Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition

1983/84:89

om polisens organisation, m. m.;

beslutad den 22 december 1983.

Regeringen föreslår riksdagen att anla del förslag som har tagits upp i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

STEN WICKBOM

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föresläs en ändrad organisation m. m. för myndigheterna inom polisväsendet.

Förslaget grundas på riksdagens principbeslut år 1981 om allmänna riktlinjer för en reform av polisväsendet och de förslag som 1981 års polisberedning har lämnat i fråga om ett genomförande av riktlinjerna. I propositionen tas upp främst de frågor som gäller organisationen på central nivå och vissa särskilda frågor om den regionala och lokala polisorganisa­tionen. 1 en följande proposition kommer all redovisas bl. a. de frågor som gäller ökade befogenheter för polismyndigheterna atl besluta om resursan­vändning och prioritering av verksamheten saml utbildningsfrågor.

För att ge statsmakterna och myndigheterna inom polisväsendet elt bättre underlag för beslut om resursfördelning m.m. föreslås ell nytl planeringssystem. Systemet fär sin största betydelse när hela polisrefor­men har genomförts, men det bör införas snarast för atl underlätta genom­förandet av de förslag som nämns i det följande.

Medborgarinfiylandel över polisväsendet stärks. Polisstyrelserna före­slås nu få ökade befogenheter att fatta beslut rörande t. ex. inriktningen av verksamheten vid polismyndigheten. Polisstyrelserna skall vidare kunna besluta om operativ verksamhet, utom när del gäller polisledning i särskilt fall.

Riksdagen har tidigare beslutat alt tjänsterna som länspolischef i Stock­holms län och i Göteborgs och Bohus län skall förenas med polismåslar-tjänsten i Stockholms resp. Göteborgs polisdistrikt. Samma lösning före­slås nu för den regionala organisationen i Jämtlands län. Vidare anges hur

1    Rik.sdagen 1983/84. I saml. Nr 89

Prop. 1983/84:89

Prop. 1983/84:89

2

arbetet skall fördelas mellan den nye regionale chefen och länsstyrelsen i övrigt i fråga om de uppgifter som ankommer på länsstyrelsen som högsta polismyndighet i länet.

Rikspolisstyrelsen skall även i fortsättningen vara central förvaltnings­myndighet för polisväsendet men en decentralisering sker av vissa arbets­uppgifter. Styrelsens befogenheter att meddela föreskrifter för och leda viss polisverksamhet begränsas. På det polisiära området i övrigt inriktas styrelsens verksamhet på metodutveckling. De föreslagna åtgärderna leder till ett minskat personalbehov vid styrelsen. Förändringar föreslås också i fråga om organisationen vid rikspolisstyrelsen.

Den centrala utbildningsverksamheten samlas organisatoriskt inom en polishögskola som får ställning som en byrå vid rikspolisstyrelsen. Flerta­let av de centrala utbildningsaktiviteterna förläggs till polishögskolan i Ulriksdal. Rekryteringsverksamheten förändras mot bakgrund av det nu­mera gynnsamma rekryteringsläget. Den särskilda rekryteringsorganisa-lionen minskas och verksamheten ges en ny inriktning.

Åtgärderna skall i huvudsak genomföras den 1 juli 1984.

Prop. 1983/84:89

Utdrag

JUSTITIEDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1983-12-22

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden I.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén, Peter­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Bodslröm,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R. Caris­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg, Wickbom

Föredragande: statsrådet Wickbom

Proposition om polisens organisation m. m.

1    Inledning

1.1 Allmän bakgrund

Polisorganisationen ändrades på ett genomgripande sätt vid förstatligan­det år 1965. I samband med detta underströks all organisationsfrågorna måste ägnas en fortlöpande uppmärksamhet och alt organisalionen måste anpassas till förändringar i samhällsbilden.

Efter regeringens bemyndigande den 26 juni 1975 tillkallade dåvarande chefen för justitiedepartementet sakkunniga med uppdrag alt pröva om de riktlinjer för polisens verksamhet som lades fast vid förstatligandet svara­de mot de krav som måste slällas pä verksamheten. 1 uppdraget ingick bl. a. atl undersöka om polisverksamheten var räll av vägd och organiserad inom ramen för resurserna samt alt se över polisens rekrytering och utbildning.

De sakkunniga, som antog benämningen 1975 års polisutredning, avläm­nade i februari 1979 principbetänkandet (SOU 1979:6) Polisen.

Efter remissbehandling lade regeringen i prop. 1980/81: 13 om polisens uppgifter, utbildning och organisation m. m. fram förslag till allmänna riktlinjer för en reform av polisväsendet. Riksdagen godkände i huvudsak riktlinjerna (JuU 1980/81:24, rskr 210).

I enlighet med vad som förordats i propositionen - och som godtagits av riksdagen - tillkallade dåvarande chefen för justitiedepartementet efter regeringens bemyndigande den 27 april 1981 en kommitté med uppdrag atl behandla frågor om genomförandel av beslutade reformer angående poli­sens uppgifter, organisation och utbildning m.m. Kommittén antog be­nämningen 1981 års polisberedning (PB 81).

Prop. 1983/84:89

4

Polisberedningen har publicerat betänkandet (SOU 1982:63) Polislag. I departementsserien har beredningen publicerat följande promemorior, nämligen

(Ds Ju 1982:4) Beslutsstrukturen inom polisväsendet,

(Ds Ju 1982:6) Polisorganisationen i Stockholms län,

(Ds Ju 1982:7) Polisorganisationen i Göteborgs och Bohus län,

(Ds Ju 1982: 8) Polisorganisationen i Jämtlands län,

(Ds Ju 1982: 10) Rikspolisstyrelsens framtida uppgifter och organisation,

(Ds Ju 1982: 13) Rikskriminalsektionen, rikskriminalen och interpolsek­tionen samt

(Ds Ju 1983:3) ADB inom polisväsendet. Dessutom har beredningen publicerat särskilda promemorior om övriga län.

Efter remissbehandling genom beredningens försorg har beredningen avgelt betänkandet (Ds Ju 1983: 10) Polisorganisationen (jämte bilaga A Den lokala polisorganisationen, bilaga B Den regionala polisorganisa­tionen, bilaga C Rikspolisstyrelsens framtida uppgifter och organisation Rikskriminalen m. m. samt bilaga D Administration och ADB). Beredning­en har också avlämnat betänkandet (Ds Ju 1983: 15) Rekrytering och ut­bildning inom polisväsendet.' Vidare har beredningen publicerat särskilda promemorior om polisorganisationen i länen.

En sammanfattning av betänkandena Polisorganisationen resp. Rekryte­ring och utbildning inom polisväsendet bör fogas till protokollet i detta ärende som bdaga I och bilaga 2.

Polisberedningens betänkande Polisorganisationen jämte bilagor har re­missbehandlats. Över betänkandet har remissyttranden avgetls av justitie­kanslern (JK), riksåklagaren (RÅ), rikspolisstyrelsen, statens invandrar­verk (SIV), länsstyrelserna i Stockholms län, Kalmar lån. Malmöhus län, Göteborgs och Bohus lån, Värmlands län och Jämtlands län samt polisstyr­elserna i Slockholms polisdistrikt, Norrköpings polisdistrikt, Malmö polis­distrikt, Göteborgs polisdistrikt och Östersunds polisdistrikt. Vidare har yttranden avgetts av Svenska kommunförbundet. Tjänstemännens Cen­tralorganisation, statstjänstemannasektionen (TCO-S), Centralorganisa­tionen SACO/SR (SACO/SR), Sveriges advokatsamfund. Föreningen Sve­riges länspolischefer. Föreningen Sveriges polischefer, televerket, bygg­nadsstyrelsen och statskontoret.

Yttranden har bifogats, av RÅ från länsäklagarmyndigheten i Gävle­borgs län och länsåklagarmyndigheten i Södermanlands län, av länsstyrel­sen i Slockholms län från polisstyrelserna i Danderyds polisdistrikt. Han­dens polisdistrikt, Huddinge polisdistrikt, Jakobsbergs polisdistrikt, Li-

' Nili dessa helänkanden avliimnades ingick i beredningen ledamoten av riksdagen rcdakloien Arne[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, expeditionschefen Ull" Arrfell, ledamolen av riksdagen kriniinalinspeklören Göle[REDACTED_EFTERNAMN], ledamolen av riksdagen inspektören Ingemar Koniadsson. ledamolen av riksdagen folkskolliiraien Hans[REDACTED_EFTERNAMN] i Rosliinga, löne ledamolen av riksdagen poliskommissarien Åke Polslam och förra ledamolen av riksdagen Ingrid[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1983/84:89

5

dingö polisdistrikt, Märsta polisdistrikt, Nacka polisdistrikt, Norrtälje po­lisdistrikt, Sollentuna polisdistrikt, Solna polisdistrikt, Täby polisdistrikt och Södertälje polisdistrikt, av länsstyrelsen i Kalmar län från polisstyrel­serna i Kalmar polisdistrikt, Oskarshamns polisdistrikt, Vimmerby polis­distrikt och Västerviks polisdistrikt samt av länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län från polisstyrelserna i Strömstads polisdistrikt och Kungälvs polisdistrikt. Yttranden över betänkandet har dessutom kommil in frän polisstyrelserna i Varbergs polisdistrikt, Falkenbergs polisdistrikt och Ystads polisdistrikt samt Statsanställdas Förbund (SF).

Inom justitiedepartementet har en sammanställning över remissyttran­dena upprättats. Den finns tillgänglig i justitiedepartementets ärende dnr 1710-83.

Polisberedningens betänkande Rekrytering och utbildning inom polisvä­sendet har också remissbehandlats. Över betänkandet har remissyttranden efter anmodan avgetts av JK, RÅ, rikspolisstyrelsen, trafiksåkerhetsver­ket (TSV), byggnadsstyrelsen, riksskatteverket (RSV), statskontoret, riks­revisionsverket (RRV), länsstyrelserna i Slockholms län, Kalmar län. Malmöhus län, Göteborgs och Bohus län, Värmlands län samt Jämtlands län, polisstyrelserna i Stockholms polisdistrik'., Norrköpings polisdistrikt, Malmö polisdistrikt, Göteborgs polisdistrikt och Östersunds polisdistrikt. Vidare har yttranden avgetts av överbefälhavaren, statens hundskola, universitets- och högskoleämbetet (UHÅ), Svenska kommunförbundet. Landstingsförbundet, TCO-S, SACO/SR, Föreningen Sveriges länspolis­chefer. Föreningen Sveriges polischefer, Föreningen Sveriges statsåkla­gare, länsstyrelserna i Södermanlands län, Kronobergs län, Skaraborgs län och Norrbottens län, polisstyrelserna i Huddinge polisdistrikt, Jakobs­bergs polisdistrikt, Lidingö polisdistrikt, Märsta polisdistrikt, Norrtälje polisdistrikt, Sollentuna polisdistrikt, Solna polisdistrikt, Täby polisdis­trikt, Eskilstuna polisdistrikt, Nyköpings polisdistrikt, Strängnäs polisdis­trikt, Linköpings polisdistrikt, Eksjö polisdistrikt, Vetlanda polisdistrikt, Växjö polisdistrikt, Visby polisdistrikt, Hässleholms polisdistrikt, Kris­tianstads polisdistrikt, Helsingborgs polisdistrikt, Falkenbergs polisdis­trikt, Kungsbacka polisdistrikt, Kungålvs polisdistrikt, Alingsås polisdis­trikt, Vänersborgs polisdistrikt, Kristinehamns polisdistrikt. Ljusdals po­lisdistrikt, Kramfors polisdistrikt, Sundsvalls polisdistrikt och Umeå polis­distrikt saml Svenska polisförbundet och elever vid 1982 års polischefs­kurs.

Yttranden har bifogats, av länsstyrelsen i Stockholms län från Stock­holms länsavdelning av Svenska polisförbundet. Svenska polisförbundets Stockholmsavdelning och Statsanställdas förbunds fackklubb 17, av läns­styrelsen i Malmöhus län från polisstyrelserna i Eslövs polisdistrikt och Trelleborgs polisdistrikt, av länsstyrelsen i Värmlands län från fyra enskil­da personer samt av polisstyrelsen i Norrtälje polisdistrikt från Roslagens polisförening.

Prop. 1983/84:89

6

Inom justitiedepartementet har en sammanställning över remissyttran­dena upprättats. Den finns tillgänglig i justitiedepartementets ärende dnr 2890-83.

1.2 Handläggningen av de förslag som beredningen har lämnat

Polisberedningen har överiämnal ett omfattande material, som innefat­tar förslag till väsentliga förändringar för polisväsendets del i fråga om den rättsliga regleringen, styrningen, uppgifterna och organisationen. Med hänsyn till materialets omfång har jag efter den fortsatta beredningen av betänkandena i departementet funnit att man måste överväga i vilken ordning och i vilken takt som beredningens förslag bör genomföras. Det kan nämligen vara förenat med vissa fördelar atl genomföra reformerna stegvis. Med hänsyn till vad som nu har sagts avser jag att till en början i korthet redovisa beredningens överväganden och förslag för alt därefter återkomma bl. a. till det av mig nu aktualiserade spörsmålet.

Jag vill först nämna att regeringen redan har beslutat om en lagrådsre­miss med förslag till polislag. Förslaget bygger bl. a. på polisberedningens betänkande Polislag. Jag har dår redovisat hur jag ser på den grundläggan­de organisationen inom polisväsendet och vilka uppgifter som i princip bör ankomma på de lokala polismyndigheterna, länsstyrelserna och rikspolis­styrelsen. Jag vill också inledningsvis nämna att beredningens förslag, förutom vad avser polislagen, inte lar sikte på den s. k. särskilda polisverk­samheten för uppdagande av brott mot rikets säkerhet. I den följande framställningen behandlas inte dessa frågor.

Polisberedningen behandlar i belänkandet Polisorganisationen till en början frågan hur statsmakternas styrning av polisverksamheten skall ordnas i framtiden. Beredningen föreslår att statsmakternas styrning skall vidgas till att omfatta inriktningen av polisväsendets lolala resurser och inte, som hittills kan sägas ha varit fallet, begränsas till hur vissa tjänster skall användas. I linje med detta föreslår beredningen också en ny anslags-konstruktion för polisväsendet.

Förslagel om statsmakternas styrning förutsätter att statsmakterna kom­mer atl uttala sig om olika aktiviteter i polisverksamheten och alt verksam­heten i aktiviteterna följs upp. Beredningen har föreslagit en indelning i aktiviteter efter reformen som bygger på den indelning som rikspolisstyrel­sen nu tillämpar. Indelningen utgår från fyra huvudaktiviteter, nämligen brottsförebyggande verksamhet, övervakningsverksamhet, kriminalpolis­verksamhet och serviceverksamhet. Det till lagrådet remitterade förslaget till polislag bygger på samma indelning. Indelningen i aktiviteter bör enligt beredningen framgå av regleringsbreven.

När det gäller planeringsprocessen efter reformen har beredningen före­slagit att rikspolisstyrelsen skall avge anslagsframställning liksom hittills men att kraven på anslagsframställningar från länsstyrelse och lokal polis-

Prop. 1983/84:89

7

styrelse slopas. För att förenkla administrationen vid resursplaneringen på regional och lokal nivå förordar beredningen elt enda planeringsdokument för den lokala polisstyrelsen och en motsvarande handling för länsstyrel­sen. Dokumentet skall innehålla de uppgifter som den lokala polisstyrelsen resp. länsstyrelsen behöver för beslut om fördelning av resurser under det närmast kommande budgetåret och inriktningen av verksamheten under det därpå följande budgetåret - del år för vilket rikspolisstyrelsen skall avge anslagsframställning.

En viktig del i beredningens förslag som syftar till ett ökat inflytande för de regionala och lokala instanserna i polisväsendet utgörs av ett system med basorganisaiion och fria resurser. Regeringen förutsätts liksom nu komma att bestämma antalet polismanstjänster för varje polisdistrikt. Re­geringen skall dessutom fastställa en basorganisation, dvs. den grundläg­gande organisationen för distriktet. Övriga personalresurser skall utgöra fria resurser i den meningen att de regionala och lokala organen skall kunna bestämma över resursanvändningen utan den centralt beslutade Ijänstefördelning som föreligger idag.

Beredningen har redovisat vissa allmänna överväganden om de perso­naladministrativa effekterna av den nya organisationen. Den nuvarande tjänstestrukturen behålls för polismän i den egentliga polismanskarriären. När det gäller tjänstebenämningar och titlar för polispersonal har bered­ningen föreslagit en särskild lösning. Både tjänster för polispersonal och administrativ personal bör inrättas och tillsättas i huvudsak efler nuvaran­de regler.

Somjag tidigare har nämnt föreslår beredningen en ny anslagskonslruk-fion för polisväsendet. En följd av denna nya anslagskonstruktion är att den lokala polisstyrelsen skall ges en ekonomisk ram för sin verksamhet. Principen är enligt beredningen att enskilda poster får överskridas, förut­satt att de sammanlagda utgifterna under posterna inte överstiger summan av posterna den ekonomiska ramen. Poster som inte kan påverkas skall inte ingå i den ekonomiska ramen. Ramen skall omfatta såväl kostnader för löner för administrativ personal och lokalvårdspersonal som andra kostna­der i verksamheten. Kostnaderna för löner till polispersonal faller alltså utanför ramen.

För atl öka möjligheterna till en mer långsiktig planering när det gäller meddsanvändningen föreslår beredningen vidare ett särskilt sparsystem. En polismyndighet, som under ett budgetår inte utnyttjar hela den ekono­miska ramen bör enligt förslaget få tillgodogöra sig det sparade beloppet under något av de tre följande budgetåren.

Enligt förslaget till polislag skall länen vara indelade i polisdistrikt. I varje polisdistrikt finns en polismyndighet som har till uppgifi att svara för polisverksamheten inom distriktet. För ledningen av polismyndigheten finns en polisstyrelse. Denna består av polismyndighetens chef (polische­fen) och det antal valda ledamöler, lägst sex och högst tio, som länsstyrel-

Prop. 1983/84:89

8

sen bestämmer. I lagförslaget anges vidare bl.a. hur polisstyrelseledamö­terna väljs.

Beredningen förordar flera åtgärder som är ägnade att stärka styrelsens roll. Denna bör l.ex. kunna besluta i frågor som rör inriktningen av hela verksamheten, således åven i operativa frågor. De frågor som gäller polis­ledning i särskilda fall bör emellertid höra till polischefens kompetensom­råde. Styrelsen får ocksä vikliga uppgifter i fråga om resursanvändningen inom myndigheten. Beredningen föreslår vidare i fråga om de lokala polis­myndigheterna att de administrativa uppgifterna liksom handläggningen av polismyndighetsärenden koncentreras lill polismyndigheternas kanslier. Dessa kanslier föreslås också få nya funktioner, såsom analys och plane­ring av verksamheten.

Enligt förslaget till polislag skall länsstyrelsen vara länets högsta polisor­gan. Den skall i denna egenskap svara för polisverksamheten i länet och utöva tillsyn över denna verksamhet.

Länsstyrelsens framtida roll kännetecknas enligt beredningen av inrikt­ningen på planerings-, resursfördelnings-, samordnings- och tillsynsfrågor. Beredningens förslag förutsätter ett ökat medborgarinflytande på regional nivå genom länsstyrelsens förtroendemannastyrelse. En av styrelsens vik­tigaste uppgifter blir att besluta om de regionala polisenheternas dimensio­nering och att besluta om inriktningen av de regionala verksamheterna.

Länspolischefen skall enligt beredningen i flertalet län fortfarande vara tjänsteman i länsstyrelsen. Hans ställning inom länsslyrelseorganisationen bör enligt beredningen förstärkas och hans verksamhet bör inriktas mera utpräglat på planering, samordning och tillsyn.

Stockholms län saml Göteborgs och Bohus län förutsätts få en från övriga län något avvikande organisation. Länsstyrelsen behåller där lik­som i övriga län sin ställning som lånets högsta polisorgan. Länspolische­fen ingår dock inte som tjänsteman i länsstyrelsens organisation ulan befallningen som länspolischef och polismästare i Stockholm resp. Göte­borg förenas till en tjänst. Beredningen föreslår att den regionala organisa­tionen även i Jämtlands län utformas i linje med den som föreslås gälla för storstadslänen.

Enligt förslaget lill polislag är rikspolisstyrelsen central förvaltningsmyn­dighet för polisväsendet. Bara i de hänseenden som regeringen bestämmer kan styrelsen leda polisverksamhet.

Beredningen har tagit upp rikspolisstyrelsens roll i den framtida polisor­ganisationen. Styrelsen föreslås få viktiga uppgifter när det gäller att för­medla statsmakternas beslul i prioriteringsfrågor som rör hela polisväsen-del. Vidare får rikspolisstyrelsen utökade uppgifter på metodutvecklings-området. Rikspolisstyrelsens befogenhet att leda polisverksamhet föreslås upphöra beträffande trafikövervakningen och sjöpolisverksamheten. Där­emot bör rikspolisstyrelsen ha kvar sina ledningsbefogenheter beiräffande flygverksamheten och vid bevaknings- och säkerhetsarbetet i samband

Prop. 1983/84:89

9

med statsbesök och liknande händelser. Rikspolisstyrelsens befogenheter att leda kriminalpolisverksamhet föreslås bli begränsade till sådana fall där en central ledning eller samordning framstår som helt nödvändig.

Beredningen har också diskuterat vissa andra frågor som gäller ADB och administration inom polisväsendet saml samarbete och samråd med åkla­garväsendet.

Polisberedningens förslag rörande den framlida pollsnibddningen utgår från att utbildningen måste anpassas till det föreslagna systemet med basorganisation och fria resurser. Grundutbildningen, som inleds med grundkurs I om ca 40 veckor, lar sikle på att ge polismannen sådana baskunskaper att han kan tjänstgöra i de fria resurserna. Prakliktjänstgö-ringen kommer att omfatta ett och ett halvt år. varefter grundutbildningen avslutas med grundkurs 

II 

som avses ge en fördjupning av baskunskaper­na. Den reguljära vidareutbildningen för polismän bör i princip förbehållas . polismän som har fält tjänster i basorganisationen. Denna utbildning bör ersälta nuvarande inspeklörskurs 

II 

och kommissarieutbildningen. Funk-tionsinriktad utbildning, alltså sådan ulbildning som krävs för att polisper­sonal skall kunna fullgöra tjänst som l.ex. motorcykelförare, sjöpolis, hundförare, ryttare och kriminaltekniker, behövs enligl beredningen även i framtiden.

Beredningen har vidare lämnat förslag om vissa förändringar när det gäller polischefsutbildningen.

Uthildnlngsorganlsatlonen skall enligt beredningens förslag förändras i flera viktiga hänseenden. Distriktens totala medelsramar skall även omfat­ta medel för ulbildning. även sådan som anordnas regionalt eller lokall. Distrikten föreslås betala rikspolisstyrelsens direkta utgifter för central funktionsinriklad utbildning genom kursavgifter. Rikspolisstyrelsen skall även i fortsättningen ansvara för all central utbildning inom polisväsendet. Det regionala och lokala inflytandel över utbildningen förstärks dock på många områden.

Beredningen har föreslagit att all central utbildning inom polisväsendet i princip skall ske vid polishögskolan Ulriksdal. Undanlag görs för viss specialutbildning av bl.a. hundförare, ryttarinstruktörer och helikopter­förare. Beredningens förslag innebär att polishögskolan Solna dras in och att verksamheten i Strängnäs och Sollefteå ändras till en uppdragsverk­samhet.

Polishögskolan, som bör ges en organisatorisk ställning som en särskild enhet inom rikspolisstyrelsen, föreslås få en planerings- och utvecklings­enhet som svarar för mera övergripande utbildningsfrågor och en skolför­valtning som svarar för den löpande verksamheten vid polishögskolan.

Mot bakgrund av den redovisning som jag nu har lämnat vill jag ta upp två principiella spörsmål, nämligen dels frågan huruvida förslagen bör underställas riksdagens prövning dels frågan 1 vilken ordning och 1 vilken takt som beredningens förslag bör genomföras.

Prop. 1983/84:89

10

Vad avser den första frågeställningen vill jag erinra om att riksdagen tidigare har godtagit riktlinjerna för en reform av polisväsendet. Bered­ningens nu lämnade förslag ansluter i allt väsentligt till riksdagens ställ-ningslaganden. Vid min bedömning av polisberedningens material har jag emellertid funnit att även de förslag som tar sikte på hur genomförandet av polisreformen bör ske är av sådan betydelse att de bör underställas riksda­gen. Beredningens arbete är också i stora delar sä ingående atl de tidigare aktualiserade frågorna har kommit att belysas på ett helt annat sätt. Härtill kommer all riksdagen tidigare begärt atl få ta del av en viss fråga som rör utbildningen inom polisväsendet.

Den andra frågan gäller i vilken ordning beredningens förslag bör prövas och genomföras. Riksdagen har godkänt atl de aviserade reformerna träder i kraft den 1 juli 1984. Polisberedningen har också stannat för att samtliga åtgärder bör genomföras vid denna tidpunkt.

Jag anser, i likhet med en bred remissopinion, alt polisberedningens överväganden och förslag är ägnade att medföra ett i många avseenden bättre och effektivare polisväsende. Starka skäl talar därför för att hela reformen genomförs så snart del är möjligt. Det är på den andra sidan förenat med beiydande problem alt med relativt kort varsel, och vid en enda tidpunkt, genomföra omfattande förändringar som tar sikte pä såväl organisalionen som andra frågor inom polisväsendet. Från vissa håll har också vid remissbehandlingen riktats kritik mot den såsom den uppfattats ansträngda lidsplanen. Det kan alltså finnas skäl alt överväga att genomfö­ra reformerna för polisväsendet i två steg.

Jag vill här försl peka pä att den frihet för polismyndigheterna som skapas genom etl syslem med basorganisation, fria resurser och medelsra­mar i viss mån förutsätter alt de planeringsinstrument som beredningen föreslår har tagils i bruk och kan ligga till grund för polismyndigheternas och statsmakternas prioriteringsbeslut. Såväl ledamöterna i polisstyrel­serna som personalen i polisdistrikten bör också ges en skälig tid atl anpassa sig till de nya verksamhetsformer som systemet med basorganisa­tion, fria resurser och medelsramar innebär. De nu nämnda skälen talar för atl dessa tre komponenter i en ändrad organisation för den lokala polisor­ganisationen får anstå till den 1 juli 1985. Däremot bör planeringssystemet - i de delar som inte avser resursfördelning inom systemet för basorgani­sation, fria resurser och medelsramar - genomföras redan den 1 juli 1984. Det är också angeläget att de lokala polisstyrelserna så snart som möjligt får ett utökat inflytande. Även den ändrade fördelningen av befogenheter mellan polischefen och polisstyrelsen i ett distrikt bör alltså genomföras den Ijuli 1984.

Man kan vidare anta att polismyndigheterna under ett övergångsskede är beroende av rikspolisstyrelsens råd och stöd för att hantera de nya frågeställningar och problem som kan vara förenade med det praktiska genomförandet av reformen. Det är naturiiglvis också av andra skäl värde-

Prop. 1983/84:89

11

fullt om den centrala polisorganisationen kan börja arbeta i sin nya roll så snabbt som möjligt. Detta talar för att förslagen beträffande rikspolisstyrel­sen, bortsett från de delar som har ett direki samband med frågorna om basorganisation, fria resurser och medelsramar, genomförs den I juli 1984.

Med hänsyn till det nära sambandet mellan den lokala organisationen och den regionala organisationen bör frågorna om en ändrad roll för länspolischefen m. m. las upp i ett senare sammanhang. Detta innebär bl. a. alt de regionala cheferna inte nu ges den förstärkta ställning i länssty­relsen som polisberedningen har föreslagit. De förslag som gäller stor­stadslänen och Jämtlands län bör emellertid nu prövas mol bakgrund av att erfarenhelerna från dessa län bör kunna beaktas vid polisberedningens fortsatta arbele med den regionala polisorganisationen, vilkel uppdrag har getts beredningen genom tilläggsdirektiv den 8 december 1983 (Dir. 1983:68). Detta innebär naturiigtvis att de nya regionala chefernas verk­samhet på det regionala planet l.v. fär ske i den ordning som nu gäller för länspolischeferna, l.ex. i fråga om ledningen av de regionala enheternas verksamhet.

När det gäller utbildningsfrågor anser jag att de frågor som rör utbild­ningsbyråns organisation m. m. bör prövas nu med hänsyn till del nära sambandet med rikspolisstyrelsens organisation i övrigt. De övriga frå­gorna på utbildningssidan bör behandlas samtidigt med de organisatoriska frågorna om basorganisation och fria resurser. Frågor om ADB och admi­nistration bör också tas upp till prövning i det senare steget.

Med utgångspunkt från dessa överväganden avser jag att i del följande la upp frågorna om planeringssystemet, den ändrade befogenhetsfördelning­en mellan polischefen och polisstyrelsen, organisationen i storstadslänen och i Jämtlands län, rikspolisstyrelsens organisation samt organisationsfrå­gorna pä utbildningsområdet. De övriga ämnen som beredningen har re­dovisat avser jag alt behandla i så pass god tid att reformerna på etl smidigt sätt kan genomföras den 1 juli 1985.

Jag vill framhålla att jag vid den fortsatta beredningen av ärendet med hänsyn till det statsfinansiella läget särskilt kommer att uppmärksamma vilka effekler i detta avseende som polisberedningens förslag medför. Det står helt klart att förslagen endast kan genomföras till den del del kan ske utan totalt sett ökade kostnader för polisverksamheten, vilket också polis­beredningen har utgått ifrån.

Jag har i detta ärende samrått med cheferna för finansdepartementet och för civildepartementet.

Prop. 1983/84:89

12

2    Föredragandens överväganden

2.1  Planeringsprocessen inom polisväsendet

Jag har inledningsvis nämnt att det föreslagna systemet med basorgani­sation, fria resurser och medelsramar bör prövas först i etl senare samman­hang, med målsättningen att delta system skall börja tillämpas från den 1 juli 1985. Elt bland flera vägande skäl för all inte nu ta upp dessa frågor till prövning är. somjag har påpekat tidigare, att elt sådant system i viss mån förutsätter atl elt nyll planeringssystem inom polisväsendet har tagits i bruk. Jag kommer i det följande att redovisa hur ett sådant planeringssys­tem i princip bör utformas.

Enligl de nuvarande reglerna för den statliga budgetprocessen lägger regeringen i början av januari varje år fram en budgetproposition med förslag till anslag för det budgetår som börjar den 1 juli.

Rikspolisstyrelsen skall enligl 6 S förordningen (1965:67) med instruk­tion för rikspolisstyrelsen varje år upprätta och före den 1 september ge in anslagsframställning för dels sin egen verksamhet dels den lokala polisor­ganisationen. Vidare skall rikspolisstyrelsen enligt sin instruktion varje år före den 1 december lill regeringen avge en berättelse om styrelsens verksamhet underdel senaste budgetåret.

Enligt 48 § polisinstruktionen (1972:511) skall polisstyrelsen varje år enligt länsstyrelsens bestämmande lämna förslag till anslagsframställning. Länsstyrelsen skall enligt 13 § länsstyrelseinstruktionen (1971:460) varje år före den I juni till rikspolisstyrelsen avge förslag till hur utgifterna skall beräknas för det lokala polisväsendet.

Riksdagen beslutar normalt om anslag till polisväsendet i sådan tid att regeringen kan utfärda regleringsbrev strax före budgetårets början. Riks­polisstyrelsen utfärdar därefter budgetföreskrifter. Efter dessa budgetför­eskrifter planerar polisdistrikten sin verksamhet, bl.a. i form av en årspla-nering.

I rikspolisstyrelsens anslagsframställning redovisas verksamheten inom polisväsendet uppdelad på olika typer av aktiviteter. Olika mått på omfatt­ningen av en viss verksamhetsgren används.

Departementschefen berörde i prop. 1980/81:13 inte frågan om hur planeringsprocessen inom polisväsendet borde utformas i fortsättningen. Han framhöll emellertid när det gällde prioriteringsfrågorna att det är frågor som får bedömas från lid till annan och därför har sin naturliga plats bl.a. i budgetbehandlingen av anslagen till polisväsendet. Det är enligt departementschefen därvid mera angeläget att diskutera inriktningen av verksamheten för hela den samlade personalstyrkan på drygt 16 000 polis­män än att, som i viss utsträckning har skett hittills, begränsa synfältet till hur de nytillkomna tjänsterna skall användas.

Polisberedningen anser att årsplaneringen måste kunna ske på ett lidi-

Prop. 1983/84:89

13

gare stadium än vad som nu är fallel. Beredningen framhåller ocksä atl det nuvarande planeringssystemet i vissa avseenden är onödigt omfallande och i andra avseenden inte är inriktat på väsentligheter. Beredningen anser därför att planeringsdokumenten bör kunna förenklas. Vidare bör kraven på anslagsframställning från polisstyrelse och länsstyrelse slopas. Rikspo­lisstyrelsen bör i fortsättningen inle avge någon verksamhelsberättdse.

Planeringsunderlaget på lokal och regional nivå bör enligt beredningen i princip kunna begränsas till

-

en allmän beskrivning av polisdistriktet i samhället och en beskrivning av distriktet i polisiära termer,

-

en analys av resultatet för det gångna kalenderåret,

-

brottsstatistik, ärendestatistik och resursstatistik, bedömningar av ut­vecklingen under det kommande budgetåret,

-

angivande av målen för verksamheten underdel kommande budgetåret,

-

angivande av personal och andra resurser,

-

förslag till fördelning av resurserna för det kommande budgetåret samt

-

inriktningen av verksamheten under det därpå följande budgetåret. Föreskrifter om planeringsdokumenten bör enligl beredningen meddelas

av regeringen.

När regeringen har lagl fram budgetpropositionen bör enligt beredningen rikspolisstyrelsen omedelbart informera länsstyrelserna och polisstyrel­serna om innehållet i den för polisväsendets del. Samtidigt bör rikspolis­styrelsen begära det underlag av länsstyrelsen som kan behövas för rikspo­lisstyrelsens framställning till regeringen med anledning av det kommande regleringsbrevet förpolisväsendet. Underlaget bör vara rikspolisstyrelsen till hända senast den 1 mars. Rikspolisstyrelsen bör därefter ge in sin framställning till regeringen i frågan senast den 1 april varefler reglerings­breven kan utfärdas efter riksdagens beslul.

Lånsstyrelserna och polisstyrelserna bör börja sin planering för det kommande budgetåret samtidigt som de får reda på innehållet i budgetpro­positionen. De bör då upprätta etl preliminärt underlag för beslut om resursfördelningen. I etl polisdistrikt med regionala funktioner bör under­lagen för de tvä instanserna göras upp i ett sammanhang. Detta förutsätter en samverkan mellan länspolischefen och polischefen i distriktet med de regionala funktionerna men också med polischeferna i övriga distrikt i länet. När regleringsbrevet föreligger kan de slutliga planeringsbesluten fattas.

Föreskrifter om huvudpunkterna i planeringsprocessen bör meddelas av regeringen.

Polisberedningen har vidare lämnat detaljerade förslag om hur de olika aktiviteterna inom polisväsendet bör redovisas i rikspolisstyrelsens an­slagsframställning. Enligt beredningen bör regeringen i samband med reg­leringsbrevet ange vilken indelning i aktiviteter som rikspolisstyrelsen skall använda i kommande anslagsframställning. För denna redovisning

Prop. 1983/84:89

14

behöver rikspolisstyrelsen uppgifter från länsstyrelserna och de lokala polisstyrelserna. I del sammanhanget kan, anser beredningen, dessa myn­digheier la upp sådana frågor som de anser att rikspolisstyrelsen bör behandla i anslagsframställningen.

Beredningen förutsätter att presentationen av polisväsendet i budgetpro­positionen kommer att göras med utgångspunkt i samma redovisning av aktiviteter som rikspolisstyrelsen har gjort i sin anslagsframställning.

Förslaget om all förenkla planeringsunderlaget mottas genomgående positivt av remissinstanserna. Samtliga remissinslanser tillstyrker försla­gel om atl anslagsframställning resp. verksamhetsberättelse inte längre skall avges av polisstyrelse och länsstyrelse resp. rikspolisstyrelsen.

För egen del vill jag anföra följande. Del är, som jag tidigare har utvecklat, värdefullt att man snabbi får i gång det nya planeringssystemet så att detta kan ge underlag för statsmakternas och myndigheternas beslul för del budgetår som börjar den 1 juli 1985. Jag avser därtor atl föreslå regeringen atl under våren 1984 föreskrifter meddelas dels om den indel­ning i aktiviteter som rikspolisstyrelsen skall använda i sin kommande anslagsframställning dels om utformningen av de lokala planeringsdoku­menten och om planeringsprocessen i övrigt.

Jag delar beredningens och remissinstansernas uppfattning att kraven pä anslagsframställningar från de lokala polismyndigheterna och länsstyrel­serna bör slopas, liksom även kravet på en särskild verksamhetsberättelse frän rikspolisstyrelsen.

Den planeringsmodell som beredningen har skisserat kan jag i princip ställa mig bakom. Det blir en viktig uppgift för rikspolisstyrelsen att på elt sä tidigt stadium som möjligt informera de lokala och regionala myndighe­terna om vilken inriktning på polisverksamheten som statsmakterna har tänkt sig för det kommande budgetåret. Del underlag för planering på lokal och regional nivå som beredningen har föreslagit torde vara tillräckligl. Det torde också fylla kraven på underlag för såväl rikspolisstyrelsens anslagsframställning som styrelsens framställning till regeringen med syn­punkter pä innehållet i det kommande regleringsbrevet. Jag avser att återkomma till regeringen i annat sammanhang i fråga om den närmare utformningen av systemet.

2.2 Ett förstärkt medborgarinflytande över den lokala polisverksamheten

Enligt del lill lagrådet remitterade förslaget till polislag skall lånen, såsom nu, vara indelade i polisdistrikt. I varje polisdistrikt skall finnas en polismyndighet. För ledningen av polismyndigheten skall finnas en polis­styrelse. Polisstyrelsen skall bestå av polismyndighetens chef och det antal valda ledamöter, lägst sex och högst tio, som länsstyrelsen bestämmer. Finns det i polisdistriktet en biträdande polischef skall även denne ingå i slyrelsen. I lagförslaget finns vidare bl. a. bestämmelser om val av ledamö­terna i polisstyrelsen.

Prop. 1983/84:89

15

Lagförslaget innebär atl elt nytl polismyndigheisbegrepp införs. Enligt förslaget skall man som benämning på det lokala polisorganei övergå frän "polisstyrelse" till "polismyndighet". Endast beslul som har meddelats av polisstyrelsen i plenum kommer således alt anges som fattade av polis­styrelsen. Av motiven framgår att det ankommer på regeringen atl medde­la föreskrifter om i vilka fall polisstyrelsen skall beslula i frågor som ankommer på polismyndigheten och i vilka fall beslutet skall fallas av polischefen eller av någon annan tjänsteman.

Jag kommer i det följande alt redovisa min uppfattning om hur den framtida fördelningen av uppgifter mellan ä ena sidan polisstyrelsen och ä andra sidan polischefen bör utformas.

Enligt gällande ordning finns för ledningen av verksamheten inom polis­distriktet en polisstyrelse. Den består av polischefen och del ytteriigare antal särskill valda ledamöter, minst sex och högst åtta, som länsstyrelsen bestämmer. De särskilt valda ledamölerna väljer bland sig ordförande och vice ordförande. Polischefen (polismästaren) kan alltså inte utses till någon av dessa poster. Personalföreträdare deltar i polisstyrelsernas verksamhel enligt kungörelsen (1974:224) om personalföreträdare i statlig myndighels styrelse m.m.

Polisstyrelsen skall enligt polisinslruktionen noga följa förhållandena inom polisdistriktet samt verka för etl förtroendefullt förhållande mellan polisen och allmänheten. Del åligger polisstyrelsen särskilt att vaka över att lagar och andra författningar rörande allmän ordning och säkerhet efterlevs, planlägga och leda polisens arbete och sörja för att ålgärder vidtas för att förebygga brott samt verka för en god rekrytering av tjänste­män till polisväsendet.

Polisstyrelsen avgör enligl polisinslruktionen ärendena antingen i ple­num eller genom beslut av polischefen ensam. I plenum avgörs ärenden som angår

-

viktigare frågor om organisation och arbetsordning,

-

förslag till anslagsframställning och andra frågor av siörre ekonomisk betydelse,

-

frågor om tillsättning av vissa tjänster,

-

viktigare frågor om information om polisverksamheten i allmänhet,

-

frågorom disciplinansvar, avskedande, åtalsanmälan, avstängning eller läkarundersökning,

-

frågor om annat skiljande från tjänst eller uppdrag än avskedande samt

-

andra frågor som polischefen hänskjuter till plenum.

Om etl ärende som har nämnts nu innefattar utövande av polisledning får det dock inte avgöras i plenum. Polisledningen i distriktet utövas nämligen endast av polischefen. Polischefen får inte heller i övrigt hänskju­ta ett ärende till plenum annat än om ärendet rör polisväsendets admini­stration eller allmänna riktlinjer för polisens verksamhet. Del förhållandet alt operativa polisfrågor inte får avgöras av polisstyrelsen i plenum anses emellertid inte hindra att de kan tas upp till diskussion i plenum.

Prop. 1983/84:89

16

1975 års polisutredning hade enligl sina direktiv atl överväga ålgärder för all förstärka del kommunala inflytandet över polisens verksamhel samt del förlroendemannainflylande som utövas genom polisstyrelsen. Utred­ningen konstaterade all det lokala medborgarinflylandel över polisverk­samheten begränsades av framför alll tvä faktorer, nämligen dels den centrala fördelningen av personalen på olika enheter dels föreskriften i polisinstruktionen atl ärenden som innefattar polisledning inle får avgöras i plenum. Polisutredningen lämnade förslag lill hur denna begränsning borde kunna hävas med syfte atl de förtroendevaldas infiytande skulle förstär­kas.

1 1980/81 års principproposition anslöt sig den dåvarande departements­chefen till polisutredningens uppfallning alt medborgarinflylandel över den lokala poliverksamhelen borde förstärkas.

När det gäller fördelningen av uppgifter mellan polisstyrelsen i plenum och polischefen borde enligt departementschefen en utgångspunkt vara atl man eftersträvade en ordning som innebär atl den förtroendevalda polis­styrelsen förvandlas frän elt i huvudsak rådgivande organ lill elt i egentlig mening styrande organ för polisen. Polisstyrelsen i plenum borde således fatta de långsikliga beslulen om fördelningen och användningen av resur­serna inom polisdistriktet och handlägga bl. a. viktigare frågor om organi­sation och verksamhetsplanering. Med verksamhetsplanering borde enligl deparlemenlschefen förslås inle bara den grundläggande prioriteringen av insatserna mellan olika verksamhetsgrenar utan ocksä den allmänna inrikt­ningen av varje verksamhel för sig. Den i egentlig mening operativa polis­ledningen skulle emellertid även i fortsättningen utövas av polischefen eller av honom underställt polisbefäl.

1 propositionen redovisade föredraganden också sin principiella uppfatt­ning om hur avgränsningen mellan polisstyrelsen resp. polischefen närma­re borde utformas. Enligt departementschefen skulle del dock bli en viktig uppgifi för polisberedningen alt närmare belysa de avgränsningsfrägor rörande uppgiftsfördelningen mellan polisstyrelsen i plenum och polische­fen som kunde aktualiseras.

Polisberedningen har med utgångspunkt från riksdagens principbeslut om en förstärkt position för de valda ledamöterna i polisstyrelsen redovisat hur den framtida uppgiftsfördelningen mellan polisstyrelsen och polische­fen bör utformas.

Beredningen utgår för det första från att en grundläggande förutsättning för att verksamheten inom den lokala polisorganisationen skall kunna bedrivas pä ett ändamålsenligt säll i den nya organisalionen är alt en noggrann årsplaneringoch uppföljning av verksamheten inom polisdistrik­ten äger rum. Med hänsyn lill resursfördelningens styrande inverkan på hela polisverksamheten är det enligt beredningen naturligt att styrelsens arbele koncentreras kring den årliga planeringen. I denna planering ingår att prioritera insalser mellan olika verksamhetsgrenar och atl fördela re-

Prop. 1983/84:89

17

surser. Intresset av att styrelsen tar del i själva besluten gör sig enligt beredningen gällande med särskild styrka i fråga om övervaknings- och utredningsverksamheten. Det år angeläget atl dessa verksamhetsformer planeras och genomförs under stort hänsynstagande till de önskemål som finns hos allmänheten och hos kommunala organ. Detta gäller i synnerhet beträffande övervakningsverksamheten. Över huvud taget bör dock leda­möterna enligt beredningen i större utsträckning än f. n. ta del i de beslul som rör den allmänna utformningen av polisdistriktets policy.

Beredningen anser att styrelsen framför allt skall ta del i de planerings­beslut som tar sikte på övergripande frågor och sådana frågor som gäller inriktningen av verksamheten under en längre tid, l.ex. budgetåret.

Praktiska och principiella skäl talar enligt beredningen för att vad man kan kalla den i egentlig mening operativa polisledningen även i fortsätt­ningen skall utövas av polischefen eller honom underställt polisbefäl. Beredningen förutsätter, liksom tidigare riksdagen, att man inte i styrelsen skall kunna ta upp ärenden avseende polisledning i särskilt fall. Detta begrepp blir alltså av grundläggande betydelse för kompetensfördelningen mellan polisstyrelsen och polischefen. Med polisledning i särskilt fall bör då enligl beredningen förstås chefskapet över en polisstyrka under på­gående arbete, liksom över huvud laget situationer då fråga är om en order eller en kommendering där en bestämd polisman eller en viss grupp av polismän år utpekad.

Beredningen har mot denna bakgrund funnit all den nuvarande föreskrif­ten i polisinstruktionen atl polischefen ensam utövar polisledningen i dis­triktet bör utgå. I stället bör viktigare frågor rörande planeringen av polis­verksamheten uttryckligen anges som ärenden vilka del ankommer på polisstyrelsen att la slällning till. Enligt beredningens uppfattning behöver polischefen samtidigt bara vara bunden av den begränsning når del gäller alt hänskjuta en fråga till slyrelsen som följer av principen att ärende som rör utövande av polisledning i särskilt fall inte får hänskjulas till polissty­relsen för avgörande.

Med den lösning som beredningen förordar kommer även sådana all­männa förvaltningsärenden som faller pä polisen s.k. polismyndighets­ärenden - alt kunna avgöras av slyrelsen. Med hänsyn lill polismyndig­hetsärendenas frekvens och lill del förhållandet att de ofta måste avgöras omedelbart eller i allt fall mycket snabbt är det enligt beredningen uppen­barligen inle möjligt atl dessa ärenden mera regelmässigt skall kunna anmälas för polisstyrelsen. Beredningen anser det emellertid angeläget att polismyndighetsärenden av principiell vikt kan hänskjulas lill styrelsen. Särskilt önskvärt är naturligtvis att denna ordning kan tillämpas när etl polismyndighetsärende inte bara är av principiell karaktär ulan också har direkt betydelse för innevånarna i distriktet. Som exempel har beredningen nämnt vissa frågor om tillstånd att hålla allmän sammankomst eller offent­lig tillställning. Ibland kan även den närmare utformningen av ett tillstånd 

2    Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 89

Prop. 1983/84:89

18

vara av sådant allmänt intresse, t. ex. när det gäller hur länge etl diskotek skall få ha öppet eller under vilka förutsättningar en biltävling skall få anordnas. Däremot bör l.ex. ett enskilt ärende om vapenlillstånd inle lämpligen tas upp av styrelsen.

Också polismyndighetsärenden av principiell karaktär måste oftast av­göras så snabbt att det inte är praktiskt möjligt atl hänskjuta dem till avgörande av polisstyrelsen. I sådana fall bör ärendet avgöras i samma ordning som nu. Avgörandet bör enligt beredningen emellertid lämpligen anmälas för polisstyrelsen vid dess nästa sammanträde. Ledamöterna fär då tillfälle att anlägga synpunkler på ärendet till ledning för behandlingen i framtiden av likartade fall.

Polismyndighelsärendena bör enligt beredningen inle ingå i uppräkning­en av de frågor som polisstyrelsen obligatoriskt skall behandla. I stället bör gälla att ett polismyndighetsärende kan las upp i styrelsen endast om polischefen själv hänskjuter ärendet dit. Beredningen ser det som en fördel för polischefen att, när det är fråga om ett polismyndighelsårende som är av principiell vikt, kunna hänskjuta ärendet till styrelsen för beslut. Här­igenom kan polischefen säkerställa atl avgörandet erhåller erforderlig lokal och medborgertig förankring. Polischefen bör också enligl beredningen kunna ta initiativ till principdiskussioner om hur vissa typer av myndig­hetsärenden bör behandlas. Styrelsen kan härvid göra uttalanden av all­mänt rådgivande natur.

Beredningen har vidare framhållit att de förtroendevalda ledamöterna i polisstyrelserna också bör kunna medverka i olika samrådsorgan som polisen är representerad i. Denna medverkan får emellertid i första hand bli beroende på vad som bedöms vara ändamålsenligt med hänsyn till de lokala förhållandena liksom naturligtvis den representationsform som de andra myndigheter som ingår i samrådsorganen - l.ex. socialnämnd och skola - finner lämpligast.

Beredningen konstaterar slutligen att ett ökat inflytande för de förtroen­devalda ledamöterna i polisstyrelsen kommer att ställa ökade krav på ledamöternas kunskaper om polisverksamheten. Del är därför betydelse­fullt att ledamöterna får all den information som år möjlig om polisverk­samheten och om de regler som gäller för den. Ledamöterna bör enligt beredningen ges tillfälle att i polisdistrikten sätta sig in i polisens arbete och vardagsproblem. Detta kan ske genom en allmän orientering, genom studiebesök vid olika polisiära arbetsenheter eller genom att vid samman­träden i polisdistrikten något speciellt tema behandlas. Beredningen utgår ocksä från att särskild information lämnas de förtroendevalda genom för­sorg av rikspolisstyrelsen i samråd med länsstyrelser och polisstyrelser.

Remissinstanserna har i allmänhet instämt i beredningens principiella tankegångar. Viktigare frågor rörande planeringen av polisverksamheten liksom fördelningen och användningen av polisdistriktens resurser anser remissinstanserna höra till polisstyrelsernas kompetensområde. Ledning-

Prop. 1983/84:89

19

en av den rent operativa polisverksamheten bör även i fortsättningen enligt flera remissinstanser ankomma på polischefen eller honom underställt polisbefäl. Några remissinstanser betonar det angelägna i all polisslyrelse-ledamöterna får utbildning om polisorganisationen inför reformens genom­förande.

Lånsstyrelsen i Värmlands län samt Föreningen Sveriges länspolis­chefer och Föreningen Sveriges polischefer ifrågasätter det lämpliga i att ärenden som innebär rättstillämpning handläggs av de politiskt valda leda­mölerna i polisstyrelserna. Man anser alt det därigenom kan skapas miss­tankar om att besluten fattas från politiska utgångspunkter.

Jag vill för egen del först erinra om att beredningen haft en begränsad uppgift inom delta område. Beredningen har endast haft i uppdrag att på del praktiska planet omsätta de riktlinjer som riksdagen tidigare har god­känt i fråga om en förstärkt ställning för de valda ledamöterna i polisstyrel­serna.

Jag vill ändock lill en början framhålla att jag helt ansluter mig till principen om ett förstärkt medborgarinflytande över den lokala polisverk­samheten och de skäl som har åberopats för detta. Den statsfinansiella situationen och de krav som finns på insalser på priorilerade områden kommer för framtiden att leda till i många avseenden känsliga avvägningar mellan olika verksamhetsområden. Som jag ser det är det därför helt nödvändigt att besluten om verksamheten i den lokala polisorganisationen haren ordentlig förankring bland invånarna i polisdistriktet. Denna uppgifi kommer dessutom att bli än väsentligare efter del alt den pågående refor­meringen av polisväsendet har genomförts i sin helhet. Beredningens för­slag ansluter i huvudsak till den av riksdagen tidigare godkända uppgifts­fördelningen. Jag saknar anledning alt frångå de lösningar som nu under en längre tid har diskuterats under utredningsarbetet, särskilt som de med något undantag har godtagits av remissinslanserna. Den kommande fördel­ningen av uppgifter bör sammanfattningsvis bli följande.

Utöver de befogenheter som polisstyrelserna har i dag bör de i forlsäll­ningen ha till uppgift att besluta i viktigare frågor rörande planeringen och inriktningen av verksamheten i distriktet. Likaså bör viktigare frågor om distriktets organisation höra lill de valda ledamöternas kompetensområde. Det är naturligt att polisstyrelsens medverkan i planeringsprocessen avser mera väsentliga frågor och frågor som gäller verksamheten över en längre period, l.ex. elt budgetår. Genom alt de förtroendevalda lar del i sådana, beslut kan önskemål från allmänheten, kommunala organ och andra berör­da intressegrupper om inriktningen av verksamheten uppmärksammas. Detta torde enligl min uppfattning också innebära att allmänhetens förtro­ende för polisväsendet ökar.

De frågor som gäller polisledning i särskilda fall bör emellertid exklusivt höra till polischefens kompetensområde och här finns alltså en yttersta gräns för vilka frågor som polischefen kan hänskjuta till slyrelsen. Med

Prop. 1983/84:89

20

uttrycket polisledning i särskill fall bör förslås chefskapet över en polis­styrka under pågående arbete liksom över huvud taget situationer då del är fråga om en order eller en kommendering där en besiämd polisman eller en grupp av polismän är utpekade.

Med den nu angivna ordningen följer att ocksä polismyndighetsärenden av polischefen kan hänskjulas lill polisstyrelsen. Jag ser för egen del inget hinder mot en sådan ordning. All frågor om rättstillämpning prövas under medverkan av på politisk väg utsedda lekmän år ju ingalunda ovanligt. En jämförelse kan t. ex. göras med nämndemännens roll i domstolarna. Det är emellertid naturiigt att endast de ärenden som frän någon utgångspunkt är av särskild betydelse las upp till prövning av styrelsen.

Jag delar uppfattningen att det ökade inflytandet för de förtroendevalda ledamöterna i polisstyrelserna ställer ökade krav pä ledamöternas kunska­per om polisverksamheten. Ledamöterna lär genom sitt arbele i polissty­relsen känna sina nya ansvarsområden och breddar och fördjupar därmed sina kunskaper om verksamheten. Därutöver behövs emellertid viss ut­bildning i anslutning till att reformen genomförs. Jag har ocksä inhämtat alt rikspolisstyrelsen f. n. planerar en utbildning för polisstyrelsernas leda­möter med anledning av reformerna i enlighet med polisberedningens förslag. Jag anser följaktligen atl det finns stora förutsättningar för atl ledamölerna skall ges en god grund för sill viktiga arbete.

2.3 Den regionala polisorganisationen i Stockholms län, Göteborgs och Bo­hus län samt Jämtlands län

2.3.1 Den nuvarande regionala organisationen

Länsstyrelsen är den högsta polismyndigheten i länet. Den har i denna egenskap ansvaret för och ledningen av polisverksamheten inom sitt län.

Länsstyrelsens uppgifter i detta sammanhang lades i sina huvuddrag fasl i samband med att polisväsendet förstatligades. De anges i polisinslruk­tionen. Lånsstyrelsen skall övervaka att allmän ordning och säkerhet upprätthålls i länet och atl nödvändiga ålgärder vidtas når den allmänna ordningen och säkerheten hotas eller störs. För alt kunna fullgöra denna uppgift har länsstyrelsen fått befogenhet atl meddela föreskrifter om an­vändningen av polisstyrkorna i länels polisdistrikt samt att i vissa situa­tioner helt eller delvis la över ledningen av polisdistriktens polisstyrkor liksom att besluta om polisförstärkning inom länet och begära förstärkning från andra län.

Vid polisväsendets förstatligande förutsattes det atl länsstyrelsen skulle leda polisverksamheten så snart denna berörde flera distrikt inom lånet (prop. 1964: 100 s. 67- 69 och 108-110). I överensstämmelse härmed utövar

Prop. 1983/84:89

21

enligt polisinslruktionen länsstyrelsen chefsskapet i fråga om tjänstgöring­en för de polismän som ingår i en länstrafikgrupp. Denna grupp slår alltså till länsstyrelsens förfogande, vilket även kommer till uttryck i reglerings­brevet för polisväsendet. Motsvarande föreskrifter finns inte för de övriga enheter som utövar regional polisverksamhet (främst narkolikarotlarna och de s. k. ekorotlarna).

Länsstyrelsen skall ägna uppmärksamhet åt polisväsendets organisa­tion, se till att verksamheten bedrivs rationellt och effektivt samt verka för ett förtroendefullt förhållande mellan polisen och allmänheten. En gång om året skall länsstyrelsen inspektera polisdistrikten i länet.

Länsstyrelsen har också ålagts bl.a. att ta den befattning med rekryte­ring och fortbildning av polismän som rikspolisstyrelsen föreskriver och att svara för polisväsendets administration enligt de föreskrifter som med­delas om delta. Rikspolisstyrelsen svarar dock för en myckel slor del av administrationen av den lokala polisorganisationen.

Länsstyrelsen fastställer vidare arbetsordning för polisdistrikten, hand­lägger vissa ärenden om Ijänstelillsättningar i distrikten och bestämmer i en del andra personaladministrativa ärenden.

Länsstyrelsen är besvärsmyndighet när talan förs mot polissstyrelsens beslul. Årenden om disciplinpåföljd för tjänstemän inom den lokala polis­organisationen handläggs äv länsstyrelsen. I Stockholms, Göteborgs och Malmö polisdistrikt ankommer dock denna uppgift på polisstyrelsen.

Länsstyrelsen leds av en styrelse. Landshövdingen är chef för länssty­relsen och ordförande i dess styrelse.

I styrelsen avgörs viktigare frågor om samhällsplanering eller andra för länet betydelsefulla åtgärder, viktigare författningsfrågor, viktigare frågor om organisation, anslagsfrågor och andra frågor av större ekonomisk bety­delse, vissa frågor om tjänstetillsättning och om skiljande från tjänst o.d. saml andra frågor som landshövdingen hänskjuter till styrelsen. Ärenden som rör bl. a. beslut om polisförslårkning, föreskrifter om polisstyrkornas användning, övertagande i vissa fall av ledningen för distriktens polisstyr­kor, rekrytering och fortbildning av polismän samt utövandet av chefska­pet för länstrafikgrupperna får dock hänskjulas till styrelsen bara om de rör allmänna riktlinjer eller anvisningar för polisens verksamhet.

Sådana ärenden som inte får hänskjulas lill länsstyrelsens styrelse kom­mer normalt att avgöras av länspolischefen. I vissa fall skall de dock avgöras av landshövdingen. Så är fallet när det är fråga om allvarlig ordningsstörande händelse eller annan händelse som kräver extraordinär polisverksamhet eller fordrar särskilda överväganden rörande användning­en av polisstyrkorna eller när omständigheterna i annat fall påkallar det. Med anknytning till de särskilda ledningsbefogenheterna gäller också atl landshövdingen i vissa fall kan besluta i ärenden som avser förbud mot anordnande av offentlig tillställning eller allmän sammankomst liksom i

Prop. 1983/84:89

22

ärenden om föreläggande äv vite för atl upprätthälla allmän ordning och säkerhet. I egenskap av myndighetens chef kan vidare landshövdingen för avgörande överta ärenden som annars skall beslutas av länspolischefen. Sådant övertagande kan dock inle ske beträffande polisledningsfunktioner annat än i de extraordinära situationer som har angetts tidigare.

I alla län utom Gotlands län finns en länspolischef som är tjänsteman i länsstyrelsen och chef för länspolischefens expedition, vilken är en arbets­enhet inom länsstyrelsen. Vid fem länsstyrelser finns också en biträdande länspolischef.

Länspolischefen svarar som föredragande eller beslutsfattare för alla ärenden som enligt polisinslruktionen ankommer på länsstyrelsen. Han ansvarar på samma sätt för årenden som enligt annan författning ankom­mer på honom eller som enligl fastställd diarieplan skall handläggas på länspolischefens expedition. Länspolischefen beslutar i allmänhet ensam i ärenden som skall handläggas på hans expedition och som inte enligt vad som har redovisats i det föregående skall avgöras av styrelsen för länssty­relsen eller av landshövdingen.

Länspolischefen har en förhållandevis självständig ställning inom läns­styrelsen. Han utövar således - med den begränsning som följer av lands­hövdingens befogenheter i extraordinära situationer - ensam länsstyrel­sens ledningsfunktioner i fråga om polisverksamheten. Lånspolischefen beslutar vidare i frågor om förslärkningsrörelser och om övertagande av ledningen av polisverksamheten i särskilt fall. Länspolischefen utfärdar de föreskrifter för polisverksamheten i länets polisdistrikt som kan behövas. Verksamheten med att utfärda föreskrifter är huvudsakligen inriktad pä att samordna polisverksamheten i länet och i förhållande lill angränsande lån samt på all anpassa de samlade resurserna efter de behov som föreligger.

Stockholms, Göteborgs och Malmö polisdistrikt är i huvudsak undan­tagna från länspolischefernas verksamhetsområde. Polischeferna i dessa distrikt har till skillnad från polischeferna i övriga distrikt en helt självstän­dig ställning i operativt hänseende. Frågor om förstärkning från ett stor­stadsdistrikt till länet i övrigt eller omvänt och andra operativa ärenden, som berör länspolischefen och polischefen i storstadsdistriktet gemen­samt, handläggs alltså i samma ordning som gäller länspolischefer emellan.

2.3.2 Tidigare förslag rörande den regionala organisationen

I 1980/81 års principproposition föreslogs atl länsstyrelsen skulle behål­las som länels högsta polisorgan och att länsstyrelsen även i fortsättningen skulle ha del övergripande ansvaret för den regionala polisverksamheten. I propositionen redovisades också vilka principer som borde gälla i fråga om arbetsfördelningen m.m. mellan länsstyrelsens styrelse, landshövdingen resp. länspolischefen.

Prop. 1983/84; 89

23

I propositionen togs frågan upp om en från övriga landet avvikande organisatorisk lösning för bl.a. Stockholms län och Slockholms polisdis­trikt på grundval av polisutredningens överväganden. Som grund för en sådan ordning framhölls den speciella strukturen hos detta distrikt, som ligger utanför länspolischefens verksamhetsområde. Det säger sig självt, anfördes det i propositionen, att det fortlöpande behovet av samarbete mellan Stockholms polisdistrikt och länet i övrigt är mycket stort. I stock­holmsområdet finns förulom Slockholms polisdistrikt tolv andra polisdis­trikt, av vilka det stora flertalet ulgör kransdistrikt lill Stockholms polisdis­trikt och ingår i en sammanhängande tätortsbebyggelse med Stockholm som centrum. Härtill kommer att Stockholms polisdistrikt personalmässigt är dubbelt så stort som länets övriga polisdistrikt sammantagna, medan dessa i sin tur personalmässigt nästan motsvarar Göteborgs polisdistrikt. Samverkansfrågorna ansågs med hänsyn härtill mycket komplicerade i den nuvarande organisationen. Mot denna bakgrund tedde det sig enligt propo­sitionen nödvändigt att för stockholmsområdet förorda elt av polisutred­ningens huvudalternativ för en ny regional organisation, ett alternativ som innebar att befattningarna som länspolischef och polismästare i Stockholm förenades till en tjänst och att länet bildade ett enda regionalt verksamhets­område.

I propositionen föreslogs vidare att en tjänst som biträdande polischef skulle inrättas i Stockholms polisdistrikt huvudsakligen för det löpande arbetet inom distriktet. Förhållandet mellan polischefens och souschefens befogenheter var en fråga som särskilt borde uppmärksammas av polisbe­redningen. Principen borde vara att befogenhelsfördelningen dem emellan fick bero av vad som bestämdes därom i arbetsordning efter omorganisa­tionen men alt polischefen alltid skulle ha möjlighet att själv förbehålla sig beslutanderätten i en fråga vare sig denna rörde den regionala eller lokala verksamheten.

I propositionen förordades en lösning enligl det nu angivna alternativet endast för stockholmsområdet. De omständigheter som talade för en sär­lösning för stockholmsområdet talade emellertid enligt riksdagens mening om än med mindre styrka - också för en liknande organisation i de båda övriga storstadsområdena.

I fråga om Göteborgs och Bohus län, där det alldeles övervägande antalet polismanstjänster och övriga resurser är koncentrerade till Göte­borgs polisdistrikt, var enligt riksdagens mening skälen för en ordning liknande den som avsågs för Stockholms lån så starka att riksdagen ansåg att en sådan ordning måste införas också där. På samma sätt som hade föreslagils beträffande stockholmsområdet fick de frågor som aktualisera­des inför genomförandet uppmärksammas av polisberedningen.

När det gäller Malmöhus län godtog riksdagen den ordning som före­slogs i propositionen och som inte innebar några genomgripande föränd­ringar i förhållande till vad som nu gäller.

Prop. 1983/84:89

24

Beträffande Jämtlands län ifrågasatte riksdagen om en ordning med en länspolischef och två polisdistrikt - även med beaktande av de delvis vidgade och nya uppgifter som avsågs ankomma på en länspolischef -kunde vara ändamålsenligt. Enligt utskottets mening borde organisationen för Jämtlands län närmare övervägas av polisberedningen. Övervägandena borde ske förutsättningslöst.

2.3.3    Förslaget till polislag

I det remitterade förslaget lill polislag anges att länsstyrelsen är länets högsta polisorgan och att den ansvarar för polisverksamheten i länet. Vidare anges i lagen de ledningsfunktioner i vid mening som kan sägas innebära en begränsning av de lokala myndigheternas självständighet, nämligen

-

tillsynsfunktionen,

-

befogenheten att avdela personal för regional polisverksamhet,

-

befogenheten att meddela direktiv för den regionala polisverksamheten och, vid behov, för annan polisverksamhet inom länet,

-

befogenheten att besluta om polisförstärkning inom länet eller till ett annat län samt att begära sådan förstärkning från ett annat län samt

-

befogenheten att ta över ledningen av polispersonalen i länet, när sär­skilda förhållanden föranleder det eller kravet på en enhetlig ledning annars är särskilt framträdande.

Enligl lagen skall regeringen kunna bestämma att länsstyrelsen skall leda polisverksamhet även i andra fall.

2.3.4    Den framtida regionala strukturen i Stockholms län, Göteborgs och

Bohus län samt Jämtlands län

2.3.4.1 Jämtlands län

Riksdagens tidigare principbeslut innebär som nämnts att en ny regional organisation skall gälla för Stockholms län och Göteborgs och Bohus län. Såvitt gäller Jämflands län innefattar principbeslutet emellertid inte något slutligt ställningstagande ulan riksdagen har förutsatt att polisberedningen förutsättningslöst prövar frågan.

Beredningen har nu föreslagit att den regionala organisationen i Jämt­lands län utformas i linje med vad som kommer alt gälla för de båda storstadsregionerna. Länsstyrelsen behålls således som högsta polisorgan i länet och befattningarna som länspolischef och polismästare i Östersund förenas i en tjänst utanför länsstyrelsen.

Förslaget har godtagits av remissinstanserna. Jag kan också ansluta mig till beredningens förslag rörande Jämtlands län. Som beredningen har framhållit framstår den nuvarande organisationen som alltför stor i förhål­lande till de krav som de regionala uppgifterna ställer i det länet. Förslaget

Prop. 1983/84:89

25

överensstämmer åven med den utveckling mot en ny. enhetlig regional organisationsform, somjag tar upp i det följande. En fråga om den territo­riella indelningen av polisverksamheten i länet som har väckts under remissbehandlingen, nämligen frågan om tillskapande av ytterligare ett polisdistrikt, bör enligt min mening inte övervägas i detta sammanhang.

2.3.4.2 Fördelningen av arbetsuppgifter mellan länsstyrelsen och den nye regionale chefen m. m.

Innan jag går över till alt behandla de förslag som beredningen har lämnat rörande fördelningen av arbetsuppgifter mellan länsstyrelsen och den nye regionale chefen m.m. anser jag det lämpligt för riksdagens information atl ta upp en fråga som har stått öppen, nämligen tjänslebe-nämhirigen på den nye regionale chefen. Polisberedningen har vall alt använda begreppel länspolischef/polismästare. Jag har själv stannat för att benämningen bör vara länspolismästare. Härmed markeras att befattnings­havaren har regionala chefsuppgifler samtidigt som han år polischef vid en lokal polismyndighet. Den biträdande regionale chefen i Slockholms polis­distrikt bör, i enlighet härmed, ha benämningen biträdande länspolismäs­tare.

Den organisationsform som har föreslagits för de båda storstadslänen och för Jämtlands län förutsätter en uppdelning mellan lånspolismästaren och länsstyrelsen av de regionala uppgifter på polisområdel som i dag fullgörs inom länsstyrelsen av bl.a. länspolischefen och vid hans expedi­tion. För storstadsdistriklen tillkommer även de regionala funktioner som polismästaren där utövar som egen regional chef i nuvarande organisation. Polisberedningen har med utgångspunkt i skilda principer redovisat detal­jerade förslag till fördelning av ärenden och funktioner i övrigt i de avseen­den som har berörts nu.

En första utgångspunkt för beredningens förslag är all länsstyrelsens förtroendemannastyrelse i den nya organisationen får samma befogenheter i besluts- och handläggningshänseende som avses för övriga län. Således kommer styrelsen efter det att reformerna har genomförts i sin helhet att besluta bl.a. om dimensionering och allmän inriktning av de regionala enheternas verksamhel liksom om allmänna principer och riktlinjer i ären­den som avser förstärkningsrörelser och samverkansformer såväl inom som över länsgränserna. Såvitt gäller de befogenheter i ärenden om disci­plinpåföljd, avskedande m.m. som i Slockholms och Göteborgs polisdis­trikt idag ankommer på polisstyrelsen föreslås att de flyttas över på styrel­sen i resp. länsstyrelse. Landshövdingens befogenheter och ställning såväl i förhållande lill förtroendemannastyrdsen som till länspolismästaren före­släs bli desamma som i huvuddelen av länen. På länspolismästaren föreslås i första hand falla årenden och funktioner som mera direki anknyter till polisoperativa frågor. Här avses främst ledningsfrågor av olika slag som

Prop. 1983/84:89

26

rör verksamheten i sårskilt fall liksom samordnings- och samverkansfrå­gor.

Länspolismästaren kommer alt handlägga ärenden dels i egenskap av chef för den lokala polismyndigheten dels som företrädare för länsstyrel­sen. Beredningen har mot den bakgrunden, i syfte att förhindra uppkoms­ten av jävs- och intressekonflikter, föreslagil en fördelning av regionala polisärenden mellan länsstyrelsen och länspolismästaren. Denna fördel­ning innebär bl.a. att ärenden med anknytning till ledningsfunktionen såsom frågor om resursfördelning samt remisser i ärenden av samtidigt regional och lokal natur skall handläggas av länspolismästaren liksom inspektions- och tillsynsfrågor. Å andra sidan har beredningen föreslagit att sådana polismyndighetsärenden som på länsplanet skall handläggas som besvärsärenden utesluts från länspolismästarens handläggning. Det­samma föreslås gälla för sådana personaladministrativa ärenden som avser förord och tillsättningsbeslut saml besvär som skall handläggas i den regionala instansen.

Enligt riksdagens tidigare principbeslut skall en tjänst som biträdande chef inrättas i Stockholms polisdistrikt. Beredningen redovisar förslag till den närmare fördelningen av olika befogenheter mellan länspolismästaren och den biträdande chefen. Förslaget innebår att länspolismästarens regio­nala ansvar betonas. Samtidigt har strävan varil alt så långt möjligt skapa en ordning där de regionala och lokala frågorna hålls isär.

I Göteborgs polisdistrikt där någon tjänst som biträdande chef enligt beredningens förslag inte skall finnas, ulgår beredningens förslag från förutsättningen att fördelningen av uppgifter mellan länspolismästaren och de avdelningschefer som finns i Göteborgs polisdistrikt närmare bestäms i den arbetsordning som länsstyrelsen fastställer. Några av beredningens ledamöter och sakkunniga har dock i ett särskilt yttrande till förslaget hävdat att en tjänst som biträdande chef bör finnas även i Göteborgs polisdistrikt.

De principlösningar i fråga om ärende- och funktionsfördelning m. m. som polisberedningen föreslagit för de båda storstadslänen och Jämtlands län har fått ett blandat mottagande av remissinstanserna. Länsstyrelserna i Stockholms län och Göteborgs och Bohus län har i allt väsentligt anslutit sig till beredningens förslag. Polisstyrelserna i Stockholms län, med undan­tag för Stockholms polisdistrikt, har framfört i huvudsak kritiska syn­punkter. Polisstyrelserna anser att det finns risk för intressekonflikter på grund av de regionala kraven och kraven från länspolismästarens eget distrikt.

Inrättande av en tjänst som biträdande chef i Göteborgs polisdistrikt har föreslagils av vissa remissinstanser. Polisstyrelsen i Göteborg anser dock att någon sådan tjänst inte bör inrättas.

För egen del anser jag att två grundläggande krav måste ställas vid den

Prop. 1983/84:89

27

närmare utformningen av den organisation som skall gälla för de båda storstadslänen och Jämtlands lån. Således måste länsstyrelsens ställning som länets högsta polisorgan och dess förlroendemannastyrelses position som forum för det medborgerliga inflytandet på denna nivå garanteras samtidigt som de mera ledningsbetonade uppgifterna renodlas och effekti­viseras. Vidare måste organisationen ges en sådan utformning att risken för jävs- och intressekonflikter med anknytning till den regionala chefstjän­stens dubbelfunklion undanröjs.

Den föreslagna ordningen hindrar enligt min bedömning inte förlroende-mannastyrelsens framtida uppgifter när det gäller dimensioneringen av de olika regionala enheterna eller den allmänna inriktningen av och princi­perna för bl.a. enheternas verksamhet. Landshövdingens befogenheter i förhällande till den nya länspolismästarfunktionen motsvarar också i ope­rativt hänseende vad som gäller i den nuvarande organisationen. När det gäller fördelningen av de regionala uppgifterna i övrigt mellan länsstyrel­sen och den regionale chefen faller det sig enligl min mening naturiigt alt denne handlägger ärenden av mera renodlat operativ natur och i övrigt sådana uppgifter som utgör grundvalen för hans funktion inom den regio­nala verksamheten i länet. De förslag till uppgiftsfördelning som polisbe­redningen har redovisai uppfyller enligt min mening de krav jag först nämnde och utgör också i övrigt en lämplig avvägning.

Lånspolismästaren kommer att handlägga dels regionala årenden dels lokala ärenden som rör det egna distriktet. De farhågor som har kommit fram under remissbehandlingen om risken för etl obehörigt gynnande av egna lokala intressen delar jag dock inte. Når det gäller de mera operativt betonade ledningsfrågorna utgår jag således från att de - i linje med de principer som polisberedningen har redovisat - inordnas i respektive polisdistrikt på ett sådant sätt att regionala och lokala ledningsfrågor hålls isår. Delta synsätt innebär bl. a. alt viktigare ledningsuppgifter av regional natur bör utövas endast av länspolismästaren eller av en befattningshavare som i det avseendet är direkt underställd honom. Jag räknar vidare med att de befattningshavare som anförtros de regionala, kvalificerade uppgifterna kommer att vara väl medvetna om vilka krav som kommer all ställas på en objektiv och rättvis behandling från förelrädare för länets polisdistrikt. Jag är också av den uppfattningen att dessa krav kommer att tillgodoses. I sista hand ankommer det dessutom på länsstyrelsen att svara för att den regio­nala polisverksamheten blir rätt avvägd och får en inriktning som motsva­rar det samlade behovel i länet.

Vad gäller fördelningen av uppgifter mellan länspolismästaren i Stock­holm och den biträdande chefen där bör, som beredningen har föreslagit, de regionala frågorna ses som länspolismästarens primära uppgift. Självfal­let kan, med hänsyn till frågornas inbördes samband, även siörre lokala frågor av såväl operativ som administrativ och organisatorisk natur falla på

Prop. 1983/84:89

28

denne. Med den utgångspunkten får den biträdande chefen förulom de löpande frågorna i distriktet även förutsättas ta befattning med vissa lö­pande ärenden av regional natur.

När del gäller förhållandena i Göteborgs och Bohus län år jag f.n. inle, med hänsyn bl.a. till polisstyrelsens inställning, beredd att föreslå att en ny tjänst som biträdande chef inrällas där.

2.3.5 Det fintsatta reformarbetet

Frågan om den regionala polisverksamhetens organisation har vid ett flertal tillfällen efter polisväsendets förstatligande år 1965 aktualiserats i riksdagen i syfle atl tillgodose kravet på en effekliv och rationell organisa­tion. De förslag som har lagts fram om l.ex. ändringar i de regionala verksamhetsområdena och budgettekniska förenklingar har avslagits eller eljest mött sådan kritik att de inle bedömts lämpliga att genomföra. I de reformförslag som har förts fram redovisas emellertid, som ett genomgåen­de drag. behovel av en regionalt organiserad och bedriven polisverksam­het pä skilda områden. För denna uppfattning kan anföras ett flertal skäl. Del torde således råda en allmän enighet om att vissa verksamhetsområ­den inom den traditionella polisverksamheten av effekiivitetsskäl kräver fortlöpande insatser över polisdistriktsgränserna med permanenta re­surser. Trafikövervakningen liksom spanings- och utredningsverksamhet i fråga om grövre narkotikabrottslighet och kvalificerad ekonomisk brotts­lighet är exempel på sådana verksamhetsområden. Behovet och utform­ningen av en regional polisorganisation är emellertid också i hög grad beroende på myndighetsstrukturen centralt och lokalt. Med de utgångs­punkter som gäller för de organisationsförslag beträffande såväl den cen­trala som den lokala polisorganisationen som jag redovisar, är det enligt min mening rimligt att anta att utrymmet för regionala insatser på skilda områden inom polisverksamheten kommer atl öka. Jag vill särskilt peka på all rikspolisstyrelsens befogenheter på skilda områden föreslås minska (se avsnitt 2.4).

Riksdagens senasle ställningstagande till den regionala polisorganisa­tionen innebär att den anknytning till länen som rått av ålder består. Detta har också lagts fast i förslaget lill polislag. En utveckling i annan riktning måste enligt min mening f.n. anses sakna aktualitet. Riksdagens ställnings­tagande grundar sig, såvitt gäller huvuddelen av länen, fortfarande pä förutsättningen att länspolischefen är en tjänsteman i länsstyrelsen. Jag vill emellertid erinra om att dåvarande departementschefen i förra årets bud­getproposition (prop. 1982/83: 100 bil. 4 sid. 46), med hänvisning till de förslag som polisberedningen lagl fram beträffande Stockholms, Göte­borgs och Bohus samt Jämtlands län, uttalat att det skulle vara en klar fördel om man så snart som möjligt kunde komma fram till en i hela landet likartad organisation för den regionala polisverksamheten. Med utgångs­punkt i kravet på effektivaste och billigaste organisation för polisverksam-

Prop. 1983/84:89

29

heten har polisberedningen fäll i uppdrag alt län för län pröva förulsäll­ningarna för att genomföra en sådan ordning. Beredningen bör i etl inled­ningsskede behandla sådana län där tjänsten som länspolischef på grund av pensionsavgång eller nära förestående pensionsavgång eller av annan or­sak är eller i en nära framtid blir vakant.

Enligt min mening bör regeringen utan riksdagens medverkan fortsätt­ningsvis kunna ta slutlig ställning till de förslag som beredningen lämnar i fråga om den regionala polisorganisationen i resp. lån.

2.4 Rikspolisstyrelsen

2.4.1 Rikspolisstyrelsens nuvarande uppgifter

Rikspolisstyrelsen inrättades som central förvaltningsmyndighet för po­lisväsendet den 1 juli 1964. Slyrelsen fick i huvudsak.samma organisation som de andra statliga centrala verken och den ursprungliga organisationen består fortfarande i sina huvuddrag. De största förändringar som har skett innebär att vissa byråer har tillkommit och att byråerna har delats in i avdelningar. Antalet tjänster vid slyrelsen uppgick vid liden för styrelsens tillkomst till cirka 230. Rikspolisstyrelsens verksamhel som central förvalt­ningsmyndighet skall enligt statsmakternas beslut, såsom del kommit till uttryck i styrelsens instruktion, bestå av tre huvudområden, nämligen inspektionsverksamhet, samordning och rationaliseringsverksamhet.

Rikspolisstyrelsen har vidare viktiga uppgifter som rör polisväsendets ekonomiska förvaltning, resursanvändningen och resursfördelningen saml i övrigt en mängd centrala, administrativa uppgifter. Styrelsen ombesörjer utbetalning, bokföring och anslagskontroll samt andra ekonomiadministra­tiva uppgifter beiräffande anslagen till polisväsendet. Åven personaladmi­nistrationen inom polisväsendet ankommer i stor utsträckning på rikspolis­styrelsen. Slyrelsen ansvarar vidare för anskaffning och förvaltning av polisväsendets materiel. Den beslutar om polisens utrustning, fastställer vaktområden, vakldistrikt och stalioneringsorler samt verkar för utveck­ling av förbindelsetjänsten.

Styrelsen är nationell byrå för Interpol. Vid slyrelsen förs centrala polisregister och register inom rättsväsendets informationssystem (RI). Rikspolislyrelsen svarar ocksä för extern och intern informationsverksam­het rörande polisverksamheten. Vid polishögskolan bedriver rikspolissty­relsen central utbildning samtidigt som styrelsen övervakar övrig utbild­ningsverksamhet. Styrelsen ansvarar för polisväsendets rekryteringsverk­samhet.

På en del områden har styrelsen tillerkänts befogenhet alt meddela föreskrifter om hur polisverksamheten skall bedrivas och att leda denna verki;amhet. Del gäller bl. a. trafikövervakning som berör två eller flera län och som kräver samordning och samverkan över länsgränserna, sjöpolis-

Prop. 1983/84:89

30

verksamhet och verksamhet som bedrivs med hjälp av luftfartyg, bevak­nings- och säkerhetsarbetet i samband med statsbesök och vid andra motsvarande händelser samt riksomfattande efterspaning vid vissa allvar­liga brotl.

Styrelsen meddelar också instruktioner, råd och anvisningar rörande utlänningskontrollen. Dessutom leder styrelsen säkerhetspolisens verk­samhet när del gäller att hindra och uppdaga brott mot rikets säkerhet. Rikspolisstyrelsen är vidare chefsmyndighet för statens kriminaltekniska laboratorium.

2.4.2 Rikspolisstyrelsens organisation

Rikspolisstyrelsen leds av en särskild slyrelse. Den består av rikspolis­chefen, som är ordförande, överdirektören, som är vice ordförande, samt sex andra, av regeringen utsedda ledamöler. Dessa är riksdagsledamöter och företräder f.n. de fyra största riksdagspartierna. Arbetet inom styrel­sen ges på delta sätt en parlamentarisk förankring. Dessutom ingår två personalföreträdare i styrelsen i enlighet med kungörelsen om personal-företrädare i statlig myndighets slyrelse m. m.

Chef för rikspolisstyrelsen är rikspolischefen. Överdirektören är hans stätlföreträdare. Arbetet fördelas på ett sekretariat och fyra avdelningar. Avdelningarna är uppdelade på sammanlagt tio byråer och en dataenhet. Till utbildningsbyrån hör polishögskolan och två andra polisulbildningsen-heter. Den s.k. rikskriminalen, dvs. de kriminalpolismän frän Stockholms polisdistrikt som står till styrdsens förfogande för kriminalpolisuppgifter, leds direkt av rikspolisstyrelsen.

Sekretariatet biträder rikspolischefen och överdirektören främst vid samordning, uppföljning och planering av verksamheten. Sekretariatet svarar vidare för extern och intern information. Vid sekretariatet samord­nas också beredskapsplaneringen inom polisen med försvarsmaktens och civilförsvarets planering.

Avdelning A - polisavdelningen - beslår av polisbyrå I och

II. 

Polis­byrå I svarar för föreskrifter och allmänna råd för planering och uppfölj­ning av verksamheten vid polisdistriktens övervakningssektioner och tra-fikseklioner samt vid länslrafikgrupperna. Vidare svarar byrån för frågor som gäller sjöpolis- och fjällräddningsorganisationerna, polisens flygverk­samhet, bevaknings- och säkerhetsarbetet vid statsbesök och motsvarande saml jakt-, fiske- och naturvård. Polisbyrå 

II 

svarar bl.a. för föreskrifter och allmänna råd för planering och uppföljning av verksamheten vid polis­distriktens kriminalavdelningar. Byrån utövar rikspolisstyrelsens ledning över rikskriminalen och planlägger brottsförebyggande verksamhet. Den svarar också för rationalisering och planering av utredningsverksamheten, handläggningsförfarandet beträffande polismyndighetsärenden och vissa delegationsfrågor samt handlägger frågor om utlänningskontroll. Byrån svarar också för interpolärendena vid styrelsen.

Prop. 1983/84:89

31

Avdelning B har teknik och ulbildning som verksamhetsområde och består av tekniska byrån och utbildningsbyrån. Tekniska byrån svarar bl.a. för den tekniska bedömningen vid anskaffning av motorfordon, bå­tar, helikoptrar, skyddsutrustning, irafikövervakningsmaieriel, radiout­rustning och övrig polisiär utrustning. Den handlägger också vissa lokalfrå­gor. Ulbildningsbyrån svarar för all central utbildningsverksamhet inom polisväsendet samt viss planering och samordning av den lokala och regio­nala utbildningen.

Avdelning C är en administrativ avdelning. Avdelningen består av en dataenhet saml tre byråer, nämligen kansli-, personal- och registerbyrån. Dataenheten svarar bl.a. för systemutveckling m.m. i fråga om såväl administrativa som polisiära datarutiner samt för drift av styrelsens data­maskinanläggning. Kanslibyrån handlägger bl. a. ärenden som rör polisvä­sendets anslag och budget, frågorom skadereglering, central upphandling, arkivering, kontorsteknisk rationalisering och allmänna organisationsfrå­gor. Till byrån hör också det förvaltningskontor som svarar för drift m. m. av kvarteret Kronoberg i Stockholm, dår styrelsen har sina tjänstelokaler. Personalbyrån svarar för förhandlingsverksamheten. Byrån handlägger vidare bl. a ärenden om rekrytering och antagning av personal, tjänstetill­sättning, personaldisponering och personalplacering, löne- och anställ­ningsvillkor, arbetstid, personalvård, arbetarskydd saml personaladmini­straliva frågor i övrigt. Registerbyrån svarar för vissa centrala register, såsom polisregister och passregister, utför fingeravlrycksundersökningar m. m. samt handlägger ärenden rörande domar, ordningsbot och strafföre­lägganden. Byrån svarar även for det allmänna kriminalregistret.

2.4.3 Tidigare förslag rörande rikspolisstyrelsens uppgifter och organisa­tion

Rikspolisstyrelsens roll inom polisväsendet har varit en central fråga vid den översyn av polisväsendet som har skett under senare år. En strävan har varit att genom en decentralisering av styrelsens upgifter skapa förut­sättningar för ett minskat personalbehov vid styrelsen. Detta har bl. a. haft sin grund i det förhållandet att rikspolisstyrelsens personalstyrka ökat kraftigt sedan styrelsen inrättades.

1975 års polisutredning föreslog följaktligen vissa decentraliseringsåt­gärder. Det gällde bl.a. i fråga om resursfördelning, ADB, utbildning och tjänstetillsättning. Åtgärderna skulle enligt utredningen skapa förutsätt­ningar för ett minskat personalbehov vid rikspolisstyrelsen. Vidare föror­dade utredningen en ökad verksamhet i form av särskilda projekt under bestämd tid. Detta skulle enligl utredningen leda fram till att antalet fasta tjänster vid de olika byråerna kunde begränsas. Utredningen föreslog också att en funktion för analys och planering skulle inrättas även vid rikspolisstyrelsen med främsta uppgift att stödja den lokala och regionala verksamheten på detta område.

Prop. 1983/84:89

32

1 1980/81 års principproposition underslröks rikspolisstyrelsens betydel­se för uppbyggnaden av dagens moderna och effektiva polisväsende. En­ligt vad som framhölls i propositionen stod del hell klarl alt rikspolisstyrel­sen skulle komma att ha en myckel betydelsefull roll för landels polisvä­sende också i fortsättningen. Åven om styrelsens uppgift vid förstatligan­det att bygga upp en ny polisorganisation i hela landet fick anses slutförd, kvarstod en rad viktiga funktioner. Vidare framhölls i propositionen atl polisutredningens förslag skulle komma atl leda till ett minskal behov av personal vid styrelsen. Det förordades därför att rikspolisstyrelsen skulle bli föremål för en organisatorisk översyn med sikte på ett minskat perso­nalbehov enligl de rikilinjer som ulredningen hade angett. En sådan över­syn, som även borde omfatta rikskriminalen, måsle naturligtvis ske med beaktande av att del också i fortsättningen skulle komma all behövas resurser för att samlat bedöma polisverksamheten och att verka för sam­ordning och effektivitet. Som exempel på områden där särskilda krav skulle komma att ställas på det centrala förvaltningsorganet i framtiden nämndes i propositionen bekämpandet av den organiserade och den eko­nomiska brottsligheten. I den samhällsekonomiska situation som rådde skulle naturligtvis också rationaliseringsulredningar av olika slag komma att tillhöra de uppgifter för styrelsen som fick tillmätas särskild vikt.

2.4.4    Förslaget llll polislag

Enligl det remitterade förslagel lill polislag skall rikspolisstyrelsen vara central förvaltningsmyndighet för polisväsendet. Rikspolisstyrelsen har enligt 7 § lagförslaget lillsyn över polisväsendet. Styrelsen skall verka för planmässighet, samordning och rationalisering av polisens arbele. Slyrel­sen får enligl förslaget leda polisverksamhet och meddela föreskrifter om sådan verksamhet endasl i de särskilda hänseenden som regeringen be­slämmer.

Som jag har anfört i specialmotiveringen till 7 § förslaget lill polislag kommer rikspolisstyrelsen att kunna meddela allmänna råd över hela poli­sområdet, även om naturligtvis försiktighet måste iakttas när fråga är om polisverksamhet som de lokala och regionala medborgarstyrelserna i första hand har att besluta om. Jag har vidare framhållit att del för rikspolisstyrel­sens ställning är av grundläggande betydelse att styrelsen inte leder polis­verksamhet och inle heller får meddela föreskrifter för sådan polisverk­samhet i andra hänseenden än regeringen förordnar.

2.4.5    Rikspolisstyrelsens framtida roU inom polisväsendet

2.4.5.1 Allmänna utgångspunkter

Polisberedningen har i belänkandet Polisorganisationen utföriigt be­handlat rikspolisstyrelsens framtida roll, uppgifter och organisation inom polisväsendet. Förslagen tar inte bara sikte på de decenlraliseringsfrägor som har berörts i del föregående utan innebär, enligt min bedömning,

Prop. 1983/84:89

33

genomgripande förändringar främst i fråga om styrelsens funktion och befogenheter som centralmyndighet för polisväsendet. Förslaget rörande rikspolisstyrelsen har på detta sätt etl mycket nära samband med de övriga åtgärder som polisberedningen har föreslagit rörande de regionala och lokala polisorganens framtida uppgifter och organisation.

Polisberedningen har föreslagit att rikspolisstyrelsen i framtiden får vik­tiga uppgifter när det gäller att förmedla statsmakternas beslut i priorite­ringsfrågor som rör hela polisväsendet. Vidare anser beredningen att riks­polisstyrelsen skall få utökade uppgifter på metodutvecklingsområdet, där styrelsen skall studera olika problem i den dagliga polisverksamheten och lägga fram förslag till förenklingar och förbättringar. Beredningen har också föreslagit att vissa av rikspolisstyrelsens nuvarande förvaltnings­uppgifter skall decentraliseras och att endast sådana administrativa upp­gifter som med nödvändighet måste handläggas centralt skall ligga kvar hos rikspolisstyrelsen.

Beredningens principiella överväganden och förslag om rikspolisstyrel­sens framtida uppgifter och organisation har numera i huvudsak godtagits av remissinslanserna, trots att del under beredningens arbele inte saknats kritik från bl a styrelsen själv. De kritiska synpunkter som har förts fram riktar sig mestadels mot enskildheter i förslaget.

För egen del vill jag först framhålla den uppskattning av rikspolisstyrel­sens arbete som upprepade gånger har kommit till uttryck under det gångna utredningsarbetet. Det bekräftar vad dåvarande chefen för justitie-deparlementet underströk i 1980/81 års proposition, nämligen rikspolis­styrelsens stora betydelse för uppbyggnaden av det moderna och effektiva polisväsende som vi har i dag. Jag instämmer gärna i detta uttalande.

Enligt min uppfattning bör rikspolisstyrelsen även fortsättningsvis an­förtros betydelsefulla uppgifter inom polisväsendet. Det är emellertid na­turiigt all styrelsens arbele nu ges en annan inriklning och anpassas till det samhälle och den förvaltningsstruktur pä polissidan som vi i dag har och kan möta i framliden. I elt uppbyggnadsskede av det statliga polisväsendet var det enligt min mening befogal att styrelsen gavs delvis långtgående befogenheter gentemot den lokala och regionala polisorganisationen. När nu, efter 20 år, uppbyggnaden får anses avslutad har behovet av en stark central styrning över främst den lokala verksamheten från styrelsens sida fallit bort. Samtidigt växer andra, viktiga uppgifter fram för en central myndighet pä polisväsendets område. Dessa nya uppgifter kan i myckel hänföras till olika former av central service samt stöd och råd åt polismyn­digheterna.

Detta synsätt återspeglas i del förslag lill författningsreglering av rikspo­lisstyrelsen somjag tidigare har berört. Jag avser i det följande all redovisa min uppfattning om hur rikspolisstyrelsen, inom den ram för verksamheten som polislagen ger, närmare bör bedriva sitt arbete på de områden där styrelsen huvudsakligen skall verka. 

3    Riksdagen 1983/84. I .saml. Nr 89

Prop. 1983/84:89

34

2.4.5.2          Förmedlingen av statsmakternas beslut rörande resurser m. m.

Somjag inledningsvis har redovisat avser jag atl först i en senare etapp

ta upp de viktiga frågorna om basorganisation, fria resurser och medelsra­mar. Etl genomförande av dessa delar av polisberedningens förslag kom­mer otvivelaktigt att förändra rikspolisstyrelsens roll som förmedlare av statsmakternas beslut. 1 avvaktan pä denna del av reformen bör slyrelsen behålla sina nuvarande uppgifter på den organisatoriska och ekonomiad­ministrativa sidan. Redan nu bör dock vissa andra av polisberedningens förslag inom detta verksamhetsområde kunna tas upp till prövning.

Polisberedningen har föreslagit att tyngdpunkten i rikspolisstyrelsens arbete på del organisatoriska planet i framtiden bör ligga på metodutveck­lingssidan. Som exempel har beredningen nämnt den försöksverksamhet som har pågått på vissa håll inom polisväsendet under senare år och som har resulterat i förslag om en lång rad organisatoriska modeller på olika områden, l.ex. i fråga om kansliorganisationen. Beredningen anser atl rikspolisstyrelsen även fortsättningsvis bör ta fram sådana modeller som exempel på hur olika frågor på det organisatoriska området kan lösas.

Beredningens förslag har godtagits av de få remissinstanser som yttrar sig pä denna punkl.

Jag vill i likhet med beredningen framhålla vikten av att de organisatoris­ka frågorna beaktas i sam.band med metodutvecklingsarbetet inom rikspo­lisstyrelsen. Användningen av nya metoder inom polisverksamheten kan ofta leda fram till behov av organisatoriska förändringar, främst på lokal nivå. Rikspolisstyrelsen bör således stimulera polisdistrikten alt pröva olika organisationsmodeller i samband med alt nya arbetsmetoder eller ny teknik införs. De erfarenheter som man vinner på olika håll bör ligga till grund för centrala jämförelser och utvärderingar hos rikspolisstyrelsen.

En fråga som har nära samband med rikspolisstyrelsens roll som för­medlare av statsmakternas beslut är styrelsens kontrollfunktion, dvs. främst dess inspektionsverksamhet.

Polisberedningen har utgått från att omfattningen av rikspolisstyrelsens inspektionsverksamhet i huvudsak blir oförändrad efter reformen. Remiss­instanserna har inle haft någon erinran mot delta. Jag ansluter mig också till denna bedömning. Del år emellertid önskvärt alt styrelsens inspek­tionsverksamhet på sikt anpassas till den framtida modellen för resurs­styrning inom polisväsendet, dvs. till systemet med basorganisation, fria resurser och medelsramar. Det finns alltså skäl för mig att återkomma till dessa frågor i elt senare sammanhang.

2.4.5.3 Rikspolisstyrelsens uppgifter inom metodutvecklingsområdet

Jag har nyss berört metodutvecklingens betydelse på det organisatoriska området och har därmed belyst en sida av del som av polisberedningen har kallals metodutveckling. Den egentliga metodutvecklingen syftar emeller­tid lill all förbättra och förenkla det dagliga polisarbetet. Detta sker genom

Prop. 1983/84:89

35

att man studerar skilda praktiska problem, gör jämförelser av olika slag samt lägger fram förslag till lösningar som lar sikte på en förbättrad och effektiviserad polisverksamhet.

Polisberedningen skall enligl sina direktiv uppmärksamma frågan om man genom olika ålgärder kan åstadkomma ell mera effektivt utnyttjande av polisdistriktens samlade resurser, bl.a. genom en ökad samverkan mellan ordnings- och kriminalavdelningarna. Beredningen har ännu inle redovisai sina överväganden i dessa frågor men har ändå understrukit att den ser metodutvecklingsarbetet som en av rikspolisstyrelsens viktigaste framtida uppgifter.

Polisberedningens överväganden godtas av remissinstanserna.

Jag delar polisberedningens uppfattning atl rikspolisstyrelsens kanske viktigaste uppgift i framtiden blir arbetet med metodutveckling inom det polisiära området. Ett flertal faktorer talar nämligen för att sådana upp­gifter som syftar till rationaliseringar och en effektivisering av förvaltning­en måste prioriteras. Jag vill i delta sammanhang nämna alt polisväsendet i framtiden, liksom övriga delar av den offentliga sektorn, måste räkna med oförändrade eller t.o.m. minskade resurser, samtidigt som belastningen på polisen ökar genom broitsutvecklingen och de krav som samhället ställer på polisinsatser i övrigt.

På kort sikt kan man naturligtvis skapa möjligheter till ökade polisiära insatser inom ett visst område genom en omfördelning av resurser. Som jag har aviserat bör också möjligheterna till detta öka i framtiden. Genom det av polisberedningen föreslagna nya systemet med basorganisaiion, fria resurser och medelsramar uppnår man att polisens insatser lättare görs inom de områden som av medborgarna uppfattas som angelägna. På detta säll effektiviseras polisarbetet genom att verksamheten görs mer målinrik­tad.

Den andra möjligheten är att utveckla de polisiära arbetsmetoderna så atl resurserna används på ell så effektivt sätt som möjligt. Genom sin centrala position och sin överblick över den samlade polisverksamheten bör rikspolisstyrelsen ha goda möjligheter atl göra stora insatser inom detta område. Metodutveckling är inget nytt inslag i rikspolisstyrelsens verksamhet. Slyrelsen har även tidigare lagl ner ett förtjänstfullt arbete i syfte all underlälla det dagliga polisarbetet på olika områden. Del arbelel måsle dock, som polisberedningen myckel riktigt har framhållit, ges en högre prioritet i framtiden och därmed bidra till en ökad effektivitet inom hela polisväsendet. Resultatet av metodutvecklingen bör komma polis­verksamheten till del genom utbildningsverksamheten och genom all­männa råd frän rikspolisstyrelsen.

Utan att föregripa polisberedningens kommande överväganden om me­todanvändningen inom polisväsendet vill jag ändå framhålla att rikspolis­styrelsens arbete med dessa frågor förutsätter etl nära samarbete med den regionala och lokala polisorganisationen så atl slyrelsen fortlöpande till-

Prop. 1983/84:89

36

förs kunskaper om polisverksamheten ute på fähet. Det bör kunna ske genom att uppgifter inom metodutvecklingsområdet löses genom arbete i projektgrupper. I dessa grupper bör kunna ingå representanter för den lokala och regionala polisorganisationen. Denna arbetsform bör således inte bara minska behovet av fasta tjänster vid styrelsen utan också under­lätta arbetet med denna viktiga del av styrelsens verksamhet.

Jag vill slutligen också nämna att jag delar polisberedningens uppfattning att betydelsen av metodutvecklingsarbetet inom rikspolisstyrelsen bör återspeglas även i styrelsens organisation. Jag ålerkommer lill denna fråga i ett följande avsnitt.

2.4.5.4 Rikspolisstyrelsens servicefunktioner som central förvaltnings­myndighet för polisväsendet

Enligt det remitterade förslaget till polislag skall rikspolisstyrelsen vara central förvaltningsmyndighet för polisväsendet. I denna egenskap har styrelsen alt stödja polismyndigheterna i deras verksamhet, dvs. att svara för uppgifter som i vid mening kan beskrivas såsom administrativa. Polis­beredningen har haft till uppgift alt precisera vilka uppgifter som i detta hänseende skall tillkomma rikspolisstyrelsen.

Enligt polisberedningens principiella inställning bör rikspolisstyrelsen endast svara för sådana administrativa rutiner som måste ligga på en centralmyndighet. En sådan hantering kan l.ex. vara betingad av att del för en viss rutin krävs särskild erfarenhet eller kompetens som inte rimli­gen kan åstadkommas på annat håll i fältorganisationen. Beredningen anser att målsättningen måste vara all styrelsens administrativa verksam­het successivt skall minska i all möjlig omfattning.

Polisberedningen har mot denna principiella bakgrund gått igenom de administrativa uppgifter som f.n. ligger på rikspolisstyrelsen. Jag vill först nämna att polisberedningens förslag om ett system med basorganisaiion, fria resurser och medelsramar innebär atl vissa uppgifter, som i dag hand­has av styrelsen, kommer att decentraliseras eller flyttas över till regering­en. De verksamhetsområden som polisberedningen i övrigt har uppmärk­sammat är personalfrågorna, teknik- och utrustningsfrågor saml dala- och registerverksamheten. Beredningen utgår från alt styrelsen också i fort­sättningen kommer att ha betydande uppgifter inom dessa områden men atl målsättningen på sikt måste vara att decentralisera uppgifterna till de lokala polismyndigheterna för alt på detta sätt minska personalbehovet vid slyrelsen. Beredningen har i en särskild bilaga behandlat ADB-frågorna och i detta sammanhang förordat bl. a. en ny beslutsstruktur pä ADB-om-rådci.

Remissinstanserna har i huvudsak lämnat beredningens förslag och överväganden i dessa delar utan erinran.

Jag kan också ansluta mig till den principiella uppfattningen atl styrel­sens uppgifter pä det administrativa området på sikt bör minska genom att

Prop. 1983/84:89

37

man fortlöpande uppmärksammar möjligheterna till decenlraliseringsåt-gärder. Särskilt stora möjligheter torde öppna sig i samband med genomfö­randet av det av mig aviserade systemet med basorganisaiion, fria resurser och medelsramar. Styrelsens uppgifter inom del ekonomiadministrativa området liksom dess organisatoriska befogenheter genlemol den lokala polisorganisationen bör då kraftigt kunna minskas eller helt bortfalla. Den tekniska utvecklingen på ADB-området bör vidare på relativt kort sikt göra det möjligt att föra över registreringsuppgifter till de lokala polismyn­digheterna. Man får emellerfid inte bortse frän att styrelsen, enligt den uppfallning som jag tidigare har redovisat, också i fortsättningen bör ha vikliga uppgifter inom det nu diskuterade området. Det finns uppenbarli­gen ett flertal områden där administrafiva uppgifter av servicekaraktär med fördel utförs centralt och till en (otalt sett lägre kostnad än i ett decenlralt alternativ.

2.4.5.5 Rikspolisstyrelsens befogenhet att meddela föreskrifter och all­männa råd

Rikspolisstyrelsens kompetens att meddela föreskrifter och allmänna råd riktade till de regionala och lokala polismyndigheterna regleras f.n. dels genom styrelsens instruktion dels genom en stor mängd bemyndigan­den i andra författningar. Rikspolisstyrelsen har på så vis möjligheter att genom normer styra olika delar av den faktiska polisverksamheten liksom verksamhetsformerna i övrigt i polisdistrikten. I praktiken har styrelsen också utnyttjat dessa befogenheter i betydande utsträckning. Styrelsens författningar skall kungöras i rikspolisstyrelsens författningssamling men tas också in i samlingsverket FAP (föreskrifter och anvisningar för polisvä­sendet). I denna och andra publikationer, som ges ut av rikspolisstyrelsen, publiceras en stor mängd regler och råd av olika normadv karaktär.

Polisberedningen har funnit att åtskilliga av dessa direktiv från centralt håll är nödvändiga för att polisverksamheten skall kunna bedrivas ratio­nellt och effektivt. Beredningen har framhållit värdet av att erfarenheter från olika håll finns centralt tillgängliga och att det dessutom ofta rör sig om frågor där intresset av rättssäkerhet är betydande. Beredningen har emellertid bedömt att det finns områden där det kan ifrågasättas om det behövs en central reglering. Beredningen har ansett att polismyndigheter­na i större utsträckning bör kunna fatta beslut och driva verksamheten utan att styrelsen har bundit dem vid särskilda lösningar. Beredningen har mot denna bakgrund förordat att styrelsens rätt att meddela föreskrifter begränsas och att man på centralt håll bör vara återhållsam med att genom bemyndiganden låta styrelsen meddela verkslällighetsföreskrifter till sär­skild lagstiftning.

I 7 § det remitterade förslaget fill polislag har föreskrivits att styrelsens rätt att meddela föreskrifter inom området för den egentliga polisverksam­heten är beroende av bemyndigande från regeringen. Jag återkommer till

Prop. 1983/84:89

38

denna fråga i det följande. När det gäller styrelsens föreskriftsrätt inom andra områden, dvs. främst på det organisatoriska och administrativa planet, har denna fräga ett nära samband med styrelsens kommande upp­gifter pä dessa områden. Enligl beredningens förslag fär de bestämmelser som tar sikle pä styrelsens föreskriftsrätt i den kommande instruktionen anpassas efter de befogenheter som styrelsen skall ha i fråga om admini­strativa uppgifter m m. Beredningen har vidare ansett att styrelsens befo­genheter atl meddela allmänna råd bör kunna omfatta hela det polisiära arbetsområdet men alt man också här måste göra en avvägning mellan intresset av atl polismyndigheterna självständigt löser sina uppgifter å ena sidan och behovel av en central vägledning på den andra. Beredningen har också förordat en översyn av styrelsens regelsamling med utgångspunkt från dessa principer.

Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot polisberedning­ens förslag om begränsningar av rikspolisstyrelsens föreskriftsräll. Vidare tillstyrks förslagel om en översyn av den nuvarande centrala regelsamlin­gen.

Jag vill för egen del peka på alt behovet av en detaljreglering av hur verksamheten vid polismyndigheterna skall bedrivas måste vägas mol intresset av att låta myndigheterna lösa sina uppgifter utifrån sina egna kunskaper och erfarenheter. Min grundläggande syn på beslutsstrukturen inom del framlida polisväsendet innebär att polismyndigheternas hand­lingsfrihet bör öka när det gäller att lösa de uppgifter som statsmakterna har lagt på dem. Delta innebär att jag, i likhei med polisberedningen, anser att styrelsens befogenheter att styra verksamheten genom olika slag av normer, råd och rekommendationer nu måste begränsas lill vad som är oundgängligen nödvändigt.

När det gäller möjligheterna alt meddela föreskrifter inom del organisa­toriska och administrativa området bör dessa naturligtvis anpassas till styrelsens uppgifter inom dessa delar. Jag vill framhålla att föreskriftsrät­ten inom organisationsområdet helt bör kunna upphöra i samband med att det nya systemet med basorganisation, fria resurser och mcdelsramar införs. Inom det administrativa området finns det emellertid verksamheter som av olika skäl måste vara enhetliga och därför förutsätter en föreskrifts-rätt frän styrelsen. Som exempel på detta kan jag nämna frågor som gäller handläggning av personalärenden, malerielanvändning samt registerverk­samheten. Det ankommer inte på mig att i detta sammanhang ta slällning lill huruvida styrelsen bör ges bemyndigande att meddela verkställighets­föreskrifter lill lagstiftning inom särskilda områden. Detta får lösas från fall till fall.

När del gäller förslaget till en översyn av rikspolisstyrelsens nuvarande regelsystem vill jag framhålla alt en sådan uppgift i första hand ankommer på rikspolisstyrelsen. Som utgångspunkt för en sådan översyn bör natur­ligtvis finnas en ny instruktion för slyrelsen där de nu av mig förordade principerna för styrelsens befogenheter ätertlnns.

Prop. 1983/84:89

39

Jag vill i detta sammanhang också nämna att det nu pågår ett arbete i departementet med syfte att åstadkomma färre, enklare och klarare regler inom hela statsförvaltningen såvitt avser de regler som beslutas av myndig­heterna.

2.4.5.6 Rikspolisstyrelsens direkta ledningsuppgifter på andra områden än kriminalpolisområdet

Enligt 7 § det remitterade förslaget till polislag fär rikspolisstyrelsen leda polisverksamhet och meddela föreskrifter om sådan verksamhet endast i de särskilda hänseenden som regeringen bestämmer. I fråga om grunden för denna avgränsning av styrelsens ledningsbefogenheter får jag i första hand hänvisa till de motivuttalanden som har lämnats i lagrådsrenrtissen med förslag till polislag. Jag avser att i delta och i följande avsnitt något närmare redovisa min uppfattning om i vilken utsträckning rikspolisstyrel­sen av regeringen bör ges sådana befogenheter. Rikspolisstyrelsens befo­genheter att leda den särskilda polisverksamheten för hindrande och upp­dagande av brott mol rikets säkerhet m. m. kommer jag emellertid inle att beröra, eftersom detta faller utanför polisberedningens uppdrag.

De nuvarande ledningsbefogenheterna utanför kriminalpolisområdet omfattar f.n. viss trafikövervakning, sjöpolis- och flygverksamhet saml bevaknings- och säkerhetsarbetet i samband med statsbesök och vid andra motsvarande händelser.

I fräga om trafikövervakningen har rikspolisstyrelsen f.n. rätt att medde­la föreskrifter för och leda polisverksamheten om övervakningen berör två eller flera lån och det krävs samordning och samverkan över länsgrän­serna. Polisberedningen har föreslagit att dessa befogenheter skall upphö­ra. Beredningen menar att behovet av samordning kan tillgodoses utan att rikspolisstyrelsen har en särskild direktivrätt. Däremot skall styrelsen kunna ta initiativ till och föreslå vissa aktiviteter eller en viss inriktning av övervakningen. I fråga om genomförandet av dessa aktiviteter skall dock länsstyrelserna och polisstyrelserna ha det slutliga avgörandet.

Remissinstanserna tillstyrker beredningens förslag i denna del.

Jag ansluter mig till polisberedningens förslag. Under senare år har rikspolisstyrelsen utnyttjat sina ledningsbefogenheter på trafikområdet i ganska liten utsträckning. Del har mestadels varit fråga om beslut av en mera tillfällig karaktär, l.ex. föreskrifter om att trafikrazzior skall anord­nas vid ett bestämt lillfälle eller atl trafikövervakningen under en bestämd tidsperiod skall ges en viss inriktning. Genom föreskrifternas bindande karaktär har man emellertid inom polisorganisationen varit skyldig att genomföra de aktiviteter som rikspolisstyrelsen har bestämt, oavsett om de lokala förutsättningarna för sådana åtgärder har funnits. Liksom polis­beredningen anser jag att rikspolisstyrelsens uppgifter när det gäller trafi­kövervakning bör, utan att styrelsen formellt binder dessa myndigheter vid vissa åtgärder, kunna begränsas till ett ansvar på det nationella planet för

Prop. 1983/84:89

40

en samordning av de regionala och lokala myndigheternas aktiviteter inom detta område. Samordning och samverkan över länsgränserna bör dessut­om kunna åstadkommas genom länsstyrelsernas försorg.

Rikspolisstyrelsens ledningsbefogenheter har hittills ocksä omfattat sjö-polisverksamheten. Polisberedningen har även här föreslagit atl styrelsens rätt att meddela föreskrifter för och leda verksamheten skal) upphöra. Förslaget har godtagits av remissinstanserna.

Jag får peka på att samtliga 14 polisbätarf.n. har ett verksamhetsområde som omfattar mer än ett polisdistrikt, i några fall också två eller flera län. För planeringen av sjöpolisverksamheten krävs således uppenbarligen en regional samordning men inte en samordning över hela riket. Båtarna bemannas av personal från den lokala polisorganisationen. Härtill kommer att rikspolisstyrelsen inte heller i praktiken har utövat någon egentlig ledning av sjöpolisverksamhelen under senare år. Jag tillstyrker bered­ningens förslag.

Polisberedningen har däremot föreslagit att ledningen av fiygverksamhe-ten med polisväsendets helikoptrar även i fortsättningen skall vara en uppgift för rikspolisstyrelsen. Beredningen har nämligen inte funnit några avgörande skäl för en decentralisering av helikoptrarnas verksamhet. Jag har gjort en motsvarande bedömning. Rikspolisstyrelsen har av statsmak­terna ålagts ansvaret för ambulans- och räddningsflygtjänsten inom landet. Stommen i den organisation som har byggts upp för del ändamålet utgörs av styrelsens egna och förhyrda helikoptrar. Redan detta lalar för att det behövs en central samordning av verksamheten. Ett annat skäl är flygverk­samhetens relativt sett begränsade omfattning. Det är här fråga om ett litet antal helikoptrar, f.n. sju stycken, som från fem baseringar skall verka över hela landet utan någon direkt anknytning till ett visst polisdistrikt eller ett visst län.

Polisberedningen har inte heller föreslagit någon ändring av rikspolis­styrelsens befogenheter när det gäller bevaknings- och säkerhetsarbetet i samband med statsbesök och vid andra motsvarande händelser. Bered­ningen konstaterar att rikspolisstyrelsen i sitt arbete med dessa frågor visserligen är direkt beroende av den lokala polisorganisationens resurser men att verksamheten kräver en kontinuitet som man inte kan få vid en decentralisering. Däremot vill beredningen fördjupa samarbetet mellan rikspolisstyrelsen och Stockholms polisdistrikt, där de flesta bevaknings-uppgifterna finns.

Polisstyrelsen i Stockholms polisdistrikt har i sitt remissvar framhållit att bevakningsverksamheten till övervägande del berör storstockholmsom­rådet och Stockholms polisdistrikt. Polisstyrelsen anser att distriktet, som fillhandahåller resurser för bevakningen och som ansvarar för den opera­tiva verksamheten, också bör få sköta planeringen. Rikspolisstyrelsens planerings- och samordningsansvar skulle då övergå till ren kontaktverk­samhet när det gäller statsbesök i stockholmsregionen. Rikspolisstyrelsen

Prop. 1983/84:89

41

hör lill de remissinstanser som har tillstyrkt beredningens förslag i denna del.

Jag har för egen del funnit att ett flertal skäl talar för alt rikspolisstyrel­sen bör ha kvar de nu berörda ledningsuppgifterna. För det första förekom­mer vid statsbesök också resor utanför stockholmsområdet. De län och polisdistrikt som då berörs har knappast erfarenheter av eller resurser för den särskilda planering som ofta krävs i detta sammanhang. Del är enligt min mening inle heller lämpligt att polisstyrelsen i Stockholms polisdistrikt leder denna form av polisverksamhet i andra polisdistrikt. Vidare kräver planeringsarbetet fortlöpande kontakter med ambassader och andra organ med internationell anknytning. Sådana kontakter bör ske direkt mellan den centrala polismyndigheten i riket och den berörda främmande representa­tionen. Jag vill också framhålla att någon kritik inle har riktats mot det sätt varpå uppgifterna har lösts av rikspolisstyrelsen. Sammanfattningsvis an­sluter jag mig också på denna punkt till beredningens förslag.

2.4.5.7 Rikspolisstyrelsens direkta ledningsuppgifter på kriminalpolisom-rädel

Rikspolisstyrelsens nuvarande befogenheter atl meddela föreskrifter för och leda polisverksamhet på kriminalpolisområdet omfattar enligt 4 § in­struktionen för rikspolisstyrelsens efterspaning angående brott beiräffande vilka riksomfattande spaning erfordras, såsom mord och andra grova våldsbrott, illegal narkotika- och sprithantering, valutabrott, varusmugg­ling, kassaskåpsinbroll samt förmögenhetsbrott i samband med post- och godsbefordran. Vidare får styrelsen enligt samma bestämmelse meddela föreskrifter och allmänna råd rörande utlänningskontrollen och samordna polisväsendets åtgärder mot illegal invandring samt vidta åtgärder för att tillgodose behovet av personal för verksamheten.

Kriminalpolisfrågorna handläggs f.n. vid rikskriminalsektionen inom po­lisbyrå 

II. 

För det egentliga polisarbetet svarar ca 150 polismän som har ställts till styrelsens förfogande från Stockholms polisdistrikt. Denna polis­styrka kallas rikskriminalen.

Polisberedningen har gjort en mycket grundlig genomgång av rikspolis­styrelsens uppgifter på det nu berörda området. Beredningen har granskat arbetet inom alla rotlar och enheter vid rikskriminalen. Därefter har bered­ningen lagt fram detaljerade förslag om vilka arbetsuppgifter som i framti­den bör läggas på rikskriminalen och hur verksamheten bör organiseras. Beredningen har också uttalat sig om personalbehovet för olika arbetsupp­gifter samt även berört andra frågor, t. ex. ledningsstrukturen, rekrytering­en till rikskriminalen samt interpolverksamheten.

Polisberedningen har mot bakgrund av detta material funnit att avgöran­de skäl talar för att det även i fortsättningen bör finnas centrala resurser för spaning och utredning. Bara de större polisdistrikten har resurser för att möta siluationer där det krävs stora personalinsatser eller särskilda kvalifi-

Prop. 1983/84:89

42

kalioner för alt lösa vissa kriminalpolisuppgifter. Åven med förstärknings­rörelser över låns- och distriktsgränserna kommer det enligt beredningen atl finnas tillfällen då det föreligger ett starkt behov av en cenlral ledning eller samordning. Beredningen menar dock all rikspolisstyrelsens ansvar bör begränsas lill sådana fall där en cenlral ledning eller samordning framstår som helt nödvändig. Beredningens förslag innebär vidare att rikskriminalens verksamhel i övrigt skall inriktas på förstärkning eller stödjande verksamhel i förhållande lill de regionala och lokala polismyn­digheterna.

Remissinslanserna har i huvudsak lämnat beredningens förslag i denna del utan erinran. Rikspolisstyrelsen hör lill dem som har tillstyrkt försla­gen.

Jag vill för egen del framhålla att jag delar polisberedningens principiella syn på omfattningen av rikspolisstyrelsens framtida ledningsuppgifter och föreskriftsräll inom kriminalpolisomrädel. Min uppfattning är all den befo­genhet som regeringen föreslås få i 7 S det remitterade förslaget lill polislag bör utnyttjas restriktivt. Ledningsbefogenhelerna måste följaktligen av­gränsas till sådana områden eller situationer dår, såsom beredningen ut­trycker det. en central ledning eller samordning framstår som hell nödvän­dig.

Jag anser det vidare lämpligt att dessa uppgifter säsom hittills i princip handläggs vid en särskild enhet inom rikspolisstyrelsen, rikskriminalen. Jag återkommer i del följande lill hur denna enhet organisatoriskt bör inordnas i rikspolisstyrelsen.

Jag avser att senare till regeringen återkomma med förslag till föreskrif­ter rörande rikspolisslyrelsens uppgifter i fråga om kriminalpolisverksam-heten. Jag vill emellertid redan nu mot bakgrund av polisberedningens förslag någol närmare redovisa hur jag ser på dessa frågor.

Rikspolisstyrelsens förstärkningsuppgifter bör betonas starkare än tidi­gare. Principen bör vara att rikskriminalen på begäran av en regional polismyndighet skall lämna förstärkning vid spaning eller ulredning som leds av en polismyndighet eller av en åklagare och som avser grövre brottslighet eller annan brottslighet av komplicerad karaktär. En annan uppgift för rikspolisstyrelsen är att svara för registrering och bearbetning av sådana uppgifter som kan ha betydelse i etl framlida spanings- eller utredningsarbete som avser kvalificerad brottslighet (s. k. förspaning). Vi­dare bör styrelsen svara för registrering och övervakning av personer som har dömts för grova brott och som kan väntas fortsätta med brottslig verksamhet (personspaning). Resultaten av dessa aktiviteter bör regelmäs­sigt lämnas över till resp. lokal eller regional polismyndighet för vidare åtgärder. I vissa fall kan uppgifterna komma atl utnyttjas av rikspolissty­relsen, nämligen i de fall styrelsen har till uppgift alt leda polisverksamhet och då bedriva spaning eller utredning. I dessa avseenden bör gälla att styrelsen skall bedriva spaning i fråga om vissa grova brott och vissa brott

Prop. 1983/84:89

43

som år av riksomfattande karaktär eller har en utpräglad internationell anknytning. Till denna grupp hör nalurligen narkotikabrott och s. k. EKO-brott. I en viss begränsad omfattning bör styrelsen ocksä svara för ulred­ning av dessa brottstyper och vissa andra brotl av speciell arl. säsom brottslighet som riktar sig mol poslverkel.

Jag anser del slutligen vara väsentligt alt rikspolisstyrelsen i sin verk­samhet har ett nära samarbete med de lokala och regionala polismyndighe­terna och till dessa lämnar den information som är av betydelse för dessa myndigheters uppgifter.

Polisberedningen har också berört rikspolisslyrelsens uppgifter i fräga om utlänningskontrollen och åtgärder mot illegal invandring. Beredningen anser att slyrelsen även i fortsättningen bör ha elt ansvar för samordningen av polisväsendets åtgärder mot illegal invandring. Jag delar den uppfatt­ningen men vill ocksä framhålla efler samråd med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] att slyrelsen även bör ha kvar rätten att med stöd av 87 § ullänningsförord-ningen (1980:377) meddela vissa föreskrifter angående tillämpningen av utlänningsförordningen.

2.4.5.8 Rikspolisstyrelsens rätt all tillkalla polisförstärkning

Rikspolisstyrelsens befogenheter att tillkalla polisförstärkning regleras f.n. i 24 § andra stycket polisinslruktionen och i 5 S instruktionen för styrelsen. Av bestämmelserna i polisinstruktionen framgår all rikspolissty­relsen skall avgöra sädana förslärkningsfrågor där överenskommelse inle kan träffas mellan länsstyrelserna eller om del behövs förstärkning med större polisstyrkor eller för längre lid. Rikspolisslyrelsens befogenheter enligt dess instruktion omfattar tre områden. För det första har slyrelsen räll alt tillkalla polisförstärkning för sådan polisverksamhet som slyrelsen har rätt att leda. Vidare får styrelsen när det i annat fall behövs beordra en tjänsteman vid den lokala polisorganisationen att tillfälligt tjänstgöra hos styrelsen. För det tredje får styrelsen efter samråd med berörda länsstyrel­ser besluta atl polisslyrkan i etl visst län skall förstärkas med personal från elt annat län. om beslutanderätten inte ankommer pä länsstyrelsen.

De nuvarande formuleringarna ger rikspolisstyrelsen en vittgående rätt att beslula om personalförstärkningar. Mol bakgrund av de allmänna över­väganden som jag tidigare har gjort finns del därför anledning alt ocksä se över de gällande befogenheterna på detta område.

Jag har tidigare redovisat min uppfattning i fråga om de fall där rikspolis­styrelsen bör ha befogenhet att leda polisverksamhet. I framliden kommer detta att gälla flygverksamheten, bevaknings-och säkerhetsarbetet vid statsbesök och liknande händelser samt, med vissa begränsningar, rikskri­minalens verksamhet.

Det mera permanenta behovet av personal för sådan polisverksamhet som styrelsen i framtiden har rätt att leda bör i första hand tillgodoses genom fasta tjänster vid rikspolisstyrelsen. Övrig personal som behövs för

Prop. 1983/84:89

44

t ex. flygverksamheten och rikskriminalens verksamhet bör som nu tas från den lokala polisorganisationen och stå till styrelsens förfogande enligt beslut som åriigen fattas av regeringen.

Vid planeringen av polisverksamheten i samband med statsbesök och liknande händelser bör rikspolisstyrelsen ha rätt alt besluta om de perso­nalresurser som behövs för atl bevakningsuppgifterna skall kunna lösas på ett från säkerhetssynpunkt tillfredsställande sätt.

En annan fräga gäller rikspolisstyrelsens nuvarande generella rätt att beordra tjänstemän vid den lokala polisorganisationen att tillfälligt tjänst­göra hos styrelsen. Den frågan är av särskild betydelse eftersom den i hög grad påverkar styrelsens arbete. Antalet inkommenderingar har under de gångna åren tidvis varit högt.

Polisberedningen har föreslagit att styrelsens generella rätt att kommen­dera personal till tjänstgöring vid styrelsen skall inskränkas. Det gäller även för s. k. projektverksamhet. Somjag tidigare har varit inne på torde projektverksamheten få stor betydelse i framtiden, särskill vid metodut­vecklingsarbetet. Beredningen vill bl. a. reglera projektverksamheten inom polisväsendet pä så sätt att rikspolisstyrelsen under den tid som en tjänste­man är inkommenderad betalar hans lön från styrelsens anslag. Det inne­bär att utrymmet för kommenderingar kan prövas åriigen i samband med budgetbehandlingen.

Jag delar polisberedningens uppfattning. Den hittillsvarande kommen-deringsrätten har otvivelaktigt varit av stort värde för rikspolisstyrelsen, särskilt under den tid då styrelsens verksamhet expanderade. Man be­hövde då inte avvakta beslut om inrättande av nya tjänster utan kunde snabbt få sitt akuta personalbehov tillgodosett genom personalkommen-deringar. I framtiden bör dock styrelsen i princip lösa sina arbetsuppgifter inom ramen för de medel som statsmakterna har bedömt behövs för verksamheten. Kommenderingsrätten bör därför inskränkas på det säll som beredningen har föreslagit. Medel har i budgetarbetet för budgetåret 1984/85 också beräknats för inkommenderad personal under rikspolisstyr­elsens anslag. På ett område måste man dock göra en särskild lösning. För att kunna genomföra den centralt anordnade funktionsutbildningen krävs i många fall medverkan av instruktörer från den lokala polisorganisationen. Till frågan om kostnaderna för dessa instruktörer återkommer jag i etl senare sammanhang.

En fråga återstår att behandla när det gäller rikspolisstyrelsens rätt att beslula om polisförstärkning. Polisberedningen har föreslagit en inskränk­ning i rikspolisstyrelsens befogenheter att beslula om förstärkning över länsgränserna. Beredningen menar att bara i de fall då länsstyrelserna själva inte kan komma överens om förstärkningsrörelserna skall rikspolis­styrelsen ha rätt att fatta sådana beslut. Förslaget har mötts av kritik från vissa remissinstanser.

För egen del hyser jag inga farhågor inför förslaget. Flertalet förstärk-

Prop. 1983/84:89

45

ningsrörelser sker i dag genom överenskommelser länsstyrelserna emellan inom de förstärkningsområden som finns. Som beredningen har påpekat kvarstår i sista hand möjligheten för en länsstyrelse att påkalla ingripande från rikspolisstyrelsen om man inte kan fä den förstärkning som behövs från annat håll. Jag kan i denna del ocksä hänvisa till vissa motivuttalanden i anslutning till 6 § i det remitterade förslaget till polislag.

2.4.5.9 Rikspolisstyrelsens framtida organisation

Rikpolisstyrelsens organisation har beskrivits närmare i det föregående (avsnitt 2.4.2). Styrelsen är nu indelad i fyra avdelningar; en polisavdel­ning, en avdelning för teknik och utbildning, en administrativ avdelning och en säkerhetsavdelning. Vidare finns etl sekretariat med en informa­tionsenhet. Avdelningarna är indelade i byråer. Datafrågorna handläggs dock inom en dataenhet.

Polisberedningen har gjort en noggrann genomgång av rikspolistyrelsens nuvarande uppgifter, organisation och bemanning. Därefter har beredning­en lagt fram förslag om en delvis ny organisation, anpassad lill rikspolis­styrelsens förändrade arbetsuppgifter. Organisationsförslaget tar också sikte på ett minskat personalbehov i enlighet med vad som har uttalats i 1980/81 års principproposition.

Beredningen förslår inga förändringar vad avser rikspolisstyrelsens sty­relse. Rikspolisstyrelsen bör som nu ledas av en styrelse med rikspolische­fen som ordförande, en överdirektör som vice ordförande och minst sex ledamöter som utses av regeringen. Även personalförelrädare skall ingå i styrelsen i enlighet med vad som är bestämt i särskild ordning.

När det gäller ledningsstrukturen i övrigt föreslår beredningen att chefs­tjänstemännen inom rikspolisstyrelsen, dvs. rikspolischefen, överdirek­tören och avdelningscheferna, i större utsträckning än nu bör arbeta som en direktion inom organisationen. Polisberedningen menar att alla viktiga­re beslul bör föregås av en diskussion i kretsen av chefstjänstemän på styrelsen. Vidare förordas att elt verkskansli inrättas där tjänstemännen slår direkt till verksledningens föri"ogande. Verkskansliet bör svara för kvalificerad rådgivning i bl.a. juridiska frågor, informationsfrågor och frågor som rör analys och planering av polisverksamheten. Beredningen föreslår också att vissa nya tjänster inrättas vid verkskansliet, bl.a. en tjänst som verksjurist och tre tjänster för analys och planering.

I fråga om avdelningsindelningen föreslår polisberedningen också vissa förändringar. Förslaget innebär att del bör finnas fyra avdelningar, nämli­gen, förutom säkerhetsavdelningen, avdelning A som består av två polis­byråer och registerbyrån, avdelning B som beslår av leknikbyrån och dataenheten samt avdelning C som består av ekonomibyrån, personal­byrån och polishögskolan. Jämfört med nuvarande organisation innebär förslaget att registerbyrån förs till polisavdelningen, alt dataenheten förs lill samma avdelning som den tekniska byrån samt alt utbildningsbyrån

Prop. 1983/84:89

46

ombildas lill en polishögskola och förs till den administrativa avdelningen.

Även pä byrånivå föreslås förändringar. Polisberedningen menar all polisbyråerna bör fä ändrade uppgifter och ansvarsområden. En polisbyrå bör svara för metodutveckling m.m. inom polisväsendet. Inom byrån bör de olika funktionerna inom ell polisdistrikt finnas representerade, dvs. övervakningsijänsl, trafikövervakning, utredningsverksamhet, polismyn-dighelsfrägor och brottsförebyggande verksamhel. Beredningen fram­håller alt rikspolisslyrelsens betydelsefulla roll på metodulvecklingsområ-det på detta säll återspeglas åven i centralmyndighetens organisation. Rikspolisstyrelsens operativa uppgifter, dvs. de årenden där slyrelsen föresläs fä ledningsbefogenheler, samlas inom den andra polisbyrån. Dess verksamhel kommer då i huvudsak alt omfatta rikskriminalen, bevak-ningsfrägorna, inlerpolärendena och flygverksamheten. Polisberedningen anser det nämligen angeläget att tillskapa en ordning som gör det möjligt för länsstyrelserna och den lokala organisalionen alt klarl urskilja når rikspolisstyrelsen utövar sina ledningsbefogenheter och när annan verk­samhet bedrivs.

Polisberedningen föreslår också, som jag redan har nämnt, atl ulbild­ningsbyrån i samband med reformen på utbildningsområdet ombildas till en polishögskola (se vidare avsnitt 2.5.1).

Remissinstanserna, däribland rikspolisstyrelsen, har i huvudsak godtagit beredningens förslag.

För egen del kan jag i alll väsentligt ansluta mig till polisberedningens förslag. Den föreslagna ledningsstrukturen bör enligl min mening öka möjligheterna till en effekliv ledning av rikspolisslyrelsens verksamhet. Jag vill också särskilt framhålla betydelsen av all verksledningen får till­gång till den kvalificerade rådgivning som kan ges från tjänstemännen inom verkskansliel, bl.a. i juridiska frågor, informationsfrågor och frågor som gäller analys och planering av polisverksamheten. Åven den föreslagna avdelnings- och byråindelningen svarar enligl min mening väl mot de nya eller förändrade uppgifter som rikspolisstyrelsen får genom reformen.

På en punkl vill jag dock frångå polisberedningens förslag. Jag anser all dalafrägorna i framtiden kommer alt ha en sådan omfattning och vikl all de organisatoriskt bör handläggas på samma nivå som övriga frågor inom rikspolisstyrelsen. Dataenheten bör därför ges ställning som en byrå.

Jag beräknar alt antalet tjänster vid styrelsen den 1 juli 1984 skall vara omkring 500. Till detta anlal skall läggas elt varierande antal polislärare och extra lärare vid polishögskolan. Jag bedömer att det antalet kommer alt vara omkring 40 under nästa budgetär. Styrelsen kommer den I juli 1984 således alt ha omkring 540 tjänster. Della skall jämföras med de beräkningar av antalet anställda som gjordes av 1975 års polisutredning i maj 1978. Antalet tjänster vid styrelsen angavs då till 718.

Jag vill dock framhålla atl styrelsens organisation och personalstyrka även i framtiden naturligtvis fortlöpande måste anpassas lill de förändring-

Prop. 1983/84:89

47

ar som kommer alt ske i olika hänseenden. Det kan däri'ör antas all, som jag tidigare har varit inne på, styrelsens personal kan komma att minska ytteriigare, framför allt inom området för regislerverksamhelen.

2.5 Utbildningsorganisationen

2.5.1  Utbildningsfrågornas handläggning inom riksptdisstyrelsen

Den nuvarande centrala utbildningen inom polisväsendet är i huvudsak av fyra olika slag; grundutbildning, reguljär vidareutbildning, polischefsul-bildning samt funktionsinriklade specialkurser och konferenser. Utbild­ningen bedrivs vid polishögskolan i Ulriksdal (grundutbildning, delar av den reguljära vidareutbildningen och vissa funktionsinriklade kurser) och i Solna (reguljär vidareutbildning, polischefsutbildning och vissa funktions-inriktade kurser), vid polishundsektionen i Sollefteå (hundföraruibildning) samt vid trafikutbildningssektionen i Strängnäs (trafikutbildning).

Enligt instruktionen för rikspolisstyrelsen skall styrelsen bedriva teore­tisk och praktisk polisutbildning vid polishögskolan. Slyrelsen har i in­struktionen getts befogenheter atl meddela närmare bestämmelser om undervisningens innehåll och omfaltning. Styrelsen skall tillse alt under­visningen bedrivs på ett ändamålsenligt sätt, bestämma läroböcker och undervisningsmateriel, verka för atl lämpliga läroböcker utarbetas, faställa fordringar för inträde i skolan och pröva inträdesansökningar. Slyrelsen skall ocksä leda och övervaka den övriga utbildningsverksamheten inom polisväsendet.

Utbildningfrågorna handläggs inom rikspolisstyrelsen vid ulbildnings­byrån. Byrån hör f.n. lill avdelning B tillsammans med tekniska byrån. Utbildningsbyrån är indelad i en utbildningssektion vid rikspolisstyrelsen och de utbildningsenheter som har nämnts ovan.

Utbildningssektionen fungerar som ett stabsorgan inom byrån. Sek­tionen svarar för planering, pedagogisk utveckling, viss läromedelsproduk­tion och administration saml arbetar ut utbildningsuppdrag för byråns övriga enheter. Sektionen svarar vidare för planering och samordning av den regionala och den lokala utbildningen, för genomförandet av viss cenlral ulbildning samt för planering och genomförande av den interna utbildningen vid styrelsen.

1975 års polisutredning berörde endasl i korthet organisationsfrågorna på utbildningsområdet. Utredningen ansåg emellertid atl den nuvarande utbildningsorganisationen borde ses över. Vid organisationsundersökning­en borde man utgå från att polisskolorna i Ulriksdal och Solna skulle fä en organisation med endast en skolledning.

Några organisationsförslag för utbildningsverksamheten lämnades inle i 1980/81 års principproposilion.

I en delrapport från en arbelsgrupp inom rikspolisstyrelsen (den s.k. RPSÖ-gruppen) föreslogs däremot i november 1981 att samtliga utbild-

Prop. 1983/84:89

48

frågor skulle samlas inom en polishögskola. Polishögskolan föreslogs orga­nisatoriskt bli frislående från avdelnings- och byråindelningen vid rikspo­lisstyrelsen.

Arbelsgruppen framhöll all verksamheten i praktiken var av så själv­ständig karaktär alt det framstod som en föga ändamålsenlig konstruktion alt inordna skolenheten under en byrå. Enheten borde i stället få en mera självständig organisatorisk slällning. Åven enhetens storiek angavs som etl skäl för en sådan förändring.

En annan arbetsgrupp som tillsattes av rikspolisstyrelsen, den s.k. RPS/UHÅ-gruppen, lade i december 1982 fram en rad förslag på utbild­ningsområdet, bl.a. i fråga om utbildningsorganisationen. RPS/UHÅ-grup­pen redovisade bl.a. erfarenheterna av den nuvarande organisationen saml vissa övergripande krav som man, enligl gruppens mening, borde ställa pä organisalionen av den framlida utbildningen. Av sina resonemang drog gruppen flera slutsatser. För del första borde utbildningsfrågorna samlas inom en organisatorisk enhet. För det andra borde benämningen utbildningsbyrån ändras till polishögskolan för atl bättre markera organisa­tionens samlade uppgifter. Slutligen föreslogs all polishögskolan skulle vara direkt underställd verksledningen. RPS/UHÅ-gruppen hänvisade bl.a. till sambandet mellan operativ verksamhet, administration och ul­bildning och menade att polishögskolan ledningsmässigt borde befinna sig i nivå med den operativa och administrativa verksamheten inom rikspolis­styrelsen.

Polisberedningens förslag innebär atl all cenlral ulbildning samlas i en gemensam organisation, polishögskolan. Beredningen har emellertid, lill skillnad från RPS/UHÅ-gruppen, stannat för alt skolan bör ges en organi­satorisk slällning som en byrå och alt skolan tillsammans med ekonomi-och personalbyråerna bör ingå i avdelning C vid styrelsen.

För riksdagens upplysning kan jag vidare nämna alt polishögskolan enligl beredningens förslag som chef bör ha en rektor och att skolan i övrigt skall bestå av två organisatoriska enheier. En av enheterna skall ansvara för planering och utveckling av utbildningsverksamheten. Den andra enheten skall ansvara för den löpande utbildningsverksamheten.

Endast ett fåtal remissinstanser har uttryckligen kommenterat polisbe­redningens förslag i denna del. Rikspolisstyrelsen tillstyrker förslaget un­der del atl Svenska polisförbundet anser att polishögskolan bör ges ställ­ning som en avdelning inom rikspolisstyrelsen. Polisförbundet åberopar RPS/UHÅ-gruppens skäl för sin inställning.

Jag kan för egen del ansluta mig till beredningens förslag. Det är enligt min uppfattning naturligt och från alla synpunkter lämpligt alt samtliga centrala utbildningsfrågor förs lill en organisatorisk enhet med benämning­en polishögskolan. Det är vidare givet atl det finns ett behov av elt nära samarbete mellan polishögskolan och andra enheter inom rikspolisstyrel­sen liksom med verksledningen. I likhet med beredningen anser jag att den

Prop. 1983/84:89

49

organisationsstruktur för styrelsen som har berörts tidigare inte utgör något hinder för kontakter mellan byråerna på de olika avdelningarna ulan snarast bör underlätta dessa. Det är också uppenbart atl skolans kontakt­behov bör gälla samtliga byråer och således inle endasl polisbyråerna. Enligt min uppfattning kommer också de nya uppgifterna för avdelnings­cheferna att leda till en ökad samordning beiräffande hela styrelsens verk­samhet. Med hänsyn härtill och lill alt det saknas skäl atl organisatoriskt särbehandla utbildningsfrågorna samt lill del samband som finns mellan dessa och de frågor som i övrigt handläggs inom avdelning C, bör skolan ges ställning som en byrå och somjag förut har berört höra till avdelning C. Jag återkommer i andra sammanhang till de frågor som gäller skolans interna organisation, i den utsträckning som det ankommer på regeringen och inte rikspolisstyrelsen atl la slällning till dessa frågor.

2.5.2 Lokalisering av de centrala utblldnlngsaktivileterna

Polishögskolan Ulriksdal svarar nu för genomförandet av vissa utbild­ningsuppdrag, i första hand grundkursen för polismän och assistentutbild­ningen. Vidare genomförs ett stort antal centrala funktionsinriklade kurser vid skolan, bl. a. kurser för förare av utryckningsfordon saml för flygplats­kontrollanter och passkontrollanter. Bland övriga kurser kan nämnas kur­ser i polislaklisk ledning, instruktörskurser av olika slag saml huvuddelen av de centrala kurserna för administrativ personal. Sammanlagl ett 100- tal personer, varav omkring hälften lärare, arbetar vid skolan med utbildning och adminislration.

Skolområdet vid Ulriksdal har sedan 1970 använts för polisulbildning. Tidigare var området förläggning för Svea Livgarde. Många byggnader har renoverats eller på annat sätt specialutrustats för polisutbildningen. Bl.a. finns en övningspolisstation, kriminaltekniska laboratorier och en speciell lektionssal för utbildning i radiokommunikation. På området finns vidare bl.a. moderna garage, förrådsbyggnader, gymnastiksalar, skjutbanor m.m. Skolområdet är vidsträckt och ftera byggnader, bl.a. fem f.d. ka­serner, slår lomma.

Polishögskolan Solna svarar för genomförandet av huvuddelen av den reguljära vidareutbildningen för polismän, dvs. inspektörs- och kommis­sarieutbildningen. Viss assistentulbildning har tidigare varit förlagd till skolan. Vidare genomförs all reguljär polischefsutbildning vid skolan samt viss funktionsinriklad utbildning, främst s.k. EKO-utbildning. Åven viss utbildning av åklagare och tullpersonal är föriagd till skolan. Vid skolan finns etl 25-tal tjänster för skolledning, lärare och administrativ personal.

Vid irafikutbildningssektionen i Strängnäs sker s.k. funktionsinriklad utbildning av trafikövervakande polispersonal. Sektionen disponerar mo­derniserade lokaler i direki anslutning till P 10 och Arméns motorskola. Man har tillgång till motorskolans övningslokaler och utbildningshjälpme­del samt hyr vissa militära fordon för körutbildning. Sektionen får ocksä 

4    Riksdagen 1983/84. I saml. Nr 89

Prop. 1983/84:89

50

använda motorskolans körplaner och terrängbanor. Vid sektionen finns fyra tjänstemän för ledningsuppgifter och administrativa arbetsuppgifter.

Polishundsektionen i Sollefteå svarar för den cenlralt anordnade hundut­bildningen inom polisväsendet. Bland kurserna kan nämnas grund- och fortsättningskurser för hundförare, dressyrkurs. befälskurs och instruk-lörskurs. Sektionen medverkar också vid de kurser i fjälldressyr som hålls på andra platser för hundförare och hundar som ingår i fjällräddnings-organisalionen. Sektionen har också vissa uppgifter på den operativa sidan och malerielsidan, l.ex. i fråga om taktisk användning av hundpatrull, tilldelning av hundar, prövningsordning saml anskaffning och kassation av hundar.

Fyra tjänstemän arbetar vid sektionen som har expeditionslokaler i polishuset i Sollefteå, Utbildningslokaler för sektionens verksamhel finns vid statens hundskola. I vissa avseenden sker samarbete med hundskolan, l.ex. i fråga om anskaffning av hundar, hundsjukvård och uppställning.

Polisberedningen har föreslagil all all cenlral ulbildning inom polisvä­sendet skall ske vid polishögskolan Ulriksdal. Undantag skall göras endast för viss specialutbildning av bl.a. hundförare, ryttarinstruktörer och heli­kopterförare. Förslagel innebär att polishögskolan i Solna dias in och atl verksamheten i Strängnäs och i Sollefteå ändras till en uppdragsverksam­het. Polisberedningen har som skäl för sill förslag i förslå hand pekat pä de rationaliseringsvinster i skilda hänseenden som kan uppnås. Enligt bered­ningen underlättas administrationen och utbildningsplaneringen. Del blir också enklare atl samordna de olika ulbildningsakliviterna. Beredningen räknar med alt den årliga besparingen på personalsidan avseende admini­stration uppgår lill CU 2.5 milj.kr. Tolalt skulle en koncentration av verk­samheten lill Ulriksdal medföra årliga besparingar på ca 7 milj.kr. Härifrån skall dock dras koslnaden för uppdragsverksamheten. Pä kostnadssidan tillkommer ocksä vissa investeringskostnader i Ulriksdal.

Remissinslanserna är i huvudsak positiva till beredningens principiella förslag. Till denna grupp hör bl.a. rikspolisstyrelsen. Del saknas emeller­tid inte kritiska synpunkler när det gäller de särskilda frågorna. Länsstyrel­sen i Södermanlands län och polisstyrelsen i Strängnäs polisdistrikt ifråga­sätter således de rationaliseringsvinster som beredningen har åberopat som skäl för en ny ordning i Strängnäs. Polisstyrelsen föreslår att sek­tionen i Strängnäs ges nya uppgifter och atl verksamheten därmed får ett vidgat och mer bärkraftigt innehåll.

Flera av remissinstanserna riktar kritik mot förslaget alt lägga ned polis­högskolan Solna. Dessa. bl. a. Svenska polisförbundet, pekar på att utbild­ningsverksamheten vid Solnaskolan står på en kvalitelsmässigt hög nivå och att arbetsmiljön och den pedagogiska miljön i stort i Ulriksdal skulle, eller vart fall kan antas, bli sämre. Man pekar vidare på att Solnaskolan har elt bättre läge i stockholmsområdet och att en överflyttning av verksamhe­ten kräver relativt stora investeringar. Polisförbundet föreslår alt frågorna utreds ytterligare och alt en sammanslagning får anstå under liden.

Prop. 1983/84:89

51

Förslagel till förändringar av organisationen för polishundutbildningen har mottagits positivt. Statens hundskola har förklarat all man redan den I juli 1984 är beredd att ta över ansvaret för utbildningens genomförande.

Jag vill för egen del först framhålla atl del är uppenbart all man inom polisväsendet måsle anpassa verksamheten efter de begränsade ekonomis­ka förulsällningar som kommer alt gälla i framliden och atl slräva efler att ta tillvara alla möjligheter till rationaliseringar av verksamheten.

Av del material som polisberedningen har redovisat framgår tydligt atl en koncentration av utbildningsaktiviielerna lill Ulriksdal är förenade med stora fördelar som klart uppväger de kostnader som inledningsvis är för­enade med en sådan lösning. Det är således uppenbart att en sådan lokali­sering ger möjligheter lill en effeklivare användning av polisväsendets samlade ulbildningsresurser. Samordning och planering m.m. av ulbild-ningen kommer all underiätlas. vilket också bör bidra lill en höjd utbild­ningskvalitet. Jag vill också framhålla alt de beräkningar som polisbered­ningen har lämnat enligt rnin mening visar alt åtgärderna redan på kort sikt bör medföra direkta besparingar för statsverket. Jag återkommer till delta i avsnitt 2.7.

Genom alt utnyttja den utbildningskapacitet som finns vid Arméns mo­torskola i Strängnäs och statens hundskola i Sollefteå för viss utbildning på uppdragsbas uppnår man vidare rationaliseringsvinster för polisväsendet och elt bättre utnyttjande av resurserna vid de båda berörda institutioner­na i Strängnäs och Sollefteå.

Jag är naturligtvis medveten om atl en överflyttning av verksamheten till Ulriksdal från Solna inte kan ske utan atl vissa praktiska övergångspro­blem löses. Jag återkommer tilj den frågan i etl följande avsnitt (2.8).

2.6 Rekryteringsorganisationen

2.6.1 Allmän bakgrund

Polisberedningen har haft i uppdrag all belysa organisalionen av rekry­teringsarbetet inom polisväsendet på regional och lokal nivå. Uppdraget har lämnats mot bakgrund av tidigare överväganden i ämnet av bl. a. 1975 års polisutredning.

Rekryteringen av polispersonal bedrivs såväl centralt som på regional och lokal nivå inom polisorganisationen.

Enligl sin instruktion skall rikspolisstyrelsen bl.a. leda och övervaka rekryteringsverksamheten inom polisväsendet. Vid rikspolisstyrelsen handläggs rekryteringsfrågorna av personalbyrån. Styrelsen bereder an­sökningar till polismans- och polischefskarriårerna och beslutar om antag­ning till dessa karriärer. Styrelsen beslutar därvid också om den första stationeringen. Vidare utarbetar slyrelsen del bakgrunds- och informa­tionsmaterial som används i rekryteringsarbetet, såsom annonser, statistik och prognoser samt svarar för rådgivning och information till länsstyrelser

Prop. 1983/84:89

52

och polisstyrelser i rekryteringsfrågor. Vid styrelsen arbetar omkring åtta tjänstemän med dessa ärenden.

Det egentliga rekryteringsarbetet utförs på regional och lokal nivå. F. n. finns elva heltidsanställda rekryteringskonsulenter (polisinspektörer för rekryieringsuppgifler) som arbetar med vissa län eller polisdistrikt som verksamhetsområde. Konsulenterna svarar för information och samord­ning av rekryteringsarbetet samt har vissa uppgifter i urvalsprocessen. Tre konsulenter är f.n. stationerade i Stockholm, två i Göteborg och en i Malmö, Nyköping, Jönköping. Örebro. Härnösand resp. Luleå. Rekryte-ringskonsulenlerna lyder administrativt under rikspolisstyrelsen men ver­kar i nära samråd med berörda länsstyrelser och polisstyrelser.

Länsstyrelsens uppgifter pä rekryteringsområdet regleras i 33 § polisin­struktionen. Där föreskrivs att länsstyrelsen skall ägna sig ät rekrytering och fortbildning av polismän i den utsträckning som rikspolisstyrelsen föreskriver.

I rekryteringsarbetet har länsstyrelserna getts relativt begränsade upp­gifter. Länsstyrelserna avger yttranden i rekryteringsärenden lill rikspolis­styrelsen men har därutöver inga direkta åligganden i anställningsförfaran­det. Länsstyrelsen medverkar också vid fördelningen och stationeringen av de extra polismän som länet tilldelas. Tidigare var länsstyrelserna beslutande i dessa frågor, men sedan några år fallas beslulen av rikspolis­styrelsen.

Också polisstyrelsernas uppgifter i fråga om rekryteringen regleras i polisinslruktionen. I 47 S anges bl.a. atl det åligger polisstyrelsen särskill att verka för en god rekrytering av tjänstemän till polisväsendet. I varje polisdistrikt finns en eller flera rekryteringsmän. Dessa är polismän och svarar för polisdistriktets uppgifter i rekryteringssammanhang. Rekryie-ringsmännen har all vid sidan av sina övriga polisiära uppgifter svara för information och ulföra lämplighelsulredningar.

Etl rekryleringsärende som gäller polisyrkel inleds genom alt en ansö­kan kommer in lill rikspolisslyrelsens rekryteringssektion. Efter prövning av att sökanden uppfyller vissa formella krav skickas ärendet vidare lill det polisdistrikt där sökanden är hemmahörande för lämplighelsulredning och yttrande. Denna referensundersökning utförs vanligen av polisdistriktets rekryteringsman. Därefter sker en anställningsintervju med sökanden. I de flesta polisdistrikt leds intervjun av polischefen eller hans ställföreträdare i närvaro av rekryteringsmannen och fackliga förelrädare samt i en del fall också av andra befattningshavare. Efter sedvanlig MBL-förhandling avges från polisdistriktet ett yttrande över sökanden. Ärendet granskas sedan av länsstyrelsen som avger yttrande. Därefter överlämnas ärendet från läns­polischefen till rekryteringskonsulenten. Denne organiserar och genomför på regional nivå prov, som bl.a. omfattar läkarundersökning och konlroll av sökandens fysiska kvalifikationer (simkunnighet m.m. saml på försök även fysiska prov). Vidare sker genom konsulentens försorg etl diagnos­tiskt prov i svenska.

Prop. 1983/84:89

53

När underiagel har färdigställts av rekryteringskonsulenten sänds ansö­kan till rikspolisstyrelsen. Det slutliga urvalet görs av rikspolischefen efler föredragning. Rekryteringskonsulenlerna deltar i förberedelsearbetet inför föredragningen.

Vid antagning till polischefskarriären tillämpas ett annat förfarande. Rikspolisstyrelsen svarar själv för referensundersökningar med viss hjälp frän rekryteringskonsulenterna. Efter etl första urval kallas ett antal sö­kande till en anställningsintervju inför en bedömningskommitté vid rikspo­lisstyrelsen. Det slutliga beslutet om antagning fattas av rikspolischefen.

2.6.2 Tidigare överväganden rörande rekryteringsverksamheten

1975 års polisutredning konstaterade i sitt betänkande att den slutliga urvalsprocessen fr.o.m. budgetåret 1967/68 centraliserades från länssty­relserna till rikspolisstyrelsen. Åtgärden motiverades främst av intresset atl en enhetlig bedömning skulle säkerställas. Det ansågs också vara en fördel att de som hade antagits kunde genom centrala beslut fördelas på olika län. Härigenom kunde försörjningen med personal underlättas i brist­områden.

Utredningen fann det naturligt att man borde sträva till en ordning, som så långt del är möjligt innebar att de unga polismännen redan i början av sin verksamhet placerades i ett område där de hade personlig förankring. En sådan ordning ansågs nämligen förenad med betydande fördelar.

Mot denna bakgrund fann utredningen det angeläget att skapa förutsätt­ningar för att den lokala och regionala rekryteringsverksamheten skulle kunna sfimuleras och aktiveras och föreslog en rad åtgärder för att uppnå detta mål. Enligt polisutredningen borde dock systemet med en central antagning och fördelning av aspiranter behållas. Utredningen föreslog inga förändringar i fråga om rekryteringen av polischefsaspiranter.

I 1980/81 års principproposition anslöt sig regeringen till polisutredning­ens förslag, vilkel också godtogs av riksdagen. Vidare uttalades i proposi­tionen att polisberedningen borde få till uppgift att belysa den närmare organisationen av rekryteringsarbetet på regional och lokal nivå. Hit hörde en av polisutredningen berörd fråga om särskild personal bör ställas till den regionala myndighetens direkta förfogande för rekryteringsarbetet i brist­områden.

RPS/UHÅ-gruppen behandlade bara rekryteringsfrågorna ur organisato­risk synvinkel. Gruppen ansåg att erfarenheterna klart pekade på behovet av en nära organisatorisk samhörighet mellan antagning och utbildning. Man föreslog därför att rekryteringsfrågorna vid rikspolisstyrelsen skulle handläggas vid en antagningsenhet inom den föreslagna nya polishögsko­lan.

Prop. 1983/84:89

54

2.6.3 Den framtida rekryteringsorganisationen

2.6.3.1 Central eller regional antagning

Polisberedningen föreslår att antagningen till polisyrket och polischefs­karriären även i fortsättningen bör ske centralt, dvs. hos rikspolisstyrel­sen. Beredningen har prövat möjligheterna av en återgång till den regionala antagning som förekom tidigare. Man konstaterar dock att etl sådant system skulle innebära nackdelar för de sökande och att det skulle medföra ett avsevärt merarbete. Åven systemet med en central fördelning av de antagna polismännen bör behållas. Beredningen föreslår dock att beslut om placering av en polisaspirant i ett visst polisdistrikt inom länet förs över från rikspolisstyrelsen till länsstyrelsen.

Mol förslaget har inte riktats någon kritik från remissinstanserna. Riks­polisstyrelsen tillstyrker förslaget.

Också jag delar polisberedningens uppfattning att den centrala antag­ningen bör behållas. Som beredningen har påpekat fungerar det nuvarande antagningssystemet bra. Jag vill emellertid framhålla att fördelningen av nyutbildade polismän är ett viktigt instrument som direki påverkar polis­myndighetens resurser. Både i den nuvarande situationen med ett visst överskott av polismän och i en eventuell vakanssituation är det viktigt att rikspolisstyrelsen fördelar över- eller underskottet på ett rättvist sätt. Jag förutsätter att rikspolisstyrelsen som hittills uppmärksammar dessa frågor så att de nämnda problemen kan undvikas. Vad jag nu har sagt kommer f. ö. att gälla åven för länsstyrelserna som enligt mitt förslag skall fördela polismännen inom länen.

2.6.3.2          Rekryteringsverksamhet på central, regional och lokal nivå

Polisberedningen har föreslagit elt flertal förändringar av det närmare

innehållet i och organisalionen av rekryleringsverksamhelen. Beredningen har bl.a. studerat fördelningen av uppgifterna mellan olika myndigheter inom polisväsendet. Förslagen innebär i huvudsak följande.

Beredningen anser all rikspolisstyrelsens roll i rekryteringsarbetet skall inriktas på atl ta fram informationsmaterial om polisyrket och på att initiera rekryteringsfrämjande åtgärder i form av annonsering, kampanjer osv. Styrelsens uppgifter bör i första hand vara av stödjande karaktär och även innefatta allmänna råd för det regionala och lokala rekryteringsarbe­tet.

Rekryteringsarbetet på regional och lokal nivå bör enligt polisberedning­ens förslag förändras på avgörande punkter. Beredningen pekar pä att rekryteringssituationen inom polisväsendet har förbättrats avsevän under senare år. Vidare räknar beredningen med att det goda rekryteringslägel kommer atl bestå under överskådlig tid. Mot den bakgrunden, och med hänsyn lill alt det från olika håll ställs krav på ökade polisiära insatser ftir alt bekämpa brotl, föreslår polisberedningen att de tidigare nämnda elva

Prop. 1983/84:89

55

tjänsterna som rekryleringskonsulent dras in och ersätts av ökade lokala insatser i rekryteringsarbetet. Beredningen menar att polisinspektören vid kansliet i regel bör vara den tjänsteman i polisdistriktet som handlägger rekryteringsfrågorna. Det nuvarande systemet med lokala rekryterings­män bör således upphöra.

Vidare föreslår beredningen förändringar av urvalsprocessen. Referens­undersökningarna bör göras av kansliinspeklören med biträde av administ­rativ personal. Yttranden frän polisdistriktet om sökandenas lämplighet bör som regel beslutas av polisstyrelsen i de fall yttrandena är av principi­ell arl. Länsstyrelsernas yttranden till rikspolisstyrelsen bör slutligen inne­hålla en gradering av sökandenas lämplighet.

Endast rikspolisstyrelsen tillstyrker beredningens förslag. Övriga re­missinslanser riktar kritik mot förslaget om indragning av tjänsterna som rekryteringskonsulenter. Man pekar på att den nuvarande organisationen har fungerat mycket väl sedan den tillkom för knappt tio år sedan och atl rekryteringsuppgifterna kräver särskilda kunskaper och erfarenheter. Det är därför inle lämpligt att anförtro sådana uppgifter ål en befattningshavare i en lokal polismyndighet vid sidan av dennes övriga arbetsuppgifter. Man anser vidare att den totala arbetsinsatsen för rekryteringsåigårder i landets alla polisdistrikt blir avsevärt större än om den nuvarande organisalionen behålls. Vidare framhålls konsulenternas betydelsefulla roll i urvalsproces­sen. Flera remissinstanser föreslår också att de nuvarande konsulenternas kunskaper och erfarenheter skall tas tillvara och att de skall ges utökade uppgifter i urvalsprocessen.

Jag vill för egen del först framhålla all jag helt delar polisberedningens bedömning atl det nuvarande gynnsamma rekryteringsläget, vilket kan väntas beslå, talar för att rekryteringsorganisationen måste ses över. Mål-sätiningen måsle vara att begränsa de resurser som f. n. satsas på en aktiv rekrytering av befattningshavare till tjänsier inom polisväsendet. En lös­ning kan då vara all man, som polisberedningen har föreslagil, i första hand strävar efter att avveckla den särskilt uppbyggda rekryieringsorgani-sationen, vars ursprungliga uppgifter numera inle motsvaras av någol egentligt behov. Åven andra lösningar är emellertid tänkbara. Polisbered­ningens förslag har kritiserats av en bred remissopinion.

Jag vill till en början peka på alt relativt stora resurser nu avsätts för rekrytering, inklusive urval, till tjänster som polisman och polischef. Vid rikspolisstyrelsens rekryieringssektion arbetar älta tjänstemän med rekry­teringsfrågor. Inom rikspolisstyrelsens personalbyrå i övrigt finns tjänste­män som deltar i rekryteringsprocessen. Elva konsulenter har regionala uppgifter. På lokal nivå finns rekryleringsmän i alla polisdistrikt. Länspo­lischefer, polischefspersonal samt andra befattningshavare liksom fackliga företrädare deltar ocksä i arbetet.

Denna organisation framstår, särskilt i förhållande lill det antal polis-

Prop. 1983/84:89

56

aspiranter som har anställts under senare år, som överdimensionerad. Organisationen bör därför bantas kraftigt och arbeiet, mot bakgrund av del goda rekryteringsläge som råder, koncentreras på själva urvalsprocessen. Som flera remissinstanser har föreslagit bör vidare den kunskap i och erfarenhet av rekryteringsfrågor som finns i den nuvarande regionala orga­nisationen tas tillvara och utvecklas. De lokala och centrala insatserna på detta område skulle då kunna minskas i motsvarande mån. En lösning efter dessa linjer bör vara möjlig genom att den del av rekryteringskonsulenter­nas nuvarande uppgifter som består av akliv rekrytering i huvudsak kan upphöra.

Den lösning somjag föreslår för den framtida rekryterings verksamheten innebär följande.

Vid rikspolisstyrelsen bör arbetet med rekryteringsfrämjande åtgärder minskas. Då behov uppkommer alt ta fram nytt rekryteringsmaterial eller göra andra större förändringar i det rekryteringsfrämjande arbeiet bör man arbeta i projektform i samarbete med företrädare för regionala och lokala polismyndigheter samt fackliga organisationer. På så sätt minskas behovet av personal med fasta tjänster vid styrelsen.

Rekryteringskonsulenternas verksamhet ges en huvudsaklig inriktning på urvalsfrågor. De rekryleringsfrämjande åtgärderna begränsas till upp­lysningar och information till arbetsförmedlingar, skolor och liknande in­sfitutioner. Den uppsökande rekryleringsverksamhelen bör i huvudsak upphöra. Konsulenterna bör i stället la över ansvaret för de referensunder­sökningar som nu utförs av polisdistriktens rekryteringsmän. Konsulen­terna bör också liksom hittills svara för de s. k. regionala proven.

På lokal nivå bör man besvara förfrågningar samt lämna ut informations­material och liknande till personer som tar kontakt med polisdistriktet för att få upplysningar. I övrigt bör man kunna hänvisa intresserade till att ta kontakt med rekryteringskonsulenlen. Även polisdistriktets uppgifter i rekryteringssammanhang bör således inriktas på urvalsprocessen. Denna bör utformas efler följande riktlinjer.

Ansökningshandlingarna till tjänster som polisman ges in lill rikspolis­styrelsen som därefter överiämnar ärendet till resp. länsstyrelse. Det egentliga urvalsarbetel handläggs därefter av en rekryleringskonsulent som ansvarar för atl referensundersökning, intervju med sökanden och del regionala provet genomförs. Inlervjuförfarandet bör normalt ske i det polisdistrikt där sökanden är bosalt. Efter att ärendet har beretts färdigt återlämnas handlingarna av länsstyrelsen till rikspolisstyrelsen med etl yttrande där den sökande har rangordnats i förhållande till andra sökande frän länet.

Med en sådan ordning kommer betydligt mindre resurser än tidigare att användas för rekryteringsfrämjande åtgärder men en god service till kret­sen av sökande och till myndigheterna bör likväl kunna bibehållas. Kvali­teten i urvalsprocessen kommer också alt bevaras. I polisdistrikten för-

Prop. 1983/84:89

57

svinner arbetsuppgifterna för rekryteringsmännen och dessa kan fullt ut tas i anspråk för sina ordinarie arbetsuppgifter. Jag bedömer också att några tjänsier som rekryleringskonsulent kan dras in. Vid rikspolisstyrel­sen bör personalbehovet för rekryteringsarbetet kunna minska. Jag åter­kommer till regeringen i dessa frågor.

2.7 Rationaliseringsvinster och kostnader

I 1980/81 års principproposition framhölls att de förslag som lades fram i fiera hänseenden skulle komma alt innebära elt effeklivare utnyttjande av polisväsendets samlade resurser inom de ekonomiska ramar som gällde. Vidare framhölls atl det också var etl krav för förslagens praktiska genom­förande att de totalt setl höll sig inom kostnadsramen för polisväsendet, vilket måste bli en förutsättning för polisberedningens arbete.

I direktiven till polisberedningen angavs följaktligen att riksdagens be­slut gav utrymme för olika ambitionsnivåer vid genomförandet av den beslutade reformen. Det påpekades att del slalsfinansiella läget inte med­gav att alla de olika önskemål som kunde göra sig gällande blev tillgodo­sedda. Generellt borde för beredningens arbete gälla att de organisatoriska och övriga förändringar som aktualiserades skulle begränsas till vad som med nödvändighet fordrades för genomförandet av den reform som riksda­gen hade beslutat om. Beredningen borde utgå från den resurstilldelning för polisväsendet som skulle komma all gälla för budgetåret 1982/83.

Polisberedningen tar också upp kostnadsfrågorna, både i sill organisa-lionsbelånkande och i belänkandet om rekrytering och utbildning. Bered­ningen anser att de kostnader som reformen aktualiserar rör uniformsfrå­gan, inrältandet av vissa nya tjänster, ökade kostnader för polisstyrelser­nas verksamhel, högre kostnader för den nya polisutbildningen samt vissa investeringskostnader vid polishögskolan Ulriksdal. Vidare ulgår bered­ningen från alt elt genomförande av reformen enligl beredningens förslag kommer att resultera i s. k. AB-förhandlingar för grupper av anställda inom polisväsendet.

I fråga om finansieringen av reformen anger beredningen i organisations-betänkandet atl övertidsuiiagei inom polisväsendet, som nu uppgår till 1,2- 1,3 milj. timmar per år, bör kunna minskas genom den nya flexiblare organisalionen. Varje procents minskning av antalet övertidslimmar leder enligt beredningen till en reducering av lönekostnaderna med omkring 1,5 milj. kr. per år. Vidare anser beredningen all dess förslag på utbildnings­området ligger inom ramen för resurstilldelningen för budgetåret 1982/83 för motsvarande utbildning.

Jag lar i del följande endasl upp de ekonomiska konsekvenser som uppkommer till följd av de förslag som bör genomföras den 1 juli 1984. Till de kostnadsfrågor som blir aktuella när reformens andra steg genomförs den 1 juli 1985 återkommer jag i del sammanhangel. Dit hör som nämnts

5    Riksdagen 1983/84. I .saml. Nr 89

Prop. 1983/84:89

58

bl.a. systemet med basorganisation, fria resurser och medelsramar samt utformningen av polisutbildningen.

Den ändrade befogenhetsfördelningen mellan polischefen och polisstyr­elsen i ett polisdistrikt bör leda till något ökade kostnader, exempelvis för sammanträdesarvoden till ledamöterna i landets 118 polisstyrelser. Dessa kostnader och vissa andra kostnader som följer med sammanträdena har jag bedömt vara helt marginella.

De reformer som jag har förordat skall genomföras i fråga om den regionala organisationen från den 1 juli 1984 innebär att vissa tjänster på länsstyrelserna kan dras in samtidigt som andra tjänster i den lokala polisorganisationen inrättas. Jag bedömer dock alt åtgärderna totalt sett medför kostnadsminskningar för statsverket.

Jag har förordat alt rikspolisstyrelsen tillförs ett mindre anlal nya tjäns­ter, främst i verkskansliet. Mot detta skall ställas bl. a. minskade kostnader för utbildningsadministration och lokaler för utbildningsändamål. Redan under det kommande budgetåret bör irafikutbildningssektionen i Sträng­näs och polishundsektionen i Sollefteå dras in. Åven vid polishögskolan i Solna bör administrationen kunna minskas under budgetåret. Dessa ratio­naliseringsvinster bör, tillsammans med en indragning under budgetåret av vissa tjänster på rekryteringssidan, väl motsvara kostnadsökningarna.

De förslag som jag har lagt fram om rikspolisstyrelsens framtida upp­gifter och organisation har till syfle att effektivisera verksamheten och att på sikt begränsa personalbehovet vid styrelsen. Åtgärderna kommer där­för att i etl längre tidsperspektiv medföra besparingar.

Jag har sammanfattningsvis kommit fram till att de reformförslag för polisväsendet somjag i denna etapp har lagt fram innebär besparingar för statsverket. Jag vill slutligen erinra om vad jag redan tidigare har sagt all reformen i sin helhet endast kan genomföras med totalt sett oförändrade kostnader för polisväsendet.

2.8 Genomförandet

I det inledande avsnittet har jag redogjort för den allmänna bakgrunden till reformerna. Jag har där också utvecklat skälen till varför reformerna bör genomföras i två steg. Den första etappen bör ulan problem kunna i huvudsak genomföras den 1 juli 1984. Vissa åtgärder, t. ex. överfiyltningen av utbildningsenheter till polishögskolan Ulriksdal, bör dock av praktiska skäl ske successivt under budgetåret 1984/85.

3    Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag atl regeringen föreslår riksdagen alt godkänna de riktlinjer i fräga om polisens organisa­tion m. m. somjag har förordat.

Prop. 1983/84:89

59

4   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar genom proposition föreslå riksdagen att anta det förslag som föredragan­den har lagt fram.

Prop. 1983/84:89

60

Bilaga 1

Sammanfattning av  1981 års polisberednings betänkande (Ds Ju 1983:10) Polisorganisationen

I sitt principbetänkande (SOU 1979:6) Polisen behandlade 1975 års polisutredning organisatoriska frågor och spörsmål om en rättslig reglering av polisverksamheten.

Sedan polisutredningens betänkande remissbehandlats togs de i belän­kandet diskuterade frågorna upp i prop. 1980/81: 13 om polisens uppgifter, utbildning och organisation m.m. Riksdagen behandlade propositionen under våren 1981 (JuU 1980/81:24, rskr 1980/81:210). I enlighet med vad som hade förordats av polisutredningen och i propositionen förutsätts i riksdagsbeslutet att det praktiska genomförandet av polisreformen och de i sammanhanget aktuella frågorna skulle behandlas av en särskild bered­ning.

På grundval av riksdagsbeslutet meddelade regeringen den 23 april 1981 direktiv för polisberedningen. Av dessa framgår den huvudsakliga innebör­den av det principbeslut om en reform av polisväsendet som riksdagen har fattat.

Beredningen har behandlat frågorna om den rättsliga regleringen av polisverksamheten i betänkandet (SOU 1982:63) Polislag. Når det gäller uppdraget i övrigt har beredningen utarbetat preliminära förslag lill elt system där beslulen i polisväsendet i stor omfattning fattas på lokal nivå. Förslagen har publicerats i etl antal promemorior i Ds-serien.

Beredningen har berett etl stort antal myndigheter m.fl. lillfälle atl yttra sig över de preliminära överväganden som innefattas i promemoriorna. Beredningen redovisar nu sina slutliga ställningstaganden i de organisato­riska frågorna.

Även om besluten i polisväsendet skall fallas på lokal nivå i stor omfatt­ning, betyder det enligt beredningen inte att statsmakternas styrning av polisverksamheten skall minska. Beredningen föreslår i stället att den skall vidgas atl omfatta inriktningen av polisväsendets totala resurser och inte som hittills begränsas till hur vissa tjänster skall användas, I delta syfte föreslår beredningen en ny anslagskonstruktion för polisväsendet. Ett utflöde av denna nya anslagskonstruklion är att den lokala polisstyrelsen ges en ekonomisk ram för sin verksamhel. Principen är att enskilda poster får överskridas, förutsatt alt de sammanlagda utgifterna under posterna inle överstiger summan av posterna - den ekonomiska ramen. Det är givelvis inle möjligt atl hänföra utgifter, som avser den egenlliga polisverk­samheten och som inte är påverkbara, till poster som skall ingå i ramen. Som exempel på sådana utgifter under de nuvarande anslagen lill den lokala polisorganisationen nämner beredningen utgifter under posten lill kostnader för förpassning, polililransporler saml för kosl och sjukvård för omhiinderiagna personer.

Prop. 1983/84:89

61

Ramen skall omfatta såväl kostnader för löner som andra kostnader i verksamheten. Kostnaderna för polismanslönerna faller dock utanför ra­men.

Trots de begränsningar som nu har angetts räknar beredningen med all den ekonomiska ramen för en lokal polistyrelse kan komma alt bli förhål­landevis stor. Ramen ger den lokala styrelsen möjligheter att besluta om utgifter för bl.a. expenser, inventarier och utrustning som kan köpas mot avropsavlal, mindre datorer och mindre förhyrningar såsom lokaler för kvarterspoliser och fillfälliga expeditioner.

För att öka möjligheterna till en mer långsiktig planering när det gäller medelsanvändningen föreslår beredningen bl.a. ett särskilt sparsystem. En polismyndighet, som under ett budgetår inte utnyttjar hela den ekono­miska ramen, bör få tillgodogöra sig det sparade beloppet under något av de tre följande budgetåren.

Förslaget om statsmakternas styrning förutsätter att statsmakterna kom­mer att uttala sig om olika aktiviteter i polisverksamheten och att verksam­heten i aktiviteterna följs upp. Beredningen föreslår en indelning i aktivi­teter efter reformen som.bygger på den indelning som rikspolisstyrelsen (RPS) nu tillämpar. Indelningen utgår från fyra huvudaktiviteter, nämligen

-

brottsförebyggande verksamhet

-

övervakningsverksamhet

-

kriminalpolisverksamhet

-

serviceverksamhet.

Beredningen anser att det är angeläget att vissa aktiviteter definieras klarare än nu så att den utåtriktade verksamheten - den faktiska polis­tjänstgöringen - klart kan särskiljas.

Indelningen i aktiviteter bör framgå av regleringsbreven. RPS får i sin anslagsframställning redovisa aktiviteterna med utgångspunkt i den ord­ning som anges i regleringsbrevet. Den indelning som kommer alt beslutas av statsmakterna bör givetvis gälla för hela polisväsendet. Det är emeller­tid klart att de regionala och lokala instanserna skall kunna göra ytterligare indelningar för sina behov. Beredningen uppehåller sig också vid vilka mått som kan användas vid redovisningen av de aktiviteter som anges i regleringsbrevet.

När det gäller planeringsprocessen efler reformen föreslår beredningen att RPS skall avge anslagsframställning liksom hittills men att kraven på anslagsframställningar från länsstyrelse och lokal polisstyrelse slopas. För att förenkla administrationen vid resursplaneringen på regional och lokal nivå förordar beredningen ell enda planeringsdokumenl för den lokala polisstyrelsen och en motsvarande handling för länsstyrelsen. Dokumentet skall innehålla de uppgifter som den lokala polisstyrelsen resp. länsstyrel­sen behöver för beslut om fördelning av resurser under det närmast kom­mande budgetåret och inriktningen av verksamheten under del därpå föl­jande budgetåret - del år för vilket RPS skall avge anslagsframställning.

Prop. 1983/84:89

62

När del gäller planeringsförfarandet i stort efter reformen förutsätter beredningen alt RPS informerar länsstyrelserna och polisstyrelserna ome­delbart efter det att regeringen har lagt fram budgetpropositionen. Samti­digt bör RPS begära det underiag av lånsstyrelserna som kan behövas för RPS: s framställning till regeringen med anledning av det kommande reg­leringsbrevet för polisväsendet. Underlaget bör vara RPS tillhanda senast den 1 mars. RPS bör avge sin framställning till regeringen senast den I april. Om inte riksdagen gör någon siörre avvikelse från regeringens för­slag i budgetpropositionen, bör ett regleringsbrev kunna utfärdas omkring den 1 juni.

En viktig del i beredningens förslag lill ökat inflytande för de regionala och lokala instanserna i polisväsendet utgörs av ett system med basorgani­sation och fria resurser. Regeringen förutsätts komma att liksom nu be­stämma antalet polismanstjänster för varje polisdistrikt. Regeringen skall dessutom fastställa en basorganisation för distriktet. Övriga personalresur­ser skall utgöra fria resurser.

Basorganisationen anger vilka enheter som skall finnas i distriktet, så­som avdelningar, rotlar och vissa arbetsgrupper. I basorganisationen anges polismansljänsler med arbelsledande funktioner såsom chefer för ord­nings- och kriminalavdelningar och vissa andra befälsljänster. Vissa admi­nistrativa tjänsier bör också tas upp i basorganisationen. Sådana rotlar, vars ansvarsområde sträcker sig utanför det polisdistrikt där rotlarna är stationerade, ingår också i basorganisationen. Det är enheter för bekämp­ning av narkotikabrott, för ekonomiska brott och för tekniska undersök­ningar. Dessutom anges vissa särskilda rotlar som utlänningsrotlar. I öv­rigt anges för kriminalavdelningen endast antalet befattningshavare med chefsfunktioner. Den lokala polisstyrelsen, i vart fall i de större polisdis­trikten, får därigenom stor frihet alt bestämma rotelindelningen med hän­syn till de lokala förhållandena.

Arbetsgrupper, dvs enheter utanför centralorten, och chefer för arbets­grupper skall också anges i basorganisationen i de fall där statsmakterna har ett intresse av alt bestämma på vilka orter det skall finnas polis. Då det gäller mindre arbetsgrupper och posteringar föreslår beredningen att den lokala polisstyrelsen själv skall besluta om inrättande resp. indragning.

Dimensioneringen av de regionala enheterna skall enligt beredningens förslag ankomma på länsstyrelsen. I övrigt skall den lokala polisstyrelsen besluta om sådana resurser i ett polisdistrikt som inte ingår i basorganisa­tionen och som inte heller har tagits i anspråk av länsstyrelsen för regiona­la enheter.

En funktion för analys och planering bör enligt beredningen markeras i basorganisationen i det polisdistrikt i länet där den regionala verksamheten har sin tyngdpunkt liksom i vissa större polisdistrikt där verksamheten beräknas ta en hel tjänst i anspråk. Befattningen bör vara besatt med en polisman.

Prop. 1983/84:89

63

Beredningen redovisar vissa allmänna överväganden om de personalad­ministrativa effekterna av den nya organisationen. Den nuvarande tjän­stestrukturen behålls för polismän i den egentliga polismanskarriären. När del gäller tjänstebenämningar och titlar för polispersonal föreslår bered­ningen en särskild lösning. Både,tjänster för polispersonal och administra­tiv personal bör inrättas och tillsättas i huvudsak efler nuvarande regler.

Frågor som reformen aktualiserar på medbestämmandeområdet bör en­ligl beredningens mening få en sådan lösning att flexibiliteten i organisatio­nen vidmakthålls. Enligl beredningen skulle det vara en fördel om dessa frågor kunde lösas avtalsvägen.

I den regionala polisorganisationen behålls länsstyrelsen som länets högsta polisorgan. Länsstyrelsens framtida roll kännetecknas av inrikt­ningen på planerings-, resursfördelnings-, samordnings- och tillsynsfrågor. Beredningens förslag förutsätter ett ökat medborgarinflytande pä regional nivå genom länsstyrelsens förtroendemannastyrelse. En av styrelsens vik­tigaste uppgifter blir att besluta om de regionala polisenheternas.dimensio-nering och att besluta om inriktningen av de regionala verksamheterna.

Landshövdingens särskilda befogenheter när det gäller polisverksamhet under extraordinära förhållanden undergår ingen förändring. Utrymmet för landshövdingen alt hänskjuta polisärenden till förtroendemannastyrd­sen utvidgas emellertid.

Länspolischefen skall i flertalet län fortfarande vara tjänsteman i läns­styrelsen. Hans ställning inom länsstyrelseorganisationen förstärks och hans verksamhet inriktas i mera utpräglad grad på planering, samordning och tillsyn. Beredningens förslag innebär bl. a. att en särskild vikt läggs vid frågor om samverkan över länsgränserna, beredskapsplanering och säker­hetstjänst. Tyngdpunkten i fråga om de operativa ledningsfunktionerna när det gäller den permanenta regionala polisverksamheten förskjuls i riktning mot de lokala polisstyrelserna. Länspolischefens ledningsfunktioner ges således en indirekt karaktär som främst lar sikle på övergripande plane­ring, samordning och tillsyn. Befogenheten att i särskilda fall överta led­ningen - helt eller delvis - av polisverksamheten i länet kvarstår.

Slockholms län saml Göteborgs och Bohus län förutsätts få en från övriga län något avvikande organisation. Länsstyrelsen behåller där lik­som i övriga län sin ställning som länels högsta polisorgan. Länspolische­fen ingår dock inte som tjänsteman i länsstyrelsens organisation utan befattningen som länspolischef och polismästare i Stockholm respektive Göteborg förenas til! en tjänst. Beredningen föreslår att den regionala organisationen även i Jämtlands län utformas i linje med storstadslänens. Når det gäller frågan om fördelningen av befogenheter och funktioner i övrigt mellan länsstyrelsen i dessa lån och den regionala chefen utgår beredningens förslag från att de operativt betonade lednings- och samord­ningsfrågorna faller på den nye länspolischefen/polismästaren. Beträffande övriga funktioner innebär förslagen till fördelningen en avvägning med

Prop. 1983/84:89

64

utgångspunkt från de frågor om jävs- och intressekonflikter som följer av att den nya chefsbefattningen innefattar både regionalt och lokall ansvar.

Beredningen beskriver också RPS:s roll i den framtida polisorganisa­tionen. Styrelsen får viktiga uppgifter när det gäller att förmedla statsmak­ternas beslul i prioriteringsfrågor som rör hela polisväsendet. Vidare får RPS utökade uppgifter på metodutvecklingsområdet. Här skall RPS stude­ra olika problem i den dagliga polisverksamheten och lägga fram förslag till förenklingar och förbättringar. RPS: s befogenhet att direkt leda polisverk­samhet föreslås upphöra beiräffande trafikövervakningen och sjöpolis­verksamheten. Däremot bör RPS ha kvar sina ledningsbefogenheler be­träffande flygverksamheten och vid bevaknings- och säkerhetsarbetet i samband med statsbesök och liknande händelser. RPS: s befogenheter att leda kriminalpolisverksamhet föreslås bli begränsade till sådana fall där en central ledning eller samordning framstår som helt nödvändig. Rikskrimi­nalens verksamhet får därmed sin tyngdpunkt i stöd ål och förstärkning av de regionala och lokala polismyndigheterna i spanings- och utredningsar­betet. RPS blir också i framtiden central förvaltningsmyndighet för polis­väsendet men en decentralisering sker av vissa arbetsuppgifter. Endast sådana administrativa uppgifter som med nödvändighet måste handhas centralt kommer enligt beredningens förslag att ligga kvar hos RPS.

Av vad som har sagts nu följer alt RPS: s befogenheter att meddela bindande föreskrifter av olika slag för polisverksamheten kommer att minska. När det gäller allmänna råd för polisverksamheten föreslår bered­ningen att frågor av betydelse för rättssäkerheten och metodutvecklingen prioriteras. Beredningen förordar dock återhållsamhet när del gäller regle­ringen av andra frågor. En alltför omfattande central reglering kan motver­ka sitt syfte atl vara elt stöd i polisdistriktens arbete.

Beredningen tar också upp frågor om samarbete och samråd med åkla­garväsendet. Dessa samverkansrutiner bör utvecklas både centralt, regio­nalt och lokalt. Beredningen slår fast att rutinerna skall vara enkla och praktiska.

För genomförandet av reformen föreslår beredningen att, i den mån tjänster behöver ledigförklaras, det kan t. ex. vara tillräckligt om tjänsterna ledigförklaras bara inom det polisdistrikt där de är inrättade. Åven för omorganisationen av RPS bör ett förenklat ansökningsförfarande kunna tillämpas.

Beträffande kostnader för reformen räknar beredningen med att kostna­derna för uniform m. m. till viss polispersonal vid kriminalavdelningarna rör sig om maximall 10 milj. kr. Vidare räknar beredningen med att dess förslag kommer att resultera i s. k. AB-förhandlingar för grupper av an­ställda inom polisväsendet. Dessutom tillkommer vissa nya tjänster som inrättas genom omvandling av andra tjänster. Slutligen uppkommer vissa marginella kostnader, l.ex. genom atl antalet sammanträden med polis­styrelsen kommer att öka. Beredningen anser emellertid atl hela reformen

Prop. 1983/84:89

65

kan finansieras inom nuvarande kostnadsram för polisväsendet. Kostna­derna för övertid inom polisväsendet kan minskas. Polisstyrelserna får i den nya organisalionen större frihet att disponera personalresurserna vil­ket leder till etl mera ändamålsenligt resursutnyttjande. Vidare fär polis­styrelserna tillgäng till ell bättre beslutsunderlag för personalanvändningen genom atl analys och planering får en mera framträdande roll i den nya organisationen.

I fyra bilagor går beredningen i detalj in pä vissa frågor som rör de lokala, regionala och centrala organisationerna i polisväsendet. I bilagan som behandlar den lokala polisorganisationen las bl. a. upp kansliorganisa­tionen och förhållandel mellan polissstyrelsen och polischefen. I bilagan om den regionala polisorganisationen diskuteras frågor som rör de regiona­la enhelerna. RPS och rikskriminalen behandlas ulförligt i en av bilagorna. I den fjärde bilagan berörs vissa administrativa frågor och lämnas förslag till beslutsstruktur i fråga om ADB inom polisväsendet.

Prop. 1983/84:89

66

Bilaga 2

Sammanfattning av  1981  års polisberednings betänkande (Ds Ju 1983:15) Rekrytering och utbildning inom polisväsendet

Beredningen gör inledningsvis vissa allmänna överväganden om den framlida pollsnibddningen. Där konstaleras bl.a. alt utbildningen måste anpassas till de krav som den föreslagna nya polisorganisationen med basorganisaiion och fria resurser ställer på polispersonalens användbarhet.

Grundutbildningen måsle ta sikte på alt ge polismannen sådana baskun­skaper atl han kan fullgöra polisiära arbetsuppgifter i de fria resurserna. Delta leder lill all vissa delar av den nuvarande funktionsinriklade utbild­ningen, främst viss trafikutbildning, bör inordnas i grundutbildningen. Beredningen föreslår atl grundutbildningen för polismän inleds med grund­kurs I om ca 40 veckor. I förhällande lill den nuvarande grundutbildningen föreslås inga mera omfattande ändringar. Bl.a. förordas atl ämnena engels­ka och kontorsteknik utgår.

Den nuvarande tvååriga allerneringstjänslgöringen föreslås ersättas av en praktikljänstgöring som omfattar elt och ett halvt år. Praktiktjånstgö-ringen delas upp i tre delar. Den inleds vid kriminalavdelning. Tjänstgö­ringen där får inte understiga sex månader. Därefter följer tjänstgöring vid ordningsavdelning. Inte heller denna tjänstgöring får understiga sex måna­der. Inom ramen för den återstående sexmänadersperioden läggs en sam-hällspraktik om 2-4 månader in. Resterande tid av prakiiktjänstgöringen föreslås distrikten få rätt att föriägga vid valfri enhet.

Samhällspraktiken bör fullgöras vid någon myndighet, i problem av olika slag som kan uppkomma till följd av sekretess m. m. vid tjänstgöring inom socialtjänsten föreslår beredningen att en polisman som fullgör samhälls-praklik inte bör ha polismans ställning.

Grundutbildningen avslutas med grundkurs 

II 

som tar sikte på en för­djupning av polismannens baskunskaper. Grundkurs 

II 

motsvaras i huvud­sak av den nuvarande assislentutbildningen och inspeklörskurs I samt delar av den nuvarande funktionsinriklade utbildningen.

När det gäller samordningen med annan högskoleutbildning föreslår beredningen bl. a. att man i större utsträckning skall hämta lärarna från den allmänna högskolan och i övrigt i högre grad anpassa undervisningsfor­merna till vad som gäller för den övriga högskolan. Beredningen anser dock atl man inte bör ge avkall på kraven på yrkesspecifika inslag i utbildningen.

Många av de frågor som berör samordningen med den allmänna högsko­lan är av komplicerad natur och kräver ingående överväganden. Kostna­derna för olika former av samordning måste också beaktas. Vissa förslag till samordning leder till kraftigt ökade kostnader. Beredningen har därför inte ansett sig nu kunna ta upp dessa frågor till prövning, särskilt med

Prop. 1983/84:89

67

hänsyn till att så kort lid återstår innan reformen träder i kraft. Detta gäller sådana frågor som förläggning av utbildningen till den allmänna högskolan, ändrade förkunskapskrav, tillgodoråkning av ämnen inom polisulbildning-en och poängberäkning.

Beredningen anser atl man bör försöka samordna antagningstillfällena med vad som gäller för den allmänna högskolan.

Beredningen förordar att en professur med polisiär inriktning inrättas.

Den reguljära vidareutbildningen för polismän bör i princip förbehållas polismän som har fåll tjänster i basorganisationen. Den reguljära vidareut­bildningen bör ersätta nuvarande inspektörskurs 

II 

och kommissarieul-bildningen. Utbildningen bör anpassas efter de berörda befattningshavar­nas skilda arbetsuppgifter. En tredjedel av utbildningen bör bedrivas i specialavsnitt, anpassade för dels ordnings- och trafikpolisljänst. dels kri-minalpolistjånst och dels tjänst på polisstyrelses kansli.

Funktionsinriklad utbildning, alltså sådan ulbildning som krävs för atl polispersonal skall kunna fullgöra tjänst som l.ex, moiorcykelförare. sjö­polis, hundförare, ryttare, kriminaltekniker osv., behövs enligl beredning­en även i framtiden. Viss funklionsulbildning försvinner dock genom atl den inordnas i grundutbildningen eller i den reguljära vidareutbildningen. Etl inle oväsentligt antal specialkurser skall enligt beredningens förslag genomföras regionalt eller lokalt.

Behovet av central funktionsinriklad utbildning på trafikområdet mins­kar kraftigt genom atl utbildningen decentraliseras och genom all bered­ningen förordar en ordning som innebår att all personal i yttre tjänst ges ökade befogenheter att kontrollera fordon och utfärda föreläggande om kontrollbesiktning i klara fall.

Åven i fortsättningen behövs dock viss central funktionsinriklad ulbild­ning. Del gäller särskilt kurser för personal som arbetar med bekämpning av den ekonomiska brottsligheten samt kurser för polispersonal söm skall medverka som instruktörer vid regional och lokal ulbildning.

De förändringar som föreslås i fråga om polischefsutbildningen tar sikle på den framtida polischefsrollen i polisorganisationen. Utbildningen bör inriktas mera på polischefernas direkta ledningsfunktioner i polisverksam­heten.

Polischefskurs I bör kortas ner lill två månader och få prägel av en förberedelsekurs inför den kommande praktikperioden. Kursen bör hu­vudsakligen vara inriktad på de polisiära ämnen.

För praktiktjänstgöringen föreslås vissa förändringar. Praktiktjänstgö­ringen i polisdistrikt förlängs från sex till åtta månader medan praktiken vid länsstyrelserna kortas ner från två till en månad. Tiden vid tingsrätt och länsrätt bör vara oförändrad. Praktiktjänstgöringen avslutas vid åkla­garmyndighet och tiden där förlängs från tre till fyra månader. Under den tiden bör förordnande atl tjänstgöra som extra åklagare kunna utfärdas. Utbildningen avslutas med polischefskurs 

II 

som föreslås bli föriångd från

Prop. 1983/84:89

68

tre till fyra månader. Kursen bör huvudsakligen vara inriktad på de poli­siära ämnena, arbetsledning, analys och planering samt ekonomisk förvalt­ning.

Beredningen föreslår att polischeferna skall genomgå en reguljär vidare­utbildning omkring fem år efter polischefskurs 

II.

Denna utbildning bör ha etl teoretiskt avsnitt om två månader och ersätta den nuvarande polis­chefskurs III. Efler den teoretiska delen följer enligt förslaget praktik­tjänstgöring vid RPS under två månader.

Uthddnlngs

Beredningen föreslår att all central utbildning inom polisväsendet i prin­cip skall ske vid polishögskolan Ulriksdal. Undantag görs för viss special­utbildning av bl.a. hundförare, ryttarinstruktörer och helikopterförare. Beredningens förslag innebär att polishögskolan Solna dras in och att verksamheten i Strängnäs och Sollefteå ändras till en uppdragsverksam­het.

Polishögskolan, som bör ges en organisatorisk ställning som en särskild enhet under avdelning C inom RPS, föreslås få en planerings- och utveck­lingsenhet som svarar för mera övergripande utbildningsfrågor och en skolförvaltning som svarar för den löpande verksamheten vid polishögsko­lan. Den egentliga utbildningen genomförs enligt beredningens förslag i två organisatoriska block, ett för grundutbildningen och för den högre regul­jära utbildningen inklusive polischefsutbildningen och ett för funktionsin­riklad utbildning. Genom beredningens förslag kan drygt 15 tjänsier i den nuvarande organisationen dras in.

Beredningen har tidigare behandlat gränsdragningsfrågor medan uibdd­ning och intern information. Dessa frågor tas nu åter upp och beredningen gör vissa preciseringar av de arbetsuppgifter som bör ankomma på polis­högskolan respektive andra enheter inom RPS.

I fråga om kostnaderna för reformen på utbildningsområdet räknar be­redningen med att den nya utbildningen ryms inom de kostnadsramar som har anvisats för beredningens arbete.

När det gäller genomförandet av reformen på utbildningsområdet anser beredningen att dess förslag i princip bör kunna genomföras den 1 juli 1984, samtidigt med reformen i övrigt inom polisväsendet. Grundutbild­ningen, den reguljära vidareutbildningen och polischefsutbildningen bör från detta datum i huvudsak genomföras i enlighet med beredningens förslag.

Prop. 1983/84:89

69

För vissa polismän med tjänsier i basorganisationen mäsle utbildningen dock anpassas till den ulbildning som de tidigare har fåll. Beredningen föreslår vidare att man övergångsvis anordnar viss ulbildning för vissa kategorier av polismän, bl. a. assistenter, som annars skulle bli utan ulbild­ning i väsentliga avseenden.

Förändringarna av den funktionsinriklade utbildningen bör genomföras efter hand och vara avslutade vid utgången av är 1985. Övrig utbildning som bedrivs övergångsvis bör vara avslutad vid utgången av budgetåret 1986/87.

Beträffande anställningskraven för poll.syrket föreslär beredningen den ändringen att kunskaper i maskinskrivning blir ett förkunskapskrav. Detta är en konsekvens av att ämnet kontorsteknik utgår ur grundutbildningen.

Det diagnostiska provet i svenska, som ingår som ett led vid urvalsför­farandet, bör enligt beredningen utvecklas ytterligare och tillmätas ökad vikt vid antagningen.

Beredningen föreslår vissa åtgärder för all underlätta för polismän att övergå till polischefskarriären.

I fråga om rekryleringsverksamheiens organisation föreslår beredningen atl de elva tjänsterna som polisinspektör för regionala rekryteringsupp­gifter (rekryteringskonsulent) dras in. Rekryteringsläget är f.n. mycket gott och beredningen anser att de rekryteringsfrämjande åtgärder som behövs i framtiden i första hand bör vidtas av polisdistrikten själva. Åtgär­der för etl förstärkt lokalt och regionalt inflylande över urvalet av de sökande föreslås.

Beredningen föreslår alt rekryteringsfrågorna vid RPS även i forlsäll­ningen skall handläggas vid styrelsens personalbyrå.

Åven genomförandet av förändringarna pä rekryteringsområdet bör ske den Ijuli 1984.

Prop. 1983/84:89

70

Innehåll

sid.

Propositionen  .................................................................. 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll   ............................ 

..... 

1

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanlräde 1983-12-22      

3

1 Inledning  ..................................    ................................ 

..... 

3

1.1                                                                                  Allmän bakgrund   

3

1.2 Handläggningen av de förslag som beredningen har lämnat

6

2 Föredragandens överväganden  ................................... 

12

2.1

Planeringsprocessen inom polisväsendet ................ 

... 

12

2.2

Etl förstärkt medborgarinflytande över den lokala polis­verksamheten                      

14

2.3

Den regionala polisorganisationen i Slockholms län, Göteborgs och Bohus län sami Jämtlands län              

20

2.3.1

Den nuvarande regionala organisationen   ..... 

20

2.3.2

Tidigare förslag rörande den regionala organisationen  ..

22

2.3.3

Förslaget till polislag   ...................................... 

24

2.3.4

Den framtida regionala strukturen i Stockholms län, Göteborgs och Bohus län samt Jämtlands län                                                                             

24

2.3.4.1

Jämtlands län   ...................................... 

... 

24

2.3.4.2

Fördelningen av arbetsuppgifter mellan länssty­relsen och den nye regionale chefen m.m    

.............................................................. 

25

2.3.5......................................................................... Del fortsatta reformarbetet   . ..,   

28

2.4 Rikspolisstyrelsen   .................................................. 

... 

29

2.4.1

Rikspolisslyrelsens nuvarande uppgifter    ....... 

29

2.4.2

Rikspolisstyrelsens organisation    ................... 

30

2.4.3

Tidigare förslag rörande rikspolisstyrelsens uppgifter och organisation         

31

2.4.4

Förslaget lill polislag    ...................................... 

32

2.4.5

Rikspolisslyrelsens framlida roll inom polisväsendet   ...

32

2.4.5.1

Allmänna utgångspunkter   ................... 

32

2.4.5.2

Förmedlingen av statsmakternas beslul rörande resurser m.m         

34

2.4.5.3

Rikspolisstyrelsens uppgifter inom metod-utvecklingsområdet          

34

2.4.5.4

Rikspolisstyrelsens servicefunktioner som

central förvaltningsmyndighet för polisväsendet

36

2.4.5.5

Rikspolisslyrelsens befogenhet att meddela föreskrifter och allmänna råd   

37

2.4.5.6

Rikspolisslyrelsens direkta ledningsuppgifter pä andra områden än kriminalpolisområdet    

39

2.4.5.7

Rikspolisstyrelsens direkta ledningsuppgifter på kriminalpolisområdet          

41

2.4.5.8

Rikspolisstyrelsens rätt att tillkalla polis­förstärkning              

43

2.4.5.9

Rikspolisstyrelsens framtida organisation       

45

2.5                                                                                   Utbildningsorganisationen            

47

2.5.1

Utbildningsfrågornas handläggning inom rikspolis­styrelsen               

47

2.5.2

Lokalisering av de centrala utbildningsaktiviteterna    ...

49

2.6                                                                                   Rekryteringsorganisalionen          

51

2.6.1

Allmän bakgrund  ............................................. 

51

2.6.2

Tidigare överväganden rörande rekryleringsverk­samhelen    

53

Prop. 1983/84:89

71

2.6.3 Den framtida rekryteringsorganisationen   . 

54

2.6.3.1

Central eller regional antagning   ...... 

54

2.6.3.2

Rekryteringsverksamhet på central, regional och lokal nivå        

54

2.7

Rationaliseringsvinster och kostnader   ............. 

57

2.8

Genomförandet    ......................................... 

58

3

Hemställan   .................................................... 

58

4

Beslut   .......................................................... 

59

Bilaga I Sammanfattning av  1981  års polisberedniiigs betänkande

(Ds Ju 1983:10) Polisorganisationen   ........... 

60

Bilaga 2 Sammanfattning av 1981 års polisberednings betänkande

(Ds Ju 1983:15) Rekrytering och utbildning inom polisväsen­

det    ..................................................... 

66

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1983