader........................................... 

46

5 Föredraganden................................................ 

47

5.1

Bakgrund ................................................... 

... 

47

5.2

Stridande och icke stridande befattningar ........ 

... 

48

5.3

Principförslag rörande militära yrken................. 

49

5.4

Flygvapnets militära yrken............................. 

53

5.4.1

Stridslednings- och luftbevakningsbefäl.... 

53

5.4.2

Sambandsbefäl.................................... 

54

5.4.3

Flygtekniker och flygverkmästare............ 

... 

54

5.4.4

Trupputbildare .................................... 

... 

55

5.4.5

Flygförare .......................................... 

... 

55

5.4.6

Intendent........................................... 

... 

56

5.5 Civilmilitära yrken m.m.................................. 

... 

57

5.5.1

Medicinalpersonal ................................ 

57

5.5.2

Flygledare........................................... 

... 

58

5.5.3

Meteorolog......................................... 

... 

60

5.5.4

Flygingenjör ....................................... 

... 

61

5.6 Kameral- och förplägnadsfunktionema.............. 

62

5.6.1

Kameralfunktionen ............................... 

62

5.6.2

Förplägnadsfunktionen.......................... 

... 

63

5.7

Befattningar i driftväm  ................................ 

... 

64

5.8

Svenska beredskapsstyrkan för FN-tjänst......... 

... 

65

5.9

Yrkesinformation och praktiktjänstgöring........... 

... 

66

5.10.............................................................. Övergångsbestämmelser och kostnader 

68

5.10.1   Karriärväxling för viss kvinnlig

personal............................................. 

68

5.10.2....................................................... Kostnader           

69

6

Hemställan  .................................................... 

70

7

Beslut............................................................ 

... 

70

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1978