Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 42 år 1972

Prop. 1972: 42

Nr 42

Kungl. Maj:ts proposition angående fortsatt valutareglering; given Stockholms slott den 3 mars 1972.

Kungl. Maj:t vill härmed, under åberopande av bUagda utdrag av statsrådsprotokollet över finansärenden,

dels föreslå riksdagen att bifaUa det förslag om vars avlåtande till riksdagen föredragande departementschefen hemställt,

dels inhämta riksdagens yttrande över vad föredragande departe­mentschefen förordat.

GUSTAF ADOLF

G. E.[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen begärs riksdagens samtycke till förordnande om fort­satt valutareglering för tiden den 1 jiUi 1972den 30 juni 1973. För riksdagens yttrande framläggs i anslutning härtUI förslag till bestäm­melser om fortsatt giltighet av valutaförordningen under samma tid.

1    Riksdagen 1972.1 saml. Nr 42

Prop. 1972: 42

Förslag till

Kungörelse om fortsatt gUtighet av valutaförordningen (1959: 264)

Härigenom förordnas, att valutaförordningen (1959: 264), som enligt kungörelse (1971:147) gäUer tUl utgången av juni 1972, skall äga fort­satt gUtighet till utgången av juni 1973.

Prop. 1972:42

Utdrag av protokollet över finansärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i statsrådet på Stockholms slott den 3 mars 1972.

Närvarande: Statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], CARLS­SON,[REDACTED_EFTERNAMN].

Chefen för finansdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anmäler efter ge­mensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om fort­satt valutareglering och anför.

Enligt valutalagen (1939: 350) kan Kungl. Maj:t på framställning av fullmäktige i riksbanken under vissa förutsättningar förordna om valutareglering i enlighet med närmare bestämmelser i lagen. I all­mänhet får sådant förordnande meddelas för högst ett år i sänder och endast efter riksdagens samtycke. Därvid skall även de valutareglerande föreskrifter som Kungl. Maj:t avser att meddela föreläggas riksdagen. Dessa föreskrifter är intagna i valutaförordningen (1959: 264).

Förordnande om valutareglering har senast meddelats för tiden den

1 juli 1971den 30 juni 1972.

En närmare redogörelse för bestämmelserna i valutalagen och de hitintills gällande bestämmelserna i valutaförordningen har lämnats i prop. 1968: 55 s. 38.

Fullmäktige i riksbanken har i skrivelse den 27 januari 1972 hem­ställt om fortsatt valutareglering under tiden den 1 juli 1972den 30 juni 1973.

Enligt riksbanksfullmäktige bör valutaregleringen avse samma lagrum i valutalagen, som nu äger tillämpning, nämligen 2 § första stycket 1,

2 och 47, 5 § 1 och 3 samt 9 §.

1 skrivelsen framhåller fullmäktige att anledning alltjämt föreligger att ta valutalagens gällande fullmakter i anspråk och att samtidigt ge valutaförordningen fortsatt giltighet.

Efter remiss har yttranden över riksbanksfullmäktiges framställning avgetts av fullmäktige i riksgäldskontoret. Svenska bankföreningen och Svenska sparbanksföreningen.

Fullmäktige i riksgäldskontoret (majoriteten) och sparbanksför­eningen har inte haft något att erinra mot framställningen om fortsatt valutareglering. En reservant i riksgäldsfullmäktige, herr Östman, har dock ansett att fullmäktige bort framhålla önskvärdheten av en väsent­lig uppmjukning av valutaregleringen. Bankföreningen har meddelat,

Prop. 1972: 42

4

att föreningen i nuvarande läge inte vill motsätta sig en förlängning av valutaregleringen.

Departementschefen

Valutaregleringens författningsmässiga grundval utgörs av 1939 års valutalag, vilken numera gäller tills vidare. Valutalagen är en full­maktslag som ger Kungl. Maj:t möjhghet att under vissa i lagen givna betingelser meddela valutareglerande bestämmelser inom gränser som anges i lagen. Under fredsförhållanden får ett sådant förordnande i princip ges endast med riksdagens samtycke och för en tid av högst ett år i sänder. Samtidigt skall de valutareglerande bestämmelser som Kungl. Maj:t ämnar utfärda med stöd av den begärda fullmakten före­läggas riksdagen. Sedan år 1959 finns dessa bestämmelser i valutaför­ordningen. Varje gång riksdagen lämnat samtycke till fortsatt valuta­reglering har valutaförordningen förlängts för motsvarande tid.

Förordnande om valutareglering har med riksdagens samtycke se­nast meddelats för tiden den 1 juli 1971den 30 juni 1972. Valuta­förordningen gäller för samma tid. Riksbanksfullmäktige har funnit valutareglering behövlig även efter den 30 juni i år och har därför hemställt om fortsatt sådan reglering för tiden t. o. m. den 30 juni 1973. En fortsatt valutareglering har accepterats även av majoriteten i riksgäldsfullmäktige samt av Svenska bankföreningen och Svenska sparbanksföreningen.

En kraftig försämring av valutareserven inträffade som bekant år 1969. En minskning skedde då med 1 853 milj. kr. Under år 1970 ökade valutareserven med 394 milj. kr. och en fortsatt förbättring no­terades under det sist förflutna året, under vUket en ökning skedde med ca 1 200 milj. kr. Mot slutet av december 1971 uppgick valuta­reserven till 5 475 milj. kr. Den nu redovisade utvecklingen är själv­fallet glädjande. Man bör emellertid hålla i minnet den intemationeUa händelseutvecklingen under förra året, för vUken jag ingående redo­gjort i årets finansplan. Jag syftar härvid i första hand på den kris, som det internationella betalningssystemet råkade ut för, samt den i mitten av december 1971 träffade överenskommelsen om valutapariteterna. Vilka effekter denna överenskommelse kommer att få för den svenska utrikeshandeln är ännu för tidigt att säkert uttala sig om, även om, generellt sett, fastställandet av de nya pariteterna sannolikt inverkar gynnsamt på de internationella handels- och betalningsströmmarna. Överläggningarna om en reformering av det internationella betalnings­systemet kommer att fortsätta.

Enligt min uppfattning talar de inträffade händelserna på valuta­området och de allmänna erfarenheterna av utvecklingen inom detta för att en viss försiktighet bör iakttas när det gäller bedömningen av

Prop. 1972: 42

5

frågan om ett bibehåUande eller ej av den rådande valutaregleringen. Jag viU i detta sammanhang särskUt understryka betydelsen av det grundskydd som valutaregleringen ger och de möjligheter som denna erbjuder att möta en försämring i valutaläget. Enligt min mening kvar­står därför behovet av en fortsatt valutareglering.

Giltighetstiden för det nu löpande förordnandet om valutareglering utgår, som jag redan nämnt, den 30 juni detta år. Med hänsyn till vad jag nu anfört bör riksdagens samtycke inhämtas till förordnande om valutareglering för ytterligare ett år. I enhghet med riksbanksfullmäk­tiges förslag bör förordnandet omfatta samma bestämmelser i valuta­lagen som f. n.

Under åberopande av det anförda hemställer jag att Kungl. Maj:t

dels begär riksdagens samtycke till att Kungl. Maj:t med stöd av 1 § tredje stycket valutalagen förordnar, att vad som föreskrivs i 2 § första stycket 1, 2 och 47, 5 § 1 och 3 samt 9 § samma lag skall äga fort­satt tillämpning under tiden den 1 juli 1972den 30 juni 1973,

dels inhämtar riksdagens yttrande över ett inom finansdepartementet upprättat förslag till kungörelse om fortsatt giltighet av valutaförord­ningen (1959: 264).

Med bifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Maj:t Konungen att till riksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bUaga till detta protokoll utvisar.

Ur protokollet: Britta Gyllensten

MARCUS BOKTR. STHLM 1972  72 0157