Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1979/80:167

Regeringens proposition

1979/80:167

om åtgärder mot vattenförorening från fartyg;

beslutad den 27 mars 1980.

Regeringen föieslår riksdagen alt anlaga de förslag som har upptagits i bifogade uidrag av regeringsprolokoll ovannämnda dag.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

ULFADELSOHN

Propositionens huvudsakliga innehåll

1 propositionen föreslås alt Sverige ansluter sig lill del s.k. MARPOL-protokollet, dvs. 1973 års inlernalionella havsföroreningskonvenlion i den lydelse konvenlionen har fått genom protokollet. Samtidigt läggs del fram förslag lill en ny lag om ålgärder mot vattenförorening från fariyg.

Den föreslagna lagen ersätter två nuvarande lagar i samma ämne. 1 förhållande lill bestämmelserna i dessa innehåller lagförslagel en rad ny­heter. Bemyndigande ges all meddela föreskrifter om förbud mot utsläpp av skadliga flytande kemikalier som transporteras i bulk och om mottag­ning av lastresier av sådana kemikalier. En beslämmelse om förbud mol uttagande av särskild avgifi för omhänderlagande av annat avfall från fartyg ån förorenat barlast- och lankspolvatien förs in. Grundläggande beslämmelser ges om lillsyn av fariyg i forin av besiktningar ocn inspektio­ner. Möjlighet öppnas all meddela föreskrifier om begränsning av eller förbud mot fartygstrafik i vissa farvalten. Vidare kan föreskrifier meddelas om läktring av olja ocb andra skadliga ämnen. Struffpåföljderna för olag­liga ulsläpp m. m. skärps. Beslul om förelägganden eller förbud skall kunna förenas med vite.

Förslag lill följdändringar i dumpningslagen, renhållningslagen och brandlagen läggs ocksä fram.

De flesla av de nya reglerna avses Iräda i krafl den I Januari 1981.

Slutligen föreslås del alt sjöfartsverket får förstärkta resurser för sin inspektionsverksamhet m. m.

I    Riksdagen 1979/80. I saml. Nr 167

Prop. 1979/80:167

2

Lagförslag

1    Förslag till

Lag om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg

Härigenom föreskrivs följande,

1 kap. Inledande bestämmelser

1

§ 1 denna lag finns bestämmelser om förbud mol vattenföroreningar från fartyg, mottagning av skadliga ämnen från fariyg, fartygs konstruktion samt lillsyn och andra ålgärder för all förebygga eller begränsa vattenför­oreningar från fariyg.

2

§    1 lagen används beteckningar som har följande betydelse.

Beteckning

Betydelse

Östersjöområdet Allt vattenområde i den egenlliga (Dstersjön med Bottniska viken. Finska viken och inloppet lill Östersjön upp lill lalilud-parallellen genom Skagen  i Skagerack vid 57° 44,8'  nord

Fariyg

Fartyg, svävare. fasla eller flytande plattformar samt andra

flytande anordningar som används till sjöss

Skadligt ämne

Olja och andra ämnen som, om de kommer ul i havel eller

någol annat vattlenområde, kan innebära risker för männi­skors hälsa, vara skadliga för den marina faunan eller floran, skada skönhets- eller rekreationsvarden eller störa annat rätt­mätigt ulnylljande av havel eller andra vallenområden

Utsläpp

Varje utsläpp i havet eller andra vattenområden, såsom ut-

slrömning. kvitlblivning, spill, läckage. ulpumpning. utsprid­ning eller uttömning

3 S Regeringen eller den myndighet som regeringen ulser meddelar före­

skrifter om vad som vid lillämpningen av lagen förslås med olja. andra

skadliga flylande kemikalier som transporteras i bulk än olja. skadliga

ämnen i övrigl saml oljetankfartyg.

2 kap. Förbud mot förorening från fartyg

l.§ Bestämmelserna i detta kapilel gäller sådana utsläpp av skadliga ämnen från fariyg som härrör från eller i övrigt slår i samband med fartygens drifl. Bestämmelserna gäller dock inle i fråga om sådana ulsläpp av skadliga ämnen som är en omedelbar följd av utforskning, uivinning och därmed förenad, ej landbaserad hantering av havsbottnens mineraltillgång­ar.

2 § Inom Sveriges sjölerrilorium och Östersjöområdet utanför detla får

olja inte släppas ut frän fartyg utan skall behållas ombord eller avlämnas

lill moltagningsanordningar för olja.

1 fräga om andra vatienområden meddelar regeringen eller den myndig­hel som regeringen ulser föreskrifier om förbud mol ulsläpp av olja.

3 § Regeringen eller den myndighet som regeringen ulser meddelar före­

skrifter om förbud mol ulsläpp från fariyg av andra skadliga ämnen än olja.

Prop. 1979/80:167

3

4 S Om, till följd av olyckshändelse, från fartyg släpps ul skadliga äm­nen, beiräffande vilka gäller förbud mol ulsläpp, skall utsläppet begränsas så långl del är möjligt.

3 kap. Mottagning av förorenat barlast- och tankspolvalten från fartyg, m. m.

1 § Anordningar för motiagning och behandling av o|jehalligl barlasl-

eller tankspolvalten skall finnas på de platser inom Sveriges lerriioriiim

där olja lustas eller oljetankfartyg repareras. Den som laslar ul olja eller

driver reparalionsverksamheten svarar för atl del finns behövliga mollag-

nings- och behandlingsanordningar.

Regeringen får föreskriva utt mottagnings- och behandlingsanordningur för oljehalligt barlast- eller tankspolvalten skall finnas även i andni fiill. Regeringen föreskriver ocksä vem som skall svara lör anordningarna.

2

S Anordningar för mottagning av barhislvatten eller lankspolvälska som innehåller lastresier av andra skadliga flylande kemikalier än olja skall finnas på de platser inom Sveriges territorium som regeringen föreskriver. Regeringen föreskriver också vem som skall svara för anordningarna.

3

§ Om mottagning av annal avfall från fariyg än sådant som avses i I och 2 §§ finns särskilda bestämmelser.

4

§ Någon avgifi får inle tas ul vid anordning, som avses i I *) försia stycket, för motiagning eller behandling av oljehalligl barlast- eller lank­spolvatien från fartyg som lastas eller repareras hos den som svarar för anordningen.

1 fråga om avgift för mottagning och behandling som avses i I S andra slyckel och mottagning som avses i 2 S meddelar regeringen föreskrifier.

5 S Någon avgift för mottagning eller annan hanlering av avfall som

anges i 3 S fär inle tas ut av fartygens redare eller ägare. Vud nu har sagts

utgör inle hinder mot alt kostnadema för verksamheten täcks genom

hamnavgifter eller molsvarande generella avgifter.

6 § Den som avser all avlämna oljehalligt barlast- eller tankspolvalten

till en motlagningsanordning som avses i I S skall lämna uppgifier om

lösningsmedel eller andra ämnen i vattnet som har belydelse förbehand­

lingen.

Ell fariyg får inte lastas eller repareras hos den som svarar för all del finns behövlig mottagnings- och behandlingsanordning som avses i I S första slyckel. om han underlåter atl omhänderta oljehalligl barlasi- eller tankspolvalten från farlygel. För de fall som avses i I S andra slyckel meddelar regeringen eller den myndighet som regeringen ulser motsvaran­de föreskrifterom förbud mol lastning, reparalion eller annan verksamhel.

I fråga om mottagning av barlaslvallen eller lankspolvälska som innehål­ler laslresler av andra skadliga flytande kemikalier än olja meddelar rege­ringen eller den myndighel som regeringen utser föreskrifier i de hänseen­den som avses i försia och andra styckena.

7 S Föreskrifier om ulformning och drift av anordningar som avses i I

och 2 SS meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen utser.

Prop. 1979/80: 167

4

4          kap. Fartygs konstruktion, in. m.

1

S Regeringen eller den myndighel som regeringen ulser meddelar före­skrifier om fartygs konsirukiion. ulrusining oeh drifl för alt förebygga eller begränsa vatlenföroieningur och om ceriifikat som visur all siidana före­skrifter år uppfyllda.

2

S Regeringen eller den myndighel som regeringen utser lär föreskriva atl furtyg inle får anviindas lill sjöfiiil eller, säviu avser ulkindska fartyg, lill sjöfarl inom Sveriges sjölerrilorium. om de inte

1.

hur cerlifikal, som avses i I S, eller molsvarande handlingar som har ulfiirdals av behöriga vitliindska myndigheler,

2.

är så underhållna all de i fräga om konstruktion och ulrusining uppfyller föreskrifter som har meddelats med slöd uv I  S,

3.

drivs i enlighel med föreskrifier som hur meddelats med slöd av I S.

3 S Regeringen eller den myndighel som regeringen ulser meddelar före­

skrifter om hur skadliga ämnen som transporteras till sjöss i förpackad

form eller i fraklcontainrar eller på liknande sätl skall hanleras för all

vattenföroreningar skall förebyggas eller begränsas.

5          kap. Dagböcker m. m.

1

§ Regeringen eller den myndighet som regeringen ulser meddelar före­skrifter om dagböcker och undra hundlingar rörunde hanteringen av skad­liga ämnen ombord på fartyg.

2

S Handlingar som avses i I S skall i fråga om svensku fariyg pä begiiran hållas tillgängliga för polismyndighet, tullmyndighet, tillsynsmyndighet som avses i 6 kap. 5S eller annan myndighel som regeringen ulser. Del­samma gäller i fråga om molsvarande handlingar på ulländska fartyg, som befinner sig inom Sveriges sjöterritorium, i den män regeringen föreskriver della.

Inom främmande lands sjölerrilorium är befälhavare på svenska fariyg skyldiga atl läla behöriga ulländska myndigheler la del av sådana hundling­ar som avses i I S.

6          kap. Tillsyn

1 S Svensku fariyg. som omfallas av föreskrifier enligt 4 kap. I S om

konstruktion, ulrustning eller drifl, skall besiktas innan de sätts i trafik och

därefler genomgå regelbundna besiktningar.

Vid besiktningarna skall faslslällas om fartygen uppfyller de föreskrifter som har meddelals med slöd av 4 kap. I S i fråga om konsirukiion, utrust­ning och drifl.

2 S Fariyg skall undergå inspektion när en tillsynsmyndighet som avses i

5 S anser alt del behövs.

Vid inspektionen skall kontrolleras atl fiirlygel och dess ulrusining och driflförhållanden uppfyller kraven på ell fullgoll skydd mol vattenförore­ningar.

3 S 1 fråga om ulländska fariyg som har ceriifikat som avses i 4 kap. I S

eller molsvarande handlingar som hur utfiirdals av behöriga ulliindska

myndigheler skall inspektionen begränsas lill granskning av dessa hand­

lingar och av handlingar som avses i 5 kap.  I S. såvida del inle finns

Prop. 1979/80: 167

5

grundad anledning alt anla alt farlygel eller dess ulrustning eller driftfor-

hållanden i väsenlliga avseenden avviker frän uppgiflerna i cerlilikalen

eller handlingarna.

,        .

4

§ Närmare föreskrifter om de lillsynsförriillningar som avses i 1-3 SS meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen utser.

5

S Tillsyn över efterlevnaden av bestämmelserna om fartygs konstruk­tion, ulrusining och drift ulövas av myndighel som regeringen utser. Myn­digheten får uppdra ål sakkunniga ;itl ulom riket verkställa lillsynsforräll-ningar.

6

S Regeringen får föreskriva all undersökning uv fiiriyg och ulrustning som företas av en utländsk myndighel eller uv en klassificeringsuiislall skall godkännas som lillsynsförriillning verkställd uv svensk myndighet samt all elt ceriifikat som utfiirdals efter en sådan undersökning har samma gillighel som ett cerlifikal uinirdul av svensk myndighet.

7

S Den som verksläller en tillsynsförrätlning eller biträder vid en siidan förrällning skull lämnas lijilräde lill fiirlygel för alt göra nödviindiga under­sökningar och la del av de handlingar rörande fiirtyget som finns ombord.

Polismyndighet skall lämna den handriickning som behövs för lillsyn enligt denna lag.

8

S Regeringen eller den myndighet som regeringen ulser meddelar före­skrifter om avgifter till siaten för lillsyn av fariyg och för provning och granskning av maierial och ulrusining lill fartyg.

9

§ Fartygets redare och ägare ansvarar för all farlygel undergår sädan lillsyn som avses i I S.

7 kap. S

ä

rskilda 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening

1

8 Regeringen eller den myndighel som regeringen ulser får föreskriva sådana begränsningar av eller förbud mol Irafik i farvatten inom Sveriges sjölerrilorium som behövs för atl förebygga vattenföroreningar.

2

S Regeringen eller den myndighet som regeringen ulser meddelar så­dana föreskrifier om läktring av skadliga ämnen inom Sveriges sjöterrito­rium som behövs för atl förebygga vattenföroreningar. Föreskriftema fär avse förbud mol läktring inom vissa områden.

3

S Regeringen eller den myndighel som regeringen ulser meddelar före­skrifter om skyldighel

1.

alt rapportera vattenföroreningar och händelser som innebär risk för sådana föroreningar,

2.

alt lämna sådana uppgifler om fartyg och fartygs last som behövs för att förebygga eller bekämpa vattenföroreningar.

4 § Företer etl fartyg väsentliga brisier i fråga om konstruktion, utrust­

ning eller drift i de hänseenden som avses i 4 kap. I S eller överträds

föreskrifter som har meddelals med slöd av I S detla kapilel, får sjöfarts­

verket och annan myndighet som regeringen utser meddela

1. förbud mot fartygets avgång eller vidare resa.

Prop. 1979/80:167

6

2.

förbud att använda viss ulrustning.

3.

föreläggande att farlygel skall följa en viss färdväg,

4.

föreläggande atl fartyget skall anlöpa eller avgå från en viss hamn eller annan uppehållsplats.

5.

föreläggande i fråga om fartygets framförande eller drifl.

Beslutas inle åtgärd som nu har sagts får myndighelen. när det gäller brisier i fräga om konstruktion, ulrusining eller drifl, i stället meddela föreläggande atl brislerna skall avhjälpas.

5 S Sker ulsläpp av olja eller något annal skadligt ämne från elt fartyg i

strid mot gällande beslämmelser eller kan det skäligen befaras atl så

kommer att ske och finns det grundad anledning atl anta all svenskl

territorium eller svenska iniressen i övrigl kan skadas härigenom i avse­

värd mån, får sjöfartsverket och annan myndighet som regeringen ulser

meddela de förbud och förelägganden, som är nödvändiga för all förebygga

eller begränsa vattenförorening, såsom

1.

förbud mol fartygets avgång eller vidare resa,

2.

förbud att påbörja eller fortsätta lastning, lossning, läktring eller bunkring,

3.

förbud att använda viss utrustning,

4.

föreläggande atl fartyget skall följa en viss färdväg,

5.

föreläggande atl fartyget skall anlöpa eller avgå från en viss hamn eller annan uppehållsplats,

6.

föreläggande i fråga om fartygets framförande eller drift,

7.

föreläggande atl läklra olja eller annal skadligt ämne.

6 § Har beträffande etl visst fariyg inle fullgjorts vad som föreskrivs om

försäkringsskyldighel eller skyldighel all slälla säkerhel i lagen

11973: 1198) om ansvarighet för oljeskada till sjöss, får sjöfartsverket och

annan myndighet som regeringen utser meddela

1.    förbud för fartyget alt anlöpa eller avgå från en svensk hamn eller från

en tilläggsplats som ligger inom svenskt territorium,

2.     i fråga om elt svenskl fariyg förbud mol fartygets vidare resa.

7 § Beslut enligt 4 eller 5 § om förbud skall innehålla uppgift om de

åtgärder som skall vidtas för rättelse. Beslut om föreläggande enligt samma

paragrafer skall innehålla uppgifl om den tid inom vilken åtgärderna skall

vara vidlagna.

8

§ 1 beslut enligt 4 eller 5 § får vite sättas ut. Föreläggande eller förbud vari vite har satts ut får alll efler omständigheterna riktas mot fartygets befälhavare, redare eller ägare.

9

S Underlåter någon alt inom den förelagda liden vidta åtgärd som åligger honom enligt beslul som har meddelals med stöd av 4 eller 5 S eller kan han inte underrättas om beslutet ulan sådant dröjsmål som äventyrar syftet med beslutet, fär myndighelen låta verkställa åtgärden pä bekosinad av fartygets redare eller ägare. Delsamma gäller även i andra fall när ell beslul har meddelats med slöd av 4 eller 5S, om omedelbar åtgärd krävs men inte kan väntas bli vidtagen av den som avses med beslutet.

10 § Den myndighet som med slöd av 4, 5 eller 6§ har förbjudil ell

fartygs avgång eller vidare resa skall, om fartyget befinner sig inom Sveri-

Prop. 1979/80:167

7

ges sjöterritorium, genast anmäla beslulel för polis-, lull- och lolsmyndig-helerna. Polismyndigheten skall, om del behövs, vidta ålgärder för alt förhindra överträdelse av förbudet. Tull- och lotsmyndighelerna skall, så länge förbudet gäller, inställa de förrällningar för fartygels resa som an­kommer på dem.

Gäller förbudet ett svenskt fartyg som befinner sig inom främmande lands sjölerrilorium, är befälhavaren skyldig atl på begäran av svensk utlandsmyndighet lämna fartygets nationalitetshandlingar lill denna myn­dighel.

11 § Regeringen eller den myndighet som regeringen utser meddelar föreskrifter om sådan märkning av olja ombord på fariyg som behövs för alt del skall kunna fastställas varifrån förorenande olja har kommit.

För atl undersöka varifrån förorenande olja har kommit får polismyn­dighel eller den myndighel som har befogenhet all meddela beslut enligt 5 S ta oljeprov ombord på ell fariyg och för sådant ändamål avbryta fartygets resa, om det inte leder lill någon våsenllig olägenhet.

8         kap. Besvär m. m.

1

S Har beslul enligt 7 kap. 4§ första stycket, 5 eller 6S meddelats av annan myndighet än sjöfartsverket skall det genast underställas verkel. Beslut som skall underställas får inte överklagas.

2

§ Beslut som har meddelats av sjöfartsverkei i fråga som avses i 7 kap. 4S första slyckel, 5 eller 6§ överklagas hos kammarrällen genom besvär.

Beslut i andra frågor som avses i denna lag överklagas genom besvär

1.

hos sjöfartsverket, om beslutet har meddelats av en annan myndighet som inte är central förvaltningsmyndighet och ej heller kommunal myndig­hel, eller

2.

hos regeringen, om beslutet har meddelals av sjöfartsverket eller av en annan myndighel som är central förvaltningsmyndighet.

3 § Beslul i frågor som avses i denna lag gäller omedelbart, om inte annat

föreskrivs i beslutet. 1 fråga om beslut som skall underställas sjöfartsverket

kan della förordna att beslutet inle skall gälla tills vidare.

9         kap. Ansvar m. m.

1

§ Till böler eller fängelse i högst två år döms den som uppsålligen eller av oaktsamhet bryter mot förbud som gäller enligt 2 kap. 2 § försia slycket eller mot 2 kap. 4 § eller mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 2 kap. 2 § andra slycket eller 2 kap. 3 §, om inle gärningen är belagd med slrängare straff i brottsbalken.

2

§ Till böter eller fängelse i högst två år döms befälhavaren, om han har brustit i den tillsyn som behövs för att utsläpp inte skall ske i slrid mol denna lag eller föreskrifter som har meddelats med slöd av lagen. Om befälhavaren har överiåtit ansvarei för tillsynen över hanleringen ombord av skadliga ämnen till visst befäl eller om visst befäl har sådanl ansvar lill följd av tjänstens beskaffenhet, gäller vad nu har sagts i stället del befälet.

3

§ Till böter eller fängelse i högsl eU år döms den som uppsålligen eller av oaktsamhet bryter mol

Prop. 1979/80: 167

8

1.      en föreskrifl som har meddelats med stöd av 7 kap. I eller 2 S.

2.

ell förbud eller föreläggande som har meddelats med slöd av 7 kap. 4 eller 5§, eller

3.

etl förbud som har meddelals med slöd av 7 kap. 6S.

4 S    Till böler eller fängelse i högsl sex månader döms

1.   den som uppsålligen eller av oaklsamhel bryler mot en föreskrift som

har meddelats med slöd av 3 kap. 7S, om inle gärningen är belagd med

straff i brottsbalken, miljöskyddslagen (1969: 387) eller lagen (1971: 1154)

om förbud mol dumpning av avfall i vatten,

2.

en befälhavare som uppsålligen eller av oaktsamhet bryter mol en föreskrift som har meddelals med stöd av 4 kap. 2 S.

3.

den som uppsålligen eller av oaklsamhel bryler mol en föreskrift som har meddelals med slöd av 4 kap. 3 §, 5 kap. I S eller 7 kap. 3 S.

4.

den som uppsålligen bryler mot 5 kap. 2 S första slyckel,

5.

fartygets redare eller ägare, om han uppsålligen eller av oaktsamhet bryler mol 6 kap. 9§.

5 S   Till böler döms

1.

den som uppsålligen bryler mol förbud som gäller enligt 3 kap. 4S försia stycket eller 5 § eller mol en föreskrifl som har meddelats med stöd av 3 kap. 4 S andra slyckel,

2.

den som uppsålligen eller av oaktsamhet bryler mol 3 kap. 6S eller mot en föreskrifl som har meddelals med stöd av denna paragraf.

3.

den som uppsålligen lämnar en oriktig uppgift lill en tillsynsmyndighet för all erhålla ett cerlifikal som utfärdas med stöd av denna lag eller för atl få giltighetstiden för ell sådanl ceriifikat förlängd,

4.

en befälhavare som uppsålligen eller av oaklsamhel bryter mol en föreskrift som har meddelats med stöd av 7 kap. 11 § försia slyckel.

6 S 1. Släpps ell skadligt ämne ul i slrid mol förbud som gäller enligt 2

kap. 2§ första stycket eller mol 2 kap. 4§ eller i slrid mol föreskrift som

har meddelats med stöd av 2 kap. 2 S andra stycket eller 2 kap. 3 S,

2.

åsidosätts en föreskrifl som har meddelats med stöd av 4 kap. 2 eller 3 § eller 7 kap. 1 eller 2 S,

3.

överträds etl förbud eller åsidosätts elt föreläggande som har medde­lats med slöd av 7 kap. 4 eller 5 §,

4.

överträds etl förbud som har meddelals med slöd av 7 kap. 6S, eller

5.

åsidosätts en föreskrifl som har meddelals med slöd av 7 kap. 11 S försia stycket.

döms fartygets redare eller ägare som om han själv hade begått gärning­en, om han underlåtit alt göra vad som skäligen kunnat fordras av honom för alt förhindra del inträffade.

7

§ Bryter någon mot ett förbud eller föreläggande enligt 7 kap. 4 eller 5 §, som har förenats med vite, skall han inte dömas till ansvar.

8

§ Mål om ansvar för brott som avses i denna lag eller om utdömande av vite eller om ersättning för ålgärder som verkslällls enligt 7 kap. 9S handläggs av tingsrätt som är behörig domstol enligt rättegångsbalken eller enligt 336-338SS sjölagen (1891: 35 s. 1).

Prop. 1979/80:167

9

10 kap. Övrigt

1

§ Denna lag är tillämplig pä statsfartyg, som inte används i affärsdrift, endast i den mån regeringen föreskriver del.

2

§ Regeringen eller den myndighel som regeringen utser får föreskriva eller i enskilda fall medge undanlag från 2 kap. 2 S försia stycket saml 3 kap. 1 S försia slyckel. 4 § första slyckel och 5 S denna lag. Vid meddelan­de av undantag får särskilda villkor föreskrivas.

3

§ Föreskrifier som meddelas med stöd av denna lag får inle slrida mol sådana bestämmelser i inlernationella överenskommelser som är bindande för Sverige. Detsamma gäller i fråga om undanlag som avses i 2 S.

Denna lag Iräder i kraft den dag regeringen besiämmer. såvitt avser bestämmelserna om motiagning av barlaslvalten eller lankspolvälska som innehåller lastresier av andra skadliga flytande kemikalier än olja.

I övrigt träder lagen i kraft den I Januari 1981. då lagen (1972: 275) om ålgärder mot vallenförorening från fariyg och lagen (1976:6) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg inom Östersjöområdet skall upphöra att gälla.

Om del i en lag eller någon annan författning hänvisas lill en föreskrifl som har ersatts genom en beslämmelse i denna lag, lillämpas i slället den nya bestämmelsen.

2    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1971:1154) om förbud mot dumpning av avfall i vatten

Härigenom föreskrivs atl 2S lagen (1971: 1154) om förbud mot dumpning av avfall i vatten skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 V

Denna lag är ej tillämplig på så-

Denna lag tillämpas inte på så-

dant utsläppande av olja eller olje- dana utsläpp av skadliga ämnen haliig blandning som avses i lagen från .fartyg som avses i lagen (1972:275) om åtgärder mot vallen- (1980:000) om ålgärder mol vallen­förorening från fartyg eller lagen     förorening från fartyg.

(1976:6) om ålgärder mot vatten-jörorening från fartyg inom Öster­sjöområdet eller på avfall som häi--rör från fartygs drift.

Denna lag Iräder i krafl den 1 Januari 1981.

' Senaste lydelse 1976; 8 (jfr 1976; 572).

Prop. 1979/80:167

10

3    Förslag till

Lag om ändring i renhållningslagen (1979:596)

Härigenom föreskrivs atl 15 § renhållningslagen (1979:596) skall ha ne­dan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

15 S Kommunen får föreskriva all avgifi skall erläggas för sädan bortforsling och sådanl slutligt omhändertagande av avfall som sker genom kommu­nens försorg enligt denna lag. Avgiften skall enligt kommunens bestäm­mande erläggas till kommunen eller till den som utför renhållningen.

I fråga om avgift för hanlering av avfall Jrån Järtyg Jinns särskilda be­stämmelser i lagen (1980:000) om åtgärder mot vattenförorening från fat-tyg.

Denna lag träder i krafl den I Januari 1981.

4   Förslag tiil

Lag om ändring i brandiagen (1974:80)

Härigenom föreskrivs alt IIS brandlagen (1974:80) skall ha nedan an­givna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11  S

Den som utövar befälet vid räddningstjänst får, om fara för liv, hälsa eller egendom eller för skada i miljön icke lämpligen kan avvärjas på annal säll, företaga sådant ingrepp i annans rätl som måste anses försvarligt med hänsyn lill farans beskaffenhet, den skada som åsamkas annan och om­ständigheterna i övrigl. Han fär sålunda bland annal bereda medverkande personal tillträde till fastighet, avspärra olycksplats, nyltja brunn, vatten­ledning, telefon, redskap, arbetsmaskiner, hästar, fordon och fartyg, fälla träd, anlägga moteld, bortforsla grus, sand eller Jord samt riva eller un­danskaffa byggnad, upplag eller annan egendom.

Denna paragraf är tillämplig också vid räddningstjänst som avses i I S tredje stycket första punklen.

Förbud  eller föreläggande  som

Förbud  eller föreläggande  som

avses i ll§ lagen (1972:275) om ål-

avses i 7 kap. 5 S lagen (1980:000)

gärder  mot  vattenförorening från

om åtgärder mot vattenförorening

fartyg får ej meddelas med stöd av

från fartyg får ej meddelas med slöd

denna paragraf

av denna paragraf

Denna lag träder i kraft den 1 Januari 1981.

Prop. 1979/80:167

II

Uidrag KOMMUNIKATIONSDEPARTEMENTET  PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1980-02-28

Närvarande: statsministern Fålldin, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Buren­stam[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo,[REDACTED_EFTERNAMN], Adel­sohn,[REDACTED_EFTERNAMN], Petri

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Lagrådsremiss om åtgärder mot vattenförorening från fartyg

1    Inledning

1.1 Allmänt

Under de senaste decennierna har insikten om de risker som är förenade med föroreningar av den marina miljön ökat alltmer. Risken för omedel­bara skador på stränder och på den marina faunan och floran genom främst oljeutsläpp vållar allt större oro. Men också risken för mera långsiktiga skadliga effekter uppmärksammas i allt högre grad. Inle minst utsläpp av olja eller oljeblandningar från fartyg har under åren getl många pålagliga exempel på riskerna med och följderna av havsföroreningar.

Mot denna bakgrund har del i vårt land vidtagits en lång rad ålgärder för att möta faran för förorening av vår egen havsmiljö och den marina miljön överhuvud. När det gäller utsläpp av skadliga ämnen från land, vilka utsläpp anses svara för den största delen av havsföroreningarna, har indu­strier och kommuner ålagts långtgående åtgårder till skydd för den marina miljön. Även utsläpp av skadliga ämnen, främst olja, från fartyg år sedan länge föremål för detaljerade regleringar som har till syfle att förebygga eller så långt som möjligt begränsa skadeverkningar. I delta sammanhang kan också nämnas att kvitlblivning till sjöss av avfall från landbaserad verksamhet, s. k. dumpning, i princip är förbjuden enligt svensk lagstift­ning. Förutom det förebyggande skyddet mol föroreningar av den marina miljön har beredskapen i vårt land för bekämpning av sådana föroreningar successivt byggts ut.

Den följande framställningen kommer att inriktas på det förebyggande skyddet mot vattenföroreningar från fartyg, dvs. föroreningar som slår i samband med fartygens drift eller som är förorsakade av olyckshändelser.

Prop. 1979/80:167

12

Innan jag redovisar mina överväganden finner jag del nödvändigt all ge en kortfattad samlad beskrivning av del inlernationella arbete som har utförts för atl komma till rätta med de miljöproblem som det här är fråga om.

1.2 Internationellt samarbete för att förebygga vattenföroreningar från far­tyg

Det ligger i sakens natur alt miljöskyddsregler för en så internationellt inriktad näring som sjöfarten måsle vara förankrade i internationellt sam­arbete. Utan en sådan förankring kan reglerna knappast beräknas få efter­strävad effekt. Internationellt arbete för att förebygga havsföroreningar från fartyg har pågått i många år, under aktiv medverkan från Sveriges sida.

1.2.1  Oljeskyddskonventionen

Den första internationella överenskommelsen på områdel var 1954 års internationella konvention till förhindrande av havsvattnets förorening genom olja (oljeskyddskonventionen), som trädde i krafl år 1958 och som sedermera har ändrats i skärpande riktning elt flertal gånger (1962, 1969 och 1971). Sedan Januari 1978 gäller konventionen i den lydelse den fick genom ändringar som antogs åren 1962 och 1969. Konventionens regler avser utsläpp av beständiga oljor, dvs. råolja, brännolja, tjock dieselolja och smörjolja samt blandningar som innehåller sådan olja. Reglerna inne­bär totalförbud för utsläpp från oljetankfartygs lastlankar av annal än rent barlast vatten, om avståndet lill nårmaste land är mindre än 50 nautiska mil. Även i övrigt innebär reglerna långtgående begränsningar av möjlighe­terna till oljeutsläpp från fartyg. I konvenlionen föreskrivs vidare atl en oljedagbok skall föras ombord på fartyg för atl underlätta kontrollen i hamn av att utsläppsreglerna har följls.

Genom 1971 års ändringar - som ännu inte har trätt i kraft - har i oljeskyddskonventionen tagits upp bl. a. regler som är avsedda all begrän­sa oljeutflödet vid sjöolyckor. 1 delta syfte ges för nya tankfartyg föreskrif­ter om hur lastlankarna skall vara anordnade och vilken största storlek de får ha. På fartygen skall finnas ett särskilt certifikal som visar att kraven i dessa konstmktionsregler är uppfyllda.

1.2.2  MARPOL-konventionen

Det internationella arbetet med det förebyggande skydddet mot havsför­oreningar från fartyg intensifierades i början av 1970-talet. Siktet var inställt på en ny internationell överenskommelse med regler om utsläpp av alla slags skadliga ämnen. En sådan överenskommelse antogs år 1973 på en av den Mellanslatliga rådgivande sjöfartsorganisationen (FN:s fackorgan för tekniska sjöfartsfrägor, IMCO) anordnad internationell havsförore-ningskonferens (den internationella konventionen till förhindrande av

Prop. 1979/80: 167

13

havsförorening från fartyg, MARPOL-konventionen). De väsentligaste ny­heterna i denna konvenlion kan sammanfallas på följande sätt:

-

MARPOL-konventionen reglerar utsläpp av alla slags oljor och inle bara, som oljeskyddskonventionen, beständiga oljor. Dessulom reglerar konvenlionen utsläpp av skadliga flytande ämnen (kemikalier) som trans­porteras i bulk, utsläpp av skadliga ämnen som transporteras till sjöss i förpackad form eller fraktcontainrar o.d., utsläpp av toalettavfall och utsläpp av fast avfall.

-

MARPOL-konventionen innehåller särskilt stränga utsläppsregler för ekologiskt känsliga vattenområden, såsom Östersjöområdet. 1 sådana om­råden, som kallas specialområden, gäller i fråga om olja i princip totalför­bud mot ulsläpp.

-

MARPOL-konventionens utsläppsregler har i förhållande till olje­skyddskonventionen skärpts också beiräffande vattenområden som inte är specialområden.

-

MARPOL-konventionen ger detaljerade föreskrifier om ulrusining ombord på fartygen, dvs. separatorer, oljefiller och oljehallmätare, som skall säkerställa alt de oljeutsläpp som får ske håller sig inom lillåtna gränser.

-

MARPOL-konventionen uppställer krav på oljetankfartygs konstruk­tion utöver dem som följer av 1971 års ändringar i oljeskyddskonven­tionen. Sålunda ges föreskrifter, förutom om tankarrangemang och tank­storleksbegränsning, om rumsindelning och stabilitet. Sistnämnda före­skrifter, som är lillämpliga på nya fartyg, är avsedda atl säkerställa farty­gens flytbarhet i skadat skick.

-

MARPOL-konventionen föreskriver vidare att nya oljetankfartyg som är på minst 70000 lon dödvikt skall vara försedda med segregerade barlasttankar för att förebygga att barlastvatten annat än undantagsvis tas in i lasttankar och där blandas med oljeresler ("segregaled ballast tanks"', SBT).

-

MARPOL-konventionen innehåller preciserade krav på anordningar för mottagning och behandling i land av sådana oljeresler från fartyg som inte får släppas ul i havel. Dessa krav är betingade av konventionens skärpta regler om oljeutsläpp.

-

MARPOL-konventionen innehåller i bilaga 11 regler om flylande ke­mikalier som transporteras i bulk. Reglerna bygger på en riskgradering i fyra olika kategorier, betecknade A-D, med A som den fariigaste katego­rien. Detaljerade föreskrifter ges om utsläpp i havet av flytande kemika­lier. Dessa föreskrifter ökar i stränghet med ämnets fariighetsgrad och havsområdets karaklär. Sålunda år ulsläpp i havel av ämnen av kategori A eller B i specialområden, som exempelvis Östersjöområdet, i princip för­bjudna. Därför föreskrivs också som huvudregel all barlastvatten, lank­spolvälska och andra rester eller blandningar som innehåller sådana ämnen skall lämnas lill en mottagningsanordning i land. 1 bilaga II regleras också

Prop. 1979/80:167

14

ingående hur kontrollen av utsläppsreglernas efterievnad skall ske.

-

I MARPOL-konventionen ges regler om beivrande av överträdelser av konventionsbestämmelser, om certifikal och om besiktning. Sålunda föreskrivs att överträdelser skall förbjudas och påföljder föreskrivas inle bara av flaggstater i fråga om fartyg som för deras flagg, ulan även av kuststater i fråga om överträdelser som begås av främmande fartyg inom kuststaternas jurisdiktion. Vidare ges föreskrifter om särskilda ceriifikat som skall utfärdas av flaggslalen efter besiktning av fartygen i fråga om konsimktion och utrustning, nämligen det internationella oljeskyddscerli-fikatet, del internationella föroreningsskyddscertifikatet för transport av skadliga flytande ämnen i bulk och det internationella föroreningsskydds­certifikatet för toalettavfall.

-

I MARPOL-konventionen har tagits upp regler om rapportering av händelser som medför eller kan befaras medföra ulsläpp i havet av skadliga ämnen, s. k. föroreningsincidenter. Rapporten skall lämnas lill den organi­salion i en fördragsslulande stat som har inrättats för ändamålet. Organisa­tionen skall vidarebefordra rapporten bl. a. lill slaler som kan komma att beröras av incidenten.

-    Reglerna om ändring av de talrika tekniska föreskrifterna i MARPOL-

konventionen har utformats så, att det kan beräknas bli möjligt atl på ett

snabbare och effektivare sätt än i fråga om oljeskyddskonventionens tek­

niska föreskrifter genomföra ändringar och därmed en nödvändig anpass­

ning till den tekniska utvecklingen.

MARPOL-konventionen är uppbyggd så, alt de allmänna bestämmelser­na finns i artiklarna och de tekniska föreskrifierna i fem bilagor. I bilaga 1 finns sålunda regler till förhindrande av förorening genom olja, i bilaga 

II 

regler till förhindrande av förorening genom skadliga flytande kemikalier som transporteras i bulk, i bilaga 111 regler till förhindrande av förorening genom skadliga ämnen som transporteras till sjöss i förpackad form eller i fraklcontainrar, flyttbara tankar eller landsvägs- och Järnvägstankvagnar, i bilaga 

IV 

regler till förhindrande av förorening genom toalettavfall och i bilaga V regler till förhindrande av förorening genom fast avfall.

MARPOL-konventionen träder i kraft tolv månader efter den dag då minst 15 stater, vilkas sammanlagda andel i väridshandelsflottans brutto­tonnage uppgår till minst 50%, har tillträtt konventionen. En stat som tillträder konventionen kan förklara att den inte godtar en eller flera av bilagorna III, 

IV 

och V till konventionen, vilka bilagor alltså är valfria. Övriga bilagor till konventionen - I och 

II 

- har däremot bedömts som så väsentliga att någon möjlighet att utesluta dem vid tilllräde till konven­tionen inte har öppnats. Bestämmelserna om flytande kemikalier som transporteras i bulk (bilaga 

II) 

blir alltså bindande för stater som har tillträtt konventionen vid den tidpunkt då konvenlionen träder i kraft. Detta förhållande - i förening med de tekniska och praktiska svårigheter som kan vara förknippade med en tillämpning av nämnda regler - har

Prop. 1979/80:167

15

allmänt ansetts utgöra den väsentliga orsaken lill alt endasl ett fåtal siater hittills har tillträtt konventionen. Såsom skall beröras i det följande vidtogs i samband med en revision av MÄRPÖL-konvenUonén är !9'78 på svenskl initiativ vissa åtgärder för atl undanröja della hinder för tillträde lill kon­ventionen och dennas ikraftträdande.

Sverige har undertecknat MARPOL-konventionen med förbehåll för ralificering. Frågan om konventionens godkännande har behandlals av riksdagen på grundval av prop. 1975/76:5. I proposilionen föreslog den dåvarande regeringen, på grundval av elt positivt remissutfall, att riksda­gen skulle godkänna konventionen. Frän förslagel undanlogs dock bilaga 

II 

till konventionen om flytande kemikalier som transporteras i bulk. Anledningen härtill var att vissa problem med moltagande, omhänderta­gande och oskadliggörande av kemikalierester från fartyg var olösta. Riks­dagen beslöt i enlighet med förslaget i propositionen (JoU 1975/76: 16, rskr 1975/76: 58). Detla innebar all MARPOL-konvenfionen inte kunde ratifi­ceras då, eflersom reglerna i bilaga 

II 

lill konventionen är av tvingande natur och inte får undantas från ralificering.

MARPOL-konventionen utgör ett stort steg framåt i det internationella arbetet för att förebygga havsföroreningar från fartyg även om konventio­nens ikraftträdande dröjer. Konventionen har, trots all den ännu inte är bindande, fått avsevärd betydelse därigenom att dess bestämmelser om fartygs konstruktion redan tillämpas allmänt vid nybyggen. Förutsättning­arna för att konventionen också i övrigl skall kunna omsättas i praktiskt handlande har numera, som Jag har antytt i del föregäende och skall utveckla närmare i de följande, ökat avsevärt.

Jag ålerkommer till de ändringar i och tillägg till MARPOL-konven­tionen som har tagits upp i det s. k. MARPOL-protokollet.

1.2.3 Helsingforskonvenlionen

Från Östersjöområdets synpunkt är MARPOL-konventionen givetvis av största betydelse på grund av bestämmelserna om Östersjöområdet som specialområde och det särskilda skydd mot havsföroreningar som dessa bestämmelser kommer att ge när de träder i kraft. Av stor betydelse är också den regionala konvention om skydd av Östersjöområdets marina miljö (Helsingforskonvenlionen) som antogs år 1974 i Helsingfors av Ös­tersjöstaterna, dvs. Danmark, Finland, Förbundsrepubliken Tyskland, Po­len, Sovjetunionen, Sverige och Tyska demokratiska republiken.

Helsingforskonvenlionen är den första internationella överenskommelse som omfattar alla former av och källor till havsförorening. Såviit avser havsförorening från fartyg ges i konventionens bilaga 

IV 

regler vilka nära ansluter sig till MARPOL-konventionens regler om förbud mot och be­gränsning av utsläpp i specialområden. I bilaga 

VI

behandlas samarbetet mellan Östersjöstaterna vid bekämpning av havsföroreningar.

Sverige har ratificerat Helsingforskonvenlionen. Konventionen väntas

Prop. 1979/80: 167

16

träda i kraft våren 1980, sedan den f.n. återstående sjunde ralificeringen har verkställts. Även om konventionens utsläppsregler om flytande kemi­kalier som transporteras i bulk i sak överensslämmer med motsvarande regler i MARPOL-konventionen, företer Helsingforskonvenlionen den olikheten mot MARPOL-konventionen alt dess regler om flylande kemika­lier i bulk inle Iräder i krafl samiidigi som konvenlionen i övrigl ulan först vid en lidpunkt som skall fastställas av Östersjöstaterna inom elt är efter konventionens ikraftträdande.

1.2.4 Ingreppskonventionen och ingreppsprotokollet

Vid en konferens i Bryssel år 1969 anlogs bl. a. en inlernationell konven­tion om ingripande på det fria havet vid olyckor som är ägnade alt leda lill förorening genom olja, ingreppskonventionen. Den syflar lill att precisera kuststaternas befogenhel atl på det fria havet ingripa mot ulländska fartyg för att förebygga förorening genom olja, varmed avses beständig olja, pä grund av sjöolycka eller för atl begränsa skadeverkningarna av sådan förorening.

Sverige har tillträtt ingreppskonventionen. Den trädde i kraft år 1975.

Till komplettering av ingreppskonventionen antogs på 1973 års havsför-oreningskonferens elt protokoll om ingripande pä det fria havet vid havs­föroreningar genom andra ämnen än olja, ingreppsprotokollet. Genom protokollet utvidgas ingreppskonventionen så alt det blir möjligt alt ingripa också när allvarlig och överhängande fara föreligger för förorening genom annat skadligt ämne än sådan olja som avses i ingreppskonventionen.

Sverige har ratificerat ingreppsprotokollel. Detla har ännu inte trätt i kraft.

1.2.5 MARPOL-protokollet

I februari 1978 anordnade IMCO en diplomatkonferens i London med uppgift atl fastställa internationella regler som ger ökad säkerhel främst för oljetankfartyg och förbättrat skydd av den marina miljön mol föroreningar från fariyg (TSPP-konferensen). Konferensen hade sammankallals på ini­liativ av Förenta staterna med anledning av ell anlal svåra tankfartygs­olyckor ulanför Förenta staternas kuster. Konferensen resulterade bl. a. i 1978 ärs prolokoll lill MARPOL-konventionen, MARPOL-protokollet. Prolokollet innehåller vissa ändringar i och tillägg till MARPOL-konven­tionen men är ell fristående inslrumenl i den bemärkelsen all det genom hänvisningar omfattar alla de bestämmelser i MARPOL-konventionen som inte har ändrals. Protokollet utgör alltså en reviderad version av MAR­POL-konventionen och är avsett att ersälla konventionen i dess ursprung­liga lydelse.

MARPOL-prolokollels beslämmelser innebär en rad belydande skärp­ningar av förskrifterna om oljetankfartygs konstruktion, utrustning och hanlering samt i fräga om besiktning och certifiering av sådana fartyg.

Prop. 1979/80:167

;:

17

Vidare har i MARPOL-protokollet - på svenskt inilialiv - lagits upp en beslämmelse som innebär att lillämpningen av MARPOL-konventionens regler om flytande kemikalier som transporteras i bulk (bilaga II till kon­venlionen) skjuts upp i tre år räknat från MARPOL-prolokollels ikraftlrä­dande. Man räknar med alt det genom detta uppskov, som kan förlängas genom beslut av lMCO:s havsmiljökommilté (MEPC), blir lättare för staterna att tillträda MARPOL-protokollet än MARPOL-konventionen.

De huvudsakliga nyheterna i MARPOL-protokollet, utöver uppskovet med lillämpningen av reglerna om flylande kemikalier som transporteras i bulk, är följande:

-

Kravet alt nya oljetankfartyg skall vara försedda med segregerade barlasttankar (SBT), som enligt MARPOL-konventionen gäller fartyg på minst 70000 ton dödvikt, har utsträckts all avse nya råoljelankfartyg från 20000 ton dödvikt och uppåt och nya produkllankfartyg från 30000 ton dödvikt och uppåt.

-

Nya råoljelankfartyg på minsl 20000 ton dödvikt skall vidare vara försedda med ett system för tankrengöring med råolja i stället för vallen ("crude oil washing", COW). DeUa krav är nytt.

-

På nya oljetankfartyg skall de segregerade barlasllankarna vara place­rade på ett sådanl säll atl de ger skydd mot oljeutflöde vid grundslötning eller kollision ("prolective location of segregaled ballast tanks", PL). Detla krav är nytl. Del har ersatt etl ursprungligen av Förenta staterna framlagt förslag om dubbel botten i nya oljetankfartyg.

-

Existerande oljetankfartyg på minsl 40000 ton dödvikt skall vara försedda med antingen SBT eller, om del är fråga om råoljelankfartyg, COW. Alternativt får existerande oljetankfartyg pä minst 40000 ton död­vikt lillämpa ett - av Sverige utarbetat - system med särskilt avdelade rena barlasttankar ("clean ballast tanks", CBT), såvitt avser råoljelankfar­tyg dock bara under en övergångsperiod av två eller fyra år, beroende på fartygets storlek. Nu nämnda krav är nya. De skall tillämpas fr. om. MARPOL-prolokollels ikraftlrädande.

-

Alla oljetankfartyg som har COW-anläggning skall vara försedda med etl inerlgassystem med vars hjälp lastlankar fylls med gaser för alt före­bygga explosioner ("inerl gas system", IGS).

1 fråga om besiktning och certifiering av fartyg innebär MARPOL-protokollet skärpningar av tidigare konventionsbestämmelser pä elt flertal punkter. Giltighetstiden för oljeskyddscertifikatet begränsas lill fem är. Inspektioner på slickprovsbasis skall bli obligatoriska i de fall då ärliga besiktningar inle förekommer. Besiktningarnas omfallning utökas på en rad punkter. Vidare införs nya regler om klassificeringssällskapens befo­genheter när de agerar för sjöfartsmyndigheters räkning och om de åtgär­der som skall vidtas av kontrollorganen när brislfälligheler konstaleras på fartyg.

Vid konferensen i februari 1978 anlogs också en rad resolutioner. 1 

2    Riksdugen 1979/80. 1 saml. Nr 167

Prop. 1979/80:167

18

konferensresolution 1 anges som riktpunkt (largel date) för MARPOL-prolokollels ikraftträdande den 1 Juni 1981. I resolutionen uppmanas sta­terna atl, oberoende av protokollets ikraftlrädande, tillämpa protokollels bestämmelser i fråga om nya fartyg från de tidpunkter som har angetts i prolokollet för sådana fartyg. När del gäller existerande fartyg uppmanas staterna i resolutionen atl. även om MARPOL-protokollet inte skulle ha trätt i kraft den I juni 1981, i största möjliga utsträckning börja tillämpa reglerna om SBT/CBT/COW resp. SBT/CBT den I juni 1981 eller snarasl möjligt därefter.

MARPOL-protokollet var öppet för undertecknande under liden den 1 Juni 1978-den 31 maj 1979 och slår därefler öppel för anslulning. En stat kan bli fördragsslutande part genom undertecknande utan förbehåll för ralificering, godtagande eller godkännande eller genom undertecknande med sådanl förbehåll och efterföljande ralificering, godtagande eller god­kännande eller genom anslulning. MARPOL-protokollet iräder - liksom MARPOL-konventionen - i krafl lolv månader efler den dag då del tillträtts av minst 15 stater med en sammanlagd andel i världshandelsflot­tans bruttotonnage av minst 50%.

En stat som tillträder MARPOL-protokollet behöver inte ha tillträtt MARPOL-konventionen. Genom tilllräde till MARPOL-protokollet upp­nås omedelbart tillträde till MARPOL-konventionen i dess genom proto­kollet ändrade lydelse. En slal som tillträder MARPOL-protokollet blir sålunda bunden av MARPOL-konventionens bestämmelser om flytande kemikalier i bulk (bilaga 

II 

till konventionen), men på grund av bestämmel­serna i MARPOL-protokollet tidigast tre år efler protokollels ikraftträ­dande.

Sverige har, efler särskild remissbehandling av frågan om svenskl tillträ­de till bl. a. MARPOL-protokollet, undertecknat protokollet med förbehåll för ralificering. Protokollet har (i februari 1980) tillträtts av en stal och undertecknals av sammanlagt elva stater med förbehåll för ralificering e. d.

1.3 Svensk lagstiftning i anslutning till konventionerna

Svensk lagstiftning i fråga om del förebyggande skyddet mot havsförore­ningar från fartyg har under åren utvecklats i takt med de internationella överenskommelserna på området. Den har anpassats till nya och ändrade konventionsbestämmelser och i ett flertal fall har därvid internationella bestämmelser satts i kraft för svenskt vidkommande trots att de ännu inte hade trätt i kraft internationellt.

Nu gällande lagstiftning om åtgärder mot vattenförorening från fartyg ulgörs av två särskilda lagar, nämligen lagen (1972: 275) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg (ändrad senasl 1979:462, 1972 års lag) och lagen (1976:6) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg inom Öster­sjöområdet (ändrad 1979:463, 1976 års lag) med lillhörande regeringsför-

Prop. 1979/80: 167

19

fattningar. 1972 års lag bygger på oljeskyddskonventionen med de ändring­ar däri som har beslutats fram l.o.m. år 1971. Lagen innehåller också bestämmelser som föranleds av ingreppskonventionen och ingreppsproto­kollel. 1976 års lag bygger på Helsingforskonvenlionen.

Etl svenskt tilllräde lill MARPOL-protokollet medför behov av lagstift­ningsåtgärder. Detla behov beror främsl pä atl MARPOL-protokollet inne­håller bestämmelser som saknar motsvarighet i svensk lagstiftning, exem­pelvis i fräga om ulsläpp i vattenområden utanför Östersjöområdet, i fråga om fartygs konstruktion, ulrustning och drift och i fråga om flylande kemikalier som transporteras i bulk.

1.4 Utredningsförslag

Inom kommunikalionsdepartementel har en departementspromemoria (Ds K 1979:8) "Älgärder mol vattenförorening frän fariyg - Föislag lill lagsliflning, m. m.'" upprättats. I promemorian föreslås atl regeringen före­lägger riksdagen förslag om godkännande av MARPOL-protokollet, sä att Sverige genom ralificering kan tillträda protokollet. Vidare innehåller pro­memorian förslag lill den lagstiftning som behövs med anledning av etl svenskl tillträde lill protokollet. Promemorian bör fogas till protokollet i della ärende som bilaga A.

Yttranden över departementspromemorian har efler remiss avgivits av riksåklagaren (RÅ), hovrätten över Skäne och Blekinge, kammarrätien i Jönköping, rikspolisslyrelsen, chefen för marinen, brollsförebyggande rå­det (BRÅ), sjöfartsverket, Sveriges meteorologiska och hydrologiska insti­tut, fiskeristyrelsen, slalens naturvårdsverk, kommerskollegium general­lullslyrelsen, arbetarskyddsstyrelsen, slatens industriverk, statens brand­nämnd, länsslyrelserna i Stockholms, Malmöhus, Göleborgs och Bohus saml Norrboltens län, utredningen (K 1979:01) om Iransporl av farligt gods, de svenska ledamöterna av Nordiska oljeskyddsunionens råd, Plast-och kemikalieleveranlörernas förening, Sjöassuradörernas förening. Svenska hamnförbundet. Svenska kommunförbundet. Svenska maskinbe­fälsförbundet, Svenska naturskyddsföreningen. Svenska petroleum insli­lutel, Sveriges fartygsbefälsförening, Sveriges fiskares riksförbund, Sveri­ges kemiska industrikonlor, Sveriges industriförbund, Sveriges redare­förening, Sveriges varvsinduslriförening och Vattenvärnet, Vissa av re­missinstanserna har överlämnal remissyttranden som de har inhämlal. Sålunda har RÅ överlämnat yttranden av överåklagarna i Stockholm, Göleborg och Malmö och av länsåklagarna i Östergötlands, Kalmar och Gävleborgs län. Kommerskollegium har överlämant yttranden frän Stock­holms handelskammare och Skånes handelskammare. Vidare har länssty­relserna överlämnat yttranden frän bl. a. kommuner.

En inom kommunikationsdepartementet upprättad sammanslällning av remissyttrandena över förslagen i departemenispromemorian bör fogas lill protokollet i della ärende som bilaga B.

Prop. 1979/80:167

20

Jag avser nu alt ta upp frågan om ålgärder mot vattenförorening från fartyg på grundval av förslagen i departemenispromemorian och inkomna remissyttranden.

2    Internationella överenskommelser

Beiräffande MARPOL-konventionen får Jag hänvisa lill prop. 1975/76: 5 som innehåller en närmare redogörelse för konvenlionen saml konventio­nens text på engelska och i översällning till svenska (avsnill 4.2 och bilaga 1). En närmare redogörelse för innehållet i MARPOL-protokollet finns, liksom protokollels text på engelska och i översättning lill svenska, i bilaga A (avsnitt 4 och bilagorna I och 2). 1 fråga om övriga inlernalionella överenskommelser som är av inlresse i della sammanhang hänvisar Jag lill den översiki som är intagen i bilaga A (avsnill 2). Till komplettering av denna översikt kan nämnas att Helsingforskonvenlionen numera har ratifi­cerats av sex siater och att del sjunde ratifikationsinstrumentet - För­bundsrepubliken Tysklands - vänlas bli deponerat i sådan lid all konven­tionen kan träda i kraft våren 1980. Två Öslersjösiaier, Polen och Sovjet­unionen, har hitlills förklarat atl man i enlighet med artikel 25 i konven­tionen avser att skjuta upp tillämpningen av reglerna i bilaga 

IV 

till kon­venlionen (dvs. de regler som avser ulsläpp av olja och andra skadliga ämnen) ett år från konventionens ikraftträdande.

3    Gällande rätt

I fråga om den nuvarande ordningen får jag hänvisa till vad Jag har anfört i del föregående (1.3) och till den redogörelse för gällande rätt som lämnas i bilaga A (avsnitt 5). 1 anslutning lill framställningen i bilaga A, avsnitt 5.3 (kommunala renhållningslagen, m. m.) bör följande framhållas.

3.1  Renhållningslagen m. m.

Bestämmelser om det s. k. kommunala renhällningsmonopolet finns nu­mera i renhållningslagen (1979:596) och renhållningsförordningen (1979:904), som trädde i krafl den 1 Januari 1980, dä kommunala renhåll­ningslagen (1970:892), renhållningskungörelsen (1974:1024) och lagen (1965:54) om kommunala renhållningsavgifter upphörde att gälla.

Enligt 6 § första meningen i renhållningslagen fär regeringen föreskriva att annal avfall inom kommunen än hushållsavfall skall forslas bort genom kommunens försorg. Skall avfallel forslas bort genom kommunens försorg får inte någon annan än den som kommunen anlitar för ändamålel ta befattning med bortforslingen (7§ andra stycket). Bestämmelserna över-

Prop. 1979/80:167

21

ensslämmer i sak med 4S andra stycket första meningen resp. 4S tredje stycket kommunala renhållningslagen.

Enligt 5 S försia stycket renhållningsförordningen skall från fariyg som ligger i hamn genom kommunens försorg las emot och forslas bort sådant oljeavfall, toalettavfall och fast avfall som det är förbjudet atl släppa ut enligt 1976 års lag eller enligt föreskrifier som har meddelats med stöd av lagen. Detta gäller dock inte sådant oljehalligl barlast- eller tankspolvalten som avses i 9 S i 1976 års lag. Vidare föreskrivs del i 5 S andra stycket att en innehavare av en hamn som inle är kommunägd skall ange behovel av renhällningsljänster för kommunen i den ordning som kommunen bestäm­mer. Paragrafen överensstämmer i sak med 8 a S renhållningskungörelsen.

Vidare finns del i 15-17§§ renhållningslagen beslämmelser om avgifter för kommunal renhållning. Paragraferna motsvarar i huvudsak l-4§§ lagen om kommunala renhållningsavgifter.

Beiräffande innehållet i ovan nämnda beslämmelser i kommunala ren­hållningslagen, renhållningskungörelsen och lagen om kommunala ren­hållningsavgifter hänvisas till avsnitt 5.3 i bilaga A.

4 Förslagen i departementspromemorian (Ds K 1979:8)

Somjag har nämnt i del föregående föreslås i departemenispromemorian all regeringen förelägger riksdagen förslag om godkännande av MARPOL-protokollet, så atl Sverige genom ralificering kan tillträda protokollet. Vidare innehåller promemorian förslag lill den lagstiftning som behövs med anledning av etl svenskl tilllräde lill protokollet. 1 samband härmed redovisas i promemorian en allmän översyn av gällande lagsliflning om åtgärder mol vattenförorening från fartyg. Översynen hai" hafl lill syfte all samordna förfatlningsregleringen och göra den mera lättillgänglig, men också alt lillgodose ändringsbehov som inle har någol samband med ett svenskt lilllräde lill MARPOL-protokollet eller med samordningen av gäl­lande beslämmelser.

I fråga om del närmare innehållet i promemorian får Jag hänvisa lill bilaga A.

5    Remissyttrandena

I fråga om remissytlrandena över departementspromemorian fär jag hänvisa till den sammanställning som är inlagen i bilaga B.

Prop. 1979/80: 167

22

6    Allmän motivering

6.1 Frågan om svenskt tillträde till MARPOL-protokollet

I departemenispromemorian föreslås all regeringen snarasl möjligt före­lägger riksdagen förslag om godkännande av MARPOL-protokollet, dvs. MARPOL-konventionen i dess vid TSPP-konferensen år 1978 ändrade lydelse. Remissinstanserna har inte framfört någon invändning häremot.

För egen del utgår jag ifrån och biträder det positiva ställningslagande lill MARPOL-konventionen som har gjorts i, och med anledning av, prop. 1975/76:5. Jag kan ocksä anslula mig lill de allmänna bedömningar som görs i promemorian i förevarande del, nämligen atl de nyheter i förhållande till MARPOL-konventionen som har tagits upp i MARPOL-protokollet är godlagbara i och för sig och atl uppskovet med tillämpningen av reglerna om flytande kemikalier som transporteras i bulk nu gör del möjligt all föreslå etl godkännande av dessa regler. 1 sistnämnda hänseende beaktar Jag att utredningar om möjligheterna att i svenska hamnar omhänderta rester av flylande bulkkemikalier från fartyg har givit vid handen att de tekniska och prakliska frågorna härvidlag kan lösas på elt liilfredsslällande sätt inom den vidare tidsram som bestämmelserna i MARPOL-protokollet erbjuder.

Mol bakgrund av del anförda förordar Jag all förslag föreläggs riksdagen om godkännande av MARPOL-protokollet i dess helhel, så all Sverige genom ralificering kan tillträda protokollet. Ralificering bör ske utan för­behåll i fråga om de valfria bilagorna III-V (reglerna om förorening genom skadliga ämnen som transporteras i förpackad form, genom loalett-avfall och genom fast avfall). Molsvarande regler i Helsingforskonven­lionen blir bindande för Sverige när den konvenlionen träder i kraft.

Ett svenskt tillträde fill MARPOL-protokollet skulle ligga helt i linje med Sveriges Iradilionella strävanden alt förbällra skyddet av den marina mil­jön. Genom atl så snart som möjligt tillträda MARPOL-protokollet kan Sverige medverka till alt prolokollet snabbt träder i krafl. Som riktpunkt för protokollets ikraftlrädande har vid TSPP-konferensen angells den 1 Juni 1981. Eftersom prolokollet träder i kraft ett år efter det att förutsätt­ningarna för ikraftträdande har uppnåtts, är det enligt min mening angelä­get att Sverige ratificerar protokollet senast den 1 Juni 1980. Jag vill tillägga alt elt ikraftträdande av MARPOL-protokollet är av betydelse inte minst med tanke på att dä ocksä fartyg frän stater, som inle är Öslersjösiaier, inom Östersjöområdet skall tillämpa utsläppsregler av samma innehåll som de vilka finns i Helsingforskonvenlionen.

Som anförs i departementspromemorian innebär ett godkännande för Sveriges del av MARPOL-protokollet atl frågan om ett svenskt tilllräde till MARPOL-konventionen i dess ursprungliga lydelse kan avföras från vi­dare diskussion.

Prop. 1979/80: 167

23

Jag återkommer i del följande lill de lagstiftningsfrågor som föranleds av ett svenskt tillträde lill MARPOL-protokollet.

6.2 Nya konventionsbestämmelsers tillämpning i Sverige

I princip bör ulgångspunklen i fräga om tillämpningen av konventionsbe­stämmelser, som Sverige har anslutit sig till, vara att de skall tillämpas av Sverige från den tidpunkt som anges i de internationella reglerna. Undan­lag från denna princip kan givelvis länkas på del sättet all reglerna sätts i kraft för svenskl vidkommande före den tidpunkt då de Iräder i kraft och blir bindande för Sverige. Sådana undanlag har gjorls på senare år i ell antal fall. I departementspromemorian nämns som exempel dels 1969 och 1971 års ändringar i oljeskyddskonventionen vilka ändringar infördes i svensk lagstiftning genom 1972 års lag, dels Helsingforskonvenlionen vars bestämmelser om förebyggande av förorening från fariyg, med undantag av reglerna om flytande kemikalier i bulk, infördes i svensk lagstiftning genom 1976 års lag.

När det gäller MARPOL-protokollet kan nationell lillämpning av vissa bestämmelser före protokollets ikraftlrädande komma i fråga med slöd av en särskild resolution (nr 1) som antogs av TSPP-konferensen. 1 resolu­tionen uppmanas staterna bl. a. atl, oberoende av om protokollet har trått i krafl då, tillämpa protokollets beslämmelser om nya oljetankfartyg från de tidpunkter som har angetts i protokollet och atl i största möjliga utsträck­ning tillämpa bestämmelserna om SBT/CBT/COW i fråga om exislerande oljetankfartyg från den 1 Juni 1981 ("largel date") eller snarasl möjligt därefter. Rekommendationen riktar sig lill staterna i egenskap av bäde flagg- och hamnstaler.

Som framhålls i promemorian mäste frågan hur Sverige skall ställa sig lill resolutionen, särskilt i fråga om lillämpningen vid "largel date" av vissa regler beträffande existerande oljetankfartyg, övervägas från såväl miljö­politisk som näringspolitisk synpunki. Till att börja med kan konstateras atl det från miljösynpunkt är önskvärt atl skärpta inlernalionella regler om oljetankfartygs konstruktion och ulrusining så tidigt som möjligt börjar tillämpas nationellt, oavsett alt de inte har trätt i kraft internationellt. Å andra sidan måste givetvis de vinster från miljösynpunkt som kan förvän­tas uppkomma härigenom vägas mot de konsekvenser som ell genomfö­rande av regler som inte har trätt i kraft internationellt fär för svensk sjöfart och svenskl näringsliv i övrigt. Etl isolerat svenskt agerande som tar sikte enbart pä svenska fartyg kan vålla svensk sjöfarl betydande nackdelar från konkurrenssynpunkt utan atl medföra någon pålaglig nytta i miljöhänseende, vare sig globall eller nationellt. Ett isolerat agerande från Sveriges sida både som flaggstat och som hamnstal, dvs. inte bara i fråga om fartyg under svensk flagg utan också i fråga om utländska fartyg som anlöper svenska hamnar, har större miljöeffekt nationellt men måste vägas inte bara mot betydande konkurrensnackdelar för den del av svensk sjöfart

Prop. 1979/80:167

24

som är sysselsatt i s. k. cross-lrade (dvs. trafik enbari mellan utländska hamnar), utan ocksä - och i än högre grad - mol de avsevärda svårigheler för importen lill Sverige och därmed försörjningslryggheten som kan be­faras uppkomma på grund av begränsade möjligheter lill val av tonnage för importen.

Mot denna bakgrund delar Jag den uppfallning som har uttryckts i promemorian och i en rad remissyttranden att etl ställningslagande lill TSPP-resolulion 1 såvitt avser lillämpningen i Sverige av vissa av MAR-POL-prolokollets bestämmelser redan före protokollets ikraftträdande bör ske med beaklande av bl. a. andra staters planer i della avseende,

1 delta sammanhang kan noleras att det pågår etl intensivt arbete inom IMCO med sikle på alt göra det möjligt atl MARPOL-protokollet iräder i krafl vid den av TSPP-konferensen förutsatta tidpunkten den 1 juni 1981. Ell stort antal stater, däribland Sverige, dellar aktivt i detla arbele, bäde inom organisalionen och genom att nationellt förbereda lilllräde till proto­kollet. Med hänsyn härtill anser jag atl del finns anledning anta all proto­kollets ikraftträdande inle kommer all dröja någon längre lid efter den 1 Juni 1981. Del är givelvis omöjligl atl för närvarande göra mera beslämda uttalanden på denna punkt. Däremot vet vi att man från Förenta staternas sida har förklarat atl TSPP-resolulion I kommer all tillämpas av Förenta staterna och all även en rad andra belydande sjöfartsnationer, som exem­pelvis Storbritannien, överväger atl göra detta. Vad vi sålunda känner till om den inlernationella aktiviteten utgör enligt min mening etl gott stöd för uppfatlningen all etl svenskl beslul om tillämpning av MARPOL-prolokol­lels beslämmelser i enlighel med TSPP-resolulion 1 inle kommer all få de med ell isolerat svenskl agerande förenade negativa konsekvenserna för svenskt näringsliv.

Av vad jag nu har anfört framgår att Jag anser att det finns starka skäl för atl Sverige följer TSPP-resolulion 1 såvitt avser lillämpningen av vissa regler för oljetankfartyg trols atl MARPOL-protokollet inte har trätt i kraft. En sådan tillämpning bör avse såväl fartyg under svensk flagg som utländska fartyg som anlöper svenska hamnar. Del förslag till ny lagstift­ning om åtgärder mot vattenförorening från fartyg, som bör föreläggas riksdagen och somjag behandlar närmare i det följande, är utformat så att regeringen har möjlighel atl besluta i nämnda hänseende. Jag har för avsikl att ta upp denna fråga i samband med att Jag lägger fram förslag lill de följdförfattningar som det ankommer på regeringen att utfärda med anled­ning av den nya lagstiftningen.

6.3 Samordning av gällande bestämmelser om åtgärder mot vattenförore­ning från fartyg, m. m.

Bestämmelser om åtgärder mot vattenförorening från fartyg finns i två lagar, nämligen i 1972 ärs lag och 1976 års lag. Vidare finns det bestämmel­ser härom i en regeringsförfattning i anslutning till resp. lag.

Prop. 1979/80: 167

25

1976 års lag grundar sig på Helsingforskonvenlionen och gäller inom Öslersjöomrädet saml Sveriges sjöterritorium ulanför delta (dvs. inre svenskl vallen och territorialhavel ulanför Bohuskuslen). I lagen förbjuds ulsläpp frän fartyg av olja och olika slag av avfall. Lagen innehåller också beståmmelser om omhändertagande från fariyg av oljehalligl barlasi- och tankspolvalten samt oljeavfall från fartygs maskinrum o. d. och annat avfall. Vidare ges i lagen - i vissa fall genom hänvisningar lill 1972 års lag - beslämmelser om särskilda älgärder mol vattenförorening frän fartyg och om tillsyn, besvär, ansvar m. m.

1972 års lag grundar sig pä oljeskyddskonventionen med de ändringar däri som har beslutats fram t. o. m. år 1971. Lagen innehåller mera allmänl gällande beslämmelser, bl.a. om förbud mol ulsläpp av olja m.m. från fartyg på del fria havel utanför Östersjöområdet, fartygs konstruktion och utmslning samt tillsyn.

Bestämmelserna i 1976 års lag och 1972 ärs lag är lämligen svåröver­skådliga - inte minst på grund av alt det i den förslnämnda författningen förekommer ett stort antal hänvisningar till den senare. Om de tillägg till och ändringar i gällande bestämmelser som krävs för etl svenskl lilllräde till MARPOL-protokollet skulle införas i de båda lagarna skulle bestäm­melserna bli än mer svåröverskådliga. För atl undvika detta och istället åstadkomma en bättre överskådlighet föresläs i promemorian att bestäm­melserna om ålgärder mol vattenförorening från fariyg förs samman i en lag och atl, i konsekvens härmed, regeringsföreskriflerna i anslutning lill den nya lagen meddelas i en förordning.

1 den föreslagna lagen har således förts in dds med vissa ändringar och tillägg - gällande bestämmelser i 1976 års lag och 1972 års lag, dels de ytterligare bestämmelser som föranleds av etl lilllräde till MARPOL-pro­tokollet. Därvid har de nu gällande bestämmelser som har förls in i lagför­slaget också moderniserats i språkligt hänseende. I syfte all erhålla en bäitre överskådlighet har lagen vidare delals in i kapitel.

I likhet med 1976 års lag och 1972 års lag har den föreslagna lagen karaktåren av en s. k. ramlag. Den innehåller sålunda på ålskilliga punkler bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen utser att meddela föreskrifter bl. a. om fartygs konstruktion och utrustning. 1 promemorian framhålls att de föreslagna bemyndigandena får ses mot den bakgrunden alt flertalet av de föreskrifter som avses svarar mot sådana regler i MARPOL-protokollet och Helsingforskonvenlionen som är av teknisk natur och som tämligen snabbt kan komma all ändras. Därtill kommer - framhålls del - att nåmnda regler i viss utsträckning på grund av särskilda beslämmelser blir gällande först efter det att protokollet resp. konventionen har trätt i kraft. Bemyndigandena gör det möjligt för rege­ringen eller den myndighet som regeringen utser att fidsmässigl anpassa de svenska föreskrifterna till ikraftträdandet av motsvarande internationella regler.

Prop. 1979/80:167

26

Förslagel om samordning av lagstiftningen och den principiella utform­ningen av bestämmelserna tillstyrks eller lämnas i allt väsentligl utan erinran av näslan samtliga remissinslanser. Flera remissinstanser, bl.a. hovrätten över Skäne och Blekinge, kammarrällen i Jönköping, BRÅ, statens nalurvårdsverk och generallullslyrelsen, uttalar sin lillfredsslällel­se över atl bestämmelserna samordnas. Sålunda framhåller t. ex. hovrällen över Skäne och Blekinge att förslaget om samordning innebär en välmoti­verad förenkling och klar förbättring. Uttalanden av samma eller liknande innebörd görs även av övriga nyss nämnda remissinslanser. Vidare fram­håller bl.a. sjöfartsverket att lagens karaktär av s.k. ramlag kommer atl underlätta det successiva införandel av svenska bestämmelser på grundval av de olika reglerna i MARPOL-protokollet allteftersom dessa regler träder i kraft. Även hovrätten över Skåne och Blekinge samt kammarrät­ten i Jönköping är av den uppfatlningen atl lagen på föreslaget sätt bör utformas som en ramlag. Enligt kammarrälten i Jönköping har samma ordning visat sig ändamålsenlig i 1976 och 1972 års lagsliflning.

Några remissinslanser kommenterar särskilt promemorians övervägan­den om mottagning av kemikalieresler från fartyg, dvs. barlastvatten och lankspolvälska som innehåller rester av flylande kemikalier som transpor­teras i bulk. Statens naturvårdsverk, som lillstyrker förslaget att regering­en får förordna om kemikaliebestämmelsernas ikraftträdande, framhäller att detta bör ske så snart de praktiska förutsättningarna föreligger. Verkets preliminära bedömning är att det skulle ta omkring elt och ett halvt år atl göra de inslallalioner och övriga förberedelser som krävs för motiagning av kemikalierester. Verkets bedömning baseras pä förutsättningen atl mot­tagningsskyldigheten i princip begränsas till endasl lossningshamnar och reparationsvarv.

Sveriges kemiska industrikonlor (kemikontoret) och Sveriges industri­förbund är kritiska mot att det i promemorian inte redovisas hur det ekonomiska och operativa ansvaret för mottagningen av kemikalierester skall fördelas mellan hamnens ägare, lastens ägare och befraktaren. De båda remissinstanserna anser att det är mindre tillfredsställande atl denna fråga hänskjuts till regeringens avgörande framdeles. Enligt deras uppfatt­ning bör åtminstone grundprinciperna i fråga om kostnadstäckningen avgö­ras nu. Även Svenska kommunförbundet påtalar att promemorian inte ger någon tydlig bild av de krav som kommer att ställas på hamnkommunerna vad gäller omhändertagande av kemikalierester. Ansvaret för huvudman­naskapet för moltagningsanordningar bör enligt förbundet klariäggas.

För egen del anser jag att förslaget om samordning av lagstiftningen är välgrundat och att ett genomförande av det skulle innebära väsenlliga förbättringar i förhållande lill vad som gäller för närvarande. Självfallel är det av olika skäl önskvärt att ha bestämmelser som rör samma område samlade i en lag. Vidare är det enligt min mening både ändamålsenligt och i det närmaste ofrånkomligt att den nya lagen - i likhet med 1976 års lag och

Prop. 1979/80: 167

27

1972 års lag - i betydande omfattning utformas som en s. k. ramlag med bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen ulser -eller i vissa fall enbart regeringen - att meddela föreskrifter i olika avseen­den.

Med anledning av de kritiska synpunkier som har framförls av kemikon-toref, industriförbundet och kommunförbundet vill Jag närmare beröra frågan om mottagningen i svenska hamnar av de kemikalieresler som del är fräga om här.

Inledningsvis vill jag nämna att reglerna i MARPOL-protokollet och Helsingforskonvenlionen om kemikalier bygger på en riskgradering i fyra olika kaiegorier, betecknade A-D, med A som den farligaste kategorien. Föreskrifierna om utsläpp av ämnena i havet är detaljerade och ökar i stränghet med hänsyn till ämnets farlighetsgrad och havsområdets karak­tär. Sålunda är ulsläpp av ämnen av kalegorierna A eller B i princip förbjudna inom Östersjöområdet. Därför föreskrivs också som huvudregel atl barlaslvallen, lankspolvälska och andra rester eller blandningar som innehåller sådana ämnen skall lämnas lill moltagningsanordningar i land. Med hänsyn till den ulformning som reglerna om ulsläpp har fått torde det - som också framgår av vad som har anföris vid remissbehandlingen -endasl i undanlagsfall bli aktuellt atl i land la emot rester av ämnen som hör till kategori C. Vidare bör nämnas att ämnen av kategori D - den minst farliga kategorien - inte torde innebära några problem i sammanhanget. Av utredningar som har gjorts av K-konsull på uppdrag av statens natur­vårdsverk och sjöfartsverket framgår att det år 1978 lossades och lastades ämnen av kategori A eller B i sammanlagt omkring tjugo svenska hamnar. Av de hanterade ämnena tillhörde tre kalegori A och lio kategori B. Av K-konsults utredning framgår också alt, under förutsättning all mottagning av kemikaliereslerna ordnas i lossningshamnar, de sammanlagda invesle­ringskoslnaderna rör sig om ca 2 milj. kr. och de årliga driftkosinaderna om samma belopp.

Somjag lidigare har beröri (avsnill 6.1), visar de uiredningar som har gjorls all de lekniska och praktiska frågorna rörande kemikalieresternas omhändertagande i land kan lösas på ell lillfredsställande sätl inom den vidare lidsram som bestämmelserna i MARPOL-protokollet erbjuder. Där­med har också den tveksamhet undanröjts som uttalades år 1975 av bl. a. naturvårdsverket i fråga om möjligheterna att omhänderta kemikalieres­lerna i land och som ledde lill alt den dåvarande regeringen inte ansåg sig kunna föreslä riksdagen all godkånna den del av MARPOL-konventionen som avser flytande kemikalier som transporteras i bulk. Av vad natur­vårdsverket har anförl i sitt remissyttrande i förevarande ärende framgår alt det inte behövs mer än etl och ell halvt år för de prakliska förberedelser som krävs för att ordna mottagning av kemikalieresler. Detta innebär all Sverige har möjlighel atl inom ramen för Helsingforskonvenlionen med­verka till ett beslut om att den konventionens regler om flytande kemika-

Prop. 1979/80: 167

28

lier som transporteras i bulk träder i kraft lidigare än vad som blir fallet enligt MARPOL-protokollet.

Vad som återstår att närmare överväga är var i landet skyldighel skall föreligga alt ta emot kemikalierester från fartyg saml vem som skall svara för mottagningen och kostnaderna för mottagningen och den vidare hante­ringen. Vad gäller den förstnämnda frågan har jag den uppfattningen atl motiagning av kemikalieresler bör ske främst pä sådana platser där bulkke­mikalier lossas. Del fakiiska ansvarei för mottagningen och del kostnads­mässiga ansvarei bör i dessa fall läggas på de förelag som mottager kemi­kalieleveranserna i fråga och därmed också får anses ha de bästa förutsäli­ningarna, kunskapsmässigl och tekniskt, atl på ell raiionelli sätt la hand om lastrester från fartygen i anslutning lill lossningen. Motiagning av kemikalieresler kan emellerlid behöva ordnas också på andra platser än där bulkkemikalier lossas, t. ex. där fariyg lastas. Sådan mottagning lorde inte behöva ordnas annat ån i etl begränsai antal fall, varför koslnadema också i denna del kan antas bli måttliga. Vem som i dessa fall skall ha det faktiska och koslnadsmässiga ansvarei för hanteringen av kemikalieres­terna ärjag f n. inle beredd all precisera i vidare mån än atl kommunerna ime bör belastas med några kostnader härför.

Förslagel i promemorian lill reglering i fråga om mottagning av kemika­lierester är utformat så, alt regeringen bemyndigas att föreskriva dels på vilka platser moltagningsanordningar skall finnas, dels vem som skall svara för anordningarna, dels om avgift för mottagningen. Det kan nämnas alt regeringen i 1976 års lag fick ell motsvarande bemyndigande i fråga om mottagning och behandling av oljehalligt bariasl- och tankspolvalten i vissa fall. Med den föreslagna ordningen blir del i fråga om mottagning av kemikalieresler från fartyg möjligt för regeringen att meddela de föreskrif­ter som behövs sedan vissa kompletlerande uiredningar har verkställts inom regeringskansliet. Jag tillstyrker att förslagel genomförs. Huvudprin­ciperna för hur bemyndigandena är avsedda alt utnylljas harjag angivii i del föregäende. Jag vill tillägga att Jag, om det vid ärendeis fortsatta beredning skulle visa sig alt väsenlliga avsleg måsle göras från dessa principer, avser atl föreslå regeringen all underställa riksdagen frågan.

Också när det gäller ikraftlrädandet av reglerna om mottagning av kemi­kalieresler från fartyg förordar Jag promemorians förslag, nämligen att regeringen bemyndigas alt meddela föreskrifter. Vilken tidpunkt som så­lunda kommer att föreskrivas är beroende av när de internationella regler­na om flytande kemikalier som transporteras i bulk träder i kraft, dvs. reglerna härom i Helsingforskonvenlionen och MARPOL-protokollet.

Avslutningsvis förordar Jag atl lagsiiftningen om åtgärder mot vallen­förorening frän fartyg samordnas i en lag och ges karaklären av en s. k. ramlagstiftning på det sätt som har föreslagits i promemorian.

Prop. 1979/80:167

29

6.4 Avgifter för omhändertagande av oljeavfall från fartygs maskinrum, m.m.

Bland de under senare är alltmer uppmärksammade utsläppen av olja och andra skadliga ämnen frän fartyg ulgör inte minsl de ulsläpp av olja som sker i samband med rengöring av fartygs lastlankar, maskinrum m. m. en sådan belastning pä den marina miljön som i längden kan visa sig mycket allvarlig. Atl olja som driver in mol kusterna kan göra stränderna otjänliga för bad och annal friluftsliv är ocksä väl känt. Utsläppen kan förorsaka samhället stora saneringskostnader.

För att skydda den marina miljön har, som framgått av vad Jag har anfört i del föregående, vidlagils en rad olika ålgärder. En av åtgärderna var atl det i 1976 års lagstiftning infördes beslämmelser om skyldighet att i land omhänderta olika slags avfall från fartyg. Enligt bestämmelserna skall anordningar för motiagning och behandling av oljehalligt barlast- och tankspolvalten finnas på platser där olja lastas och där oljetankfartyg repareras. Anordningar för mottagande av sådant oljeförorenat vatten skall vidare finnas bl. a. på platser där oljetankfartyg lastas med annal än olja. Ansvarig för all behövlig anordning finns är den som lastar ut olja, den som driver reparalionsverksamheten resp. den som är avlaslare. När det gäller annat avfall från fartygs drift vilket uppkommer i avsevärl mindre mängder, nämligen oljeavfall från fartygs maskinrum o.d., loalel-lavfall och fast avfall, lades skyldigheten för omhändertagandel från fariyg i hamn på kommunerna. Del syslem med anordningar för mottagning och i förekommande fall behandling av de olika slagen av avfall som har byggis upp får anses läcka de behov som fartygen har f n.

1 syfte att minska den uppenbara risken att utsläpp görs av kostnadsskäl infördes i 1976 års lagstiftning också en bestämmelse som innebär all någon avgift för omhänderlagande från fariyg av oljehalligt barlast- och tankspolvalten inle får las ul. Undanlag från förbudet görs endast i två myckel speciella fall. Vad gäller omhändertagande av oljeavfall från far­tygs maskinrum o.d., toalettavfall och fast avfall infördes dåremot inle något motsvarande formelll förbud. Avsiklen var dock all någon särskild avgifi inle heller i dessa fall skulle las ut av de enskilda fartygen för omhändertagande av avfallet. 1 stället förutsattes alt ersällning för den renhållning som erbjuds sjöfarten via hamnarna skulle las ul genom hamn­avgifter eller molsvarande avgifter som erläggs för ulnylljande av hamnen (prop. 1975/76:5 s. 89 och 92, JoU 1975/76: 16, rskr 1975/76: 58).

1 avsnitt 7.4.1 i deparlementspromemorian föresläs alt del i den nya lagen förs in en bestämmelse om förbud alt ta ut en särskild avgifi också för omhändertagande av oljeavfall från fartygs maskinrum o. d., loalellav-fall och fast avfall. Förbudet avses gälla även i fråga om omhänderlagande av rester av skadliga ämnen som transporteras på annat sätl än som bulklast. Förslaget har lillkommil mol bakgrund av atl sjöfartsverket i en

Prop. 1979/80: 167

30

skrivelse till regeringen hade hemslälll alt etl förbud skulle införas. Verket hade därvid anfört atl vissa hamnar börjat debitera de enskilda fartygen för de kostnader som uppkommer vid omhänderlagande av avfallel och alt del förelåg stor risk för alt även andra hamnar börjar göra delsamma. Enligt verket kunde man befara atl avfallet i allt slörre ulslräckning kommer all pumpas eller lämpas i sjön i stället för att avlämnas lill motlagningsanord-ningarna. 1 promemorian berörs även vad Svenska hamnförbundel har anfört i en skrivelse lill regeringen lill bemötande av sjöfartsverkets för­slag. 1 skrivelsen avstyrkte hamnförbundet förslaget, eflersom det i vissa fall kunde förekomma kostnadsmässiga olägenheler när del gäller omhän­dertagande av oljeavfall frän fartygs maskinrum o.d. Samtidigt uttalade hamnförbundet all den i prop. 1975/76: 5 angivna ordningen fungeral på ett fullt liilfredsslällande sätl när del gäller omhändertagande av toalettavfall och fast avfall.

I promemorian framhålls alt sjöfartsverket får anses ha framfört slarka skäl för ett uttryckligt förbud att ta ut någon särskild avgift för omhänder­tagande av det aktuella avfallet. Därvid betonas särskilt all det under rådande förhållanden finns en uppenbar risk för att fler hamnar börjar att ta ut en sådan avgift och all ulvecklingen kan leda till att motlagningsanord-ningarna utnyttjas i allt mindre utsträckning med följd alt de olagliga utsläppen ökar. Samtidigt understryks atl hamnförbundets invändningar har belysls uiifrän förhållandena i endast två hamnar, nämligen Harahol-men (Piteå) och Göteborg, under en begränsad tidsperiod. Det avfall som det här rörde sig om var oljeavfall från fartygs maskinrum. Enligt prome­morian kan man knappast dra nägra slutsatser av det presenierade underia­get ens när det gäller de nämnda hamnarna.

Vad gäller finansieringsfrågan konstaleras i promemorian atl del under vissa ogynnsamma förhållanden kan uppstå koslnadsmässiga olägenheter för enstaka hamnar i förevarande sammanhang, nämligen när del gäller omhändertagande av oljeavfall från fartygs maskinrum o.d. En anledning härtill anses vara alt mottagningen av avfallel i hamnarna ännu inle har hunnit ordnas på ell rationellt sätl. Hamnförbundet har i detla samman­hang föreslagil en särskild fond som finansieras via den statliga fyravgif­ten. Det material som har lagts fram utgör emellertid enligt bedömningarna i promemorian inte tillräckligt underiag för ett ställningstagande i den riktning förbundet har föreslagil.

Förslaget i promemorian om ett utvidgat avgiftsförbud tillstyrks eller lämnas i huvudsak utan erinran av flertalet remissinstanser. Behovet av en bestämmelse om förbud all la ul en särskild avgifi för omhändertagande av det aktuella avfallel underslryks kraftigl av generaltullstyrelsen. Även andra remissinstanser, exempelvis sjöfartsverket, är positiva till ett sådant förbud. Svenska hamnförbundel. Svenska kommunförbundet och statens naturvårdsverk är negativa lill förslagel. Naturvårdsverket har dock ingen erinran mot förbudet såvitt gäller omhändertagande av toalettavfall och

Prop. 1979/80: 167

31

fast avfall. Bland länsslyrelserna skiftar bedömningarna i fråga om del

föreslagna avgiftsförbudel.

,

Enligt Svenska hamnförbundet skulle etl genomförande av förslagel i promemorian medföra alt hamnarna belastas mycket olika. Möjlighelen alt allmänl höja hamnavgiflerna för atl läcka en svårbedömbar merkoslnad saknar enligt förbundet praktiskt värde för huvuddelen av hamnarna. Slora kostnadsökningar - inle minsl vad gäller ränleposten - och stagnerande Irafik lillsammans med etl trångt konkurrensläge låser nämligen del samla­de avgiftsuttaget. En ytterligare faktor som man enligt hamnförbundel bör la hänsyn lill är alt ännu enbari Sverige synes vara inriklal pä all nägon avgift inle skall få las ut av de enskilda fartygen för omhänderlagande av ifrågavarande avfall. Förbundel vidhåller all, om ell förbud alt la ul särskild avgifi införs, kosinaderna för omhänderlagande av oljeavfall från fartygs maskinrum (sludge) bör täckas av de statliga avgifter som las ul i form av fyravgifter och farledsvaruavgifter. För all undvika elt betungande avräknings- och kontrollförfarande anser förbundel all del dock är befogal atl de olika hamnarna bär en viss minimikoslnad. Återstående koslnad bör ersättas av sjöfartsverket i efterskott med medel från en anslagspost som avräknas från uppbörden av de statliga avgifterna.

Även Svenska kommunförbundet anser all en beslämmelse om förbud att ta ul en särskild avgift för omhändertagande av avfallel skulle komma att drabba hamnarna mycket olika. Förbundet framhåller all del - innan någol beslut fattas i frågan - närmare bör klarläggas bl. a. hur kommuner­na kommer atl drabbas av etl sådanl förbud.

Enligt naturvårdsverkets mening är erfarenhelerna av del nuvarande systemet alllför begränsade för att det skall vara möjligt atl bedöma vilken grad av styrande effekt den ena eller andra avgiftsformen kan ha pä utnyttjandet av motlagningsanordningarna. Verket är dock införslätt med all systemet kan innebära vissa fördelar i fråga om en del avfallstyper, i synnerhet om det får inlernalionell uppslutning. Sannolikt kan det då också ge en sådan stimulerande effekt som görs gällande i promemorian. Verket kan dock inte förorda alt del införs ell förbud mol särskild avgifi vad gäller omhändertagande av oljeavfall frän fartygs maskinrum o. d. och rester av skadliga ämnen som transporteras på annat sätl än i bulk. Skälel härtill är att det bland sådana rester kan finnas svårhanterligt avfall för vilket hanteringskostnaderna kan bli belungande.

När del gäller omhändertagande av oljehalligl barlasi- och tankspolval­ten vid reparationsvarv har Sveriges varvsinduslriförening motsatt sig förslagel all omhänderlagande - liksom f n. - skall ske ulan all någon särskild avgift las ut av de enskilda fartygen, om inle varven ges full kompensation för de merkostnader som de får i förhållande till konkurren­ter i andra länder.

För egen del villjag anföra följande.

Till att börja med bör erinras om att det i promemorian föreslås att nu

Prop. 1979/80: 167

32

gällande förbud alt la ul avgifi för motiagning och behandling av oljehalligl barlast- och tankspolvalten skall bibehållas. Endasl en remissinstans. Sve­riges varvsindustriförening, har somjag nyss har nämnl. framfört invänd­ningar.

Enligt min uppfallning ulgör avgifter för omhändertagande av avfall från fartyg elt ekonomiskl incilamenl att inte lämna avfallel lill motlagningsan­ordningarna i land, om avgifterna las ut enbari av de fartyg som lämnar avfall. Med andra ord, sädana avgifier blir etl ekonomiskl incitament för dem som har ansvaret för fartygen alt släppa ul avfallet i havet. Av samma miljöskäl som de som har lett till atl man har föreskrivii all moltagningsan­ordningar för avfall från fariyg skall inrälias i land bör därför så långl del är möjligt ses till alt ekonomiska fördelar inte kan vinnas genom all i stället för all lämna avfallel lill en motlagningsanordning släppa ul det i havel. Jag delar därför uppfatlningen atl det gällande avgiftsförbudet i fråga om oljehalligl barlast- och tankspolvalten bör bibehållas.

När del gäller finansieringen av kosinaderna för moUagning och behand­ling av oljehalligt bariasl- och lankspolvatien får de som har ansvaret för anordningarna la ul ersättning för sina kosinader genom all generelll räkna in dem i priset på de varor eller tjänster som de lillhandahåller. Del bör nämnas i delta sammanhang atl ell betydande statligt stöd har utgått genom statsbidrag till investeringskostnader för anordningar av nu ifråga­varande slag. Atl, som varvsindustriföreningen har ifrågasatt, ge ytterliga­re ekonomiskt stöd till reparationsvarven ter sig tveksamt.

Vad Jag har anfört om avgiftsförbudet när del gäller oljehalligt bariast-och tankspolvalten måste enligt min mening utgöra bakgrunden lill ett ställningstagande i fråga om den i departementspromemorian föreslagna utvidgningen av förbudet till alt gälla också särskilda avgifier för mottag­ning och annan hantering av annal avfall från fartyg, dvs. annal oljeavfall än oljehalligt barlast- och lankspolvatien, rester av skadliga ämnen som transporteras i förpackad form eller i fraklcontainrar eller på liknande sätt samt toalettavfall och fast avfall. Med annat oljeavfall än oljehalligt bar­last- och tankspolvalten avses oljeavfall från fartygs maskinrum o. d.

Den bestämmelse om förbud mot särskild avgifi som nu föreslås i pro­memorian berör - liksom förbudet atl ta ut avgifi för omhändertagande av oljehalligt barlast- och tankspolvalten - finansieringen av kosinaderna för hanteringen av avfallet i fråga. Förslaget är i linje med uttalandena i prop. 1975/76: 5 (s. 89 och 92). Enligt dessa uttalanden, som riksdagen lämnade utan erinran, bör ersättning för kostnaderna för omhänderlagande av ol­jeavfall från fartygs maskinrum o. d.. toalettavfall och fast avfall inte tas ut av de enskilda fartyg som lämnar avfallet utan i stället tas ut genom hamnavgifter eller molsvarande avgifter. Av de skrivelser från sjöfartsver­ket och Svenska hamnförbundet som föregick promemorieförslagel fram-

Prop. 1979/80: 167

33

går att hamnarna i stor utsträckning har följt den i proposilionen angivna ordningen alt inle la ul någon särskild, avgifi för omhänderlagande av avfallel. Bortsett från färjetrafik är det endast i fråga om oljeavfall från fartygs maskinrum o. d. som vissa hamnar har ansell sig böra la ut särskil­da avgifter. Varken sjöfartsverket eller hamnförbundel har i sina remiss­yttranden över promemorian lämnal andra uppgifter.

När del gäller de miljömässiga effektema av ett förbud mol särskild avgift är man närmasl hänvisad till bedömningar av de remissinslanser som måste anses ha särskild sakkunskap på området i fråga. Det är då att märka atl såväl sjöfartsverket som generaltullstyrelsen, vilka båda har elt bety­dande ansvar i delta sammanhang, förbehållslöst ställer sig bakom försla­gel i promemorian. Generaltullstyrelsen bedömer atl införandel av ell förbud med stor sannolikhet kommer atl medverka lill atl anlalel otillåtna utsläpp minskar. Även statens nalurvårdsverk är av den uppfatlningen att ell förbud i vissa fall kan medföra fördelar från miljöskyddssynpunkt, i synnerhet om del får inlernalionell uppslutning.

1 likhei med nämnda remissinslanser och övriga inslanser som har tillstyrkt promemorieförslaget bedömer jag etl förbud mot särskild avgift som positivi från miljöskyddssynpunkt därför atl del, liksom gållande avgiftsförbud beiräffande oljehalligt bariasl- och tankspolvalten, skulle undanröja elt ekonomiskl incitament för fartygen att inle lämna sill avfall i land. Enligt min mening är det väsentligt atl här akluell möjlighel all förbättra skyddel av den marina miljön tas lill vara. Sammanlagna ökar de olika åtgärder som i detla hänseende vidlas i belydelse alll eflersom de sätts in på skilda områden.

Samiidigi somjag ansluter mig lill uppfatlningen all den i promemorian föreslagna ordningen är posiliv från miljösynpunkt, ärjag medvelen om alt också de ekonomiska konsekvenserna måsle vägas in i bedömningen. Kärnpunkten här synes vara om hamriinnehavarna kan anpassa hamnav-gifter och molsvarande generella avgifier så, atl dessa ger kompensalion för hanleringen av avfall när någon särskild avgift för omhändertagandet inle får las ul. 1 detla sammanhang har några remissinslanser gjort gällande alt en sådan anpassning inle kan göras av konkurrensskäl. Vidare har anförts all del särskilt i fråga om oljeavfall från fartygs maskinrum o. d. är svårt att i förväg bedöma avfallsmängdernas slorlek och sammansällning och därmed hanteringskostnaderna. Del har också anföris atl ell avgifts-förbud skulle vara unikt för Sverige.

När det gäller hamnarnas konkurrensförmåga vill jag konslalera all denna påverkas av en rad omständigheter. Viktiga faktorer är sålunda hamnens läge, ulrustning, hanteringskostnader och produktivitet, infra­strukturen till lands och servicestrukluren hos rederier och spediiörer. Ytterligare en viktig faktor - men, som framgår av del nyss sagda, bara en

3    Riksdagen 1979/80. I saml. Nr 167

Prop. 1979/80: 167

34

i en läng rad fakiorer - är de avgifier som las ul för begagnande av hamnen och dess service.

1 fråga om hamnverksamhet gäller hell allmänl alt den bör vara ekono­miskt självbärande. Detla ger förutsättningar för en ralionell och effekliv hamnverksamhet. Kostnaderna för verksamhelen bör alltså täckas genom avgifter. Självfallel måsle också kostnaderna för omhändertagande av avfall från fartyg täckas genom avgifter. Den melod härför som har anvi­sats i promemorian är atl avgiftsuttaget sker generelll, dvs. från alla fartyg som begagnar hamnen, vare sig de lämnar avfall eller inle. Jag anser för egen del atl denna lösning är neutral från konkurrenssynpunkt, om alla hamnar tillämpar principen atl verksamheten skall vara ekonomiskt själv­bärande. Enligt min mening bör hamninnehavarna gemensaml ularbela sådana riktlinjer för uttagande av hamnavgifter och molsvarande avgifier som lillgodoser behovet av kostnadstäckning i fråga om omhänderlagande av avfall från fartyg. Tilläggas bör atl ell system med särskilda avgifter som las ul endasl av fartyg som lämnar avfall i själva verket är etl system som kan innebära nackdelar i konkurrenshänseende. Därtill kommer den betydande risken alt sådana avgiftsuttag blir incilamenl för alt avfallet inte lämnas i land utan i stället släpps ut i havet.

När det gäller hamnarnas möjligheter att vid bestämmande av hamnav-gifler och motsvarande generella avgifter beakta sina kosinader för omhän­dertagande av avfall från fartyg är del enligt min mening svårt atl inse atl de bedömningar som behöver göras av hamnarna i delta hänseende är av annan karaktär eller svårare än övriga bedömningar som är nödvändiga i hamnarnas verksamhet.

Jag vill i sammanhanget nämna att, i de fall kostnader för avfallshante­ring hittills har preciserats av hamnar som skäl för höjning av hamnav­gifter, dessa kostnader inte i någol fall har motiverat mer än en liten del av avgiftshöjningen och då uppgåll till högst tre procentenheter av hamnav­giftsuttaget i den akluella hamnen. För del svenska hamnsystemet som helhet skulle detla innebära alt nu ifrågavarande kostnader kan beräknas uppgå till högst 8 milj. kr. per år, vilket skall Jämföras med hamnarnas intäkter genom hamnavgifter, som beräknas uppgå lill ca 250 milj. kr. per år, och med hamnarnas samlade avgiftsintäkter, som beräknas uppgå till ca 600 milj. kr. per år.

Med anledning av vad hamnförbundet anfört om alt ett förbud mot särskild avgifi skulle vara speciellt för Sverige, vill jag framhålla atl även andra Östersjöstater, nämligen Danmark, Polen och Tyska demokratiska republiken, avser att införa liknande bestämmelser.

De överväganden som Jag har redovisat nu om miljöeffekterna och de ekonomiska konsekvenserna av etl förbud mot särskild avgift för omhän­dertagande av avfall från fartyg leder till den slutsatsen all del inte finns

Prop. 1979/80: 167

35

anledning atl frångå grundtanken i promemorieförslaget om ett sådanl förbud. Jag förordar därför att förslaget genomförs i princip

Enligt min mening bör del förbud mol särskild avgift som nu förordas -liksom del nu gällande förbudet mol avgifi för mottagning och behandling av oljehalligt bariasl- och tankspolvalten - vara generellt. Möjlighel till undanlag i speciella fall kan dock inte undvaras. Jag länker då främsl på fartyg i färjetrafik eller motsvarande pendeltrafik. Det är i dessa fall som del enligt min bedömning är realistiskl att räkna med att etl avgiflsförbud kan komma att medföra en otillbörlig ekonomisk belastning för en hamn. nämligen om avlämnandet av avfall koncenlreras lill den hamnen. En beslämmelse som möjliggör undantag frän förbudet i sådana fall bör las in i den förordning som kommer alt ulfärdas i anslulning till lagen.

1 ytterligare två fall anser jag alt undantag bör göras nu från förbudet mol särskild avgift, nämligen när del gäller oljeavfall från fartygs mask.nrum o. d. saml rester av skadliga ämnen som transporteras i förpackad form eller i fraklcontainrar eller på liknande sätl. I allmänhet rör det sig här om begränsade kvantiteter avfall. Men hanteringskostnaderna kan, säsom har påpekats vid remissbehandlingen, i vissa fall likväl tänkas bli betungande på grund av avfallets beskaffenhel. Ell generelll undanlag som gäller lills vidare får därför anses motiverat. Undantaget bör tas upp i den förordning som kommer att utfärdas i anslutning till lagen. Skulle det senare genom utredning visa sig atl hanteringskostnaderna i själva verket inte blir sädana som har befarats, bör frågan om undantaget kunna omprövas av regering­en.

Beträffande den närmare utformningen av förbudet mol särskild avgifi får jag hänvisa till specialmoflveringen till 3 kap. 5 §.

6.5 Tillsyn

1 avsnitt 7.4.2 i departementspromemorian behandlas frågor om den offentliga tillsynen av atl de av miljöskäl moliverade reglerna om fartygs konstruktion, utrustning och drifl efterlevs. 1972 års lag innehåller inle några materiella beslämmelser om delta. I slället sägs i 16 S atl lillsynen ulövas enligt lagen (1965:719) om säkerhelen på fariyg (omtryckt 1978: 109, ändrad senast 1979: 1107, sjösäkerhetslagen) i fråga om fartyg som skall undergå regelbundna lillsynsförrältningar enligt den lagen. 1 1976 års lag finns det inte heller några bestämmelser om tillsyn. Sjösäkerhetsla­gen har i 7 kap. utförliga bestämmelser om olika lillsynsförrältningar. Dessutom finns det i 1 kap. vissa grundläggande bestämmelser om lillsyn.

Den omständigheten att MARPOL-protokollet innehåller relativt omfat­tande och preciserade regler om besiktningar och inspektioner aktualiserar enligt promemorian frågan om atl föra in sådana beslämmelser i lagslift-

Prop. 1979/80: 167

36

ningen om ålgärder mol vattenförorening från fariyg i stället för atl som f n. hänvisa lill reglerna i sjösäkerhelslagen. MARPOL-prolokollels regler om fartygs konstruktion, utrustning och drift saml om ceriifikat. besikt­ningar och inspektioner gör det enligt promemorian nödvändigt med sär­skilda bestämmelser om lillsynsförrältningar i lagsiiftningen om åtgärder mot vattenförorening frän fartyg. Det framhålls dock alt tillsynen, även om den är föranledd av miljöskäl, bör samordnas med tillsynsreglerna i sjösä­kerhelslagen,

1 6 kap. i promemorians lagförslag har följaktligen lagils in beslämmelser om lillsyn. De år inte lika detaljerade som molsvarande beslämmelser i sjösäkerhetslagen. När bestämmelserna har utformats har, framhålls det i promemorian, grundtanken varil atl skapa den ram som behövs för den framlida tillsynsverksamheten. Genom föreskrifier av regeringen eller den myndighet som regeringen utser kan den reglering som behövs tillskapas successivi.

De remissinstanser som har beröri tillsynsfrågorna har allmänt menat all tillsynsverksamheten bör ulvidgas och förstärkas och all en god lillsyn behövs för alt få kontroll över fariyg som är undermåliga från miljösyn­punkt. Överåklagaren i Stockholm ifrågasäller dock om bestämmelser av inspeklionskaraktär om fartygs konstruktion och ulrusining bör las in i en lag om åtgårder mol vallenförorening från fariyg. Från systematisk syn­punkt borde dessa beslämmelser finnas i lagsiiftningen om säkerheten på fartyg.

För egen del kan Jag i allt väsentligt ansluta mig lill de överväganden som har gjorts i promemorian. Ell tillträde till MARPOL-protokollet gör del nödvändigl all föra in en rad nya krav på fartygets konstruktion, utrustning och drifl i svensk lagsliftning. Protokollet föreskriver vidare alt admini­strationen vid besiktningar skall kontrollera atl kraven på konstruktion, utrustning och drifl är uppfyllda. Om så är fallel, skall certifikal utfärdas. Genom all utfärda ell cerlifikal tar vederbörande adminislralion på sig ansvaret för all detla är rikligt och att fartygets konstruktion, utrustning och drifl därmed har godkänts. För svenskl vidkommande innebär del all tillsynsverksamheten bör anordnas sä atl den ger fullgoda garanlier för atl svenska fariyg uppfyller konvenlionskraven i fråga om konstruktion, ut­rustning och drifl. Genom inspektionsverksamhet bör vidare utländska fartyg kontrolleras i svenska hamnar, i synnerhet sådana fariyg som kan misslänkas ha undermålig konslrukfion eller ulrusining.

MARPOL-protokollet ställer alltså krav på nya svenska regler om be­siktningar och inspektioner av fariyg. Var dessa regler skall placeras kan man självfallel diskutera. Jag medger all del i och för sig kan synas naturligt att placera reglerna i lagsiiftningen om säkerhelen på fartyg med hänsyn till atl det redan finns elt system med lillsynsförrältningar i sjösä-

Prop. 1979/80: 167

37

kerhetslagen. Flera skäl talar dock mol en sådan lösning. Elt grundläggan­de sådant är att sjösäkerhelslagen är avsedd alt reglera säkerheten pä fartyget så vill avser sjövärdighet, anordningar lill förebyggande av ohälsa och olycksfall, lastning, passageraranlal och bemanning. Med lanke pä lagens tillämpningsområde kan det hävdas all del är främmande atl i den föra in speciella regler som syftar lill att värna om den marina miljön, i all synnerhet som del skall finnas en särskild lagstiftning om ålgärder mol vallenförorening från fariyg. Elt annat skäl för alt den senare lagstiftning­en bör ha egna regler för tillsynsverksamheten är att MARPOL-prolokol­lels regler skiljer sig frän lillsynssyslemet i den inlernalionella överens­kommelse som sjösäkerhelslagen bygger på, dvs. den internationella kon­venlionen om tryggande av säkerhelen för människoliv till sjöss (SOLAS), och i del protokoll till denna konvenlion som anlogs vid TSPP-konferensen år 1978. Bl.a. har instrumenlen olika regler om vilka fariyg som skall bli föremål för regelbunden lillsyn och om tidsintervallen mellan besiktningar­na. Med hänsyn till vad jag nu har anfört förordar jag den ordning som finns angiven i promemorian.

Jag går så över lill alt ge några kommenlarer i anslulning lill bestämmel­serna i lagförslagets 6 kap. Dessa ger, som jag tidigare har framhållil. en ram för den framlida lillsynsverksamhelen. Denna ram får successivi fyllas ut med föreskrifier av regeringen eller den myndighel som regering­en ulser. Regleringen lorde inte behöva vara fulll utbyggd förrän MAR­POL-protokollet Iräder i kraft. Också del arbete som pågår inom IMCO f. n. lalar för all man inle Just nu bör införa alllför detaljerade föreskrifter på detta område. I resolution 10 från TSPP-konferensen är 1978 rekom­menderas IMCO - under hänvisning till skiljakligheterna i fråga om certi-fikals giltighetstid och frekvensen av besiktningar i SOLAS- och MAR-POL-konventionerna och i 1966 års internationella lastlinjekonvention -att snarast vidta åtgärder för all skapa enhetlighet pä dessa områden. Sedan våren 1978 har en arbetsgrupp inom IMCO. Intersessional Group on Surveys and Inspections (GSl), arbetat med dessa frägor. GSl har under hösten 1979 presenterat två alternativa modeller för besiktningsverksam­heten enligt SOLAS- och MARPOL-konvenlionerna inkl. 1978 års båda protokoll, lasllinjekonventionen saml de inom IMCO utarbetade kemika-liebulk- och gasbulkkoderna. I bada alternativen finns enhelliga scheman för när de olika besiktningarna skall äga rum. Arbelsgruppen räknar med atl slutföra detla arbete vären 1980. Förslagen skall därefler behandlas av IMCO:s tvä huvudkommittéer för sjösäkerhet resp. skyddel av den marina miljön. Det pågående reformarbetet i IMCO tillmäts stor belydelse i inter­nationella sjöfartskretsar och kommer så vitt man kan se all erbjuda betydande fördelar för säväl slalliga administrationer som redare och klassificeringsanslalter. För alt tillsynsverksamheten enligt de angivna

Prop. 1979/80:167

?8

instrumenlen skall kunna harmoniseras krävs ändringar i de olika instru­menten. Sådana ändringar mäste också påverka den svenska lagstiftning­en, om vi skall kunna åtnjuta fördelarna av ell nytl harmoniserat besikl-ningssystem. En fördel med en ramlagstiftning av den lyp Jag har förordal i det föregäende är all de ändringar som behövs kan genomföras relativt snabbi.

1 detta sammanhang kan Jag även nämna all reglerna om lillsynsverk­samhelen i sjösäkerhelslagen f. n. ses över av fartygsmiljöutredningen (K 1973:04), Del finns skäl anla all reglerna i sjösäkerhelslagen kan behöva ändras radikalt, bl, a, för atl möjliggöra en smidig anpassning lill en framli­da ny internationell reglering.

I sitt yllrande över promemorian har sjöfartsverkei lagil upp frågan om de resurser som krävs för de lillsynsförrätlningar som lillkommer vid ell tillträde lill MARPOL-protokollet. Sjöfartsverkei har beräknai alt de öka­de arbetsuppgifterna moisvarar 12 personår, varav 10 på distrikten. Vid beräkningen har verket tagil hänsyn till bl. a. lillkommande besiktningar enligt SOLAS-protokollet och nödvändig utbildning av personal i fräga om de nya reglerna. Med hänvisning härtill konstaierar verkel alt det inte kan ta på sitt ansvar att inom befintliga resursramar frigöra erforderiiga re­surser för att tillfredsställande lösa tillkommande uppgifter.

I likhei med de remissinslanser som har berört tillsynsfrågorna anser Jag det nödvändigt att tillsynsverksamheten förstärks. De tillsynsuppgifter det här är fråga om kommer att introduceras successivt och jag finner därför att den personalutbildning som behövs kan genomföras utan slörre svårig­heter, om den bara planeras tillräckligt tidigt. Till stora delar bör resursbe­hovet i övrigt mötas med en planmässig rationalisering och ompriorilering av verksamheten. Däruiöver ärjag nu beredd atl lillföra verkel vissa ökade resurser. Jag förordar därför alt sjöfartsverkei under anslaget Fartygsverk­samhet för budgetåret 1980/81 - med ändring av vad som har föreslagils i prop. 1979/80: 100 bil. 9 - anvisas eU förslagsanslag av 24 000000 kr., vilkel innebär en försiärkning av inspeklionsresurserna med bl.a. två tjänster för tillsynsverksamheten.

6.6 Påföljder

I promemorian föreslås skärpta påföljder för brott mot vissa av bestäm­melserna i lagstiftningen om åtgärder mot vattenförorening från fartyg. Den som uppsålligen eller av oaktsamhet bryter mot förbud atl släppa ut olja eller andra skadliga ämnen från fartyg kan f n. dömas till böler eller fängelse i högst ett år. Straffmaximum för dessa brott föreslås höjt lill fängelse i två år. Härigenom föriängs preskriptionstiden frän tvä till fem år. För överträdelser av förbud att använda fartyg som inte är konstruerade

Prop. 1979/80:167

39

eller utmslade på föreskrivet säll eller saknar föreskrivet certifikal och för överträdelser av förbud atl föra vallen i bränslelank föreskrivs i 1972 ärs lag böter som påföljd. Enligt promemorian är böter inte en lillräckligl ingripande påföljd. Del föresläs därför alt påföljden för denna typ av brott skärps och bestäms - i likhet med vad som gäller enligt sjösäkerhelslagen för liknande brott - till böter eller fängelse i högst sex månader.

Förslagen till skärpta påföljder skall enligt promemorian ses mot bak­grund av de krav som har ställts på statsmakterna alt vidta älgärder för att motverka olagliga utsläpp av skadliga ämnen, särskilt olja. I riksdagen har vid olika tillfällen förts fram önskemål om säväl förbättrade möjligheter atl upptäcka olagliga utsläpp som skärpta påföljder för sädana ulsläpp (se JoU 1976/77:10, JoU 1978/79:32 och rskr 1978/79:401). I betänkandet JoU 1978/79: 32 (s. 5) framhöll jordbruksutskottet atl del - för att man skall komma till räUa med problemet med de olagliga utsläppen - krävs att också möjligheten alt tillgripa slrängare påföljder ägnas särskild uppmärk­samhet.

Som en tänkbar åtgärd för att yllerligare minska anlalel olagliga utsläpp av olja m. m. frän fartyg nämns i promemorian någon form av särskild ekonomisk påföljd som riktar sig mot dem som kan ha ekonomisk vinning av sådana brott. Det framhålls att förslag om en ny ekonomisk påföljd har lagts fram i betänkandet (Ds Ju 1978: 5) Företagsböter, som innehåller en kartläggande undersökning av korporativt ansvar, och i departementspro­memorian (Ds Ju 1978: 10) Företagsböter, som innehåller förslag till lag­texter. Frågan om att införa en ny ekonomisk påföljd och den närmare utformningen av en sådan borde övervägas sedan belänkandet och prome­morian remissbehandlais.

Förslagen om höjda straffsatser har i allmänhet tillstyrkts eller lämnats utan erinran av remissinstanserna. RÅ menar att påföljdsskärpningen fär anses utgöra en viktig markering av all samhällel nu ser allt allvariigare på den form av miljöförstöring som utsläpp av skadliga ämnen från fartyg utgör. BRÅ framhåller att det finns anledning att se allvarligt på vattenför­oreningar från fartyg inte minst med hänsyn till att ekonomiska övervägan­den ofta föregår utsläpp av miljöfariigt avfall. Därför kan ingen invändning riktas mot förslaget om höjning av straffmaximum till fängelse i två år för dessa gärningar. Hovrätten över Skåne och Blekinge tror emellertid inte att den föreslagna straffskärpningen kommer att få någon broUsförebyg-gande effekt. Hovrätten har också svårt att inse värdet av en förlängd preskriptionstid.

Flera remissinstanser framhäller att det inte är tillräckligt enbart med straffskärpningar. Enligt deras mening behövs det nägon form av ekono­misk påföljd vid sidan av straffpåföljderna. Hovrätten över Skäne och Blekinge hänvisar till vad som sades i motionen 1975/76:633 om att lagstift-

Prop. 1979/80:167

40

ningen mol vattenföroreningar frän fariyg bör komplelleras med besläm­melser om en vallenföroreningsavgift för fartygsägare eller redare från vars fariyg ulsläpp har skett i strid mol gällande regler. Inför man en sådan avgifi, bör enligt hovrätten utgångspunkten för utdömande vara strikt ansvar men med möjlighel lill exculpation. Avgiften bör bestämmas scha­blonmässigt varvid som beräkningsgrund skulle kunna tjäna exempelvis uppskattade saneringskostnader. Ett par remissinslanser framhåller -samtidigt som de allmänt är tveksamma lill förslagen att införa företags-böter som en ny ansvarsform - all ekonomiska sanktioner bör byggas ut inom de områden där sådana bedöms vara angelägna. Ell sådanl område är skyddet mol vallenförorening från fariyg. Man kan här konstatera, under­stryker BRÅ. all fartygets ägare eller nyttjare kan göra stora besparingar genom all släppa ul olja o. d. lill havs och genom alt bryla mol andra föreskrifter till skydd för miljön. Samlidigt synes det straffrättsliga indivi­duella ansvarei inle vara lillräckligt avhållande. 1 ell avgiftssystem på della område bör man enligt BRÅ sträva efler en avgifi som knyter an lill elt objektivt, lätt konstaterbart faktum, samtidigt som den är schabloniserad och förutsebar samt i princip inle ger uirymme för någon diskretionär prövning. Med hänsyn lill dessa överträdelsers allvarliga karaktär bör emellertid avgiften utgöra ett komplement till straffet.

För egen del får Jag anföra följande.

Av det som Jag har sagl i del föregående framgår alt del vid olika tillfällen har förts fram krav på alt påföljderna skärps för olagliga utsläpp av olja m. m. Sådana krav har även vunnii riksdagens gillande. Sålunda sägs i det av riksdagen godkända betänkandet JoU 1978/79: 32 all möjlighe­ten att tillgripa slrängare påföljder bör ägnas särskild uppmärksamhet. Jag är själv beredd att förorda alt promemorians förslag till höjda straffskalor genomförs. För egen del ser Jag skärpningarna av slraffmaximum som ett ultryck för de nya värderingar som har vuxit fram i takt med de alll fler uppmärksammade oljeutsläpp som har förekommil under senare år. Den höjning av straffmaximum somjag förordar är av alll alt döma väl förank­rad i det allmänna rättsmedvetandet.

Erfarenheten visar emellerlid, såsom RÄ framhåller, att domstolarna beiräffande brott av del slag som del är fråga om här är myckel återhåll­samma vid straffmätningen även i fall då strafflatituden omfaltar fängelse upp till elt eller två år. Jag finner det i viss män naluriigt alt domstolarna är försikliga i fräga om straffmälningen i mål som mera sällan förekommer och i vilka någon fast praxis inte har utbildats. Jag vill dock erinra om all den föreslagna höjningen av straffmaximum är ell uttryck för atl man från samhällets sida ser mycket allvarligt på dessa gärningar. Avsiktliga ulsläpp som orsakar allvarliga miljöskador bör därför regelmässigt medföra känn­bara fängelsestraff. Åven vårdslösa ulsläpp kan tänkas vara av sådan art

Prop. 1979/80:167

41

att fängelse är den påföljd som i försia hand bör komma i fråga.

Jag anser att det även är av värde all preskriptionstiderna för de akluella brotten förlängs. Uiredningar av det slag som del här är fråga om kan vara tekniskt komplicerade och del kan också vara svårt all nå de personer som saken rör. En preskripiionstid pä endast två år lorde i dag kunna föranleda att brott inte beivras. Den längre preskriptionstiden, fem år, ser Jag därför som en åtgärd, vilken stärker möjligheterna lill en effeklivare brollsbe-kämpning på della område.

Flera remissinslanser har, somjag lidigare har påpekal, hävdat alt del inte är lillräckligt med en höjning av straffsatserna. De har som komple­ment till straff förordal någon form av ekonomisk påföljd. 1 promemorian hänvisas i detta avseende till beiänkandei Förelagsböler och den departe­mentspromemoria som har upprättats i samma ämne. Dessa har under remissbehandlingen utsatts för en delvis skarp kritik. I årets budgetpropo­sition (prop. 1979/80: 100, bil. 5, s. 15) har chefen för justitiedepartementet uttalat alt förslagen inle ulan ytterligare överarbelning lorde kunna läggas lill grund för några åtgärder. Del finns sålunda f n. ingen lösning som kan tillgripas omedelbart.

Jag instämmer i atl det inte är tillräckligt med skärpta straffskalor för atl komma lill rätta med olagliga utsläpp. Tanken på någon form av ekono­misk sanktion som gör det olönsamt all släppa ul olja eller andra skadliga ämnen synes mig riklig. I detta sammanhang villjag nämna atl kommittén för miljörisker vid sjötransporter (MIST) i beiänkandei (SOU 1979: 43) Ren tur - program för miljösäkra sjötransporter (s. 71) har diskuterat etl system med straffavgifter. Kommittén menar all straffavgifter enligt de principer som diskuteras i betänkandet bör utredas ytterligare. Åven för egen del finner Jag atl frågan om ekonomiska sanktioner bör övervägas vidare. Den rymmer en rad problem och kan därför inte avgöras nu. De avgifter av liknande lyp som redan exislerar, såsom överlastavgifl enligt lagen (1972:435) om överlastavgifl, skallelillägg enligt laxeringslagen (1956: 623) och tilläggsavgift enligt lagen (1976:666) om påföljder och ingri­panden vid olovligt byggande m. m., har naturiiga och förhållandevis enkla parametrar, såsom överlasten, del undandragna skattebeloppet och kva­dratmeter våningsyta, atl utgå från vid avgiflsberäkningen. Någon liknan­de naturlig parameter är del emellertid svårare atl finna vid olagliga ulsläpp av olja eller andra skadliga ämnen. Det kan nämnas att någon remissin­stans har föreslagit den beräknade vinsten av utsläppet som parameter, medan en annan har förordat de uppskattade saneringskostnaderna som beräkningsgrund. Därtill kan läggas MIST:s skiss som ulgår från de kost­nader som den polentielle förorenaren förväntas undkomma; straffavgiften erhålls då genom alt beloppet härför divideras med uppläcktssannolikhe-ten uttryckt i procent. Redan dessa exempel visar att svårigheter finns och

Prop. 1979/80:167

42

att yllerligare överväganden behövs. Jag har därför tillsatt en arbetsgrupp med uppgifl all lämna förslag lill hur en i sammanhanget användbar ekono­misk sanktion bör utformas. Arbelel skall bedrivas skyndsamt. Föregen del är Jag beredd alt priorilera denna fråga bland de ålgärder som kan bli aktuella för att förebygga olagliga ulsläpp.

7   Upprättade lagförslag

I enlighet med vad Jag nu har anfört har inom kommunikationsdeparte­mentet upprättats förslag till

1. lag om åtgärder mot vattenförorening från fartyg,

2.

lag om ändring i lagen (1971: 1154) om förbud mot dumpning av avfall i vatten,

3.

lag om ändring i renhållningslagen (1979: 596),

4.

lag om ändring i brandlagen (1974: 80).

De under 2 och 3 angivna förslagen har upprättals i samråd med chefen för Jordbruksdepartementet och det under 4 angivna förslaget i samråd med chefen för kommundepartementet.

Förslagen bör fogas till regeringsprotokollel i detta ärende som bilaga C.

8 Specialmotivering

8.1 Förslag till lag om åtgärder mot vattenförorening från fartyg

1 departemenispromemorian, som har lagils in som bilaga A fill detta prolokoll, finns en specialmotivering lill förslagel till lag om ålgärder mol vattenförorening från fartyg. I det följande redovisas därför endast de ändringar som har gjorts i förhållande till promomorian och de kommenta­rer som därutöver har bedömts nödvändiga. Indelningen av lagtexten i kapitel och paragrafer är densamma som i promemorian på ett par undan­tag när. I 4 kap. har lagts till en ny tredje paragraf och i 6 kap. har förts in en ny åttonde paragraf. Det skall också anmärkas att författningstexten har setts över i språkligt hänseende, vilket har föranlett ändringar i förhållande till förslaget i promemorian. Detta slag av ändringar kommenteras inte.

/ kap.

1 §

Paragrafen har ändrats i förhållande till motsvarande bestämmelse i lagförslaget i promemorian på så sätt att den anger lagens huvudsakliga innehåll.

Prop. 1979/80: 167

43

2 §

Definilionen på "skadligt ämne" har ändrals någol mol bakgrund av påpekanden som vid remissbehandlingen har gjorls av slalens nalurvårds­verk. Sålunda har "levande tillgångar" ulgåu ur definitionen på "skadligt ämne" eftersom "levande tillgångar" omfallas av definilionen i övrigt. I slutet av definilionen har orden "eller andra vattenområden" lagts lill. Vidare har med anledning av synpunkter som framförts av generallullsly­relsen definilionen på "ulsläpp" kompletterats för att klargöra atl del är fräga om ulsläpp i havel eller andra vattenområden. Definilionen har också jämkats av redaktionella skäl.

Med anledning av vad sjöfartsverket har anfört om att även gasformiga ämnen bör inbegripas i definilionen på "skadligt ämne" bör anmärkas alt definitionen omfallar även sådana gasformiga ämnen som kan medföra vattenförorening. Alt, som sjöfartsverket har ifrågasatt, utvidga den före­slagna lagen till all omfalta åtgärder mot luftföroreningar från fartyg är inte lämpligl nu. Denna fråga får övervägas om MARPOL-protokollet skulle ändras så, att detta omfattar även sådana åtgärder.

3§

Naturvårdsverket har föreslagit all orden "annan skadlig flylande kemi­kalie som transporteras i bulk ån olja, skadliga ämnen i övrigt" byls ul mol orden "annal skadligt flytande ämne än olja, skadliga ämnen i övrigl". En sådan ändring är emellerlid inle lämplig med hänsyn lill bl. a. bestämmel­serna i 3 kap. 2 och 8 §§. Paragrafen har därför utformats i överenssläm­melse med 1 kap. 3 § lagförslaget i promemorian.

2 kap.

1        §

Med anledning av Vallenvärneis synpunkier vid remissbehandlingen bör framhållas att definitionen på "skadligt ämne" omfallar även fast avfall som härrör från fartygens normala användning. Till fast avfall räknas bl.a. hushålls- och annat driftavfall som är av plasl. Föreskrifier om vad som förstås med fast avfall avses meddelas med stöd av bemyndigandel i I kap. 3 § (Jfr. specialmotiveringen till denna paragraf i promemorian). Vi­dare bör del anmärkas, att föreskrifter om förbud mol utsläpp av bl.a. sädanl avfall kan meddelas i fråga om alla slags fartyg, även fritidsfartyg (jfr. definitionen på "fartyg" i 1 kap. 2 § samt bemyndigandet i 2 kap. 3 §).

Av 1 § första stycket miljöskyddslagen (1969:387, omtryckt 1972:782, ändrad senast 1979: 597) framgår att lagen är lillämplig på anläggningar -bl.a. plattformar - i vattenområden. Sådana plattformar omfattas också av de bestämmelser som nu föreslås (se definitionen på "fartyg" i I kap.

2        §). Något hinder mot en sådan ordning synes inte föreligga, eftersom det

Prop. 1979/80:167

44

i miljöskyddslagen 2 S försia stycket föreskrivs atl annan lagsliftning gäller uiöver den lagen. De beslämmelser som nu föreslås, nämligen generella förbud mol ulsläpp av skadliga ämnen som härrör från eller eljest slår i samband med driflen av plattformar, kommer alltså alt gälla vid sidan av miljöskyddslagen och föreskrifier som har meddelals med slöd av denna.

2S

Vad som avses med Sveriges sjöterritorium framgår av lagen 11966: 374) om Sveriges sjölerrilorium (ändrad senasl 1979: 1140). Sjölerriloriel omfat­tar både inre vallen - bl.a. insjöar, vattendrag och vid kusterna belägna hamnar, bukter och vikar - saml lerrilorialhavel. Del begränsas mot det fria havel eller andra staters territorium av territorialgränser (1,2 och 3 §S), Med Östersjöområdet utanför Sveriges sjölerrilorium avses övriga delar av Östersjöområdet (jfr, definilionen i I kap, 2 S). Vatienområden ulanför de nu nämnda ulgör '"andra vallenområden"".

Vid remissbehandlingen har bl. a. sjöfartsverket anfört att del bör över­vägas all ersätta paragrafens båda stycken med ett generellt förbud mot utsläpp av olja. Undanlag från förbudet skulle därvid kunna las in i en förordning som ansluter till lagen. Enligt min mening skulle en sådan bestämmelse i lagen vara missvisande med hånsyn till de olika undanlag från förbudet som måste göras vad gäller vatienområden ulanför Sveriges sjöterritorium och Östersjöområdet i övrigt (jfr. specialmotiveringen till 2 kap. 2 § lagförslagel i promemorian). Jag kan därför inle förorda en änd­ring i enlighet med vad verket har anförl.

3§

Med stöd av bemyndigandel kan meddelas föreskrifter om förbud mol ulsläpp av andra skadliga flytande kemikalier som transporteras i bulk än olja, andra skadliga kemikalier än olja som transporteras i förpackad form eller i fraklcontainrar eller på liknande sätt, toalettavfall och fast avfall. Med "föreskrifter om förbud" mot utsläpp avses - liksom i 2 § - såväl totalförbud som förbud att annat än under särskilt angivna förutsättningar göra ulsläpp (jfr. specialmotiveringen lill 2 kap. 2 § lagförslagel i prome­morian).

4§

Paragrafen har formulerats om av språkliga skäl. Omformuleringen inne­bär inte någon ändring i sak.

3 kap.

I och 2 

§§

Det bör framhållas att "anordningar" även kan vara rörliga sådana, t. ex. fartyg eller tankbilar.

Prop. 1979/80:167

45

I 2 § bemyndigas regeringen all föreskriva pä vilka platser anordningar för moUagning av bariastvalten eller lankspolvälska som innehåller kemi­kalierester skall finnas och vem som skall svara för anordningarna. Mol­svarande ordning gäller enligt 9 § andra stycket 1976 ärs lag i fråga om bl.a. moltagningsanordningar för oljehalligt bariasl- och tankspolvalten.

3§

Förevarande paragraf avser "avfall" underdel alt motsvarande paragraf i promemorian handlar om "rester och avfall". Eftersom rester får anses utgöra avfall har orden "'rester och" uteslutits.

Det avfall som avses i paragrafen är dels oljehalligl vallen (s. k. länsvat-len) och fasla oljeresler som härrör från fartygs maskinrum o.d., dds rester av olja och andra skadliga ämnen som transporteras på fartyg i förpackad form eller i fraktconlainrar eller pä liknande säll, dvs. i flyttbara tankar eller landsvägs- eller järnvägstankvagnar, dels toalettavfall, dels fast avfall.

Med "särskilda beslämmelser" avses 5 S renhållningsförordningen (1979:904). Avsikten är all denna paragraf skall ändras sä, all kommuner­na också får skyldighel att ta emot och forsla borl rester av andra skadliga ämnen än olja (kemikalier) som transporteras till sjöss i förpackad form eller i fraktconlainrar eller pä liknande säll.

4§

Ordel "omhänderlagande" har bylts ul mol "mottagning eller behand­ling". Någon saklig ändring avses inte.

5§

I paragrafen föreskrivs all någon avgifi inle får las ut av fartygens ägare eller redare för mottagning eller annan hanlering av avfall som anges i 3 §. Förbudet riklar sig mol envar och således inle enbari mot innehavare av hamnar såsom var fallel med förbudet i molsvarande beslämmelse i lagför­slaget i promemorian. Åndringen har lillkommil mot bakgrund av ett påpekande vid remissbehandlingen för atl undvika tolkningssvårigheler.

Vidare har ordel "särskild" utgått ur paragrafen samlidigt som paragra­fen lillförts en andra mening som innebär all förbudet inle ulgör något hinder mot all hamnavgifter eller molsvarande generella avgifier las ut för att läcka hanteringskostnaderna. Med "hamnavgifter" avses f n. avgifier som las ut i allmänna hamnar med stöd av bestämmelserna i kungörelsen (1950: 152) om fastställelse av hamn- och grundpenningtaxor saml taxor ä sluss-, kanal- och andra farledsavgifter (ändrad senast 1977: 872). Med "molsvarande generella avgifter" avses sådana avgifier som las ul i andra än allmänna hamnar för begagnande av hamnen. Härigenom klargörs all

Prop. 1979/80:167

46

hamnarna såsom anges i 6.4 i den allmänna motiveringen kan gottgöra sig för kostnaderna för hanteringen av avfall som del här är fråga om genom att beakta dessa vid beräkning av del generella avgiftsuttagets storlek.

Del bör framhållas atl föreskrifter om undantag frän förbudet kan med­delas med stöd av 10 kap. 2 S. Härigenom lillgodoses de behov av undan­lag som nämns i avsnill 6.4 i den allmänna moliveringen. Vid prövningen av frågor om undanlag i enskilda fall bör enligt min mening stor restriklivi­let iakttas så all inte ändamålet med avgiftsförbudel förfelas.

Den nu föreslagna bestämmelsen i 5 § föranleder elt tillägg i 15 § renhåll­ningslagen (1979: 596), i vilkel det anges all särskilda bestämmelser finns i fråga om avgift för hantering av avfall från fartyg.

I promemorians specialmotivering lill 5 § nämns atl vissa överväganden pågick i fräga om ullryckel "redaren eller den som i redarens slälle brukar fartyget" i sjösäkerhetslagen. Någol slutligt ställningstagande i frågan föreligger ännu inle. Det saknas därför anledning all nu ändra del i föreva­rande lagsliflning använda uttrycket "fartygets redare eller ägare".

6§

Enligt 1 § andra stycket fär regeringen föreskriva att mottagnings- och behandlingsanordningar för oljehalligl barlast- eller lankspolvatien skall finnas även i andra fall än som anges i paragrafens första siycke. Med stöd av bemyndigandet kan meddelas föreskrifter bl. a. om atl moltagningsan­ordningar för oljehalligt vatten skall finnas på platser där fartyg som får föra vatten i bränsletank vanligen bunkras. För att läcka även fall av denna arl har ett lillägg gjorls i 6 § andra stycket. Tillägget innebär atl regeringen eller den myndighel som regeringen ulser bemyndigas meddela föreskrifter om förbud mot lastning, reparalion eller annan verksamhel i de fall då den som svarar för atl del finns behövlig anordning underlåter atl omhänderta vatten från farlygel. Med "annan verksamhel" avses exempelvis bunk­ring.

Förbudet i andra styckets första mening, liksom det förbud som kan meddelas med stöd av bemyndigandet i andra meningen samma stycke, riktar sig mot dem som bedriver ifrågavarande verksamheier. Innebörden av bestämmelserna är att ett fartyg inle skall få lastas med olja, repareras eller t. ex. bunkras, om inte den, som svarar för att behövlig mottagnings­anordning finns, i samband med ullastningen, reparationen eller bunkring-en lar emot sådanl oljehalligt bariasl- eller tankspolvalten som fartyget behöver avlämna. Förbudet gäller således oavsett de skäl som kan anföras mot att ta emot oljehalligt vatten, t. ex. all lämnade uppgifler om lösnings­medel eller andra ämnen i vattnet medför atl den som svarar för motlag-ningsanordningen inle anser sig kunna la emot del förorenade vattnet.

Prop. 1979/80:167

47

Nägon motsvarighet lill .? kap. 8 H i proinemoriuns lagförslag har inle lagils upp i del remillerade lagförslagel. Anledningen härtill är all någol behov av de i paragrafen föreslagna reglerna inte har anseits föreligga med den ulformning som 3 kap. 6 S har fått i det remitterade förslagel.

4 kap.

1 §

Bemyndigandel i paragrafen för regeringen eller den myndighel som regeringen ulser all meddela föreskrifter om fartygs konstruktion m. m. är utformat pä samma sätt som i 1972 års lag. 1 5 § 1972 ärs kungörelse bemyndigas sjöfartsverkei all meddela sädana föreskrifter efter samråd med naturvårdsverket. Det är inte avsikten alt göra någon ändring i denna ordning.

Mycket talar för atl MARPOL-prolokollels krav på utrustning m. m. lill följd av "larget date"-tillämpning kommer alt sältas i kraft vid olika tidpunkter innan protokollet träder i krafl. Del får ankomma pä regeringen att inom IMCO följa utvecklingen i fråga om "largel dale"-tillämpning frän ledande sjöfartsnafioners sida och bl.a. mot denna bakgrund avgöra när olika regler skall träda i kraft för Sveriges vidkommande. Sedan regeringen beslutat om detta, får sjöfartsverket utfärda de föreskrifter som behövs. 1 den mån nya föreskrifter som meddelas av sjöfartsverket kan förväntas leda till väsentliga kostnadsökningar för sjöfartsnäringen skall verkel un­derställa regeringen frågan enligt kungörelsen (1970:641) om begränsning i myndighets rätt att meddela föreskrifier, anvisningar eller råd (ändrad 1977: 629).

3§

Paragrafen har ingen motsvarighet i promemorians lagförslag. Den har förts in efter elt påpekande från statens induslriverk. Industriverket öns­kar etl tillägg till 4 kap. som uttryckligen ger bemyndigande all meddela de föreskrifter som behövs för tillämpningen av bilaga III till MARPOL-protokollet. I bilagan finns regler om hur man skall förhindra eller så långl som möjligt begränsa förorening genom skadliga ämnen som transporteras till sjöss i förpackad form eller i fraktconlainrar, flyttbara tankar eller landsvägs- och järnvägstankvagnar. Grundläggande regler ges i bilagan om bl. a. förpackning, märkning och etikettering, dokumeniation, stuvning och kvantitetsbegränsningar. Det åligger regeringarna i fördragsslutande stater enligt bilagan att utfärda närmare föreskrifter. Ett bemyndigande atl meddela sådana föreskrifter har tagits upp i förevarande paragraf

I bilaga III finns också vissa regler om förbud mot överbordlämpning och överbordspolning av skadliga ämnen och om vissa underrättelser.

Prop. 1979/80: 167

48

Föreskrifier härom kan meddelas med slöd av 2 kap. 2 eller 3 § resp. 7 kap. 3 § andra meningen.

5 kap.

2 S

Överåklagaren i Stockholm har anmärkt atl det av laglexlen bör framgå, alt de myndigheter som är nämnda i paragrafen har räll atl på svenskt sjöterritorium ta del av utländskt fartygs oljedagbok. Myndigheterna torde enligt överåklagaren kunna ulföra sina övervakningsuppgifter med större auktoritet om de har stöd i lag. 1 promemorian framhålls all den nuvarande bestämmelsen i 17 Si 1972 års lagom utländska fartyg inle har givils någon motsvarighet i lagförslaget med hänsyn lill ulformningen av 1 § i detla kapitel. I framtiden blir del aktuellt även med andra handlingar än oljedag­böcker. Exempel på sådana är lastdagböcker för hanteringen av flylande kemikalier i bulk och dokument beträffande skadliga ämnen som transpor­teras i förpackad form eller i fraktconlainrar eller på liknande sätl. Regler­na om dessa handlingar finns i bilagor till MARPOL-protokollet och kan därför komma all ändras relativt snabbt. Mol den bakgrunden är del inte lämpligt all i lagen föreskriva alt myndigheterna får ta del av enbari oljedagböcker på ulländska fariyg. Däremoi bör del ankomma pä regering­en atl meddela föreskrifter om vilka dagböcker m. m. som får granskas på ulländska fariyg. Ell lillägg av denna innebörd har gjorts lill förevarande paragraf

6 kap.

2         och 3 §S

Paragraferna har ändrals redaktionellt. Härefter innehåller 2 S allmånna regler om inspektion som gäller både för svenska och utländska fariyg. I

3         § ges vissa speciella regler för inspektion av ulländska fariyg.

Som framhålls i promemorians specialmotivering grundar sig 3 § på art. 5 i MARPOL-protokollet. Den ordning som anges där, nämligen att in­spektioner av ulländska fariyg normalt skall begränsas lill en granskning av cerlifikal eller motsvarande handlingar, är avsedd all lillämpas på fartyg som lillhör sådana främmande slaler som är anslulna lill protokollet. Certifikaten kommer därmed att tjäna som etl slags "pass" vid besök i främmande staters hamnar. För fartyg som saknar cerlifikal eller molsva­rande handlingar kan inle den i 3 § angivna ordningen tillämpas. Vid inspektion av sådana fartyg skall, i enlighel med 2 § andra stycket, kontrol­leras all fartyget och dess ulrustning och driflförhållanden uppfyller kra­ven på etl fullgott skydd mot vattenföroreningar. Delta stämmer överens med den allmänna principen i MARPOL-protokollet alt en hamnslal inte skall ge fartyg tillhöriga en icke-konventionsslal en fördelaktigare behand­ling än fartyg som tillhör en konventionsstat.

Prop. 1979/80: 167

49

7 kap.

2§

Med anledning av yrkanden som har framställts vid remissbehandlingen om all läktring av gasformiga ämnen skall kunna förbjudas hänvisas lill vad som sägs i specialmotiveringen till 1 kap. 2 §. Det bör framhållas all definitionen på "skadligt ämne" omfattar gasformiga ämnen som kan medföra vattenförorening och atl därför förevarande paragraf kan använ­das för alt reglera läktring av sådana gasformiga ämnen.

6§

Den nya punkl 2 i promemorieförslagel. enligt vilken lossning eller läklring från fariyg kunde förbjudas, var avsedd som en försiärkning av möjligheterna att tvinga fram all försäkringar finns enligt lagen (1973: 1198) om ansvarighet för oljeskada lill sjöss. Under beredningen av ärendel har del riklats invändningar mol lilläggel. Invändningarna går bl.a. ul pä ell förbud mol lossning i hamn kan beiraktas som en extra bestraffning för atl försäkringsskyldighelen inte har fullgjorts för förfluten lid. När fartyget ligger vid kaj behöver det nämligen inte ha försäkring. Med anledning av kritiken har punkt 2 utgått.

10 S

Generallullslyrelsen föreslår att bestämmelsen ulformas så att den preci­serar de olika myndighelernas ålgärder. Dessutom bör man enligt slyrelsen beakla all ell tekniskt ingrepp i etl fartyg, l.ex. i framdrivningsmaskine-riel, kan vara det effektivaste sättet all förhindra avgång eller vidare resa.

I överensslämmelse med vad generallullslyrelsen har föreslagit har i paragrafen angivits att polismyndighet skall lämna den handräckning som behövs för verkställighet av ett förbud mot fartygs avgång eller vidare resa, medan lull- och lotsmyndighelerna skall, så långe förbudet gäller, inställa de förrättningar för fartygets resa som ankommer på dem.

I paragrafen bör däremoi inte, säsom generallullslyrelsen har föreslagil, tas in någon beslämmelse om att ingrepp av teknisk nalur i fartyget får göras först sedan anvisningar har inhämtats av sakkunnig i sjöfartsverket. Delta innebär självfallet inle aff"man skall avstå från sådana ingrepp, när de bedöms som lämpliga. I den män polismyndighel behöver tekniskt bistånd av sakkunnig bör sådanl anskaffas. Även om det ligger nära till hands att begära detta hos sjöfartsverket bör även annan lämplig sakkun­nig kunna anskaffas. I sammanhanget kan nämnas alt samarbete i sådana frågor mellan polisen och sjöfartsverket förekommer vid nylljandeförbud enligt sjösäkerhetslagen ulan uttryckligt stadgande härom.

4    Rik.sdagen 1979/80. I .saml. Nr 167

Prop. 1979/80:167

50

8 kap.

I§

I paragrafen har gjorls en inskränkning i fråga om vilka beslul som skall underslällas. Sålunda har underställning av beslul enligt 7 kap. 4 § begrän­sals till beslul enligt paragrafens försia siycke. Underslällningsförfarandet är avsett alt tjäna som en garanii för att beslul som medför allvarliga ingrepp prövas av en person med särskild erfarenhei. Förelägganden enligt 7 kap. 4§ andra stycket skall användas när del inte finns lillräckliga skäl för ett ingripande enligt första stycket i samma paragraf. De medför inle sådana allvarliga ingrepp att underställning behöver lillgripas. Del är dess­ulom inte praktiskt möjligt att låla sjösäkerhelsdirektören granska alla förelägganden av delta slag. Del kan framhållas att inte heller beslul om förelägganden enligt 8 kap. 4§ sjösäkerhelslagen, som är av liknande karaktär, skall underställas.

Paragrafen har efter påpekanden vid remissbehandlingen ändrals sä, atl det klart framgår att förbudet atl överklaga endast gäller beslut som skall underställas sjösäkerhelsdirektören.

2§

De ändringar som har orts i paragrafen är föranledda av ändringar i I §.

3§

Med anledning av ett remissuttalande bör framhållas all paragrafen avser såväl beslut enligt lagen som beslul som fattas enligt föreskrifter som har meddelals med stöd av lagen. Därför används uttrycket "beslut i fråga som avses i denna lag".

9 kap.

I detta kapitel finns straffbestämmelser och en regel om behörig dom­stol. I fråga om slraffskärpningarna i 1 och 2 §§ får jag hänvisa lill avsnitt 6.6 i den allmänna moliveringen och till avsnitt 7.4.3 i promemorian.

2§

Paragrafen har formulerats om för atl undvika vissa oklarheter i fräga om vilka personer som skall kunna straffas. Bl. a. har därigenom tillgodo­setls önskemål att inte enbart utpeka det befäl, till vilket befälhavaren har överlåtit ansvaret för tillsynen över hanteringen ombord av skadliga äm­nen, utan även sådant befäl som innehar detta ansvar till följd av sina allmänna tjänsteåligganden. Sålunda kan enligt vedertagen arbetsfördel­ning t. ex. en styrman ha ansvarei för olja som lastas medan maskinchefen svarar för olja som används för fartygets drift.

Prop. 1979/80:167

51

3§

Vid remissbehandlingen har ifrågasatts om inle den personkrels som omfattas av paragrafen är alllför vid. Del har framhållits atl personkretsen genom uttrycket "den som" synes kunna omfalta personer ulanför far-tygsljänslen, dvs. utöver befälhavare, navigeringspersonal och lots, också befraklare och bärgare.

De föreskrifter, förbud och förelägganden det är fråga om här torde i allmänhel rikta sig lill fartygets befälhavare, redare eller ägare. Beslut enligt 7 kap. 46 §§ är enligt 7 § samma kapitel avsedda atl riktas lill dessa personer. Om någon av dessa t. ex. bryler mol etl sådanl förbud skall han kunna straffas för det. Vid överträdelser av föreskrifier om läklring eller förbud mot sådan kan man även tänka sig andra personer som kan straffas, l.ex. bärgare. Nägon begränsning har därför inle gjorls i fråga om vilka personer som kan straffas enligt paragrafen.

I punkt I har orden "eller förbud" strukits eftersom 7 kap. 1 och 2§§ endast avser föreskrifter.

4§

En remissinstans har framhållil all punkl 1 kan omfalta personer som hamnchefer och terminalföreslåndare, en personkategori som tidigare inte synes ha fallit under ansvarsbestämmelserna i lagen. Med anledning härav bör framhållas att brott mot föreskrifier som har meddelats med stöd av 3 kap. 7 § främst lorde avse den som svarar för alt mottagnings- och behand­lingsanläggningar finns. Vem som svarar för all det finns moltagningsan­ordningar för oljehalligt bariasl- och tankspolvalten framgår av 3 kap. 1 §. 1 fråga om vissa föreskrifter lorde l.ex. hamnchefer och terminalförestån­dare kunna bli ansvariga. Delta innebär ingen ändring i förhällande till vad som nu gäller enligt 21 § i 1976 års lag.

Genom en komplettering av punkl 3 straffbeläggs överträdelser av före­skrifter som har meddelats med stöd av den nya bestämmelsen i 4 kap. 3 §. 1 punkt 4 har genom ett tillägg klarlagts vad Som skall gälla i fråga om det subjektiva rekvisitet.

5§

En remissinstans menar alt det är föga ändamålsenligt atl kriminalisera överträdelser av förbudet att ta ul avgift enligt 3 kap. 5§, i allt fall om straffet bara utgörs av böter. Del borde vara naturligare atl frågan reglera­des på civilrättslig väg. Gentemoi detta kan framhållas att det nuvarande förbudet att ta ut avgift enligt 11 § i 1976 års lag enligt 22 § samma lag kan medföra bötespåföljd. Detsamma bör gälla för brott mot 3 kap. 5 §. Natur­ligtvis kan den som har tvingats utge avgifi i civilrättslig ordning kräva ersättning härför.

Prop. 1979/80:167

52

1 paragrafen har preciserats vad som krävs för slraffbarhel i subjektivt hänseende. Della har föranlett en viss omredigering av punkterna 1 och 2,

6S

I punkt I har angivits vilka slags utsläpp som kan medföra ansvar enligt paragrafen, I punkt 2 har en hänvisning lill 4 kap. 3 § förls in. Till denna punkl har ocksä förls vad som i promemorieförslagel fanns angivei i närmasl föregäende led.

7§

En precisering har gjorts i paragrafen av de straffbestämmelser som inte får lillämpas, om förbud eller föreläggande enligt 7 kap, 4 eller 5 § har förenats med vite.

I ell remissyttrande uttalas Iveksamhel lill om del är lämpligl atl medge möjlighel att välja mellan straff och vitesföreläggande. Del ifrågasätts om inte ansvarsbestämmelsen i förevarande paragraf bör ulgå och om inle förbud eller föreläggande enligt 7 kap. 4 eller 5 § alllid bör förenas med vite.

Möjlighel atl förena ell förbud eller ett föreläggande med vite infördes i sjösäkerhelslagen år 1978. Vilesföreläggande betraklas av sjöfartsverket som elt myckel användbart medel för atl komma lill rätta med olika brisier i fråga om ett fariyg. Det är emellerlid inle lämpligl att alltid använda vitesförelägganden. Därför behövs också, liksom i sjösäkerhelslagen, en regel om straffansvar.

Forumregeln i paragrafen har kompletterats så all den även avser mål om utdömande av vite. Den har vidare ändrats i sak på så sätl att mål enligt förevarande lagstiftning med visst undanlag enbari skall handläggas av sjörällsdomstol som anges i 336-338 §§ sjölagen (1891:35 s. 1, ändrad senasl 1979: 378). Enligt 1972 års lag får brottmål och mål om ersättning tas upp antingen av tingsräll, som är behörig domstol enligt rättegångsbalken, eller av sjörällsdomstol. Ändringen har gjorts för att få samma forumbe­stämmelser som i sjösäkerhetslagen. Genom de tekniska bestämmelser som följer av MARPOL-protokollet blir förevarande lagstiftning i flera hänseenden likartad med sjösäkerhetslagstiftningen. Det är önskvärt atl den förtrogenhet med sjöfarten som finns företrädd i sjörättsdomslolarna anlitas för atl handlägga dessa mål. Med en sådan ordning kan mälen förväntas få en mer enhetlig bedömning. Forumregeln stämmer vidare överens med motsvarande bestämmelser i lagen (1973: 1198) om ansvarig­het för oljeskada till sj'   ' (ändrad senast 1978: 134).

Del nyss nämnda un»,   nlaget från sjörältsdomslolarnas behörighel avser

Prop. 1979/80: 167

53

mål som uteslutande rör bål (jfr. 2 S sjölagen), som inle drivs yrkesmässigl eller annars i förvärvssyfte. Sådana mäl får tas upp även av tingsrätt som är behörig enligt 10 eller 19 kap. rättegångsbalken.

Ikraftträdande

Lagen föreslås - med ett visst undanlag - träda i kraft den I januari 1981, då 1972 och 1976 års lagar skall upphöra alt gälla. Vid besiämmande av tidpunkten för ikraftträdandet har hänsyn lagits till den tid som behövs för atl utarbeta följdförfattningar.

Vad gäller lidpunklen för ikraftträdandet av bestämmelserna om mottag­ning av barlastvatten och lankspolvälska som innehåller lastresier av andra skadliga flytande kemikalier än olja kan hänvisas lill avsnitt 6.3 i den allmänna motiveringen. De bestämmelser som regeringen bemyndigas säl­ta i kraft avser bl. a. 3 kap. 2 § samt 3 kap. 4 och 6-8 §§, såvitt avser andra skadliga flytande kemikalier än olja.

Såsom framhålls på flera ställen i departemenispromemorian blir del inle aktuellt att i full utsträckning ulnyllja bemyndigandena i lagen redan från den tidpunkt då lagen träder i kraft. I ell första skede bör följdförfatlning-arna motsvara minsl de krav som slälls av 1972 och 1976 års lagstiftning i fräga om t. ex. förbud mol utsläpp, mottagning av oljeresler, samt kon­struktion och utrustning av fartyg. Reglerna får därefter byggas ut i etapper för att motsvara de ålaganden som Sverige här gjort internationellt. Om regeringen i enlighet med TSPP-resolulion I beslutar att vissa av MAR­POL-prolokollels regler skall lillämpas innan protokollet har trätt i kraft, kommer en rad nya bestämmelser om fartygs konstruktion, ulrustning och drifl alt behövas. En ytterligare utbyggnad av regelkomplexel kommer all behövas när prolokollet träder i kraft.

Några särskilda övergångsbestämmelser lill lagen behövs inte.

8.2 Övriga lagförslag

8.2.1   Förslagel till lag om ändring i lagen (1971:1154) om förbud mot

dumpning av avfall i vatten

Ändringen har berörts i departementspromemorians specialmotivering till 2 kap. 1 § förslagel lill lag om åtgärder mol vattenförorening från fariyg.

8.2.2            Förslaget till lag om ändring i renhållningslagen (1979:596)

Ändringen har behandlats i specialmotiveringen till 3 kap. 5 § förslagel

till lag om åtgärder mot vattenförorening från fartyg.

8.2.3            Förslaget till lag om ändring i brandlagen (1974:80)

Ändringen är av formell natur.

Prop. 1979/80: 167

54

9   Hemställan

Jag hemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till

1. lag om åtgärder mot vattenförorening frän fartyg,

2.

lag om ändring i lagen (1971: 1154) om förbud mot dumpning av avfall i vatten,

3.

lag om ändring i renhållningslagen (1979: 596),

4.

lag om ändring i brandlagen (1974: 80).

10  Beslut

Regeringen beslular i enlighel med föredragandens hemställan.

Prop. 1979/80:167

55

Bilaga A

KOMMUNIKATIONS­DEPARTEMENTET

ÅTGÄRDER MOT VATTENFÖRORENING FRÅN FARTYG

Förslag till ny lagstiftning, m.m.

Promemoria utarbetad inom kommunikationsdepartementet*

Ds K 1979:8

 Bilaga 4 utesluten här.

Prop. 1979/80:167

56

KOWHUNIKATIONSDEPARTEMEKTET

PROMi:r.ORIA

197D-0G-21

Å

TG

Ä

RDER MOT VATTENF

Ö

RORENING FR

Ä

N FARTYG F

ö

rslag till ny lagstiftning, m.m.

INNEHALL

1       Inledning

1.1

TSPP-konferensen

1.2

Promemorians uppl

ä

ggning

2            F

ö

re TSPP-konferensen tillkomna internationella

ö

verenskommelser

2.1

ö

verenskommelser till skydd f

ö

r den marina milj

ö

n

2.2

MARPOL-konventionen

2.3

1974 

å

rs SOLAS-konvention

3       TSPP-konferensens resultat i huvuddrag

3.1

MARPOL-protokollet

3.2

SOLAS-protokollet

4            N

ä

rmare redog

ö

relse f

ö

r MARPOL-protokollets

inneh

å

ll

5       G

ä

llande r

ä

tt

5.1            Lagstiftnir\gen om 

å

tg

ä

rder mot vatten­

f

ö

rorening fr

å

n fartyg

5.1.1

Inledning

5.1.2

1976 

å

rs lagstiftning

5.1.3

1972 

å

rs lagstiftning

5.2

Lagen om f

ö

rbud mot dumpning av avfall i vatten

5.3

Kommunala renh

å

llningslagen, m.m.

Prop. 1979/80:167

57

6      Yttranden

6.1

Remissyttranden

6.2

Skrivelser fr

å

n sj

ö

fartsverket och statens naturv

å

rdsverk ang

å

ende mottagning av kemikalierester fr

å

n kemikalietankfartyg

6.3

Skrivelser fr

å

n sj

ö

fartsverket och Svenska hamnf

ö

rbundet ang

å

ende avgifter f

ö

r om­h

ä

ndertagande av rester och avfall fr

å

n fartygs drift

7      

ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag

7.1

Fr

å

gan om svenskt tilltr

ä

de till MARPOL-protokollet

7.2

Nya konventionsbest

ä

mmelsers till

ä

mpning i Sverige

7.3

Samordning av g

ä

llande best

ä

mmelser om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg

7.4

S

ä

rskilda fr

å

gor

7.4.1

Avgifter f

ö

r mottagning av rester och avfall fr

å

n fartygs drift

7.4.2

Tillsyn

7.4.3

P

å

f

ö

ljder m.m.

7.5

Uppr

ä

ttade lagf

ö

rslag m.m.

7.6

Specialmotivering till f

ö

rslaget till ny lag om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg

8      Sammanfattning

Bilagor

1

MARPOL-protokollet p

å

 engelska

2

MARPOL-protokollet i 

ö

vers

ä

ttning till svenska

3

F

ö

rfattningsf

ö

rslag

3.1

F

ö

rslag till lag om 

å

tg

ä

rder mot vatten­f

ö

rorening fr

å

n fartyg

3.2

F

ö

rslag till lag om 

ä

ndring i lagen

(1971:1154) om f

ö

rbud mot dumpning av avfall i vatten

4 Utkast till f

ö

rordning om 

å

tg

ä

rder mot vatten­

f

ö

rorening fr

å

n fartyg

Prop. 1979/80:167

58

1  Inledning

1.1 TSPP-konferensen

Vid en diplomatkonferens som anordnades av den mellan-statliga r

å

dgivande sj

ö

fartsorganisationen IMCO, FN:s fackorgan f

ö

r tekniska sj

ö

fartsfr

å

gor, i februari 1978 i London (TSPP-konferensen), antogs tv

å

 internationella 

ö

verenskommelser som har till syfte att f

ö

rb

ä

ttra s

ä

ker­heten f

ö

r fr

ä

mst oljetankfartyg och skyddet av den marina milj

ö

n mot havsf

ö

roreningar fr

å

n fartyg. Vid konferensen, som samlade delegater fr

å

n 62 stater samt observat

ö

rer fr

å

n tre stater och ett antal mellanstatliga och icke­statliga organisationer, beslutades s

å

lunda 

ä

ndringar i och till

ä

gg till tv

å

 konventioner som d

å

 inte hade och alltj

ä

mt inte har tr

ä

tt i kraft, n

ä

mligen 1973 

å

rs inter­nationella konvention till f

ö

rhindrande av f

ö

rorening fr

å

n fartyg (MARPOL-konventionen) och 1974 

å

rs interna­tionella konvention om s

ä

kerheten f

ö

r m

ä

nniskoliv till sj

ö

ss (1974 

å

rs SOLAS-konvention).

ö

verenskommelserna har givits formen av tv

å

 s

ä

rskilda pro­tokoll, 1978 

å

rs protokoll till 1973 

å

rs internationella konvention till f

ö

rhindrande av f

ö

rorening fr

å

n fartyg (MARPOL-protokollet) och 1978 

å

rs protokoll till 1974 

å

rs internationella konvention om s

ä

kerheten f

ö

r m

ä

nniskoliv till sj

ö

ss (SOLAS-protokollet). MARPOL-protokollet 

ä

r av­sett att ers

ä

tta MARPOL-konventionen. Det omfattar, f

ö

r­utom vissa nya och 

ä

ndrade best

ä

mmelser och regler, genora h

ä

nvisning samtliga best

ä

mmelser och regler i MARPOL-kon­ventionen som inte har 

ä

ndrats. SOLAS-protokollet 

ä

r d

ä

r­emot ett till

ä

ggsprotokoll i egentlig bem

ä

rkelse. Vid konferensen antogs ocks

ä

 18 resolutioner.

1.2 Promemorians uppl

ä

ggning

Ett svenskt tilltr

ä

de till MARPOL-protokollet - och d

ä

r­med ocks

å

 till MARPOL-konventionen i de delar som inte har

Prop. 1979/80:167

59

ä

ndrats genom protokollet - f

ö

ruts

ä

tter 

ä

ndringar i g

ä

l­lande lagstiftning om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg. Bl.a. av denna anledning b

ö

r fr

å

gan om Sveriges tilltr

ä

de till MARPOL-protokollet underst

ä

llas riksdagen samtidigt som f

ö

rslag om erforderlig lagreglering l

ä

ggs fram. Fr

å

gan om Sveriges tilltr

ä

de till bl.a. MARPOL-protokollet har remissbehandlats. P

å

 grundval av remiss­utfallet behandlas i denna promemoria de lagstiftnings­fr

å

gor som f

ö

ranleds av ett svenskt tilltr

ä

de till MARPOL-protokollet. I samband h

ä

rmed redovisas en allm

ä

n 

ö

versyn av lagstiftningen som har haft till syfte att samordna f

ö

rfattningsregleringen och g

ö

ra den mera l

ä

ttillg

ä

nglig, men ocks

ä

 att tillgodose 

ä

ndringsbehov som inte har n

å

got samband med ett svenskt tilltr

ä

de till MARPOL-protokollet eller med samordningen av g

ä

llande best

ä

mmelser. Avsikten med dessa 

ä

ndringsf

ö

rslag

ä

r att ytterligare f

ö

rb

ä

ttra det f

ö

rebyggande skyddet av den marina milj

ö

n mot f

ö

roreningar fr

å

n fartyg. Till promemorian 

ä

r fogat, f

ö

rutom MARPOL-protokollet p

å

 engelska och i 

ö

vers

ä

ttning till svenska (bil. 1 och 2), bl.a. f

ö

rslag till ny lag om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg och - till komplettering h

ä

rav utkast till ny f

ö

rordning i samma 

ä

mne.

N

ä

r det g

ä

ller SOLAS-protokollet, torde lag

ä

ndringar inte vara erforderliga f

ö

r att m

ö

jligg

ö

ra ett svenskt tilltr

ä

de till protokollet. Denna fr

ä

ga beh

ö

ver d

ä

rf

ö

r - till skill­nad fr

å

n fr

å

gan om Sveriges tilltr

ä

de till MARPOL-proto­kollet - inte underst

ä

llas riksdagen. Fr

å

gan har remissbe­handlats och 

ä

r f.n. f

ö

rem

å

l f

ö

r beredning i s

ä

rskild ord­ning inom kommunikationsdepartementet. Fr

å

gan behandlas inte i denna promemoria. Upplysningsvis redovisas dock vissa uppgifter om 1974 

å

rs SOLAS-konvention och SOLAS-protokollet.

Prop. 1979/80:167

60

2 Före TSPP-konferensen tillkomna internationella över­enskommelser

2.1  överenskommelser  till   skydd   för  den  marina miljön

Före TSPP-konferensen tillkomna överenskommelser som har betydelse för svenska åtgärder mot vattenförorening från fartyg   är   följande:

1.

1954   ärs   internationella  konvention  till   förhindrande  av havsvattnets   förorening  genom olja    (oljeskyddskonventio­nen)   i  den  lydelse  den  har  erhållit  genom  ändringar  som antogs   år   1969.   Konventionen  har   ändrats  också   år   1971.

2.

1973   års   internationella  konvention   till   förhindrande av  förorening  från  fartyg   (MARPOL-konventionen).

3.

1974   års  konvention  om  skydd  av  östersjöområdets  marina miljö   (Helsingforskonventionen     ).

4.

1969   års   internationella  konvention  om  ingripande  på det   fria   havet  vid  olyckor   som  är  ägnade  att   leda   till förorening  genom olja   (ingreppskonventionen).

5.

197 3   års  protokoll om  ingripande  på det  fria  havet vid havsföroreningar  genom  andra  ämnen  än  olja   (ingrepps­protokollet) .

6.

1969  ärs  överenskommelse  om  samarbete  vid  oljeförorening i  Nordsjön   (Bonnöverenskominelsen).

Sverige  har  tillträtt  samtliga ovannämnda  överenskommelser utom MARPOL-konventionen.   Av dessa överenskommelser  har trätt  i  kraft  och  därmed blivit  bindande   för  Sverige,   olje­skyddskonventionen  i   lydelsen  enligt  1969  års  ändringar den  20   januari   1978,   ingreppskonventionen den  6  maj   1975 och  Bonnöverenskommelsen den  28  november  1970.

I   fråga  om övriga  konventioner behövdes  i  maj   1979   till­träde  av  följande  antal  stater  för   ikraftträdande   (inom

** Beteckningen "Helsingforskonventionen" används i denna pranaxiria -i överensstäimelse ned ett beslut son har fattats av den inan kon­ventionens ram iru:ättade interimskontnissionen - i stället för den i prop. 1975/76:5 och i lagen  (1976:6) an åtgärder mot vattenförorening från fartyg inctn Östersjöotirädet använda beteckningen "Östersjö-konventionen ".

Prop. 1979/80:167

61

parentes anges den tid, r

ä

knat fr

ä

n den sista statens till­tr

ä

de, efter vilken 

ö

verenskommelsen tr

ä

der i kraft):

1971 

ä

rs 

ä

ndringar i oljeskyddskonventionen, s

å

vitt avser reglerna om Stora Barri

ä

rrevet - 19 stater (12 m

å

n.),

1971 

å

rs 

ä

ndringar i samma konvention, s

å

vitt avser oljetank­fartygs konstruktion och certifikat - 19 stater (12 m

å

n.),

MARPOL-konventionen - minst 10 stater, se avsnitt 2.2 (12 m

å

n.),

Helsingforskonventionen - 2 stater (2 m

å

n.).

Ingreppsprotokollet - 11 stater (90 dagar).

Betr

ä

ffande texterna till 

ö

verenskommelserna och redog

ö

relse f

ö

r det huvudsakliga inneh

å

llet i dessa h

ä

nvisas till nedan­st

å

ende publikationer:

Ö

verenskommelse

Text och 

ö

vers

ä

ttning

Redog

ö

relse f

ö

r det huvudsakliga inneh

å

llet

finns i

Oljeskyddskonventionen

ursprungl. texten

prop. 1956:23, bil.A

1962 

å

rs 

ä

ndringar 1969 

å

rs 

ä

ndringar 1971 

å

rs 

ä

ndringar

prop. 1963:161, bil.A

prop. 1972:38, * bil. 1 och 2

.  

prop. 1975/76:5, s. 14-19

MARPOL-konventionen

prop. 1975/76:5, bil.l

prop. 1975/76:5, s. 32-53

Helsingforskonventionen

(bil. 

IV 

och 

VI 

till konventionen)

prop. 1975/76:5, bil.3

prop. 1975/76:5, s. 55-60

(hela konventionen)

prop. 1975/76:6, bilagan

prop. 1975/76:6, s. 9-14

Ingreppskonventionen

prop. 1972:106, bil.l

prop. 1975/76:5, s. 19-22

Ingreppsprotokollet

prop. 1975/76:5, bil. 2

prop. 1975/76:5, s. 53-55

Bonn

ö

verenskommelsen

S

Ö

 1969:21

prop. 1978'79:176, s. 6

Prop. 1979/80:167

62

2.2  MARPOL-konventionen

I det f

ö

reg

ä

ende har betr

ä

ffande det huvudsakliga inne­h

å

llet i MARPOL-konventionen h

ä

nvisats till den redog

ö

rel­se h

ä

rf

ö

r som finns i prop. 1975/76:5, s. 32-53. 

Ö

ver­siktligt kan h

ä

r n

ä

mnas att MARPOL-konventionen upptar i ett antal artiklar dels allm

ä

nna best

ä

mmelser, dels regler om ikrafttr

ä

dande, 

ä

ndringar av konventionen etc. De tek­niska best

ä

mmelserna finns i fem bilagor med detaljerade regler till f

ö

rhindrande av f

ö

roreningar av olika slag, n

ä

mligen i bilaga I f

ö

rorening genom olja, i bilaga 

II 

f

ö

rorening genom flytande kemikalier som transporteras i bulk, i bilaga III f

ö

rorening genom skadliga 

ä

mnen, fr

ä

mst kemikalier, som transporteras i f

ö

rpackad form eller i fraktcontainer m.m. , i bilaga 

IV 

f

ö

rorening genoir. toalett­avfall och i bilaga V f

ö

rorening genom fast avfall. I bila­gorna I, 

II 

och 

IV

ges inte endast regler om f

ö

rbud mot eller begr

ä

nsning av utsl

ä

pp utan 

ä

ven regler om fartygs konstruktion och utrustning i s

ä

dana avseenden som 

ä

r v

ä

sentliga fr

ä

n milj

ö

skyddssynpunkt. Till MARPOL-konven­tionen 

ä

r ocks

å

 fogade tv

å

protokoll som inneh

å

ller n

ä

rmare best

ä

mmelser om rapportering av f

ö

roreningsincidenter och om skiljedomsf

ö

rfarande.

MARPOL-konventionen tr

ä

der i kraft tolv m

å

nader efter det att femton stater, som tillsamirians representerar minst 50 procent av v

ä

rldshandelsflottans bruttodr

ä

ktig­het r

ä

knat i registerton, har tilltr

ä

tt den. Konventions­best

ä

mmelserna om olja och flytande kemikalier i bulk blir bindande f

ö

r alla stater som tilltr

ä

der konventionen. D

ä

remot 

ä

r bilagorna III-V valfria i den meningen att en tilltr

ä

dande stat kan f

ö

rklara att den inte 

ä

r vill::.g att till

ä

mpa de i dessa bilagor upptagna reglerna. En stat som har avgett s

å

dan f

ö

rklaring kan dock senare godta bilagan eller bilagorna i fr

å

ga. MARPOL-konventionen er­s

ä

tter, sedan den tr

ä

tt i kraft, oljeskyddskonventionen s

å

vitt avser f

ö

rh

å

llandet mellan stater som 

ä

r bundna av b

å

da konventionerna.

Prop. 1979/80:167

63

Fr

å

gan om Sveriges tilltr

ä

de till MARPOL-konventionen har behandlats i prop. 1975/76:5. Regeringen f

ö

reslog i propositionen att MARPOL-konventionen, som undertecknats av Sverige med f

ö

rbeh

å

ll f

ö

r ratificering, skulle god­k

ä

nnas utom s

å

vitt den avser flytande kemikalier som transporteras i bulk (bilaga 

II 

till konventionen). Riks­dagen bif

ö

ll f

ö

rslaget (JoU 1975/76:16, rskr 1975/76:58). Detta st

ä

llningstagande innebar att konventionen inte kunde ratificeras d

å

, eftersom konventionens bilaga 

II 

ä

r av tvingande natur (departementschefens uttalanden r

ö

rande bilaga 

II 

till konventionen 

å

terfinns i prop. 1975/76:5, s. 83-84 och 86-92).

MARPOL-konventionen har hittills tilltr

ä

tts bara av fem stater med en obetydlig sammanlagd andel i det samlade v

ä

rldstonnagets bruttodr

ä

ktighet. Som har n

ä

mnts i inled­ningen 

ä

r MARPOL-protokollet ett sj

ä

lvst

ä

ndigt instrument som 

ä

r avsett att tr

ä

da i MARPOL-konventionens st

ä

lle. Meningen 

ä

r, som det formulerades p

å

 TSPP-konferensen, att MARPOL-konventionen skall "tyna bort" och att anstr

ä

ng­ningarna skall inriktas p

ä

 MARPOL-protokollets ikrafttr

ä­

dande.

2.3  1974 

å

rs SOLAS-konvention

Den 

å

r 1974 antagna SOLAS-konventionen 

ä

r avsedd att er­s

ä

tta 1960 

å

rs SOLAS-konvention och de 

ä

ndringar d

ä

ri som har beslutats 

å

ren 1966-1973. 1960 

å

rs konvention tr

ä

dde i kraft i maj 1965 medan 

ä

ndringarna 

ä

nnu inte har tr

ä

tt i kraft.

1974 

å

rs SOLAS-konvention ger i ett stort antal tekniska f

ö

reskrifter miniminormer fr

å

n s

ä

kerhetssynpunkt f

ö

r far­tygs konstruktion, utrustning och drift. S

å

lunda finns f

ö

reskrifter om fartygs konstruktion med avseende p

å

 vattent

ä

ta avdelningar, stabilitet, maskineri och elekt­riska installationer. Vidare finns f

ö

reskrifter om bl.a.

Prop. 1979/80:167

64

brandskydd, livr

ä

ddningsredskap, radiotelegrafi och radio-telefoni, sj

ö

trafiks

ä

kerheten och transport av farligt gods.

Sverige har tilltr

ä

tt 1974 

å

rs SOLAS-konvention (instru­ment r

ö

rande godk

ä

nnande av konventionen deponerades den 7 juli 1978). F

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r konventionens ikraft­tr

ä

dande uppn

å

ddes den 24 maj 1979, och konventionen kommer att tr

ä

da i kraft den 25 maj 1980.

Prop. 1979/80:167

65

3 TSPP-konferensens resultat i huvuddrag

3.1  MARPOL-protokollet

MARPOL-protokollet inneh

å

ller en rad betydande sk

ä

rpningar av f

ö

reskrifterna om oljetankfartygs konstruktion, utrust­ning och hantering samt i fr

å

ga om inspektion och certifie­ring av s

ä

dana fartyg. Vidare har i MARPOL-protokollet tagits upp - p

ä

 svenskt initiativ - en best

ä

mmelse som inneb

ä

r att till

ä

mpningen av MARPOL-konventionens regler om flytande kemikalier som transporteras i bulk (bilaga 

II 

till konventionen) uppskjuts i tre 

å

r r

ä

knat fr

å

n M.ARPOL-protokollets ikrafttr

ä

dande. Man r

ä

knar med att det genom detta uppskov, som kan f

ö

rl

ä

ngas genom beslut av IMCO:s havsmilj

ö

kommitt

é

(MEPC), blir l

ä

ttare f

ö

r staterna att ansluta sig till MARPOL-protokollet 

ä

n vad det har varit att tilltr

ä

da MARPOL-konventionen. Reglerna om kemikalier i MARPOL-konventionen har f

ö

r m

å

nga stater hittills utgjort ett hinder f

ö

r tilltr

ä

de till konventionen, eftersom dessa regler avser ett nytt omr

å

de och bl.a. d

ä

rf

ö

r kr

ä

ver ett omfattande f

ö

rberedelsearbete. Genom uppskovet med till

ä

mp­ningen av reglerna om flytande kemikalier anses det bli m

ö

jligt att f

å

 till st

å

nd ett snabbare ikrafttr

ä

dande av 

ö

vriga regler, framf

ö

r allt reglerna om oljeutsl

ä

pp. Dessa regler 

ä

r str

ä

ngare 

ä

n de som finns i nu g

ä

llande konven­tion (oljeskyddskonventionen med 1969 

å

rs 

ä

ndringar).

MARPOL-protokollet var 

ö

ppet f

ö

r undertecknande under tiden den 1 juni 1973 - den 31 maj 1979 och st

ä

r d

ä

refter 

ö

ppet f

ö

r anslutning. Stat kan bli f

ö

rdragsslutande part genom undertecknande utan f

ö

rbeh

å

ll f

ö

r ratificering, godtagande eller godk

ä

nnande eller genom undertecknande med f

ö

rbeh

å

ll och efterf

ö

ljande ratificering, godtagande eller godk

ä

nnande eller genom anslutning. MARPOL-protokollet tr

ä

der i kraft tolv m

å

nader efter den dag d

å

 minst 15 stater med en samman­lagd andel i v

ä

rldshandelsflottans bruttotonnage av minst 50 procent har blivit f

ö

rdragsslutande parter. Villkoren f

ö

r MARPOL-protokollets ikrafttr

ä

dande 

ä

r allts

å

 desamma som f

ö

r MARPOL-konventionen.

5 

Riksdagen 1979180. I saml. Nr 167

Prop. 1979/80:167

66

En stat som tilltr

ä

der MARPOL-protokollet beh

ö

ver inte ha tilltr

ä

tt MARPOL-konventionen. Genom tilltr

ä

de till MARPOL-protokollet uppn

ä

s omedelbart tilltr

ä

de till MARPOL-konven­tionen i dess genom protokollet 

ä

ndrade lydelse. Stat som tilltr

ä

der MARPOL-protokollet blir s

å

lunda bunden av MARPOL-konventionens best

ä

mmelser om flytande kemikalier som transporteras i bulk (bilaga 

II

till konventionen), men p

å

 grund av best

ä

mmelserna i MARPOL-protokollet f

ö

rst tre 

å

r efter protokollets ikrafttr

ä

dande eller vid den se­nare tidpunkt som IMCO:s havsmilj

ö

kommitt

é

 kan komma att best

ä

mma.

Sverige har den 1 mars 1979 undertecknat MARPOL-protokollet med f

ö

rbeh

å

ll f

ö

r ratificering. I maj 1979 hade protokollet undertecknats av sammanlagt tio stater med f

ö

rbeh

å

ll f

ö

r ratificering, godtagande eller godk

ä

nnande och av en stat utan s

å

dant f

ö

rbeh

å

ll.

I MARPOL-protokollet har f

ö

ljande nya eller 

ä

ndrade konstruktions-, utrustnings- och hanteringskrav p

å

 olje­tankfartyg tagits upp:

a)

Nya oljetankfartyg skall vara f

ö

rsedda med segregerade barlasttankar f

ö

r att f

ö

rebygga att barlastvatten annat 

ä

n undantagsvis tas in i lasttankar och d

ä

r blandas med oljerester (SBT). Detta krav, som enligt MARPOL-konven­tionen g

ä

llde nya oljetankfartyg p

å

 minst 70 000 ton d

ö

dvikt, har nu utstr

ä

ckts till att avse nya r

å

olje­tankfartyg fr

å

n 20 000 ton d

ö

dvikt och upp

å

t och nya produkttankfartyg fr

å

n 30 000 ton d

ö

dvikt och upp

å

t.

b)

Nya r

ä

oljetankfartyg p

å

minst 20 000 ton d

ö

dvikt skall vidare vara f

ö

rsedda med ett system f

ö

r tankreng

ö

ring med r

å

olja i st

ä

llet f

ö

r vatten (COW). Detta krav 

ä

r nytt.

c)

P

ä

 nya oljetankfartyg skall de segregerade barlast-tankarna vara placerade p

å

ett s

å

dant s

ä

tt att de ger skydd mot oljeutfl

ö

de vid grundst

ö

tning eller kollision

Prop. 1979/80:167

67

(skyddande placering av segregerade barlasttankar, PL). Detta krav 

ä

r nytt. Det har ersatt ett av USA framlagt f

ö

rslag om dubbel botten i nya oljetankfartyg.

d)    Existerande oljetankfartyg p

å

 minst 40 000 ton d

ö

dvikt

skall vara f

ö

rsedda med antingen SBT eller, om det 

ä

r

fr

å

ga om r

å

oljetankfartyg, COW. Alternativt f

ä

r existe­

rande oljetankfartyg p

ä

 minst 40 000 ton d

ö

dvikt till-

l

ä

mpa ett - av Sverige utarbetat - system med s

ä

rskilt

avdelade rena  barlasttankar (CBT), s

å

vitt avser r

å

olje­

tankfartyg dock bara under en 

ö

verg

å

ngsperiod av 2 eller

4 

å

r, beroende p

å

 fartygets storlek. Nu n

ä

mnda krav 

ä

r

nya. De skall till

ä

mpas fr.o.m. MARPOL-protokollets

ikrafttr

ä

dande.

e)    Alla oljetankfartyg som har COW-anl

ä

ggning skall vara

f

ö

rsedda med ett inertgassystem som 

ä

r avsett att f

ö

re­

bygga explosioner (IGS).

Med "nya fartyg" f

ö

rst

å

s i fr

å

ga om de nya f

ö

reskrifterna om SBT/PL/COW/CBT nybyggt fartyg f

ö

r vilket byggnadskontrakt tecknas efter den 1 juni  1979 eller vars k

ö

l, n

ä

r byggnads­kontrakt saknas, str

ä

cks efter den 1 januari 1980 eller som levereras efter den 1 juni 1982. Fartyg som har underg

å

tt v

ä

sentlig f

ö

r

ä

ndring, vartill dock inte r

ä

knas 

ä

ndring som g

ö

rs f

ö

r att fartyget skall uppfylla SBT/COW/CBT-kraven, j

ä

mst

ä

lls med nybyggda fartyg. "Existerande fartyg" 

ä

r enligt protokollet fartyg som inte 

ä

r att h

ä

nf

ö

ra till "nya fartyg".

I fr

å

ga om inspektion och certifiering av fartyg beslu­tade konferensen ett flertal sk

ä

rpningar i f

ö

rh

å

llande till tidigare konventionsbest

ä

mmelser. F

ö

ljande exempel kan n

ä

mnas: Giltighetstiden f

ö

r oljeskyddscertifikatet begr

ä

nsas till fem 

å

r utan m

ö

jlighet till f

ö

rl

ä

ngning. Inspektioner p

å

 stickprovsbasis skall bli obligatoriska i de fall d

å

å

rliga besiktningar inte f

ö

rekommer. Besikt­ningarnas omfattning ut

ö

kas p

å

 en rad punkter. Vidare in­f

ö

rs nya regler om klassificeringss

ä

llsk

å

pens befogenheter

Prop. 1979/80:167

68

n

ä

r de agerar f

ö

r sj

ö

fartsmyndigheters r

ä

kning och om de 

å

tg

ä

rder som skall vidtas av kontrollorganen n

ä

r brist-f

ä

lligheter konstateras p

å

 fartyg.

S

ä

som har n

ä

mnts i det f

ö

reg

ä

ende antog konferensen en rad resolutioner. I konferensresolution 1 anges som rikt­punkt (target date) f

ö

r MARPOL-protokollets ikrafttr

ä

dande den 1 juni 1931. I resolutionen uppmanas staterna att, oberoende av protokollets ikrafttr

ä

dande, till

ä

mpa proto­kollets best

ä

mmelser i fr

ä

ga om nya fartyg fr

ä

n de tid­punkter som har angetts i protokollet f

ö

r s

å

dana fartyg. N

ä

r det g

ä

ller existerande fartyg uppmanas staterna i resolutionen att, 

ä

ven om MARPOL-protokollet inte skulle ha tr

ä

tt i kraft den 1 juni 1981, i st

ö

rsta m

ö

jliga ut­str

ä

ckning b

ö

rja till

ä

mpa reglerna om SBT/CBT/COW resp. SBT/CBT den 1 juni 1981 eller snarast m

ö

jligt d

ä

refter.

I konferensresolution 3 konstateras att kombinationen SBT plus COW, som skall till

ä

mpas betr

ä

ffande nya r

ä

oljetank-fartyg, p

å

 sikt b

ö

r efterstr

ä

vas ocks

å

 i fr

ä

ga om existe­rande r

å

oljetankfartyg. IMCO uppmanas d

ä

rf

ö

r i resolutionen att utarbeta f

ö

rslag f

ö

r att uppn

å

 detta slutm

å

l. F

ö

rslagen Skall f

ö

religga senast 1986.

3.2  SOLAS-protokollet

SOLAS-protokollet var 

ö

ppet f

ö

r undertecknande under tiden den 1 juni 1978 - den 1 mars 1979 och st

ä

r d

ä

refter 

ö

ppet f

ö

r anslutning. Stat kan bli f

ö

rdragsslutande part genom undertecknande utan f

ö

rbeh

å

ll f

ö

r ratificering, godtagande eller godk

ä

nnande eller genom undertecknande med f

ö

rbeh

å

ll och efterf

ö

ljande ratificering, godtagande eller godk

ä

nnande eller genom anslutning. Eftersom SOLAS-protokollet 

ä

r ett till

ä

ggsprotokoll, har det f

ö

reskrivits att endast stat som har tilltr

ä

tt 1974 

å

rs SOLAS kan bli f

ö

rdragsslutande part i fr

å

ga om SOLAS-protokollet. Villkoren f

ö

r protokollets ikrafttr

ä

dande 

ä

r lindrigare 

ä

n f

ö

r moderkonventionen, 1974 

å

rs SOLAS-konvention. SOLAS-protokollet tr

ä

der i kraft sex

Prop. 1979/80: 167

69

m

å

nader efter den dag d

å

 minst femton stater, som represen­terar minst 50 procent av v

ä

rldshandelsflottans bruttoton­nage, har blivit f

ö

rdragsslutande parter (12 m

å

nader resp. 25 stater enligt konventionen). Protokollet kan dock inte tr

ä

da i kraft f

ö

re den dag d

ä

1974 

å

rs SOLAS-konvention tr

ä

der i kraft, dvs. den 25 maj 1980.

Sverige har tilltr

ä

tt 1974 

å

rs SOLAS-konvention. Sverige har vidare (den 1 mars 1979) undertecknat SOLAS-protokollet med f

ö

rbeh

å

ll f

ö

r ratificering. Fr

å

gan oro protokollets ratificering bereds, som har n

ä

mnts i det f

ö

reg

å

ende, f.n. inom kommunikationsdepartementet.

I SOLAS-protokollet har f

ö

ljande nya eller 

ä

ndrade utrust­ningskrav p

å

 oljetankfartyg och i vissa fall andra fartyg tagits upp:

a)

Nya oljetankfartyg p

å

 minst 20 000 ton d

ö

dvikt skall vara f

ö

rsedda med IGS. Enligt tidigare konventions­best

ä

mmelser (1974 

å

rs SOLAS-konvention) g

ä

llde krav p

å

 IGS i fr

å

ga om nya oljetankfartyg p

ä

 100 000 ton d

ö

dvikt och mer och i fr

å

ga om nya kombinationsfartyg p

å

50 000 ton d

ö

dvikt och mer.

b)

Existerande oljetankfartyg p

å

 minst 40 000 ton d

ö

dvikt skall ocks

ä

f

ö

rses med IGS. 

Ä

ven existerande r

å

oljetank­fartyg av mindre storlek (20 000 ton d

ö

dvikt och mer men mindre 

ä

n 40 000 ton d

ö

dvikt) skall i vissa fall vara f

ö

rsedda med IGS. Nu n

ä

mnda krav 

ä

r nya. De skall till-l

ä

mpas fr.o.m. tv

å

å

r efter SOLAS-protokollets ikraft­tr

ä

dande i fr

å

ga om fartyg p

å

 minst 70 000 ton d

ö

dvikt samt fr.o.m. fyra 

å

r efter ikrafttr

ä

dandet i fr

å

ga om mindre fartyg.

c)

I fr

å

ga om navigatoriska hj

ä

lpmedel beslutade konferen­sen att dubbel radar skall finnas p

å

 alla fartyg (inte bara tankfartyg) med en bruttodr

ä

ktighet av minst 10 000 ton. Detta krav 

ä

r nytt. Det skall till

ä

mpas fr.o.m. SOLAS-protokollets ikrafttr

ä

dande.

Prop. 1979/80: 167

70

d) Alla tankfartyg - nya och existerande - med en brutto­dr

ä

ktighet av minst 10 000 ton skall ha dubblerat styr­kontrollsystem i styrmaskineriet. Kraven i fr

ä

ga om styrmaskineriet har sk

ä

rpts ocks

å

 i en rad andra h

ä

n­seenden, s

ä

rskilt f

ö

r nya tankfartyg men p

ä

 vissa punk­ter ocks

ä

 f

ö

r existerande tankfartyg. N

ä

r det g

ä

ller existerande tankfartyg g

ä

ller de nya kraven fr.o.m. tv

å

å

r efter SOLAS-protokollets ikrafttr

ä

dande.

Begreppen "nya fartyg" och "existerande fartyg" s

å

vitt av­ser best

ä

mmelserna om IGS och styrmaskineri definieras i SOLAS-protokollet p

å

 samma s

ä

tt som motsvarande begrepp i MARPOL-protokollet i fr

å

ga om de nya kraven p

å

 SBT/PL/COW/CBT

Ocks

å

 i SOLAS-protokollet har f

ö

rts in sk

ä

rpningar av tidi­gare konventionsbest

ä

mmelser om inspektion och certifiering av fartyg. H

ä

r kan f

ö

ljande punkter n

ä

mnas: Giltighetstiden f

ö

r konstruktionss

ä

kerhetscertifikatet f

ö

r lastfartyg be­gr

ä

nsas till h

ö

gst fem 

å

r (ingen begr

ä

nsning av giltigheten enligt 1974 

ä

rs SOLAS-konvention). Lastfartyg skall bli f

ö

rem

å

l f

ö

r periodiska besiktningar med h

ö

gst fem 

å

rs mellan­rum (inga tider preciserade i 1974 

å

rs SOLAS-konvention). Tankfartyg, som 

ä

r tio 

å

r eller 

ä

ldre, skall dessutom bli f

ö

rem

å

l f

ö

r minst en mellanbesiktning mellan de periodiska besiktningarna. N

ä

r det g

ä

ller utrustningss

ä

kerhetscerti-fikatet inf

ö

rs f

ö

r tankfartyg som 

ä

r tio 

å

r eller 

ä

ldre krav p

å

ä

rliga besiktningar (enligt 1974 

ä

rs SOLAS-konven­tion vartannat 

ä

r). Inspektioner p

å

 stickprovsbasis skall bli obligatoriska i de fall d

å

ä

rliga besiktningar inte f

ö

rekommer. Besiktningarnas omfattning ut

ö

kas. Vidare in­f

ö

rs nya regler om klassificeringss

ä

11sk

å

pens befogenheter n

ä

r de agerar f

ö

r sj

ö

fartsmyndigheters r

ä

kning och om de 

å

tg

ä

rder som skall vidtas av kontrollorganen n

ä

r bristf

ä

llig-heter konstaterats p

å

 fartyg. Reglerna om kontroll i f

ö

r­dragsslutande parters hamnar sk

ä

rps, Scimtidigt som regler f

ö

rs in om r

ä

tt till ers

ä

ttning n

ä

r fartyg kvarh

å

lls eller f

ö

rsenas p

å

 ett otillb

ö

rligt s

ä

tt.

I konferensresolution 2 anges som riktpunkt (target date) f

ö

r SOLAS-protokollets ikrafttr

ä

dande den 1 juni 1979.  Det

Prop. 1979/80:167

71

kan konstateras nu att ett s

å

dant ikrafttr

ä

dande inte blir m

ö

jligt, eftersom det f

ö

ruts

ä

tter att villkoren f

ö

r ikraft­tr

ä

dande av 1974 

å

rs SOLAS-konvention uppfyllts den 1 juni 1978. S

ä

ä

r emellertid inte fallet. F

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r konventionens ikrafttr

ä

dande f

ö

rel

å

g f

ö

rst den 24 maj 1979, och konventionen tr

ä

der i kraft den 25 maj 1980. SOLAS-protokollet kan allts

å

 tr

ä

da i kraft tidigast sistn

ä

mnda dag. I resolutionen   uppmanas staterna att, oberoende av protokollets ikrafttr

ä

dande, till

ä

mpa protokollets best

ä

m­melser i fr

å

ga om nya fartyg fr

ä

n de tidpunkter som har angetts i protokollet f

ö

r s

å

dana fartyg. N

ä

r det g

ä

ller existerande fartyg uppmanas staterna i resolutionen att, 

ä

ven om SOLAS-protokollet inte skulle ha tr

ä

tt i kraft d

å

, i st

ö

rsta m

ö

jliga utstr

ä

ckning b

ö

rja till

ä

mpa vissa regler vid n

ä

rmare angivna tidpunkter eller snarast m

ö

jligt d

ä

r­efter, n

ä

mligen reglerna om IGS den 1 juni 1981 i fr

å

ga om fartyg p

å

 minst 70 000 ton d

ö

dvikt, resp. den 1 juni 1983 i fr

ä

ga om mindre fartyg samt reglerna om styrmaskineri den 1 juni 1981.

Prop. 1979/80:167

72

4  N

ä

rmare redog

ö

relse f

ö

r MARPOL-protokollets inneh

å

ll

MARPOL-protokollet best

å

r av, f

ö

rutom inledning, nio ar­tiklar med allm

ä

nna best

ä

mmelser samt en bilaga som inne­h

å

ller 

ä

ndringar av eller till

ä

gg till vissa av de tek­niska reglerna i bilaga I till MARPOL-konventionen och tv

å

 av bihangen till denna bilaga.

Enligt artikel I f

ö

rbinder sig de f

ö

rdragsslutande par­terna att till

ä

mpa s

å

v

ä

l MARPOL-protokollet med till­h

ö

rande bilaga som MARPOL-konventionen med de 

ä

ndringar och till

ä

gg som f

ö

ljer av MARPOL-protokollet. Konven­tionen och protokollet skall l

ä

sas och tolkas som ett enda instrument.

Artikel 

II 

inneh

å

ller den i avsnitt 3.1 ber

ö

rda best

ä

mmel­sen om uppskov med till

ä

mpningen av bilaga 

II 

till MARPOL-konventionen. Uppskovet

ä

r, som har n

ä

mnts, tre 

å

r fr

å

n dagen f

ö

r MARPOL-protokollets ikrafttr

ä

dande eller den l

ä

ngre tid som kan komma att beslutas inom IMCO:s havs­milj

ö

kommitt

é

med en majoritet av tv

å

 tredjedelar av de f

ö

rdragsslutande parterna.

Genom artikel III 

ä

ndras den punkt i artikel 11 i MARPOL-konventionen som avser skyldigheten f

ö

r f

ö

rdragsslutande stat att underr

ä

tta IMCO om icke-statliga organ som har bemyndigats att p

å

 administrationens v

ä

gnar vidta 

å

tg

ä

r­der i fr

å

gor som r

ö

r utformning, konstruktion och utrust­ning av fartyg som transporterar skadliga 

ä

mnen. Genom 

ä

ndringen, som har samband med 

ä

ndringar i regel 4 i bilaga I ang

å

ende besiktningar och inspektioner, 

å

l

ä

ggs parterna att underr

ä

tta IMCO ocks

å

 om de s

ä

rskilda upp­gifter som har delegerats och om villkoren f

ö

r bemyndi­gandet.

I artiklarna IV-IX finns best

ä

mmelser om tilltr

ä

de till protokollet, ikrafttr

ä

dande, 

ä

ndring, upps

ä

gning, depo­nering, registrering och spr

å

k.

Prop. 1979/80:167

73

Best

ä

mmelserna om tilltr

ä

de tiil protokollet (artikel 

IV) 

och ikrafttr

ä

dande (artikel V) har ber

ö

rts i det f

ö

reg

å­

ende. Till

ä

ggas kan att, om stat tilltr

ä

der protokollet sedan detta tr

ä

tt i kraft, protokollet blir bindande f

ö

r staten tre m

å

nader efter den dag' d

å

 tilltr

ä

det skedde, dvs. tilltr

ä

desinstrumentet deponerades.

N

ä

r det g

ä

ller 

ä

ndringar i protokollet h

ä

nvisas i artikel 

VI 

till best

ä

mmelserna i artikel 16 i MARPOL-konventionen. Detta inneb

ä

r att i fr

å

ga om 

ä

ndring i de tekniska be­st

ä

mmelserna i bilagan till protokollet det i artikel 16 angivna f

ö

rfarandet med godk

ä

nnande genom tyst medgivande kan till

ä

mpas. Reglerna i artikel XII om upps

ä

gning av MARPOL-protokollet har samma sakliga inneb

ö

rd som mot­svarande regel i MARPOL-konventionen (artikel 18).

Vad d

ä

refter ang

å

r bilagan till MARPOL-protokollet finns d

ä

r till att b

ö

rja med en rad 

ä

ndringar i eller till

ä

gg till definitionerna i regel 1 i bilaga I till MARPOL-konventionen. Genom till

ä

gg till punkt 8 klarg

ö

rs att 

ä

ndring av ett existerande oljetankfartyg s

ä

 att det upp­fyller f

ö

reskrifterna i regel 13 inte skall anses inne­fatta en v

ä

sentlig 

ä

ndring som annars, enligt huvudregeln i punkt 6 d), nedf

ö

r att fartyget blir att h

ä

nf

ö

ra till kategorien "nya fartyg". I punkt 23 g

ö

rs ett f

ö

rtydli­gande i fr

å

ga om definitionen av begreppet "fartygets vikt tomt". Nya definitioner har inf

ö

rts i 5 nya punkter (26-30). I punkt 26 ges - som undantag fr

å

n punkt 6 - en definition av "nytt oljetankfartyg" i och f

ö

r till

ä

mp­ningen av de nya best

ä

mmelserna om bl.a. SBT, COW och PL. I punkt 27 definieras - som undantag fr

å

n definitionen i punkt 7 - "existerande oljetankfartyg" i och f

ö

r till-l

ä

mpningen av de nya best

ä

mmelserna om bl.a. SBT, CBT och COW. Inneb

ö

rden av dessa regler har ber

ö

rts i det f

ö

reg

å

ende. I punkt 28 har tagits upp en definition av "r

å

olja" och i punkterna 29 och 30 definitioner av "r

å­

oljetankfartyg" resp. "produkttankfartyg". Sistn

ä

mnda tre definitioner har blivit n

ö

dv

ä

ndiga p

å

grund av de nya best

ä

mmelserna om SBT, COW och CBT.

Prop. 1979/80:167

74

I reglerna 4 och 8 i bilaga I till MARPOL-konventionen, vilka regler avser besiktningar och oljeskyddscertifi-katets giltighetstid, har gjorts en rad 

ä

ndringar i s

ä

r-pande riktning. Dessutom har i dessa regler, liksom i reglerna 5-7, 15 och 20 oljeskyddscertifiketets beteck­ning j

ä

mkats (

å

rtalet 1973 uteslutet).

S

å

vitt avser regel 4 har i punkt 1 b) m

ö

jligheten att ut­str

ä

cka tiden mellan periodiska besiktningar tagits bort. Best

ä

mmelserna i punkt 1 c) om mellanbesiktningar har i fr

å

ga om tidpunkter anpassats till motsvarande regler i 1974 

å

rs SOLAS-konvention samtidigt som de har komplette­rats med anledning av de nya best

ä

mmelserna om COW.

Punkt 3 har delats upp i fem punkter, a) - e). Under 3 a) har tagits  upp de tv

å

 f

ö

rsta meningarna i f

ö

rutvarande punkt 3, och under b) - d) nya best

ä

mmelser. S

å

lunda har i punkt 3 b) f

ö

rts in best

ä

mmelser om stickprovsinspek­tioner som skall anordnas av administrationen under certi-fikatets giltighetstid f

ö

r att s

ä

kerst

ä

lla att fartyget och dess utrustning i alla avseenden vidmakth

å

lls i till­fredsst

ä

llande skick. S

å

dana inspektioner kan utf

ö

ras antingen av administrationens egen personal eller av utom­st

å

ende besiktningsm

ä

n eller organisationer eller, p

å 

administrationens beg

ä

ran, av annan f

ö

rdragsslutande parts myndigheter. Stickprovsinspektioner 

ä

r obligatoriska f

ö

r-s

å

vitt inte fartygets administration anordnar obligatoriska 

å

rliga besiktningar med till

ä

mpning av punkt 1 i regel 4.

Ytterligare nyheter i regel 4 utg

ö

r reglerna i punkt 3 c) som avser det fall att en administration anlitar utomst

å

ende besiktningsm

ä

n eller organisationer, exempelvis klassifi­ceringss

ä

llskap, f

ö

r att utf

ö

ra besiktningar och inspek­tioner. F

ö

r dessa fall f

ö

reskrivs att administrationen under alla f

ö

rh

å

llanden skall bemyndiga besiktningsmannen eller organisationen dels att kr

ä

va att ett fartyg under­g

å

r reparationer, dels att utf

ö

ra besiktningar och inspek­tioner p

å

 beg

ä

ran av myndigheterna i en hamnstat. Dessa krav f

å

r ses mot bakgrund av den nya reglering som har ta-

Prop. 1979/80:167

75

gits upp i punkt 3 d) och som skall ber

ö

ras i det f

ö

ljande. I punkt 3 c) har slutligen, liksom i artikel III, f

ö

reskri­vits att IMCO skall underr

ä

ttas om de s

ä

rskilda uppgifter som har delegerats till besiktningsm

ä

n och organisationer och om villkoren f

ö

r bemyndigandet.

Punkt 3 d) i regel 4 reglerar det fall att en utomst

å

ende besiktningsman eller organisation finner att ett fartyg eller dess utrustning i v

ä

sentliga avseenden inte 

ö

verens­st

ä

mmer med uppgifterna i certifikatet eller att f

ö

rh

å

llan­dena 

ä

r s

å

dana att fartyget inte kan g

å

 till sj

ö

ss utan att utg

ö

ra ett osk

ä

ligt hot om skada p

å

 den marina milj

ö

n. I s

å

dana fall skall besiktningsmannen eller organisationen underr

ä

tta administrationen och se till att 

å

tg

ä

rder vidtas f

ö

r att avhj

ä

lpa bristen. Om s

å

dana 

å

tg

ä

rder inte vidtas, skall certifikatet 

å

terkallas och administrationen under­r

ä

ttas omedelbart. Ocks

å

 hamnstatsmyndigheterna skall underr

ä

ttas omedelbart, om fartyget befinner sig i en annan f

ö

rdragsslutande parts hamn. I fr

ä

ga om hamnstatens befattning med s

å

dana 

ä

renden f

ö

reskrivs i punkt 3 d) att, n

ä

r administrationens representant eller en av administra­tionen utsedd utomst

å

ende besiktningsman eller organisation har underr

ä

ttat vederb

ö

rande myndigheter i hamnstaten, dennas regering skall l

ä

mna allt bist

å

nd 

för  

att 

å

tg

ä

rder enligt regel 4 skall kunna verkst

ä

llas. Om n

ö

dv

ä

ndigt skall hamnstatens regering se till att fartyget inte avg

å

r f

ö

rr

ä

n det kan g

å

till sj

ö

ss eller f

ö

rflytta sig till n

ä

r­maste l

ä

mpliga reparationsvarv utan att utg

ö

ra ett osk

ä

ligt hot om skada p

å

 den marina milj

ö

n.

Punkt 3 e) i regel 4 motsvarar i huvudsak sista meningen i f

ö

rutvarande punkt 3. I ett till

ä

gg insk

ä

rps administra­tionens ansvar f

ö

r besiktningars och inspektioners full­st

ä

ndighet och effektivitet, vilket g

ä

ller ocks

å

 i de fall d

å

utomst

å

ende besiktningsm

ä

n eller organisationer anlitas.

I punkt 4 har nya best

ä

mmelser tagits upp under a) och c), medan best

ä

mmelsen i f

ö

rutvarande punkt 4 nu har pla-

Prop. 1979/80:167

76

cerats under b) och har sk

ä

rpts. Till att b

ö

rja med sl

å

s i punkt 4 a) fast att fartyget och dess utrustning skall h

å

llas i s

å

dant skick att det uppfyller f

ö

reskrifterna i MARPOL-protokollet. D

ä

rigenom skall s

ä

kerst

ä

llas att far­tyget i alla avseenden f

ö

rblir l

ä

mpat f

ö

r sj

ö

fart utan att utg

ö

ra ett osk

ä

ligt hot om skada p

å

 den marina milj

ö

n.

Efter besiktning f

å

r enligt punkt 4 i regel 4 i bilaga I till MARPOL-konventionen ingen v

ä

sentlig 

ä

ndring av be­siktigade f

ö

rh

å

llanden g

ö

ras utan administrationens med­givande, utom direkt utbyte av utrustning eller anord­ningar. Enligt den lydelse som best

ä

mmelsen erh

å

llit i punkt 4 b) i regel 4 i MARPOL-protokollet avser f

ö

rbudet alla 

ä

ndringar, dvs. inte bara - som f

ö

rut - v

ä

sentliga

ä

ndringar, f

ö

rutsatt att administrationens medgivande inte f

ö

religger och att det inte 

ä

r fr

å

ga om direkt ut­byte.

I punkt 4 c) ges nya best

ä

mmelser om de 

å

tg

ä

rder som skall vidtas n

ä

r ett fartyg har varit utsatt f

ö

r en olycksh

ä

n­delse eller en defekt uppt

ä

cks som i v

ä

sentlig m

å

n p

å

ver­kar fartygets beh

ö

riga skick eller utrustningens effekti­vitet eller fullst

ä

ndighet. I ett s

å

dant l

ä

ge skall farty­gets bef

ä

lhavare eller 

ä

gare snarast m

ö

jligt rapportera till den som har utf

ä

rdat certifikatet, varefter denne skall se till att en utredning g

ö

rs f

ö

r att klarl

ä

gga om en besiktning som avses i punkt 1 i regel 4 

ä

r n

ö

dv

ä

ndig. Befinner sig fartyget i en f

ö

rdragsslutande parts hamn, skall bef

ä

lhavaren eller 

ä

garen ocks

å

omg

å

ende rapportera till hamnstatens myndigheter, och det 

å

ligger av administra­tionen anlitad besiktningaman eller organisation att f

ö

r­vissa sig om att s

å

dan rapport avgivits.

Best

ä

mmelserna i regel 8 om certifikatets giltighetstid har f

ö

renklats och samtidigt sk

ä

rpts.F

ö

rutvarande punkter­na 1-4 har ersatts av en ny punkt 1 som inneb

ä

r att m

ö

jlig­heterna att f

ö

rl

ä

nga giltighetstiden tt

ö

ver den l

ä

ngsta medgivna (fem 

å

r) har tagits bort. Punkt 2 motsvarar f

ö

rut-

Prop. 1979/80:167

77

varande punkt 5. H

ä

r behandlas vissa fall d

ä

 certifikatet upph

ö

r att g

ä

lla. Enligt punkt 3 upph

ö

r certifikatet att g

ä

lla ocks

å

  n

ä

r fartyget 

ö

verg

å

r till annan stats flagga, vilket 

ä

r en sk

ä

rpning av vad som g

ä

ller enligt f

ö

rutvarande punkt 7. Nytt certifikat utf

ä

rdas i fall av flaggbyte f

ö

rst sedan den nya administrationen f

ö

rvissat sig om att fartyget uppfyller f

ö

reskrifterna i regel 4 punkterna 4 a) och b). I punkt 3 regleras slutligen vissa fall d

å

den tidigare administrationen skall tillhandah

å

lla den nya administrationen underlag f

ö

r certifieringen.

Reglerna 13 och 13A-E ers

ä

tter f

ö

rutvarande regel 13 i bilaga I till MARPOL-konventionen om segregerad barlast i oljetankfartyg. Sistn

ä

mnda regel f

ö

reskriver att alla nya oljetankfartyg p

ä

 minst 70 000 ton d

ö

dvikt skall vara f

ö

r­sedda med SBT. Med nya fartyg f

ö

rst

å

s h

ä

r fartyg som har kontrakterats efter den 31 december 1975 eller k

ö

lstr

ä

ckts (om kontrakt saknas) efter den 30 juni 1976 eller levere­rats efter den 31 december 1979. Med nybyggda fartyg j

ä

m­st

ä

lls fartyg som har underg

å

tt v

ä

sentlig f

ö

r

ä

ndring.

I regel 13 har nu tagits upp de grundl

ä

ggande f

ö

reskrif­terna om SBT, CBT och COW varvid f

ö

reskrifterna har grup­perats efter fartygstyp.

I den f

ö

rsta gruppen, som omfattar punkterna 1-6, behandlas nya oljetankfartyg. Enligt punkt 1 skall varje nytt r

å

oljetank­fartyg p

å

 minst 20 000 ton d

ö

dvikt och varje nytt produkt­tankfartyg p

ä

 minst 30 000 ton d

ö

dvikt vara utrustat med SBT. Med nya fartyg avses i detta sammanhang, liksom i 

ö

vrigt 1 de nya f

ö

reskrifterna i reglerna 13, 13B och 13E och i regel 18 punkt 5, nybyggda fartyg som har kontrakte­rats efter den 1 juni 1979 eller k

ö

lstr

ä

ckts efter den 1 januari 1980 (om kontrakt saknas) eller levererats efter den 1 juni 1982. Med nybyggda fartyg j

ä

mst

ä

lls fartyg som har underg

å

tt v

ä

sentlig f

ö

r

ä

ndring, vartill inte r

ä

knas 

ä

nd­ring som g

ö

rs f

ö

r att fartyget skall uppfylla SBT/COW/CBT-kraven. N

ä

r det g

ä

ller f

ö

reskriften om SBT i punkt 1 i regel

Prop. 1979/80:167

78

13 g

ä

ller dock fortfarande den nyss angivna tidigare defi­nitionen av "nya fartyg" s

å

vitt avser oljetankfartyg om minst 70 000 ton d

ö

dvikt.

De n

ä

rmare f

ö

reskrifterna i punkterna 2 och 3 om de segre­gerade tankarnas minimikapacitet och om f

ö

rbudet att annat 

ä

n undantagsvis, vid exceptionellt sv

å

ra v

ä

derleksf

ö

rh

å

llan­den, ta in barlastvatten i lasttankar 

ö

verensst

ä

mmer i allt v

ä

sentligt med f

ö

reskrifterna i f

ö

rutvarande punkterna 2 och 3. N

ä

r det g

ä

ller fartyg vars l

ä

ngd 

ä

r mindre 

ä

n 150 meter skall enligt punkt 5 de segregerade barlastf

ö

rh"llandena vara godk

ä

nda av administrationen men f

ö

reskrifterna i punkt 2 beh

ö

ver inte vara uppfyllda. I punkt 4 ges en komplette­rande f

ö

reskrift f

ö

r nya r

ä

oljetankfartyg p

å

 minst 20 000 ton d

ö

dvikt. Enligt denna f

ö

reskrift f

å

r den barlast som vid exceptionellt sv

å

ra v

ä

derleksf

ö

rh

å

llanden f

å

r tas in i andra tankar 

ä

n segregerade barlasttankar, bara tas in i lasttankar som f

ö

re avg

å

ng fr

å

n lossningshamn eller -terminal har rengjorts medelst COW. Ett tillr

ä

ckligt antal p

ä

s

å

dant s

ä

tt rengjorda tankar b

ö

r allts

å

 alltid finnas tillg

ä

ngligt p

å

ifr

å

gavarande tankfartyg. Punkt 6 handlar om COW och f

ö

reskriver att nya r

å

oljetankfartyg p

å

minst 20 000 ton d

ö

dvikt skall ha COW-utrustning. Administrationen skall se till att denna utrustning i allt uppfyller de n

ä

rmare f

ö

re­skrifterna om COW (i regel 13B) inom ett 

å

r efter det att fartyget f

ö

rst transporterade r

å

olja eller i slutet av den tredje resa p

å

 vilken fartyget transporterade olja som 

ä

r l

ä

mplig f

ö

r COW, om sistn

ä

mnda tidpunkt infaller senare. Vidare f

ö

reskrivs i punkt 6 att nya oljetankfartyg, som skall ha COW-utrustning, skall anv

ä

nda utrustningen i enlig­het med regel 13B, f

ö

rs

å

vitt fartyget inte transporterar s

ä

dan r

å

olja som 

ä

r ol

ä

mplig f

ö

r COW.

Den andra gruppen f

ö

reskrifter i regel 13 (punkterna 7-9) avser existerande r

å

oljetankfartyg p

å

 minst 4 0 000 ton d

ö

d­vikt. F

ö

reskrifterna inneb

ä

r att dessa tankfartyg fr

å

n och med MARPOL-protokollets ikrafttr

ä

dande skall vara f

ö

rsedda med SBT, varvid f

ö

reskrifterna i punkterna 2 och 3 skall

Prop. 1979/80:167

79

iakttas (punkt 7). I st

ä

llet f

ö

r SBT medges i punkt 8 an­v

ä

ndning av COW enligt regel 13B, f

ö

rutsatt att fartyget inte 

ä

r avsett f

ö

r transport av r

å

olja som inte l

ä

mpar sig f

ö

r COW, och i st

ä

llet f

ö

r b

ä

de SBT och COW medges i punkt 9 anv

ä

ndning av CBT enligt n

ä

rmare f

ö

reskrifter i regel 13A. CBT f

ä

r dock bara anv

ä

ndas som alternativ till SBT och COW under en 

ö

verg

å

ngstid, som 

ä

r tv

å

å

r fr

å

n MARPOL-protokollets ikrafttr

ä

dande i fr

å

ga om fartyg p

å

minst 70 000 ton d

ö

dvikt och fyra 

å

r fr

å

n ikrafttr

ä

dandet i fr

å

ga om fartyg som har 40 000 ton d

ö

dvikt eller mer men mindre 

ä

n 70 000 ton d

ö

d­vikt.

I den tredje gruppen f

ö

reskrifter (punkt 10) behandlas existerande produkttankfartyg p

å

 minst 40 000 ton d

ö

dvikt. S

ä

dana fartyg skall ha SBT eller - utan tidsbegr

ä

nsning -CBT.

1  punkt 11 slutligen anges de f

ö

ruts

ä

ttningar under vilka

oljetankfartyg skall anses vara SBT-tankfartyg, trots att

de inte 

ä

r s

å

dana att de enligt f

ö

reskrifter i regel 13

skall vara SBT-fartyg. Punkt 11 

ö

verensst

ä

mmer i sak med

f

ö

rutvarande punkt 4.

Regel 13A inneh

å

ller n

ä

rmare f

ö

reskrifter om CBT. Punkt 1 anger att ett CBT-tankfartyg skall ha lasttankar som 

ä

r avdelade uteslutande f

ö

r transport av ren barlast och som i fr

å

ga om kapacitet uppfyller kraven i regel 13 punkterna

2  och 3 i fr

å

ga om segregerade barlasttankar. F

ö

r CBT kr

ä

vs

allts

å

 inte att fartyget 

ä

r utrustat med tankar som fr

å

n

b

ö

rjan eller genom ombyggnad inr

ä

ttats f

ö

r segregerad bar­

last och har eget r

ö

rledningssystem. F

ö

r CBT anv

ä

nds befint­

liga lasttankar och r

ö

rledningar som reserveras f

ö

r ren

barlast. CBT tar allts

å

, till skillnad fr

å

n SBT, inte sikte

p

ä

 fartygets konstruktion, utan p

ä

 hur fartyget anv

ä

nds.

Enligt punkt 2 i regel 13A skall arrangemang och operatio­

nella metoder f

ö

r CBT-tankfartyg uppfylla de krav som st

ä

lls

upp av administrationen och som i vart fall skall inneh

å

lla

de f

ö

reskrifter i en specifikation f

ö

r CBT-tankfartyg som

antogs av konferensen (resolution nr 14) men som f

å

r 

ä

ndras

Prop. 1979/80:167

80

av IMCO. Enligt punkt 3 skall ett CBT-tankfartyg vara ut­rustat med en oljehaltm

ä

tare, som 

ä

r godk

ä

nd av administra­tionen enligt av IMCO rekommenderad specifikation, f

ö

r att m

ö

jligg

ö

ra kontroll av oljehalten i barlastvatten som sl

ä

pps ut. En s

å

dan oljehaltm

ä

tare skall installeras senast vid det f

ö

rsta planenliga varvsbes

ö

k som fartyget g

ö

r efter MARPOL-protokollets ikrafttr

ä

dande. Intill dess skall genom okul

ä

r-besiktning omedelbart f

ö

re utsl

ä

pp av barlastvatten kontrol­leras att ingen olja har kommit ut i vattnet. I punkt 4 f

ö

reskrivs att CBT-tankfartyg skall vara f

ö

rsedda med ett s

ä

rskilt supplement till oljedagboken (enligt bihang III till bilaga I) f

ö

r CBT-operationer.

Regel 13B upptar n

ä

rmare f

ö

reskrifter om COW. I punkt 1 sl

å

s fast att varje COW-installation som kr

ä

vs i regel 13 punkt 6 eller 8 skall uppfylla f

ö

reskrifterna i regel 13B. Enligt punkt 2 skall COW-installationen med tillh

ö

rande utrustning och arrangemang uppfylla administrationens krav. Dessa skall i vart fall inneh

å

lla de f

ö

reskrifter i en COW-specifikation som antogs av konferensen (resolution nr 15) men som f

å

r

ä

ndras av IMCO. I punkt 3 ges en av s

ä

kerhetssk

ä

l motiverad f

ö

reskrift om att varje last- och sloptank p

å

fartyg som till

ä

mpar COW skall vara utrustad med IGS i enlighet med till

ä

mpliga best

ä

mmelser i SOLAS-konventionen och SOLAS-protokollet. Med avseende p

å

 bar­lastresor f

ö

reskrivs i punkt 4 att lasttankar med tillr

ä

ck­lig kapacitet skall vara COW-behandlade f

ö

re s

å

dana resor, s

å

 att barlastvatten beh

ö

ver tas in bara i s

å

dana tankar. I punkt 5 ges f

ö

reskrifter om att fartyg skall vara f

ö

rsedda med en COW-handbok och ett s

ä

rskilt supplement till olje­dagboken f

ö

r COW-operationer.

Vissa undantag fr

å

n f

ö

reskrifterna i regel 13 g

ö

rs f

ö

r existerande tankfartyg i reglerna 13C och 13D.

Regel 13C avser de fall d

å

 ett existerande oljetankfartyg anv

ä

nds uteslutande i s

ä

rskild fart antingen mellan hamnar eller terminaler inom en f

ö

rdragsslutande stats omr

å

de.

Prop. 1979/80:167

81

eller mellan hamnar eller terminaler i f

ö

rdragsslutande staters omr

å

den, f

ö

rutsatt i sistn

ä

mnda fall att resan helt och h

å

llet g

ö

rs inom ett specialomr

å

de som avses i regel 10 punkt 1 (exempelvis 

ö

stersj

ö

omr

å

det) eller inom gr

ä

nser som kan komma att fastst

ä

llas genom beslut av IMCO. I dessa fall g

ä

ller enligt punkt 1 undantag fr

ä

n f

ö

reskrifterna i punk-tena 7-10 i regel 13, under f

ö

ruts

ä

ttning att de i punkterna 2 och 3 angivna villkoren 

ä

r uppfyllda.

Punkt 2 st

ä

ller upp som villkor f

ö

r undantag enligt regel 13C f

ö

r existerande oljetankfartyg i s

ä

rskild fart, dels att lastningshamnar och -terminaler som anl

ö

ps av ifr

å

gavarande fartyg har tillr

ä

ckliga mottagnings- och behandlingsanord­ningar f

ö

r barlast- och tankspolvatten, dels att allt s

å

dant vatten beh

å

lls ombord p

å

 fartyget och avl

ä

mnas till mottag-ningsanordning och att vederb

ö

rande hamnstatsmyndigheter bestyrker anteckningen om avl

ä

mnandet i oljedagboken, dels att 

ö

verenskommelse har tr

ä

ffats mellan administrationen och ifr

å

gavarande hamnstatsregeringar om fartygets anv

ä

ndning i s

ä

rskild fart, dels att mottagningsanordningarna bed

ö

mts som tillr

ä

ckliga och godk

ä

nts av regeringarna i de stater d

ä

r anordningarna 

ä

r bel

ä

gna, dels att det p

å

 det inter­nationella oljeskyddscertifikatet har intygats att fartyget anv

ä

nds uteslutande i s

ä

rskild fart. Dessutom skall fartyget enligt punkt 3 vara f

ö

rsett med ett s

ä

rskilt supplement till oljedagboken.

F

ö

reskrifterna i regel 13D avser existerande oljetankfartyg med s

ä

rskilda barlastarrangemang. H

ä

rmed avses fartyg vilkas konstruktion eller anv

ä

ndning 

ä

r s

å

dan att de inte beh

ö

ver tillgripa vattenbarlast f

ö

r att tillgodose kraven p

å

 djup­g

å

ende och trim. Om de f

ö

r SBT-tankfartyg f

ö

reskrivna kra­ven i dessa h

ä

nseenden 

ä

r uppfyllda, anses ett existerande oljetankfartyg med s

ä

rskilda barlastarrangemang enligt punkt 1 utg

ö

ra ett SBT-fartyg enligt punkt 7 i regel 13 (som hand­lar om r

å

oljetankfartyg p

å

 minst 40 000 ton d

ö

dvikt). F

ö

r­uts

ä

ttning h

ä

rf

ö

r 

ä

r dels att operationella metoder och barlastarrangemang har godk

ä

nts av administrationen, dels att 

ö

verenskommelse mellan administrationen och regeringarna

6 

Riksdagen 1979180. 1 saml. Nr 167

Prop. 1979/80:167

82

i ber

ö

rda hamnstater har tr

ä

ffats i de fall d

å

kraven p

å 

djupg

å

ende och trim skall uppfyllas genom operationella metoder, dels att det p

ä

 det internationella oljeskydds­certifikatet har intygats att fartyget har s

ä

rskilda bar­lastarrangemang. Punkt 2 inneh

å

ller ett mot regel 13 punkt 3 svarande f

ö

rbud att annat 

ä

n undantagsvis ta in barlastvatten i lasttankar. Enligt punkt 3 

å

ligger det den administration, som p

å

 ett oljeskyddscertifikat har intygat att fartyget har s

ä

rskilda barlastarrangemang, att tillst

ä

lla IMCO n

ä

rmare uppgifter h

ä

rom s

ä

 att de f

ö

rdragsslutande parterna kan informeras.

Regel 13E inneh

å

ller de inledningsvis ber

ö

rda f

ö

reskrifterna om PL. De 

ä

r till

ä

mpliga p

å

nya oljetankfartyg som enligt regel 13 skall vara f

ö

rsedda med SBT, dvs. r

å

oljetankfartyg p

å

 minst 20 000 ton d

ö

dvikt och produkttankfartyg p

å

 minst 30 000 ton d

ö

dvikt (punkt 1). De tekniska f

ö

reskrifterna om PL 

ä

r upptagna i punkterna 2-4.

I regel 16, som handlar om pump-, r

ö

rlednings- och utsl

ä

pps­anordningar i oljetankfartyg, har tv

å

 nya punkter (5 och 6) tagits upp. Enligt punkt 5 skall varje nytt oljetankfartyg som skall ha SBT eller som anv

ä

nder COW uppfylla vissa krav i fr

ä

ga om pump- och r

ö

rledningssystemen. S

å

lunda skall oljeledningarna vara s

ä

 utformade och installerade att m

ä

ngden olja som blir kvar i ledningarna begr

ä

nsas s

ä

mycket som m

ö

jligt. Vidare skall det finnas m

ö

jligheter att t

ö

mma alla lastpumpar och oljeledningar, n

ä

r lossningen har avslu­tats. Oljerester fr

å

n pumpar och ledningar skall kunna av-l

ä

mans b

å

de i land och till en tank ombord. F

ö

reskrifterna om t

ö

mning av lastpumpar och oljeledningar g

ä

ller enligt punkt 6 ocks

å

 i fr

ä

ga om existerande r

ä

oljetankfartyg som skall ha SBT eller som anv

ä

nder COW eller CBT.

I bihang 

II 

till bilaga I har vissa 

ä

ndringar gjorts f

ö

r att anpassa formul

ä

ret f

ö

r det internationella oljeskyddscerti­fikatet till de nya best

ä

mmelserna i bilaga I. I samma syfte har formul

ä

ret till oljedagbok - bihang III till bilaga I -ut

ö

kats med formul

ä

r till tre nya supplement som 

ä

r avsedda f

ö

r CBT, COW resp. fartyg i s

ä

rskild fart.

Prop. 1979/80:167

83

5 G

ä

llande r

ä

tt

5.1 Lagstiftningen om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

ä

n fartyg

5.1.1  Inledning

Best

ä

mmelser om f

ö

rbud mot utsl

ä

pp av olja, toalettavfall och fast avfall samt om omh

ä

ndertagande av oljehaltigt bar­last- och tankspolvatten och av annat avfall fr

å

n fartygs drift, m.m. finns i lagen (1976:6) om 

å

tg

ä

rder mot vatten­f

ö

rorening fr

å

n fartyg inom 

ö

stersj

ö

omr

å

det (

ä

ndrad 1979: 463, i det f

ö

ljande ben

ä

mnd 1976 

ä

rs lag) och i f

ö

rord­ningen (1976:573) om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg inom 

Ö

stersj

ö

omr

å

det (

ä

ndrad 1979:465, i det f

ö

l­jande ben

ä

mnd 1976 

å

rs f

ö

rordning). F

ö

rfattningarna bygger p

å

 Helsingforskonventionen.

Vidare finns i lagen (1972:275) om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

ro­rening fr

ä

n fartyg (

ä

ndrad senast 1979:462, i det f

ö

ljande ben

ä

mnd 1972 

å

rs lag) och i kung

ö

relsen (1972:278) om 

å

t­g

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg (

ä

ndrad senast 1979:464, i det f

ö

ljande ben

ä

mnd 1972 

å

rs kung

ö

relse) be­st

ä

mmelser om dels f

ö

rbud mot utsl

ä

pp av olja fr

å

n fartyg p

ä

det fria havet utanf

ö

r 

Ö

stersj

ö

omr

å

det, dels fartygs konstruktion och utrustning, oljedagbok och s

ä

rskilda 

å

t­g

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

ä

n fartyg, m.m. F

ö

rfattning­arna bygger p

å

 oljeskyddskonventionen med d

ä

ri fram t.o.m. 

ä

r 1971 beslutade 

ä

ndringar.

5.1.2  1976 

å

rs lagstiftning

Enligt 1 

§

 g

ä

ller 1.92S_

£

s_l

£

g 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg inom 

Ö

stersj

ö

omr

å

det och Sveriges sj

ö

territorium utanf

ö

r detta (dvs. inom 

Ö

stersj

ö

n och inloppet till denna upp till en linje i h

ö

jd med Skagen och G

ö

teborg samt inom svenskt inre vatten och svenskt vatten utanf

ö

r Bohuskusten).

Prop. 1979/80:167

84

Enligt 2 

§

 g

ä

ller 1976 

å

rs lag dock inte i fr

ä

ga om

-

utsl

ä

pp som avses i milj

ö

skyddslagen (1969:387),

-

dumpning som avses i lagen (1971:1154) om dumpning av avfall i vatten,

-

s

å

dant utsl

ä

pp av skadliga 

ä

mnen som direkt orsakas av utforskning, utvinning och d

ä

rmed f

ö

renad, inte land­baserad bearbetning av havsbottnens mineraltillg

å

ngar, eller

-

utsl

ä

pp av skadliga 

ä

mnen f

ö

r beh

ö

rig vetenskaplig forskning ang

å

ende bek

ä

mpning eller kontroll av f

ö

rore­ning.

I 3 

§

 1976 

å

rs lag finns vissa definitioner. Med 

Ö

stersj

ö­

omr

å

det f

ö

rst

å

s den egentliga 

Ö

stersj

ö

n med Bottniska viken.

Finska viken och inloppet till 

Ö

stersj

ö

n upp till latitud-

o    ' parallellen vid 57  44,8  nord. Definitionen p

ä

 fartyg om­fattar 

ä

ven sv

ä

vare och fast eller flytande plattform samt annan flytande anordning som anv

ä

nds till sj

ö

ss. Vidare omfattar definitionen p

å

 olja petroleumprodukter av varje slag, dock inte petrokemiska produkter.

Enligt 4 

§

 1976 

å

rs lag f

å

r olja inte sl

ä

ppas ut fr

å

n far­tyg utan skall beh

å

llas ombord och inte avl

ä

mnas annat 

ä

n till f

ö

reskriven mottagningsanordning. I fr

å

ga om utsl

ä

pp av olja fr

å

n fast eller flytande plattform och fr

å

n annat fartyg som inte 

ä

r oljetankfartyg och har en bruttodr

ä

ktig­het som understiger 400 registerton g

ä

ller dock i st

ä

llet f

ö

r 4 

§

 lagen de f

ö

reskrifter som sj

ö

fartsverket meddelar (2 

§

 1976 

ä

rs f

ö

rordning).

I 5 

§

 1976 

ä

rs lag f

ö

reskrivs att toalettavfall inte f

å

r sl

ä

ppas ut fr

å

n fartyg annat 

ä

n under f

ö

rh

å

llanden som anges i f

ö

reskrifter av regeringen eller myndighet som regeringen best

ä

mmer. Enligt 4 

§

1976 

å

rs f

ö

rordning meddelas s

å

dana f

ö

reskrifter av sj

ö

fartsverket efter samr

å

d med statens naturv

å

rdsverk. Vidare f

ä

r enligt sistn

ä

mnda paragraf na­turv

å

rdsverket efter samr

å

d med sj

ö

fartsverket meddela

Prop. 1979/80:167

85

f

ö

reskrifter om typgodk

ä

nnande av reningsverk och andra system f

ö

r toalettavfall.

6 

§

 1976 

å

rs lag inneh

å

ller ett f

ö

rbud mot utsl

ä

pp fr

å

n fartyg av annat fast avfall 

ä

n matrester. Utsl

ä

pp av mat­rester skall dock ske s

å

 l

å

ngt som m

ö

jligt, dock minst tolv nautiska mil, fr

ä

n n

ä

rmaste land.

I 8 

§

 1976 

å

rs lag bemyndigas regeringen eller den myndig­het som regeringen best

ä

mmer att meddela f

ö

reskrifter f

ö

r att f

ö

rebygga att vattnet f

ö

rorenas av annat avfall som h

ä

r­r

ö

r fr

å

n fartygs drift 

ä

n olja, toalettavfall eller fast av­fall. Enligt 6 

§

 1976 

å

rs f

ö

rordning meddelas s

ä

dana f

ö

re­skrifter av naturv

å

rdsverket efter samr

å

d med sj

ö

fartsverket.

I 9-14 

§§

 1976 

ä

rs lag och 7-16 

§§

1976 

å

rs f

ö

rordning finns best

ä

mmelser i fr

å

ga om mottagning och behandling av oljerester, toalettavfall och fast avfall. Best

ä

mmelserna inneb

ä

r i huvudsak f

ö

ljande.

Anordning f

ö

r mottagning och behandling av oljehaltigt bar­last- eller tankspolvatten skall finnas p

å

 platser inom Sveriges territorium d

ä

r olja lastas eller oljetankfartyg repareras. Ansvarig f

ö

r att beh

ö

vlig mottagnings- och be­handlingsanordning finns 

ä

r den som lastar ut olja resp. den som driver reparationsverksamheten. D

ä

rut

ö

ver f

ö

reskrivs att anordning f

ö

r mottagning av oljehaltigt barlast- eller tankspolvatten skall finnas 

ä

ven i annat fall, n

ä

mligen p

å 

platser d

ä

r 1. oljetankfartyg lastas med annat 

ä

n olja,

2.

fartyg som f

å

r f

ö

ra vatten i br

ä

nsletank vanligen lastas,

3.

fartyg som f

å

r f

ö

ra vatten i br

ä

nsletank vanligen bunkras och 4. annat fartyg 

ä

n oljetankfartyg repareras. Ansvarig f

ö

r att det f

ö

rorenade vattnet kan tas emot och i f

ö

rekom­mande fall behandlas 

ä

r i fall 1. avlastaren, 2. hamnens innehavare, 3. den som driver bunkringsverksamheten och 4. den som driver reparationsverksamheten.

F

ö

r omh

ä

ndertagande av oljehaltigt barlast- eller tankspol­vatten fr

å

n fartyg f

å

r avgift inte tas ut. Fr

å

n denna regel

Prop. 1979/80:167

86

finns dock tv

å

undantag. S

å

lunda f

å

r den som driver verk­samhet med reparation av fartyg ta ut avgift f

ö

r omh

ä

nder­tagande av s

å

dana rester av olja som efter t

ö

mning av tan­karna med fartygets pumpanordningar finns kvar i tankarna. Vidare f

å

r innehavare av hamn, i samband med att fartyg som f

å

r f

ö

ra vatten i br

ä

nsletank lastas, ta ut avgift av fartygets avlastare f

ö

r mottagning eller behandling av f

ö

ro­renat barlast- eller tankspolvatten, om inte avlastaren gentemot innehavaren av hamnen har 

å

tagit sig att ombes

ö

rja mottagningen eller behandlingen.

Den som avl

ä

mnar oljehaltigt barlast- eller tankspolvatten till mottagningsanordning skall l

ä

mna s

å

dan uppgift om l

ö

s­ningsmedel eller andra 

ä

mnen i vattnet som har betydelse f

ö

r behandlingen. Om s

å

dan uppgift l

ä

mnas f

å

r den som sva­rar f

ö

r anordningen inte v

ä

gra att ta emot f

ö

rorenat vatten fr

å

n fartyg.

Om beh

ö

vlig anordning f

ö

r mottagning och behandling av olje­haltigt barlast- eller tankspolvatten inte finns, f

å

r sj

ö­

fartsverket vid vite f

ö

rbjuda att olja lastas, fartyg repa­reras eller annan verksamhet bedrivs som kan f

ö

rorsaka f

ö

r­orening genom olja. Meddelas inte f

ö

rbud f

å

r verket vidta 

å

tg

ä

rder f

ö

r att inr

ä

tta eller driva anordningen p

å

 bekost­nad av den som har att svara f

ö

r denna.

N

ä

rmare f

ö

reskrifter om utformning och drift av mottagnings-och behandlingsanordningar meddelas av sj

ö

fartsverket. Om pr

ö

vningsskyldighet f

ö

r upplag eller anl

ä

ggning f

ö

r behand­ling av oljeavfall och anm

ä

lningsskyldighet f

ö

r anl

ä

ggning f

ö

r central uppsamling av s

å

dant avfall finns dock s

ä

rskilda f

ö

reskrifter i milj

ö

skyddslagen (1969:387) och milj

ö

skydds­kung

ö

relsen (1969:388).

I fr

å

ga om omh

ä

ndertagande fr

å

n fartyg av oljeavfall fr

ä

n fartygs maskinrum o.d., toalettavfall och fast avfall finns best

ä

mmelser i 8 a 

§

 renh

ä

llningskung

ö

relsen (1974:1024).

Prop. 1979/80:167

87

I 17-23 

§§

 1976 

ä

rs lag och 17-24 

§§

1976 

å

rs f

ö

rordning finns best

ä

mmelser om bl.a. s

ä

rskilda 

å

tg

ä

rder mot vatten­f

ö

rorening fr

å

n fartyg, tillsyn 

ö

ver lagens efterlevnad samt om besv

ä

r, ansvar m.m. Best

ä

mmelserna 

ö

verensst

ä

mmer i allt v

ä

sentligt med motsvarande best

ä

mmelser i 1972 

ä

rs lag och 1972 

å

rs kung

ö

relse (se redog

ö

relsen f

ö

r dessa f

ö

r­fattningar) .

1976 

ä

rs lag tr

ä

dde i kraft, s

å

vitt avser utsl

ä

pp, mottag­ning och behandling av olja, den 1 april 1977 och i 

ö

vrigt den 1 januari 1977. Anm

ä

rkas b

ö

r att 

ä

ldre best

ä

mmelser (dvs. 1972 

å

rs lag) dock g

ä

ller i fr

ä

ga om utsl

ä

pp p

ä

 det fria havet fr

å

n fartyg som h

ö

r hemma i land som inte till-l

ä

mpar Helsingforskonventionen.

5.1.3  1972 

å

rs lagstiftning

Enligt 1 

§

 f

ö

rsta stycket 1.922_

£

_-'-

å

9 

P '

®

*- fria havet utanf

ö

r 

Ö

stersj

ö

omr

å

det olja inte t

ö

mmas ut fr

å

n tankfartyg med en bruttodr

ä

ktighet av minst 150 registerton eller annat fartyg m.ed en bruttodr

ä

ktighet av minst 500 registerton. Vidare skall utfl

ö

de av olja fr

ä

n s

å

dant fartyg f

ö

rhindras s

ä

 l

ä

ngt det 

ä

r m

ö

jligt. I paragrafens andra stycke anges att det f

ö

r

ö

stersj

ö

omr

å

det och Sveriges sj

ö

territorium utan­f

ö

r detta finns vissa best

ä

mmelser i 1976 

å

rs lag.

D

ä

rut

ö

ver f

ö

reskrivs i 2 

§

 1972 

å

rs kung

ö

relse att best

ä

mmel­serna i 1 

§

f

ö

rsta stycket 1972 

å

rs lag skall till

ä

mpas ocks

ä 

i fr

å

ga om svenskt tankfartyg med en bruttodr

ä

ktighet under 150 registerton och i fr

ä

ga om annat svenskt fartyg med en bruttodr

ä

ktighet under 500 registerton och en maskinstyrka av minst 400 effektiva h

ä

stkrafter. Sj

ö

fartsverket f

ä

r dock medge undantag fr

å

n best

ä

mmelserna i 2 

§

1972 

ä

rs kung

ö

relse.

I 2 

§

 1972 

å

rs lag anges vissa undantag fr

å

n f

ö

rbudet att t

ö

mma ut olja fr

å

n fartyg. Enligt denna paragraf f

å

r p

å

 det fria havet utanf

ö

r 

ö

stersj

ö

omr

å

det t

ö

mmas ut

Prop. 1979/80:167

88

1.  oljehaltig blandning fr

å

n annat fartyg 

ä

n tankfartyg,

under f

ö

ruts

ä

ttning att

-

fartyget 

ä

r under g

å

ng,

-

blandningen aldrig t

ö

ms ut med st

ö

rre hastighet 

ä

n som svarar mot 60 liter olja per nautisk mil som fartyget tillryggal

ä

gger,

-

oljan utg

ö

r mindre 

ä

n en tiotusendel av blandningen, och

-

utt

ö

mningen sker s

å

l

ä

ngt fr

å

n n

ä

rmaste land som omst

ä

n­digheterna medger,

2.

slagvatten inneh

å

llande olja som har runnit eller l

ä

ckt fr

ä

n utrymme f

ö

r framdrivningsmaskineri i tankfartyg, om vattnet t

ö

ms ut under de f

ö

ruts

ä

ttningar som anges under 1,

3.

annan olja fr

ä

n tankfartyg 

ä

n som avses under 2, under f

ö

ruts

ä

ttning att

-

fartyget 

ä

r under g

ä

ng,

-

oljan aldrig t

ö

ms ut med st

ö

rre hastighet 

ä

n som svarar mot 60 liter olja per nautisk mil som fartyget tillrygga­l

ä

gger,

-

den sammanlagda m

ä

ngd olja som t

ö

ms ut under en barlast­resa inte 

ö

verstiger en femtontusendel av fartygets last­f

ö

rm

å

ga, och

-

fartyget befinner sig minst 50 nautiska mil fr

ä

n n

ä

rmaste land.

Med olja f

ö

rst

å

s enligt 3 

§

1972 

å

rs lag r

å

olja, sm

ö

rjolja, dieselolja och annan br

ä

nnolja enligt best

ä

mmelser som med­delas av regeringen. Med oljehaltig blandning avses varje blandning som inneh

å

ller olja.

I fr

ä

ga om f

ö

rbud mot utsl

ä

pp av annat avfall som h

ä

rr

ö

r fr

å

n fartygs drift 

ä

n olja meddelas enligt 4 

§

 1972 

å

rs kung

ö

relse f

ö

reskrifter av chefen f

ö

r marinen n

ä

r det g

ä

ller 

ö

rlogsfartyg och av statens naturv

å

rdsverk n

ä

r det g

ä

ller andra fartyg. De b

å

da myndigheterna skall d

ä

rvid samr

å

da med varandra samt med socialstyrelsen och sj

ö

fartsverket. Enligt

Prop. 1979/80:167

89

motivuttalanden avses med uttrycket "fartygs drift" fartygs normala anv

ä

ndning. Best

ä

mmelsen medger att f

ö

reskrifter meddelas inte bara om utsl

ä

pp av avfall fr

å

n fartygs fram­drivning utan 

ä

ven om utsl

ä

pp av exempelvis sopor, toalett­avfall och avfall fr

å

n annan last 

ä

n olja i lagens mening, s

ä

som kemikalier och kemikalierester. F

ö

r tiden till dess f

ö

reskrifter h

ä

rom har tr

ä

tt i kraft g

ä

ller enligt punkt 4 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna till 1972 

å

rs kung

ö

relse s

å

som f

ö

re­skrifter s

å

dana l

ä

nsstyrelsebeslut som har meddelats med st

ö

d av 3 

§

kung

ö

relsen (1958:191) med till

ä

mpningsf

ö

reskrifter till lagen den 6 april 1956 (nr 36) om 

å

tg

ä

rder mot vatten­f

ö

rorening fr

å

n fartyg.

Best

ä

mmelserna i 5-7 

§§

 1972 

ä

rs lag och 5-3 

§§

 1972 

å

rs kung

ö

relse handlar om bl.a. fartygs konstruktion och utrust­ning f

ö

r att f

ö

rebygga eller begr

ä

nsa vattenf

ö

rorening och om certifikat som visar att s

å

dana best

ä

mmelser

ä

r uppfyllda. Av best

ä

mmelserna framg

å

r bl.a. f

ö

ljande.

F

ö

reskrifter i fr

å

ga om fartygs konstruktion och utrustning och i fr

ä

ga om certifikat som avses i artikel 

VI 

a i olje­skyddskonventionen (enligt 1971 

å

rs 

ä

ndringar) meddelas av sj

ö

fartsverket efter samr

å

d med statens naturv

å

rdsverk.

Svenskt fartyg f

å

r anv

ä

ndas till sj

ö

fart endast om det 

ä

r konstruerat och utrustat enligt nyss n

ä

mnda f

ö

reskrifter. Vidare g

ä

ller att svenskt tankfartyg med en bruttodr

ä

ktighet av minst 150 registerton inte f

ä

r anv

ä

ndas till sj

ö

fart, om det saknar f

ö

reskrivet certifikat.

Tankfartyg med en bruttodr

ä

ktighet av minst 150 registerton f

å

r inte anl

ö

pa eller uppeh

å

lla sig inom s

ä

dan del av Sveriges sj

ö

territorium eller s

å

dan lastnings- eller lossningsplats till sj

ö

ss  under svensk kontroll som sj

ö

fartsverket har be­st

ä

mt, om fartyget saknar f

ö

reskrivet certifikat eller mot­svarande handling utf

ä

rdad av beh

ö

rig utl

ä

ndsk myndighet. Sj

ö

fartsverket f

ä

r dock medge undantag fr

ä

n f

ö

rbudet, om det p

å

 annat s

ä

tt visas att fartyget uppfyller fordringarna en­ligt artikel 

VI 

a i oljeskyddskonventionen eller om i 

ö

vrigt s

ä

rskilda sk

ä

l f

ö

religger. Det b

ö

r anm

ä

rkas att - f

ö

r tiden

Prop. 1979/80:167

90

till dess artikel 

VI 

a i konventionen har tr

ä

tt i kraft -best

ä

mmelserna g

ä

ller utl

ä

ndskt fartyg endast om det h

ö

r hemma i land som redan till

ä

mpar artikeln (punkt 5 

ö

ver­g

å

ngsbest

ä

mmelserna till 1972 

å

rs kung

ö

relse).

Enligt 8 

§

 1972 

å

rs kung

ö

relse f

ä

r svenskt fartyg inte f

ö

ra vatten i br

ä

nsletank. Sj

ö

fartsverket f

å

r dock medge undan­tag fr

å

n f

ö

rbudet.

I   8 

§

 1972 

å

rs lag och 9 och 14 

§§

 1972 

å

rs kung

ö

relse finns

best

ä

mmelser om oljedagbok. Enligt dessa best

ä

mmelser skall

p

å

 svenskt tankfartyg och p

å

 annat svenskt fartyg med en

bruttodr

ä

ktighet av minst 500 registerton, f

ö

r vilket olja

anv

ä

nds som br

ä

nsle f

ö

r framdrivningen, av bef

ä

lhavaren eller

under hans tillsyn f

ö

ras oljedagbok enligt f

ö

reskrifter som

meddelas av sj

ö

fartsverket efter samr

å

d med tullverket. F

ö

r

kontrollen av oljedagb

ö

ckerna meddelar sj

ö

fartsverket anvis­

ningar efter samr

å

d med rikspolisstyrelsen och tullverket.

Best

ä

mmelser om s

ä

rskilda 

å

tg

ä

rder mot f

ö

rorening, bl.a. f

ö

rbud och f

ö

rel

ä

gganden som 

ä

r p

å

kallade f

ö

r att hindra eller begr

ä

nsa utsl

ä

pp, finns i 11-14 

§§

 1972 

ä

rs lag och

II   och 12 

§§

1972 

å

rs kung

ö

relse. De 

å

tg

ä

rder som enligt

11 

§

 lagen kan vidtas 

ä

r

1.

f

ö

rbud mot fartygets avg

å

ng eller vidare resa,

2.

f

ö

rbud att anv

ä

nda viss utrustning,

3.

f

ö

rel

ä

ggande att fartyget skall f

ö

lja viss f

ä

rdv

ä

g,

4.           f

ö

rel

ä

ggande att fartyget skall anl

ö

pa eller avg

å

fr

å

n

viss hamn eller annan uppeh

å

llsplats,

5.

f

ö

rel

ä

ggande i fr

ä

ga oro fartygets framf

ö

rande eller drift,

6.

f

ö

rel

ä

ggande att l

ä

ktra olja eller annat som 

ä

r skadligt,

7.

f

ö

rel

ä

ggande om att lastning, lossning, l

ä

ktring eller bunkring skall avbrytas,

8.

f

ö

rel

ä

ggande om annan 

å

tg

ä

rd f

ö

r att hindra eller be­gr

ä

nsa utsl

ä

pp av olja eller annat som 

ä

r skadligt.

Prop. 1979/80:167

91

I n

ä

mnda best

ä

mmelser anges vidare de myndigheter - i f

ö

rsta hand sj

ö

fartsverket - som f

å

r meddela f

ö

rbud och f

ö

rel

ä

ggan­den. Vidare anges de 

å

tg

ä

rder som kan tillgripas om n

å

gon underl

å

ter att inom f

ö

relagd tid vidta 

å

tg

ä

rd som 

å

ligger honom enligt meddelat beslut.

Vidare finns i 14 a 

§

1972 

å

rs lag och 12 b 

§

 1972 

å

rs kun­g

ö

relse f

ö

reskrifter om skyldighet att rapportera vattenf

ö

ro­reningar, h

ä

ndelser som inneb

ä

r risk f

ö

r s

å

dana f

ö

roreningar, m.m.

I 15-26 

§§

 1972 

å

rs lag och 13-16 

§§

1972 

ä

rs kung

ö

relse finns best

ä

mmelser om tillsyn 

ö

ver lagens efterlevnad samt om besv

ä

r, ansvar m.m.

I den m

ä

n inte annat

ä

r f

ö

reskrivet ut

ö

vas tillsynen 

ö

ver efterlevnaden av lagen och f

ö

reskrifter som har meddelats med st

ö

d av denna av chefen f

ö

r marinen i fr

å

ga 

ö

rlogsfar­tyg och av sj

ö

fartsverket i fr

å

ga om andra fartyg (13 

§ 

1972 

å

rs kung

ö

relse).

Betr

ä

ffande ansvarsbest

ä

mmelserna b

ö

r n

ä

mnas f

ö

ljande. Den som upps

å

tligen eller av oaktsamhet bryter mot best

ä

mmelserna om f

ö

rbud mot utsl

ä

pp av olja eller annat avfall fr

å

n fartyg d

ö

ms till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst ett 

å

r (21 

§

 1. och 2. 1972 

å

rs lag). Har bef

ä

lhavaren eller det bef

ä

l till vilket denne har 

Ö

verl

å

tit ansvaret f

ö

r tillsynen 

ö

ver hanteringen ombord av olja eller avfall brustit i den tillsyn som er­fordras f

ö

r att oljan eller avfallet inte skall komma ut fr

ä

n fartyget i strid mot best

ä

mmelserna, d

ö

ms denne till samma p

å

f

ö

ljd (22 

§

 1972 

ä

rs lag). 

Ä

ven fartygets redare eller 

ä

gare kan d

ö

mas till n

ä

mnda p

å

f

ö

ljd, om denne haft eller bort ha vetskap om g

ä

rningen (24 

§

 1972 

å

rs lag). Motsva­rande straffbest

ä

mmelser finns i 1976 

å

rs lag (19, 20 resp. 23 

§

) .

5.2  Lagen om f

ö

rbud mot dumpning av avfall i vatten Enligt lagen (1971:1154) om f

ö

rbud mot dumpning av avfall

Prop, 1979/80:167

92

i vatten (

ä

ndrad senast 1976:8) 

ä

r det f

ö

rbjudet att inom Sveriges sj

ö

territorium fr

ä

n fartyg, luftfartyg eller annat transportmedel sl

ä

ppa ut (dumpa) avfall, vare sig det 

ä

r fast 

ä

mne, v

ä

tska eller gas. Dumpning f

ä

r inte heller ske fr

å

n svenskt fartyg eller luftfartyg i det fria havet. Vidare f

ö

reskrivs i lagen att avfall som 

ä

r avsett att dumpas i det fria havet inte f

ä

r f

ö

ras ut ur landet (1 &font-family:Verdana'>ä

n dumpningsf

ö

rbudet om dumpningen kan ske utan ol

ä

genhet fr

å

n milj

ö

skyddssynpunkt (3 

§

 f

ö

rsta stycket). Lagen 

ä

r inte till

ä

mplig p

å

s

å

dant utsl

ä

ppande av olja eller oljealtig blandning som avses i 1976 

å

rs lag eller 1972 

å

rs lag och inte heller p

å

 avfall som h

ä

rr

ö

r fr

å

n fartygs drift (2 

§

).

5.3  Kommunala renh

å

llningslagen, m.m.

I 4 

§

 kommunala renh

å

llningslagen (1970:892, 

ä

ndrad senast 1975:338) finns best

ä

mmelser om det s.k. kommunala renh

ä

ll­ningsmonopolet .

Enligt 4 

§

 f

ö

rsta stycket kommunala renh

å

llningslagen 

ä

r kommun skyldig att till behandlingsanl

ä

ggning eller upplags­plats forsla orenlighet som h

ä

rr

ö

r fr

ä

n hush

å

ll samt hus­h

å

llsavfall och d

ä

rmed j

ä

mf

ö

rligt avfall, om inte regeringen eller den myndighet som regeringen utser f

ö

reskriver annat. Enligt 4 

§

 andra stycket bemyndigas regeringen f

ö

reskriva att vid bebyggelse f

ö

rekommande annan orenlighet och annat avfall 

ä

n som avses i f

ö

rsta stycket skall forslas bort genom kommunens f

ö

rsorg. N

ä

r orenlighet och avfall skall forslas bort genom kommunens f

ö

rsorg, f

å

r annan person 

ä

n den kommu­nen anlitar f

ö

r detta 

ä

ndam

å

l inte ta befattning d

ä

nned (4 

§ 

tredje stycket).

Enligt 8 a 

§

 f

ö

rsta stycket renh

å

llningskung

ö

relsen (1974: 1024, omtryckt 1975:344, 

ä

ndrad senast 1978:613) skall fr

å

n fartyg, som ligger i hamn, genom kommunens f

ö

rsorg tas emot och forslas bort s

å

dant oljeavfall, toalettavfall och fast avfall som det 

ä

r f

ö

rbjudet att sl

ä

ppa ut enligt 1976 

å

rs lag eller enligt f

ö

reskrift som har meddelats med st

ö

d av lagen.

Prop. 1979/80:167

93

Detta g

ä

ller dock inte oljehaltigt barlast- eller tankspol­vatten som avses i 9 

§

 1976 

å

rs lag. I 8 a 

§

 andra stycket f

ö

reskrivs att innehavare av hamn, som inte 

ä

r kommun

ä

gd, f

ö

r kommunen skall ange behovet av renh

å

llningstj

ä

nster i den ordning som kommunen best

ä

mmer.

Kommunens r

ä

tt att ta ut avgifter f

ö

r renh

å

llningen regleras i lagen (1965:54) om kommunala renh

å

llningsavgifter (

ä

ndrad 1970:894). Best

ä

mmelserna inneb

ä

r i huvudsak f

ö

ljande. Kom­munen f

å

r besluta att avgift skall utg

å

f

ö

r bortforsling, omh

ä

ndertagande och oskadligg

ö

rande av orenlighet och avfall som uppsamlas inom kommunen enligt bl.a. kommunala renh

å

ll­ningslagen. Avgiften skall betalas till kommunen eller till den som utf

ö

r renh

å

llningen p

å

 uppdrag av kommunen (1 

§

). Den skall vara 

å

rlig eller p

å

 annat s

ä

tt periodisk (2 

§

). Avgiften skall utg

å

 enligt taxa som fastst

ä

lls av kommunens fullm

ä

ktige (3 

§

).

Best

ä

mmelser om hamnavgifter o.d. finns i kung

ö

relsen (1950: 152) om fastst

ä

llelse av hamn- och grundpenningtaxor samt taxor 

å

 sluss-, kanal- och andra farledsavgifter (

ä

ndrad senast 1977:872). N

å

gon best

ä

mmelse om f

ö

rbud mot att vid sidan av s

å

dana avgifter ta ut s

ä

rskild avgift f

ö

r omh

ä

nder­tagande av s

å

dant avfall som anges i 8 a 

§

 renh

å

llnings­kung

ö

relsen finns inte. I prop. 1975/76:5 (s. 89 och 92) understr

ö

k dock f

ö

redraganden vikten av att kostnaderna f

ö

r omh

ä

ndertagande av s

å

dant avfall inte t

ä

cks genom ut­tag enda-st f

ö

r fartyg som l

ä

mnar avfallet. I st

ä

llet borde f

ö

r den renh

å

llning som erbjuds sj

ö

farten via hamnarna tas ut ers

ä

ttning enligt de grunder som anges i kung

ö

relsen om fastst

ä

llelse av hamn- och grundpenningtaxor samt taxor 

ä

sluss-, kanal- och andra farledsavgifter. Enligt f

ö

re­draganden talade en rad sk

ä

l, inte minst av praktisk natur, f

ö

r att avgift enligt lagen om kommunala renh

å

llningsavgif­ter f

ö

r omh

ä

ndertagande och annan behandling av oljerester fr

å

n fartyg borde belasta hamnverkscimheten. De kostnader som hamnarna f

ö

rorsakades h

ä

rigenom kunde sedan beaktas vid best

ä

mning av hamnavgift, grundpenning eller motsva­rande avgift (s. 89 i propositionen). Enligt f

ö

redraganden

Prop. 1979/80:167

94

borde samma principer i avgiftsfr

å

gan i stort kunna till-l

ä

mpas 

ä

ven i fr

å

ga om omh

ä

ndertagande av toalettavfall och fast avfall fr

å

n fartyg (s. 92 i propositionen).

Det b

ö

r anm

ä

rkas att riksdagen nyligen har antagit ett f

ö

r­slag till renh

å

llningslag (prop. 1978/79:205, JoU 1978/79:35, rskr 1976/79:423). Lagen tr

ä

der i kraft den 1 januari 1980 och ers

ä

tter bl.a. den kommunala renh

å

llningslagen och lagen om kommunala renh

å

llningsavgifter. Den nya lagstiftningen torde dock inte komma att medf

ö

ra n

å

gra principiella 

ä

ndring­ar i de avseenden som 

ä

r av intresse i f

ö

revarande samman­hang.

Prop. 1979/80:167

95

6  Yttranden

6.1  Remissyttranden

Fr

å

gan om Sveriges tilltr

ä

de till 1973 

ä

rs MARPOL- och SOLAS-protokoll har remissbehandlats i ett sammanhang och redovisas h

ä

r p

å

 samma s

ä

tt. I fr

å

gan har yttranden inkom­mit fr

å

n chefen f

ö

r marinen, sj

ö

fartsverket, Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut, fiskeristyrelsen, statens naturv

å

rdsverk, kommerskollegium, generaltullsty­relsen, arbetarskyddsstyrelsen, statens brandn

ä

mnd, sj

ö

-fartspolitiska utredningen (K 1977:05), Kusttankers intresse­f

ö

rening, de svenska ledam

ö

terna av Nordiska oljeskydds­unionens r

å

d, Sj

ö

assurad

ö

rernas f

ö

rening. Svenska hamnf

ö

r­bundet, Svenska kommunf

ö

rbundet. Svenska naturskyddsf

ö

re­ningen. Svenska sj

ö

folksf

ö

rbundet, Sveriges industrif

ö

rbund, Sveriges kemiska industrikontor, Sveriges redaref

ö

rening, Sveriges varvsindustrif

ö

rening och Kungl. Vetenskapsakade­mien. Vissa remissinstanser har 

ö

verl

ä

mnat av dem inh

ä

mtade remissyttranden.

Ett svenskt tilltr

ä

de til.l_protokollen tillstyrks eller l

ä

mnas utan erinran av samtliga remissinstanser som har yttrat sig i fr

å

gan. Sj

ö

fartsverket och generaltullstyrel­sen framh

å

ller s

ä

rskilt att Sveriges tilltr

ä

de till proto­kollen 

ä

r angel

ä

get. Dessa remissinstanser understryker den positiva effekt som protokollen kommer att f

å

 p

å

 v

ä

rlds­handelsflottans standard. Sj

ö

fartsverket f

ö

rutsp

ä

r 

ä

ven en viss positiv effekt f

ö

r svensk varvsindustri, eftersom reglerna om SBT med PL, CBT och COW med IGS sannolikt p

å­

skyndar utskrotningen av 

ä

ldre tankfartyg.

Statens naturv

å

rdsverk, Nordiska oljeskyddsunionen och Svenska hamnf

ö

rbundet noterar med tillfredsst

ä

llelse att till

ä

mpningen av bilaga 

II 

till MARPOL-konventionen skall uppskjutas i minst tre 

å

r fr

å

n MARPOL-protokollets ikraft­tr

ä

dande, d

å

 sannolikheten f

ö

r att MARPOL-best

ä

mmelserna i 

ö

vrigt skall kunna tr

ä

da i kraft p

å

avsedd tid d

ä

rigenom

Prop. 1979/80:167

96

anses 

ö

ka. Enligt naturv

å

rdsverket b

ö

r denna tid vara till­r

ä

cklig f

ö

r att praktiskt genomf

ö

ra de 

å

tg

ä

rder som kr

ä

vs f

ö

r att uppfylla kraven i protokollet. Sveriges kemiska industrikontor, som begr

ä

nsar sitt yttrande till vad som s

ä

gs i MARPOL-protokollet om bilaga 

II 

till MARPOL-konven­tionen, v

ä

lkomnar best

ä

mmelsen i artikel 

II

i MARPOL-proto­kollet om ett uppskjutande av ikrafttr

ä

dandet av bilaga 

II 

och ser i detta h

ä

nseende intet hinder mot ett svenskt tilltr

ä

de till protokollet. Kungl. Vetenskapsakademien konstaterar d

ä

remot med beklagande att f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r b

ä

ttre kontroll av andra flytande kemikalier som trans­porteras i bulk tydligen 

ä

nnu inte f

ö

religger. Svenska kommunf

ö

rbundet f

ö

ruts

ä

tter att Sverige verkar f

ö

r att Helsingforskonventionens best

ä

mmelser om kemikaliebulkfar-tyg s

ä

tts i kraft senast d

å

 MARPOL-konventionen blir g

ä

l­lande.

S

å

vitt avser till

ä

moningen av_protoko_llens best

ä

mmelEer framh

ä

ller sj

ö

fartspolitiska utredningen, Sveriges redare­f

ö

rening och Sveriges varvsindustrif

ö

rening att, n

ä

r de tillstyrker eller l

ä

mnar utan erinran att Sverige tilltr

ä­

der protokollen, detta sker under f

ö

ruts

ä

ttning att proto­kollens best

ä

mmelser inte b

ö

rjar till

ä

mpas av Sverige f

ö

rr

ä

n ett internationellt ikrafttr

ä

dande har uppn

å

tts. Vikten h

ä

r­av betonas 

ä

ven av tv

ä

 remissinstanser som har yttrat sig till kommerskollegium (Stockholms och Sk

å

nes handelkammare). Sveriges varvsindustrif

ö

rening till

ä

gger att, om man fr

å

n svensk sida likv

ä

l avser att b

ö

rja till

ä

mpa protokollen fr

ä

n de vid TSPP-konferensen beslutade "target dates", oavsett om protokollen vid dessa tidpunkter har tr

ä

tt i kraft inter­nationellt, utl

ä

ndska fartyg b

ö

r behandlas p

å

 samma s

ä

tt som svenska. Kusttankers intressef

ö

rening p

å

pekar att kraven enligt internationella

ö

verenskommelser b

ö

r st

ä

llas p

å

 alla nationers - allts

å

ä

ven icke-konventionsstaters - tankfartyg f

ö

r att fartygen skall f

ä

 anl

ö

pa konventionsstats hamnar.

Sveriges redaref

ö

rening finner det angel

ä

get att Sverige inom ramen f

ö

r IMCO verkar f

ö

r att befintliga tankfartyg s

å

 snart som m

ö

jligt utrustas med SBT och COW, eftersom med

Prop. 1979/80:167

97

dessa installationer och arrangemang de b

ä

sta milj

ö

skyddande effekterna torde kunna uppn

ä

s. Sveriges varvsindustrif

ö

re­ning framh

å

ller att best

ä

mmelserna i MARPOL-protokollet i fr

å

ga om existerande fartyg f

ö

ruts

ä

tter att operativa ruti­ner utf

ö

rs noggrant f

ö

r att avsedda milj

ö

effekter skall uppn

å

s. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r enligt f

ö

reningens mening viktigt att IMCO forts

ä

tter sitt arbete p

å

 att internationellt f

ö

r­b

ä

ttra kontrollen av best

ä

mmelsernas efterlevnad.

6.2 Skrivelser fr

ä

n sj

ö

fartsverket och statens naturv

å

rds­verk ang

å

ende mottagning av kemikalierester fr

å

n kemikalie­tankfartyg

Som framg

å

r av avsnitt 2.2 godk

ä

nde riksdagen MARPOL-kon­ventionen utom s

å

vitt avser flytande kemikalier som trans­porteras i bulk (bilaga 

II 

till konventionen). Sk

ä

let h

ä

r­f

ö

r var att vissa problem av teknisk, praktisk och ekono­misk natur r

ö

rande mottagning och behandling av det kemiska avfallet 

ä

nnu inte var l

ö

sta och att en l

ö

sning av dessa problem var en f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r att konventionen i sin helhet skulle kunna godk

ä

nnas, eftersom bilaga 

II 

till konventionen 

ä

r av tvingande natur (departementschefens uttalande i denna fr

å

ga finns i prop. 1975/76:5, s. 83-84 och 89-92).

Mot denna bakgrund uppdrog statens naturv

å

rdsverk 1977 

ä

t K-konsult att g

ö

ra en utredning om de tekniska m

ö

jligheterna att omh

ä

nderta och behandla rester av skadliga flytande kemikalier fr

å

n tankfartyg i svenska hamnar. Utrednings­uppdraget redovisades i en rapport fr

å

n K-konsult den 9 sep­tember 1977.

F

ö

r att f

å

 fram ytterligare n

ö

dv

ä

ndigt utredningsmaterial uppdrog naturv

å

rdsverket och sj

ö

fartsverket h

ö

sten 1978 

å

t K-konsult att dels kartl

ä

gga i vilka svenska hamnar 

ä

mnen av de tre farligaste kategorierna, n

ä

mligen A-, B- och C-

ä

mnen , lastas eller lossas i bulk, dels unders

ö

ka de prak-

*' F

ö

reslcriftema i bilaga Ii till MARPOL-konventionen on flytande kanikalier bygger p

å

 en riskgradering i fyra olika kategorier, betecknade A - D med A son den farligaste Icategorien.

7 

Riksdagen 1979180. 1 saml. Nr 167

Prop. 1979/80:167

98

tiska m

ö

jligheterna att omh

ä

nderta spolv

ä

tska efter lossning av A- och B-

ä

mnen och ta fram underlag f

ö

r en bed

ö

mning av kostnaderna h

ä

rf

ö

r. Det b

ö

r framh

å

llas att utredningarna av­s

å

g A-, B- och C-

ä

mnen, eftersom mottagning och behandling av D-

ä

mnen inte torde inneb

ä

ra n

å

gra problem.

Rapporten 

ö

ver K-konsults f

ö

rsta utredning och en delrapport 

ö

ver dess senare utredning behandlas i en skrivelse den 14 februari 1979 fr

ä

n sj

ö

fartsverket. Vidare behandlas en pre­limin

ä

r slutrapport 

ö

ver K-konsults senare utredning i en gemensam skrivelse den 17 maj 1979 fr

å

n naturv

å

rdsverket och sj

ö

fartsverket.

Av skrivelserna framg

å

r att det i olika svenska hamnar

hanteras sammanlagt omkring 3 A-

ä

mnen, 10 B-

ä

mnen och 12 C-

'i 

ä

mnen. Enligt b

å

de naturv

å

rdsverket och sj

ö

fartsverket har

det angivits flera alternativa metoder f

ö

r att omh

ä

nderta och behandla v

ä

tska som inneh

å

ller rester av A- och B-

ä

mnen. Metoderna 

ä

r enligt verkens uppfattning acceptabla ur milj

ö­

skyddssynpunkt. Valet av metod 

ä

r emellertid beroende 

ä

ven av tekniska och ekonomiska faktorer och torde f

å

 avg

ö

ras fr

å

n fall till fall efter n

ä

rmare utredning. Av vad verken anf

ö

r framg

å

r vidare att det inte torde f

ö

religga n

å

gra problem n

ä

r det g

ä

ller mottagning och behandling av v

ä

tska inneh

å

llande C- eller D-

ä

mnen. S

å

dan v

ä

tska kommer f

ö

r 

ö

vrigt sannolikt att beh

ö

va tas emot endast i begr

ä

nsad utstr

ä

ckning.

Enligt naturv

å

rdsverket och sj

ö

fartsverket b

ö

r som regel v

ä

tska inneh

å

llande rester av flytande skadliga kemikalier tas emot endast i samband med att fartyg lossas. H

ä

rigenom undviks att man vid en anordning m

å

ste kunna omh

ä

nderta v

ä

tska inneh

å

llande rester av alla de olika slag av kemika­lier som ett fartyg kan t

ä

nkas ha transporterat under sin f

ö

reg

å

ende resa. Verken anf

ö

r vidare att det i de flesta fall synes vara ekonomiskt f

ö

rdelaktigt att ordna mottag­ningen genom mobila anordningar (tankbilar etc), eftersom den m

ä

ngd v

ä

tska som skall tas emot mestadels inte 

ä

r s

ä

r­skilt stor. Ett ytterligare sk

ä

l f

ö

r att i f

ö

rsta hand ut-

Prop. 1979/80: 167

99

nyttja tankbilar etc. 

ä

r att st

ö

rre investeringar i fasta anl

ä

ggningar om m

ö

jligt b

ö

r uppsicjutas till dess man har f

å

tt erfarenhet av mottagningsbehovet.

I sammanhanget b

ö

r

ä

ven n

ä

mnas att det i skrivelsen den 17 maj 1979 ocks

å

 redovisas vissa ber

ä

kningar som K-konsult har gjort r

ö

rande kostnaderna f

ö

r mottagning och behandling av v

ä

tska inneh

å

llande rester av skadliga flytande kemika­lier. I vissa fall har utredaren ber

ä

knat kostnaderna i f

ö

rh

å

llande till produktens ink

ö

pspris eller till transport­kostnaderna f

ö

r produkten. Det framg

å

r h

ä

rvid att kostnader­na f

ö

r mottagningen generellt sett uppg

å

r till belopp som 

ä

r mindre 

ä

n en procent av ink

ö

pspriset och att kostnaderna f

ö

r behandlingen i flertalet fall uppg

å

r till belopp som svarar mot 2-10 procent av transportkostnaderna. Betr

ä

ffande n

ä

rmare uppgifter om de ber

ä

knade kostnaderna f

ö

r mottagning och behandling av kemikalierester h

ä

nvisas till K-konsults kommande slutrapport.

6.3 Skrivelser fr

ä

n sj

ö

fartsverket och Svenska hamnf

ö

r­bundet ang

å

ende avgifter f

ö

r omh

ä

ndertagande av rester och avfall fr

å

n fartygs drift

I skrivelse den 21 december 1978 hemst

ä

ller sj

ö

fartsverket att det inf

ö

rs en best

ä

mmelse om f

ö

rbud mot s

ä

rskild avgift f

ö

r omh

ä

ndertagande av s

å

dant avfall som avses i 10 

§

 1976 

å

rs lag, (dvs. oljeavfall fr

å

n fartygs maskinrum o.d., toalettavfall och fast avfall).

Inledningsvis framh

å

ller sj

ö

fartsverket att en f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r minimering av f

ö

roreningarna utefter Sveriges kuster 

ä

r att mottagningsanordningar av tillr

ä

cklig omfattning finns i alla svenska hamnar och att dessa anordningar kan utnyttjas utan s

ä

rskild kostnad f

ö

r fartygen. Enligt verkets uppfattning finns det f.n. tillr

ä

ckliga mottagningsanord­ningar i de flesta svenska hamnar. F

ö

r att anordningarna skall komma till anv

ä

ndning i full utstr

ä

ckning fordras att alla hamnar lojalt ordnar kostnadst

ä

ckningen f

ö

r verksamhe-

Prop. 1979/80:167

100

ten enligt de intentioner som lagstiftaren har haft. S

å

 har dock inte skett. De flesta svenska hamnar har ekonomiska sv

å

righeter och befinner sig i en h

å

rd konkurrens med var­andra och med andra transportmedel. H

ä

rvid ser man hamnav­gifterna som ett betydelsefullt konkurrensmedel och stora anstr

ä

ngningar g

ö

rs f

ö

r att h

å

lla avgifterna s

ä

l

å

ga som m

ö

jligt. Av denna anledning tycks de flesta hamnar ha valt att inte utnyttja den m

ö

jlighet som har erbjudits att t

ä

cka kostnaderna f

ö

r mottagning av avfall genom h

ö

jning av hamn­avgiften. De flesta av dessa hamnar omh

ä

ndertar 

ä

nd

å

 avfall utan att ta ut s

ä

rskild kostnad, men vissa hamnai har b

ö

r­jat att debitera varje fartyg de kostnadersom uppst

å

r f

ö

r omh

ä

ndertagande av avfall fr

å

n fartyget.

Enligt sj

ö

fartsverket finns det stor risk att n

ä

mnda f

ö

rh

å

l­landen leder till att det system av mottagningsanordningar som hittills anordnats inte kommer att utnyttjas i den ut­str

ä

ckning som 

ä

r n

ö

dv

ä

ndig f

ö

r att bidra till den minskning av vattenf

ö

rorening som har avsetts. I den situation som har uppst

å

tt finns det n

ä

mligen sk

ä

l att anta att fartygen kommer att undvika att l

ä

mna avfall i de hamnar d

ä

r s

ä

rskild avgift tas ut. Detta kan i b

ä

sta fall leda till en 

ö

ver-v

ä

ltring av renh

å

llningsansvaret p

å

de hamnar som hittills lojalt har till

ä

mpat principen om avgiftsfri avl

ä

mning. Risken f

ö

r att dessa hamnar under s

ä

dana f

ö

rh

å

llanden om­pr

ö

var sin h

å

llning och ser sig n

ö

dsakade att ta ut s

ä

r­skilda avgifter 

ä

r h

ä

rvid uppenbar. Inte heller kan man en­ligt verket bortse fr

ä

n att risken blir allt st

ö

rre f

ö

r att avfall pumpas eller l

ä

mpas i sj

ö

n n

ä

r m

ö

jligheterna att l

ä

mna det i land utan kostnad minskas.

Avslutningsvis framh

å

ller sj

ö

fartsverket att de sk

ä

l som vid tillkomsten av den ifr

å

gavarande lagstiftningen talade f

ö

r ett system utan s

ä

rskilda kostnader f

ö

r avl

ä

mning av avfall fortfarande 

ä

ger giltighet. Enligt verkets mening 

ä

r det fr

å

n milj

ö

skyddssynpunkt synnerligen viktigt att h

å

lla fast vid denna princip. Principen har f.

ö

. h

ä

vdats av Sverige i olika internationella organ, t.ex. Helsingforskonventionens maritima arbetsgrupp.

Prop. 1979/80:167

IOI

Med anledning av sj

ö

fartsverkets skrivelse har Svenska hamn­f

ö

rbundet i skrivelse den 2 mars 1979 avstyrkt att en be­st

ä

mmelse om f

ö

rbud mot s

ä

rskild avgift inf

ö

rs. Som sk

ä

l f

ö

r sin st

å

ndpunkt anf

ö

r f

ö

rbundet att kostnaderna f

ö

r om­h

ä

ndertagandet av visst avfall, n

ä

mligen oljeavfall fr

å

n torrlastfartygens maskinrum, i realiteten inte alls torde p

å

verka intresset av att l

ä

mna s

å

dant avfall och att det 

ä

r orimligt att i mindre eller medelstora hamnar med speciell trafik kr

ä

va att oljeavfallet tas emot utan s

ä

rskild avgift.

Hamnf

ö

rbundet 

å

beropar f

ö

rh

å

llandena i G

ö

teborgs hamn och i Haraholmen (Pite

å

) 

å

r 1978. Enligt f

ö

rbundet har intresset f

ö

r att avl

ä

mna oljeavfall i G

ö

teborgs hamn varit litet trots att n

å

gra s

ä

rskilda avgifter inte har tagits ut, medan det har varit stort i Haraholmen d

ä

r h

ö

ga s

å

dana avgifter debi­terats. Vidare har det enligt f

ö

rbundet f

ö

rekommit att kost­naderna f

ö

r omh

ä

ndertagande av oljeavfall fr

å

n fartygs maskinrum har uppg

å

tt till avsev

ä

rt h

ö

gre belopp 

ä

n det som har erh

å

llits genom hamnavgiften f

ö

r fartyget.

F

ö

r det fall ett f

ö

rbud mot s

ä

rskild avgift 

ä

nd

å

 inf

ö

rs f

ö

resl

å

r f

ö

rbundet att hamnarna ges m

ö

jlighet att f

å

 sina kostnader t

ä

ckta p

å

annat s

ä

tt 

ä

n genom hcimnavgifter, n

ä

m­ligen genom medel fr

å

n en s

ä

rskild fond som finansieras via den statliga fyravgiften. Fonden b

ö

r enligt f

ö

rslaget f

ö

rvaltas av sj

ö

fartsverket och utbetalning av medel ske kalender

å

rsvis p

å

 basis av hamnens styrkta sj

ä

lvkostnader.

Prop. 1979/80:167

102

7  

Ö

verv

ä

ganden och f

ö

rslag

7.1 Fr

å

gan om svenskt tilltr

ä

de till MARPOL-protokollet

Inledningsvis kan konstateras att MARPOL-protokollet inne­h

å

ller vissa 

ä

ndringar i och till

ä

gg till MARPOL-konven­tionen men i 

ö

vrigt omfattar samtliga de best

ä

mmelser och regler i konventionen som inte har 

ä

ndrats. Det kan ocks

å 

erinras om att d

å

varande regering i prop. 1975/76:5 f

ö

reslog riksdagen att godk

ä

nna MARPOL-konventionen utom s

å

vitt avser bilaga 

II 

till konventionen, vilken bilaga inneh

å

ller regler­na om flytande kemikalier som transporteras i bulk, och att riksdagen bif

ö

ll f

ö

rslaget. Mot denna bakgrund uppkommer, n

ä

r det g

ä

ller att ta st

ä

llning till MARPOL-protokollet, fr

å

gan huruvida de 

ä

ndringar i och till

ä

gg till konventionen som har upptagits i protokollet f

ö

r

ä

ndrar f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r det tidigare beslutet att godk

ä

nna MARPOL-konventionen i vissa delar. Fr

å

gan 

ä

r ocks

å

 om det i MARPOL-protokollet inskrivna uppskovet med till

ä

mpningen av reglerna om flytande kemikalier i bulk inverkar p

å

 Sveriges m

ö

jligheter att god­k

ä

nna bilaga 

II 

och huruvida 

ö

vriga nyheter i protokollet 

ä

r godtagbara fr

å

n svensk synpunkt.

F

ö

rst b

ö

r dock i detta sammanhang unders

ö

kas om det efter MARPOL-protokollets tillkomst finns anledning att n

ä

rmare 

ö

verv

ä

ga fr

å

gan om Sveriges tilltr

ä

de till MARPOL-konven­tionen. MARPOL-protokollet 

ä

r, som har n

ä

mnts tidigare, av­sett att ers

ä

tta konventionen. Tanken 

ä

r att konventionen skall, som det har uttryckts p

ä

 TSPP-konferensen, tyna bort. Av denna anledning och d

ä

 konventionen - till skillnad fr

ä

n protokollet - inneb

ä

r att best

ä

mmelserna om flytande kemi­kalier i bulk skall till

ä

mpas fr

å

n instrumentets ikrafttr

ä­

dande, 

ä

r det osannolikt att konventionen n

å

gonsin vinner en s

å

dan anslutning att den kan tr

ä

da i kraft.

Remissinstanserna har tillstyrkt eller l

ä

mnat utan erinran att Sverige tilltr

ä

der MARPOL-protokollet.

Denna bed

ö

mning f

å

r anses inneb

ä

ra att det inte l

ä

nqre finns n

å

gon anledning att n

ä

rmare 

ö

verv

ä

ga ett svenskt

Prop. 1979/80:167

103

tilltr

ä

de till MARPOL-konventionen och att arbetet p

å 

svensk sida, s

å

v

ä

l nationellt som internationellt, b

ö

r inriktas p

å

 MARPOL-protokollet och dess ikrafttr

ä

dande.

Remissutfallet i fr

ä

ga om svenskt tilltr

ä

de till MARPOL-protokollet inneb

ä

r vidare att de nyheter som har tagits upp i MARPOL-protokollet inte rubbar f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r det tidigare beslutet att godk

ä

nna MARPOL-konventionen i vissa delar och att nyheterna i MARPOL-protokollet, b

å

de i fr

å

ga om oljetankfartyg och i fr

å

ga om uppskovet med till-l

ä

mpningen av reglerna om flytande kemikalier i bulk, 

ä

r godtagbara i och f

ö

r sig.

S

å

lunda f

å

r de nya reglerna om oljetankfartyg - om besikt­ning, inspektion och certifikat och om fartygens konstruk­tion, utrustning och drift - anses inneb

ä

ra betydande sk

ä

rp­ningar av de regler som finns i MARPOL-konventionen. S

ä

rskilt kan i detta sammanhang n

ä

mnas kravet p

ä

SBT, d

ä

r den l

ä

gsta till

ä

mpningsgr

ä

nsen har s

ä

nkts, i fr

å

ga om nya r

ä

oljetank-fartyg fr

å

n 70 000 till 20 000 ton d

ö

dvikt och i fr

å

ga om nya produkttankfartyg fr

å

n 70 000 till 30 000 ton d

ö

dvikt, och d

ä

r som kompletterande krav har inf

ö

rts PL och, i fr

ä

ga om r

å

oljetankfartyg, COW. Vidare kan n

ä

mnas de krav som har inf

ö

rts i fr

å

ga om existerande oljetankfartyg p

å

 40 000 ton d

ö

dvikt eller mer i syfte att minska risken f

ö

r oljef

ö

rore­ningar genom utsl

ä

pp av barlastvatten, dvs. krav p

å

SBT eller COW eller 

ö

verg

å

ngsvis CBT i fr

ä

ga om r

å

oljetankfartyg och krav p

ä

 SBT eller CBT i fr

å

ga om produkttankfartyg. Visser­ligen hade, bl.a. fr

ä

n milj

ö

synpunkt, SBT i f

ö

rening med CBT som 

ö

verg

ä

ngsarrangemang varit en b

ä

ttre l

ö

sning 

ä

n den vid konferensen beslutade som medger anv

ä

ndning av COW - i st

ä

llet f

ö

r SBT - p

å

existerande r

å

oljetankfartyg och anv

ä

nd­ning av CBT utan tidsbegr

ä

nsning - i st

ä

llet f

ö

r SBT - p

å 

existerande produkttankfartyg. Konferensens i MARPOL-proto­kollet inskrivna paketl

ö

sning f

ä

r dock anses utg

ö

ra ett klart framsteg i j

ä

mf

ö

relse med MARPOL-konventionen, och detta sy­nes ocks

ä

vara de flesta remissinstansernas uppfattning.

Prop. 1979/80:167

104

Den andra huvudnyheten i MARPOL-protokollet, uppskovet med till

ä

mpningen av reglerna i bilaga 

II 

om flytande kemikalier i bulk, 

ä

r resultatet av ett svenskt f

ö

rslag vid TSPP-konfe­rensen. Detta av konferensen accepterade f

ö

rslag hade till syfte att, trots de sv

å

righeter som stater - i likhet med Sverige - har haft med till

ä

mpningen av kemikaliebest

ä

mmel­serna i bilaga 

II, 

snarast m

ö

jligt f

å

i kraft 

ö

vriga MARPOL-best

ä

mmelser. S

å

tillvida f

å

r uppskovet bed

ö

mas som positivt, n

ä

got som j

ä

mv

ä

l framh

å

lls uttryckligen av flera remissin­stanser.

Vad naturv

å

rdsverket och sj

ö

fartsverket har anf

ö

rt pa grund­val av verkst

ä

llda utredningar f

å

r anses visa att de problem i fr

å

ga om mottagningen och behandlingen av kemikalierester fr

å

n fartyg som 

å

r 1975 ans

å

gs f

ö

religga, kan l

ö

sas p

å

 ett tillfredsst

ä

llande s

ä

tt inom den vidare tidsram som MARPOL-protokollet erbjuder. F

ö

r svenskt vidkommande inneb

ä

r allts

å 

uppskovet med till

ä

mpningen av MARPOL-protokollets best

ä

m­melser om flytande kemikalier i bulk att tidigare bet

ä

nklig­heter mot en ratificering av MARPOL-konventionen, som i sak inneh

å

ller samma best

ä

mmelser som protokollet i f

ö

re­varande h

ä

nseende, har undanr

ö

jts.

Mot bakgrund av vad som har anf

ö

rts f

ö

resl

å

s att regeringen snarast m

ö

jligt f

ö

rel

ä

gger riksdagen f

ö

rslag om godk

ä

nnande av MARPOL-protokollet s

å

 att Sverige - genom ratificering -kan tilltr

ä

da protokollet och d

ä

rigenom medverka till att det tr

ä

der i kraft. Ett ikrafttr

ä

dande av MARPOL-protokollet 

ä

r fr

å

n svensk synpunkt angel

ä

get, inte minst med tanke p

ä 

att det skulle medf

ö

ra att samma utsl

ä

ppsregler som de i Helsingforskonventionen upptagna skall till

ä

mpas i 

ö

stersj

ö­

omr

å

det ocks

ä

 av fartyg fr

å

n stater utanf

ö

r omr

å

det.

7.2  Nya konventionsbest

ä

mmelsers till

ä

mpning i Sverige

Ett svenskt tilltr

ä

de till MARPOL-protokollet medf

ö

r behov av lagstiftnings

å

tg

ä

rder. Nu g

ä

llande lagstiftning bygger p

å

 Helsingforskonventionen (1976 

ä

rs lag) och oljeskydds-

Prop. 1979/80:167

105

konventionen med 1969 och 1971 

ä

rs 

ä

ndringar (1972 

ä

rs lag) . I lagstiftningen b

ö

r allts

å

best

ä

mmelser f

ö

ras in som f

ö

r­anleds av s

å

dana best

ä

ramelser i MARPOL-protokollet som sak­nar motsvarighet i Helsingforskonventionen, exempelvis i fr

ä

ga om utsl

ä

pp i vattenomr

å

den utanf

ö

r 

Ö

stersj

ö

omr

å

det och i fr

ä

ga om fartygs konstruktion, utrustning och drift.

Men ocks

ä

 best

ä

mmelserna i MARPOL-protokollets bilaga 

II 

om flytande kemikalier i bulk kr

ä

ver lagstiftnings

å

tg

ä

rder. S

å

dana vidtogs inte i samband med 1976 

ä

rs lagstiftning om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

ä

n fartyg inom 

ö

stersj

ö

om­r

å

det. Denna lagstiftning var visserligen f

ö

ranledd av Sveriges tilltr

ä

de till Helsingforskonventionen, som i sina best

ä

mmelser om f

ö

rbud mot och begr

ä

nsning av utsl

ä

pp av skadliga 

ä

mnen fr

ä

n fartyg i sak 

ö

verensst

ä

mmer med MARPOL-protokollet. Det saknades emellertid anledning att i 1976 

ä

rs lagstiftning ta upp best

ä

mmelser med anledning av Helsingforskonventionens regler om flytande kemikalier i bulk, eftersom dessa inte skulle tr

ä

da i kraft i samband med konventionens ikrafttr

ä

dande utan f

ö

rst vid en tidpunkt varom de f

ö

rdragsslutande parterna - 

ö

stersj

ö

staterna -skall komma 

ö

verens inom ett 

ä

r fr

å

n konventionens ikraft­tr

ä

dande. D

ä

rtill hade tveksamhet betr

ä

ffande m

ö

jligheterna att behandla kemikalieresterna efter mottagning fr

å

n fartyg medf

ö

rt - s

å

som har n

ä

mnts i det f

ö

reg

å

ende - att fr

å

n riks­dagens godk

ä

nnande av MARPOL-konventionen undantogs bilaga 

II 

om flytande kemikalier i bulk.

De lagstiftnings

å

tg

ä

rder som beh

ö

ver vidtas med anledning av ett svenskt tilltr

ä

de till MARPOL-protokollet f

ö

ranleds allts

å

 av s

å

dana best

ä

mmelser i protokollet som inte har n

ä

gon motsvarighet i Helsingforskonventionen och av best

ä

m­melserna om flytande kemikalier i bulk. I fr

å

ga om sist­n

ä

mnda best

ä

mmelser kommer en ny lagstiftning 

ä

ven att bilda grundvalen f

ö

r en till

ä

mpning i Sverige av Helsingforskon­ventionen, vilken till

ä

mpning kan komma att b

ö

rja f

ö

re till-l

ä

mpningen av motsvarande best

ä

mmelser i MARPOL-protokollet.

Det ligger i sakens natur att den lagstiftning som beh

ö

vs

Prop. 1979/80:167

106

med anledning av ett svenskt tilltr

ä

de till MARPOL-proto­kollet - och ett ikrafttr

ä

dande av Helsingforskonventionens best

ä

mmelser om flytande kemikalier i bulk - m

å

ste f

å

 karak­t

ä

ren av ramlagstiftning i vilken regeringen eller den myn­dighet som regeringen utser i stor utstr

ä

ckning bemyndigas att besluta om de svenska best

ä

mmelsernas inneh

å

ll. Ett s

å

dant tillv

ä

gag

å

ngss

ä

tt 

ä

r ofr

å

nkomligt p

ä

 grund av kon­ventionsbest

ä

mmelsernas detaljerade tekniska inneh

å

ll som dessutom kan komma att 

ä

ndras med t

ä

mligen kort varsel f

ö

r att anpassas till den tekniska utvecklingen. D

ä

rtill kommer att bl.a. fr

å

gan om vem som skall svara f

ö

r omh

ä

ndertagan­det av v

ä

tska inneh

å

llande lastrester av flytande kemika­lier m

å

ste 

ö

verv

ä

gas n

ä

rmare, liksom fr

å

gan om vem som skall svara f

ö

r kostnaderna. Av sj

ö

fartsverkets och natur­v

å

rdsverkets skrivelser (jfr. avsnitt 6.2) framg

å

r att mottagning av s

å

dana lastrester i f

ö

rsta hand b

ö

r ske p

å 

platser d

ä

r kemikalierna lossas fr

å

n fartygen.

Ä

ven i fr

å

ga om de tidpunkter d

å

 olika konventionsbest

ä

m­melser skall b

ö

rja till

ä

mpas av Sverige beh

ö

vs det bemyn­diganden f

ö

r regeringen att meddela beslut. Till grund f

ö

r s

å

dana beslut kan ligga antingen att vissa konventionsbe­st

ä

mmelser tr

ä

der i kraft eller att vissa best

ä

mmelser i en konvention som har tr

ä

tt i kraft skall b

ö

rja till

ä

mpas internationellt eller att man fr

ä

n svensk sida anser sig b

ö

ra till

ä

mpa vissa konventionsbest

ä

mmelser nationellt trots att de inte har tr

ä

tt i kraft.

Exempel p

ä

 fall d

ä

 konventionsbest

ä

mmelser

ä

r avsedda att b

ö

rja till

ä

mpas f

ö

rst efter konventionens ikrafttr

ä

dande utg

ö

r best

ä

mmelserna i bilaga 

II 

till MARPOL-protokollet och regel 5 i bilaga 

IV

till Helsingforskonventionen om flytande kemikalier i bulk. Exempel fr

ä

n senare 

ä

r p

å

 att internationella 

ö

verenskommelser som inte hade tr

ä

tt i kraft internationellt likv

ä

l sattes i kraft nationellt av Sverige 

ä

r dels 1969 och 1971 

å

rs 

ä

ndringar i oljeskyddskonventionen vilka 

ä

ndringar inf

ö

rdes i svensk lagstiftning genom 1972

Prop. 1979/80:167

107

å

rs lag, dels Helsingforskonventionen vars best

ä

mmelser om f

ö

rebyggande av f

ö

rorening fr

ä

n fartyg, med undantag av reglerna om flytande kemikalier i bulk, inf

ö

rdes i svensk lagstiftning genom 1976 

å

rs lag.

N

ä

r det g

ä

ller MARPOL-protokollet kan nationell till

ä

mpning av vissa best

ä

mmelser f

ö

re protokollets ikrafttr

ä

dande komma i fr

å

ga, med st

ö

d av en s

ä

rskild resolution (nr 1) som an­togs av TSPP-konferensen. I resolutionen uppmanas staterna bl.a. att, oberoende av om protokollet har tr

ä

tt i kraft d

å

, till

ä

mpa protokollets best

ä

mmelser om nya oljetankfar­tyg fr

å

n de tidpunkter som har angetts i protokollet och att i st

ö

rsta m

ö

jliga utstr

ä

ckning till

ä

mpa best

ä

mmelserna om SBT/CBT/COW i fr

ä

ga om existerande oljetankfartyg fr

å

n den 1 juni 1981 ("target date") eller snarast m

ö

jligt d

ä

r­efter. Rekommendationen riktar sig till staterna i egenskap av b

å

de flagg- och hamnstater och l

ä

mnar utrymme f

ö

r indi­viduella bed

ö

mningar fr

ä

n staternas sida.

Fr

å

gan hur Sverige skall st

ä

lla sig till rekommendationen, s

ä

rskilt i fr

å

ga om "target date" betr

ä

ffande existerande fartyg, m

å

ste bli f

ö

rem

å

l f

ö

r ett politiskt avg

ö

rande, d

ä

r milj

ö

- och sj

ö

fartspolitiska h

ä

nsyn f

å

r beaktas. Tillr

ä

ck­ligt underlag f

ö

r ett st

ä

llningstagande finns dock inte f.n. d

ä

 informationen om andra staters planer 

ä

nnu 

ä

r mycket ofullst

ä

ndig och det knappast kan komma i fr

ä

ga att Sverige till

ä

mpar rekommendationen bara som hamnstat, dvs. f

ö

reskri­ver SBT/CBT/COW som villkor f

ö

r fartygs tilltr

ä

de till svenska hamnar men inte generellt f

ö

r svenska fartyg. Om lagstiftningen utformas som en ramlagstiftning p

å

 s

ä

tt som har angetts i det f

ö

reg

å

ende, f

å

r regeringen m

ö

jlighet att senare ta st

ä

llning till de fr

ä

gor som ber

ö

rs i TSPP-konfe­rensens resolution nr 1, mot bakgrund av remissyttranden och fylligare information om andra staters planer.

Prop. 1979/80:167

108

7.3  Samordning av g

ä

llande best

ä

mmelser om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg

som framg

å

r av redog

ö

relsen f

ö

r g

ä

llande r

ä

tt finns be­st

ä

mmelser om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

ä

n fartyg i 1976 

å

rs lag och 1972 

å

rs lag samt i regeringsf

ö

rfattningar i anslutning till resp. lag.

1976 

å

rs lag - som grundar sig p

å

 Helsingforskonventionen och som g

ä

ller inom 

Ö

stersj

ö

omr

å

det och Sveriges sj

ö

terri­torium utanf

ö

r detta - inneh

å

ller best

ä

mmelser om f

ö

rbud mot utsl

ä

pp fr

å

n fartyg av olja, toalettavfall, fast av­fall, m.m. och om omh

ä

ndertagande fr

å

n fartyg av oljehal­tigt barlast- och tankspolvatten, oljeavfall fr

å

n fartygs maskinrum o.d., toalettavfall och fast avfall. D

ä

rut

ö

ver inneh

å

ller lagen f

ö

reskrifter om bl.a. s

ä

rskilda 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg, tillsyn, besv

ä

r och an­svar. Vad g

ä

ller vissa av dessa h

ä

nvisas till best

ä

mmel­ser i 1972 

å

rs lag, vilka d

ä

rigenom blir g

ä

llande 

ä

ven i fr

å

ga om 

å

tg

ä

rd mot vattenf

ö

rorening som avses i 1976 

ä

rs lag.

19 72 

å

rs lag - som grundar sig p

å

 oljeskyddskonventionen m.ed d

ä

ri fram t.o.m. 1971 beslutade 

ä

ndringar - inneh

å

ller mera generellt g

ä

llande best

ä

mmelser, bl.a. om f

ö

rbud mot utsl

ä

pp av olja m.m. fr

å

n fartyg p

å

det fria havet utanf

ö

r 

Ö

stersj

ö

omr

å

det, fartygs konstruktion och utrustning samt kontroll och 

ö

vervakning.

Best

ä

mmelserna i Helsingforskonventionen till f

ö

rebyggande av vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg 

ä

r h

ä

mtade fr

å

n MARPOL-konventionen, d

ä

r 

ö

stersj

ö

omr

å

det behandlas som ett special­omr

å

de. Bl.a. med h

ä

nsyn till best

ä

mmelsernas art av s

ä

r­reglering f

ö

r ett klart avgr

ä

nsat omr

å

de togs de upp i en s

ä

rskild lag (1976 

å

rs lag) vid sidan av 1972 

å

rs lag vars inneh

å

ll - vilket framg

å

r av det tidigare anf

ö

rda - d

ä

ri­genom begr

ä

nsats till mera generelllt g

ä

llande regler (jfr. prop. 1975/76:5 s. 93).

Prop. 1979/80:167

109

Best

ä

mmelserna i 1976 

å

rs lag och 1972 

ä

rs lag f

å

r 'anses vara t

ä

mligen sv

å

r

ö

versk

å

dliga, inte minst p

ä

 grund av att det i den f

ö

rstn

ä

mnda lagen f

ö

rekommer h

ä

nvisningar till best

ä

mmelser i den senare. Som framg

å

r av vad som har an­f

ö

rts i avsnitt 7.2 medf

ö

r ett svenskt tilltr

ä

de till MARPOL-protokollet att vissa till

ä

gg till och 

ä

ndringar i g

ä

llande best

ä

mmelser m

å

ste g

ö

ras. Bl.a. skulle i b

ä

de 1976 

ä

rs lag och 1972 

å

rs lag beh

ö

va f

ö

ras in f

ö

reskrifter om utsl

ä

pp av andra skadliga kemikalier 

ä

n olja. Vidare skulle i 1976 

å

rs lag beh

ö

va tas in f

ö

reskrifter om omh

ä

n­dertagande av rester av n

ä

mnda kemikalier. En s

å

dan l

ö

sning skulle f

ä

 till f

ö

ljd att best

ä

mmelserna i lagarna blev 

ä

n mer sv

å

r

ö

versk

å

dliga. Mot bakgrund av det anf

ö

rda f

ö

resl

å

s att best

ä

mmelserna om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg f

ö

rs samman i en lag och i en f

ö

rordning i anslut­ning till denna.

I det f

ö

rslag till ny lag om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg som har utarbetats har tagits upp dels - med vissa sakliga 

ä

ndringar som framg

å

r av det f

ö

ljande - g

ä

l­lande best

ä

mmelser i 1976 

å

rs lag och 1972 

å

rs lag, dels de ytterligare best

ä

mmelser som f

ö

ranleds av ett tilltr

ä

de till MARPOL-protokollet. I samband med att nu g

ä

llande be­st

ä

mmelser har f

ö

rts in i den nya lagen har ocks

ä

 en spr

å

k­lig bearbetning av best

ä

mmelserna gjorts. Den nya lagen har ocks

å

 indelats i kapitel i syfte att erh

å

lla b

ä

ttre 

ö

ver­sk

ä

dlighet.

Den f

ö

reslagna lagen har i 

å

tskilliga avseenden - liksom 1972 och 1976 

å

rs lagar - karakt

ä

ren av s.k. ramlag. S

å­

lunda inneh

å

ller lagen bemyndiganden f

ö

r regeringen eller den myndighet som regeringen utser att meddela f

ö

reskrifter bl.a. om f

ö

rbud mot utsl

ä

pp fr

å

n fartyg av andra skadliga flytande kemikalier som transporteras i bulk 

ä

n olja och om omh

ä

ndertagande av rester av s

å

dana kemikalier samt om fartygs konstruktion och utrustning. De f

ö

reslagna bemyn­digandena f

å

r ses mot den bakgrunden att flertalet av de f

ö

reskrifter som avses svarar mot s

ä

dana regler i MARPOL-protokollet och Helsingforskonventionen som 

ä

r av teknisk

Prop. 1979/80:167

IIO

natur och som t

ä

mligen snabbt kan komma att 

ä

ndras. D

ä

rtill kommer att n

ä

mnda regler i viss utstr

ä

ckning p

ä

 grund av s

ä

rskilda best

ä

mmelser blir g

ä

llande f

ö

rst efter det att protokollet resp. konventionen har tr

ä

tt i kraft. De bemyn­diganden som f

ö

resl

å

s g

ö

r det s

å

ledes m

ö

jligt f

ö

r regeringen eller den myndighet som regeringen utser att tidsm

ä

ssigt anpassa svenska f

ö

reskrifter till ikrafttr

ä

dandet av mot­svarande internationella regler.

7.4  S

ä

rskilda fr

å

gor

7.4.1  Avgifter f

ö

r omh

ä

ndertagande av rester och avfall fr

ä

n fartygs drift

Som framg

å

r av avsnitt 6.3 har sj

ö

fartsverket hemst

ä

llt att det inf

ö

rs en best

ä

mmelse med ett direkt f

ö

rbud mot att ta ut s

ä

rskild avgift f

ö

r omh

ä

ndertagande av s

å

dant avfall som avses i 10 

§

 1976 

å

rs lag, dvs. oljeavfall fr

å

n fartygs maskinrum o.d., toalettavfall och fast avfall. Inf

ö

randet av en s

å

dan best

ä

mmelse har emellertid - som ocks

å

 framg

å

r av n

ä

mnda avsnitt - avstyrkts av Svenska hamnf

ö

rbundet. Ett avgiftsf

ö

rbud kan under vissa f

ö

rh

å

llanden enligt f

ö

rbundet medf

ö

ra att en del hamnar inom ramen f

ö

r systemet med de allm

ä

nna hamnavgifterna m.m. inte helt kan t

ä

cka kostnaderna f

ö

r mottagning, dvs. kostnaderna f

ö

r mottagning tar f

ö

r stor del av inkomsterna fr

å

n hamnavgifterna etc. F

ö

rbundet anser att det i f

ö

rsta hand 

ä

r de mindre och medelstora hamnarna som skulle drabbas. F

ö

r att mildra de kostnadsm

ä

ssiga verk­ningarna av ett f

ö

rbud mot s

ä

rskilda avgifter f

ö

resl

ä

r f

ö

r­bundet att hamnarna ges m

ö

jlighet att f

å

sina kostnader f

ö

r mottagning av visst avfall t

ä

ckta p

å

annat s

ä

tt, n

ä

mligen genom medel fr

å

n en s

ä

rskild fond som finansieras via den statliga fyravgiften. Fonden b

ö

r enligt f

ö

rslaget f

ö

rvaltas av sj

ö

fartsverket och utbetalning av medel ske kalender

å

rs­vis p

å

 basis av hamnens styrkta sj

ä

lvkostnader.

Sj

ö

fartsverket f

å

r anses ha framf

ö

rt starka sk

ä

l f

ö

r att ett uttrckligt 

£ö

rbud mot att ta ut s

ä

rskild avgift f

ö

r omh

ä

ndertagande av s

å

dant avfall som avses i 10 

§

 1976 

å

rs lag b

ö

r inf

ö

ras i lagstiftningen. Det kan h

ä

r s

ä

rskilt fram-

Prop. 1979/80:167

111

h

å

llas att det under r

å

dande f

ö

rh

å

llanden f

ö

religger en uppen­bar risk f

ö

r att allt fler hamnar b

ö

rjar ta ut s

ä

rskild av­gift f

ö

r omh

ä

ndertagande av avfallet. En s

å

dan utveckling kan leda till att mottagningsanordningarna utnyttjas i allt mindre utstr

ä

ckning och att de olagliga utsl

ä

ppen 

ö

kar. Hamnf

ö

rbun­dets inv

ä

ndning att ben

ä

genheten att avl

ä

mna avfall i hamn inte p

å

verkas av avgifterna har belysts utifr

å

n f

ö

rh

å

llandena i tv

å

hamnar under en begr

ä

nsad tidsperiod. Detta material till

å

ter emellertid knappast n

å

gra s

ä

kra slutsatser ens om dessa hamnar.

N

å

gon anledning att ompr

ö

va st

ä

llningstagandena i prop. 1975/76:5 (s.' 89 och 92) i avgiftsfr

å

gan kan allts

å

 inte anses f

ö

religga. I enlighet med uttalandena i propositionen - vilka riksdagen (JoU 1975/76:16, rskr 1975/76:58) l

ä

mnade utan erinran - b

ö

r de kostnader som en hamninnehavare f

å

r vidk

ä

nnas enligt lagen (1965:54) om kommunala renh

å

llnings­avgifter f

ö

r omh

ä

ndertagande av ifr

å

gavarande avfall belasta hamnverksamheten och beaktas vid best

ä

mningen av hamnavgift, grundpenning eller motsvarande avgift.

Mot denna bakgrund f

ö

resl

å

s d

ä

rf

ö

r att i den nya lagen inf

ö

rs ett uttryckligt f

ö

rbud mot att ta ut s

ä

rskild avgift f

ö

r omh

ä

ndertagande av oljeavfall fr

ä

n fartygs maskinrum o.d., toalettavfall och fast avfall. F

ö

rbudet b

ö

r g

ä

lla 

ä

ven i fr

å

ga om omh

ä

ndertagandet av rester av skadliga 

ä

mnen som transporteras annorledes 

ä

n som bulklast.

Ett s

å

dant f

ö

rbud b

ö

r utformas som ett f

ö

rbud f

ö

r innehavare av hamn att av fartygets redare eller 

ä

gare ta ut n

å

gon s

ä

r­skild avgift f

ö

r omh

ä

ndertagande - mottagning och annan han­tering - av ifr

å

gavarande rester och avfall.

Innehavare av en hamn 

ä

r, oavsett om hamnen 

ä

gs av kommunen eller 

ä

r privat

ä

gd, den som f

ä

r anses vara skyldig att ta emot fartygsavfall inom hamnomr

å

det och d

ä

refter 

ö

verl

ä

mna avfallet f

ö

r bortforsling. Detta f

ö

ljer av den allm

ä

nna principen att den som 

ä

ger, nyttjar eller p

å

 annat s

ä

tt f

ö

r-

Prop. 1979/80:167

112

fogar 

ö

ver en fastighet (fastighetsinnehavaren) 

ä

r skyldig att samla upp avfall, som uppkommer p

å

 fastigheten, och i avvaktan p

å

bortforsling f

ö

rvara avfallet p

å

 ett godtagbart s

ä

tt. S

å

vitt avser fartyg i f

ä

rjetrafik f

å

r fartygets re­dare eller 

ä

gare anses f

ö

rfoga 

ö

ver hamnanordningarna p

ä

 ett s

å

dant s

ä

tt att han b

ö

r j

ä

mst

ä

llas med innehavare av hamn n

ä

r det g

ä

ller ansvarighet f

ö

r renh

å

llningen vid dessa an­ordningar och n

ä

r det g

ä

ller skyldighet att erl

ä

gga kommu­nala renh

å

llningsavgifter.

I vissa fall f

ö

rekommer det att kommunen utkr

ä

ver avgift f

ö

r bortforsling av fartygsavfallet direkt fr

ä

n fartygets redare eller 

ä

gare. Med undantag f

ö

r fartyg i f

ä

rjetrafik strider detta f

ö

rfaringss

ä

tt mot den nyss n

ä

mnda principen att ham­nens innehavare i egenskap av fastighetsinnehavare 

ä

r ansva­rig f

ö

r renh

å

llningen inom hamnomr

å

det. Dessutom motverkas h

ä

rigenom str

ä

vandena att underl

ä

tta f

ö

r fartygen att bli av med fartygsavfall p

å

 ett milj

ö

m

ä

ssigt godtagbart s

ä

tt.

N

ä

r det g

ä

ller inansi-eringsf

å

an kan det under vissa ogynn­samma f

ö

rh

å

llanden uppst

å

 kostnadsm

ä

ssiga ol

ä

genheter f

ö

r enstaka hamnar i f

ö

revarande sammanhang. En anledning h

ä

rtill 

ä

r med stor sannolikhet att mottagningen av avfallet i ham­narna 

ä

nnu inte har hunnit ordnas p

ä

 ett rationellt s

ä

tt. Det material hamnf

ö

rbundet har lagt fram till st

ö

d f

ö

r sitt f

ö

r­slag om en s

ä

rskild fond som finansieras via den statliga fyravgiften utg

ö

r emellertid inte tillr

ä

ckligt underlag f

ö

r ett st

ä

llningstagande i den riktning f

ö

rbundet har f

ö

resla­git. S

å

lunda saknas uppgifter om omfattningen av hamnarnas mottagning av oljerester fr

å

n fartygens maskinrum. Inte heller finns det ber

ä

kningar p

å

hur stor kostnadst

ä

cknings­graden 

ä

r genom uttaget av hamnavgifter etc. Med h

ä

nsyn h

ä

r­till synes det f.n. saknas tillr

ä

ckliga sk

ä

l att bifalla f

ö

r­bundets f

ö

rslag. Huruvida det finns anledning till en annan bed

ö

mning, n

ä

r erfarenhet har erh

å

llits av effekterna av den f

ö

reslagna lagstiftningen p

ä

 omr

å

det, kan inte 

ö

verblickas f.n.

Prop. 1979/80:167

113

7.4.2    Tillsyn

1972 

å

rs lag inneh

å

ller inga materiella best

ä

mmelser om tillsynen av att reglerna om fartygs konstruktion och ut­rustning efterlevs. I st

ä

llet s

ä

gs i 16 

§

 att tillsynen ut

ö

vas enligt lagen (1965:719) om s

ä

kerheten p

ä

 fartyg (sj

ö

s

ä

kerhetslagen) i fr

å

ga om fartyg som skall underg

å 

regelbundna tillsynsf

ö

rr

ä

ttningar enligt den lagen. I 1976 

å

rs lag finns det inte heller n

ä

gra best

ä

mmelser om tillsyn. Sj

ö

s

ä

kerhetslagen har i 7 kap. utf

ö

rliga best

ä

mmelser om olika tillsynsf

ö

rr

ä

ttningar. Dessutom finns i 1 kap. vissa grundl

ä

ggande best

ä

mmelser om tillsyn.

Det 

ä

r i och f

ö

r sig naturligt att den nuvarande lagstift­ningen om

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg inte inneh

å

ller n

å

gra uttryckliga best

ä

mmelser om tillsyn. Olje­skyddskonventionen saknar n

ä

mligen helt regler om detta. Regler om besiktningar och inspektioner finns dock intagna i MARPOL-konventionen. Dessa regler har sedan byggts ut och sk

ä

rpts genom MARPOL-protokollet (jfr. avsnitt 3.1 och 4).

J

ä

mf

ö

rt med oljeskyddskonventionen inneh

å

ller MARPOL-proto­kollet avsev

ä

rt fler best

ä

mmelser om fartygs konstruktion, utrustning och drift. De tekniska best

ä

mmelserna i bilagorna till protokollet 

ä

r i m

å

nga fall detaljerade. Till f

ö

ljd h

ä

rav torde det bli n

ö

dv

ä

ndigt med en relativt omfattande reglering p

ä

 detta omr

å

de n

ä

r protokollet har tr

ä

tt i kraft och/eller skall b

ö

rja till

ä

mpas av Sverige. De tekniska be­st

ä

mmelserna torde till st

ö

rsta delen f

ä

 utf

ä

rdas av sj

ö­

fartsverket. Enligt MARPOL-protokollet skall administra­tionen vid besiktningar kontrollera att kraven p

å

 konstruk­tion, utrustning och drift 

ä

r uppfyllda. Om s

å

ä

r fallet, skall certifikat utf

ä

rdas. Certifikaten 

ä

r avsedda att tj

ä

nst­g

ö

ra som "pass" bl.a. vid bes

ö

k i fr

ä

mmande staters hamnar. Vederb

ö

rande administration har genom att utf

ä

rda ett certi­fikat tagit p

å

 sig ansvaret f

ö

r att detta 

ä

r riktigt och att fartygets konstruktion, utrustning och drift d

ä

rmed har god­k

ä

nts. I fr

ä

mmande staters hamnar skall kontroll av ett fartyg

8 

Riksdagen 1979180. 1 saml. Nr 167

Prop. 1979/80:167

114

normalt begr

ä

nsas till att fastst

ä

lla att det finns giltiga certifikat ombord. Denna nya internationella reglering av fartygs konstruktion, utrustning och drift samt om certifi­kat, besiktningar och inspektioner g

ö

r det n

ö

dv

ä

ndigt att f

ö

ra in s

ä

rskilda best

ä

mmelser om tillsynsf

ö

rr

ä

ttningar i lagstiftningen om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

ä

n fartyg. 

Ä

ven om tillsynen enligt denna skall inriktas p

ä

krav som betingas av milj

ö

sk

ä

l, b

ö

r den samordnas med motsvarande reglering i sj

ö

s

ä

kerhetslagen, som 

ä

r v

ä

l k

ä

nd f

ö

r olika intressenter inom sj

ö

farten.

Best

ä

mmelser om tillsyn har tagits upp i den f

ö

reslagna la­gens 6 kap. De 

ä

r inte lika detaljerade som motsvarande be­st

ä

mmelser i sj

ö

s

ä

kerhetslagen. N

ä

r best

ä

mmelserna har ut­formats har grundtanken varit att skapa den ram som beh

ö

vs f

ö

r den framtida tillsynsverksamheten. Genom verkst

ä

llighets­f

ö

reskrifter av regeringen eller den myndighet som regeringen utser kan den reglering som beh

ö

vs tillskapas successivt. Innan MARPOL-protokollet skall till

ä

mpas av Sverige torde det inte beh

ö

vas n

å

gra mer detaljerade tillsynsbest

ä

mmelser i regeringsf

ö

rfattning 

ä

n dem som redan finns. I detta f

ö

rsta skede inneh

å

ller utkastet till f

ö

rordning bara ett f

ä

tal be­st

ä

mmelser om tillsyn. I dessa talas det om vilka myndig­heter som skall ut

ö

va tillsynen och vidare l

ä

mnas vissa be­myndiganden till sj

ö

fartsverket. I n

ä

sta skede, n

ä

r MARPOL-protokollet skall b

ö

rja till

ä

mpas av Sverige, blir det n

ö

d­v

ä

ndigt att bygga ut reglerna i f

ö

rordningen bl.a. genom att ange vilka typer av tillsynsf

ö

rr

ä

ttningar som skall f

ö

rekomma och hur ofta s

å

dana f

ö

rr

ä

ttningar skall 

ä

ga rum.

7.4.3 P

å

f

ö

ljder m.m.

Enligt 1972 

å

rs lag och 1976 

å

rs lag d

ö

ms den som upps

å

t­ligen eller av oaktsamhet bryter mot f

ö

rbud mot utsl

ä

pp av olja eller andra skadliga 

ä

mnen fr

ä

n fartyg till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst ett 

å

r. F

ö

r 

ö

vertr

ä

delser av f

ö

r­bud att anv

ä

nda fartyg som inte 

ä

r konstruerade eller ut-

Prop. 1979/80:167

II-'

»

rustade p

å

 f

ö

reskrivet s

ä

tt eller saknar f

ö

reskrivet cer­tifikat och f

ö

r 

ö

vertr

ä

delser av f

ö

rbud att f

ö

ra vatten i br

ä

nsletank f

ö

reskrivs i 1972 

ä

rs lag b

ö

ter som p

å

f

ö

ljd. 

Ä

ven fartygets redare eller 

ä

gare kan d

ö

mas i n

ä

mnda fall, om han har haft eller bort ha vetskap om g

ä

rningen.

Under senare 

å

r har Scunh

ä

llets 

å

tg

ä

rder f

ö

r att motverka olagliga utsl

ä

pp av skadliga 

ä

mnen, s

ä

rskilt av olja, till­dragit sig ett allt st

ö

rre intresse, bl.a. med anledning av stora oljeutsl

ä

pp som har f

ö

rekommit. S

ä

v

ä

l en f

ö

rb

ä

ttring av m

ö

jligheterna att uppt

ä

cka olagliga utsl

ä

pp som en sk

ä

rpning av p

å

f

ö

ljderna f

ö

r s

å

dana utsl

ä

pp har tagits upp i olika sammanhang, bl.a. i riksdagen (se JoU 1976/77:10 samt JoU 1978/89:32 och rskr 1978/79:401). I bet

ä

nkandet JoU 1973/79:32 (s. 5) framh

ö

ll utskottet att det - f

ö

r att man skall kunna komma till r

ä

tta med problemet med de olag­liga utsl

ä

ppen - kr

ä

vs att ocks

å

 m

ö

jligheten att tillgripa str

ä

ngare p

å

f

ö

ljder 

ä

gnas s

ä

rskild uppm

ä

rksamhet.

Mot bakgrund av det anf

ö

rda och d

å

 utsl

ä

pp av olja och andra skadliga 

ä

mnen kan orsaka betydande skador p

ä

 den marina milj

ö

n och avsev

ä

rda ol

ä

genheter i 

ö

vrigt f

ö

resl

ä

s i pro­memorian att straffmaximum f

ö

r brott mot best

ä

mmelserna om f

ö

rbud mot utsl

ä

pp av s

ä

dana 

ä

mnen h

ö

js fr

å

n f

ä

ngelse i ett 

å

r till f

ä

ngelse i tv

å

ä

r. H

ä

rigenom f

ö

rl

ä

ngs preskriptions­tiden f

ö

r s

ä

dana brott fr

ä

n tv

å

 till fem 

å

r.

N

ä

r det g

ä

ller brott mot s

å

dana f

ö

reskrifter om fartygs konstruktion, utrustning och drift som har meddelats av milj

ö

sk

ä

l kan den nu g

ä

llande straffsatsen, b

ö

ter, inte anses tillr

ä

cklig. I samband med den 

ö

versyn av regelsys­temet p

ä

 detta omr

å

de som g

ö

rs i promemorian (se n

ä

rmare specialmotiveringen till 4 kap. 2 

§

 f

ö

rslaget till lag om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

ä

n fartyg) f

ö

resl

å

s ocks

å 

att straffsatsen f

ö

r h

ä

r ifr

å

gavarande brott sk

ä

rps och best

ä

ms - i likhet med vad som g

ä

ller enligt sj

ö

s

ä

kerhets­lagen f

ö

r liknande brott - till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst sex m

å

nader.

Prop. 1979/80:167

116

En t

ä

nkbar 

å

tg

ä

rd f

ö

r att ytterligare minska antalet olag­liga utsl

ä

pp av olja m.m. fr

å

n fartyg kan vara n

å

gon form av s

ä

rskild ekonomisk p

å

f

ö

ljd som riktar sig mot dem som kan ha ekonomisk vinning av s

ä

dana brott. En f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r att en s

ä

dan p

å

f

ö

ljd skall bli verkningsfull 

ä

r dock att det finns m

ö

jligheter att i st

ö

rre utstr

ä

ckning 

ä

n nu identi­fiera fartyg varifr

å

n olagliga utsl

ä

pp g

ö

rs. I sammanhanget b

ö

r framh

å

llas att f

ö

rslag om en ny ekonomisk p

å

f

ö

ljd har lagts fram i departementspromemoriorna (Ds Ju 1978:5) F

ö

re­tagsb

ö

ter, vilken promemoria inneh

å

ller en kartl

ä

ggande unders

ö

kning av korporativt ansvar, och (Ds Ju 1979:10) F

ö

retagsb

ö

ter, vilken promemoria inneh

å

ller f

ö

rslag till lagtexter. Promemoriorna 

ä

r f.n. f

ö

rem

å

l f

ö

r remissbehand­ling. Fr

å

gan om inf

ö

randet av en ny ekonomisk p

å

f

ö

ljd och den n

ä

rmare utformningen av en s

å

dan p

å

f

ö

ljd torde f

ä

ö

ver­v

ä

gas sedan nyssn

ä

mnda promemorior har remissbehandlats.

I 11 

§

 1972 

ä

rs lag finns best

ä

mmelser om s

ä

rskilda 

å

tg

ä

rder mot f

ö

rorening fr

ä

n fartyg, bl.a. f

ö

rbud och f

ö

rel

ä

gganden som 

ä

r p

å

kallade f

ö

r att f

ö

rhindra eller begr

ä

nsa utsl

ä

pp av olja m.m. Den som bryter mot ett s

å

dant f

ö

rbud eller f

ö

re­l

ä

ggande d

ö

ms till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst ett 

å

r. F

ö

r att 

ö

ka m

ö

jligheterna att motverka 

ö

vertr

ä

delser av f

ö

rbud och f

ö

rel

ä

gganden i s

å

dana och liknande fall f

ö

resl

å

s be­st

ä

mmelser som inneb

ä

r att vite skall kunna uts

ä

ttas i be­slut om f

ö

rbud eller f

ö

rel

ä

ggande.

7.5 Uppr

ä

ttade lagf

ö

rslag m.m.

I enlighet med de i det f

ö

reg

ä

ende redovisade 

ö

verv

ä

gandena har uppr

ä

ttats f

ö

rslag till lag om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rore­ning fr

å

n fartyg (bil. 3.1). N

ä

rmare synpunkter p

å

 lagf

ö

rsla­gets inneh

å

ll l

ä

mnas i specialmotiveringen (avsnitt 7.6).

Den f

ö

reslagna nya lagen g

ö

r det n

ö

dv

ä

ndigt att g

ö

ra en f

ö

ljd­

ä

ndring i dumpningslagen. F

ö

rslag till lag om 

ä

ndring i lagen (1971:1154) om f

ö

rbud mot dumpning av avfall i vatten har d

ä

rf

ö

r uppr

ä

ttats (bil. 3.2).

Prop. 1979/80: 167

117

Till komplettering av f

ö

rslaget till lag om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg har utarbetats ett utkast till f

ö

rordning om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

ä

n fartyg. Utkastet 

å

terfinns i bil. 4.

Prop. 1979/80:167

118

7.6  Specialmotivering till f

ö

rslaget till ny lag om 

å

t­g

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg

1 kap.  Inledande best

ä

mmelser

IS

paragrafen kan j

ä

mf

ö

ras med 3 

§

i 1976 

ä

rs lag. I paragra­fen finns vissa definitioner som i huvudsak 

ö

verensst

ä

mmer med MARPOL-protokollet och Helsingforskonventionen.

"

ö

stersj

ö

omr

å

det" definieras, i enlighet med MARPOL-proto­kollet, som allt vattenomr

å

de i 

Ö

stersj

ö

n och inloppet till denna och omfattar s

å

ledes 

ä

ven bukter, vikar, hamnar etc.

"Fartyg" definieras p

å

 samma s

ä

tt som i 1976 

ä

rs lag. Be­greppet omfattar allts

å

 ocks

å

fritidsfartyg. Best

ä

mmelsen i 10 kap. 2 

§

 om undantag m

ö

jligg

ö

r att lagens best

ä

mmelser till

ä

mpas p

å

 fritidsfartyg, s

å

som det anges i Helsingfors­konventionens art. 8, i den m

å

n s

ä

 l

ä

mpligen kan ske.

Definitionen av begreppet "skadligt 

ä

mne", som inte har n

ä

gon motsvarighet i g

ä

llande r

ä

tt, 

ä

r h

ä

mtad fr

å

n MARPOL-protokollet, vars definition i sak 

ö

verensst

ä

mmer med Helsingforskonventionens definitioner av "skadligt 

ä

mne" och "f

ö

rorening". Begreppet "skadligt 

ä

mne", s

å

dant det definieras i 2 

§

, omfattar de i 1976 

ä

rs lag definierade begreppen "olja", "toalettavfall" och "fast avfall", men ocks

å

 andra flytande skadliga kemikalier som transporteras i bulk 

ä

n olja, liksom skadliga 

ä

mnen som transporteras annorledes 

ä

n i bulk.

Begreppet "utsl

ä

pp" definieras som varje utsl

ä

pp fr

å

n fartyg, oberoende av orsak. Som exempel n

ä

mns i definitionen - i enlighet med b

ä

de MARPOL-protokollet och Helsingforskonven­tionen - utstr

ö

mning, kvittblivning, spill, l

ä

ckage, utpump-ning, utspridning och utt

ö

mning. Det b

ö

r noteras att begrep­pet utsl

ä

pp med denna definition 

ä

ven omfattar vad som i 1972 

å

rs lag (1 

§

f

ö

rsta stycket) kallas utfl

ö

de, dvs. ut­sl

ä

pp till f

ö

ljd av olycksh

ä

ndelse.

Prop. 1979/80:167

119

I g

ä

llande f

ö

rfattningar om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg finns definitioner p

å

 olja i 3 

§

1972 

ä

rs lag och i 3 

§

 1976 

å

rs lag. Definitionen p

å

 olja i 1972 

å

rs lag omfattar best

ä

ndiga oljor, dvs. r

å

olja, sm

ö

rjolja, dieselolja och annan br

ä

nnolja. I 1976 

ä

rs lag omfattar definitionen p

å

 olja d

ä

remot alla oljor, s

å

lunda 

ä

ven s.k. l

ä

tta oljor. Definitionerna 

ö

verensst

ä

mmer med reglerna i oljeskyddskonventionen resp. Helsingforskonventionen. Vidare finns i 3 

§

 1976 

å

rs lag definitioner p

å

 toalett­avfall och fast avfall som 

ö

verensst

ä

mmer med reglerna i Helsingforskonventionen. Definitionerna p

å

 olja, toalett­avfall och fast avfall i Helsingforskonventionen 

ö

verens­st

ä

mmer i sin tur med motsvarande regler i MARPOL-proto­kollet.

I den f

ö

reslagna paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen utser att meddela f

ö

reskrifter om vad som skall f

ö

rst

å

s med olja, annan skadlig flytande kemikalie som transporteras i bulk 

ä

n olja och skadliaa 

ä

mnen i 

ö

vrigt. Till den sistn

ä

mnda kategorien h

ö

r skadliga 

ä

mnen som transporteras till sj

ö

ss annorledes 

ä

n i bulk, n

ä

mligen i f

ö

rpackad form eller i fraktcontainer, flyttbara tankar eller landsv

ä

gs- och j

ä

rnv

ä

gstankvagnar. Hit h

ö

r ocks

å

 toalettavfall och fast avfall.

I paragrafen bemyndigas vidare regeringen eller den myndig­het som regeringen utser att meddela f

ö

reskrifter om vad som skall f

ö

rst

å

s med oljetankfartyg.

Anledningen till att dessa definitionsfr

å

gor delegeras till regeringen eller den myndighet regeringen utser 

ä

r att fr

å­

gorna 

ä

r av teknisk natur och konventionsbundna.

2 kap.  F

ö

rbud mot f

ö

rorening fr

å

n fartyg

Paragrafen kan j

ä

mf

ö

ras med 2 

§

1976 

ä

rs lag samt 

ä

ven 4 

§ 

1972

å

rs lag.

Prop. 1979/80:167

120

Enligt paragrafen g

ä

ller best

ä

mmelserna i 2 kap. i fr

å

ga om alla s

å

dana utsl

ä

pp av skadliga 

ä

mnen fr

å

n fartyg som h

ä

rr

ö

r fr

ä

n eller eljest st

ä

r i samband med fartygens drift. Undantag g

ö

rs d

ä

rvid - i 

ö

verensst

ä

mmelse med 2 

§ 

2. i 1976 

å

rs lag seimt Helsingforskonventionen och MARPOL-protokollet - f

ö

r utsl

ä

pp av skadliga 

ä

mnen som 

ä

r en ome­delbar f

ö

ljd av utforskning, utvinning och d

ä

rmed f

ö

renad, ej landbaserad hantering av havsbottnens mineraltillg

å

ngar, t.ex. utsl

ä

pp av olja som efter det att den har utvunnits ur havsbottnen f

ö

rvaras i en anordning vid en oljeplatt­form. Med "fartygens drift" avses fartygens normala anv

ä

nd­ning. Uttrycket "eljest st

ä

r i samband med fartygens drift" avses t

ä

cka de fall d

å

utsl

ä

pp sker till f

ö

ljd av olycks­h

ä

ndelse.

Av paragrafens formulering f

ö

ljer att best

ä

mmelserna i kapitlet inte g

ä

3ler dumpning och inte heller utsl

ä

pp av skadliga 

ä

mnen f

ö

r forsknings

ä

ndam

å

l. N

å

gon motsvarighet till undantagsbest

ä

mmelserna h

ä

rom i 2 

§

 1976 

ä

rs lag och i Helsingforskonventionen och MARPOL-protokollet beh

ö

vs d

ä

rf

ö

r inte i f

ö

revarande lag.

2_

Paragrafens f

ö

rsta stycke t

ä

cker 4 

§

 i 1976 

å

rs lag. F

ö

r­budet mot utsl

ä

pp av olja f

ö

resl

ä

s g

ä

lla Sveriges sj

ö

terri­torium och 

Ö

stersj

ö

omr

å

det i 

ö

vrigt. Som en f

ö

ljd av att 

Ö

stersj

ö

omr

å

det enligt 1 kap. 2 

§

 f

ö

rsta stycket omfattar allt vattenomr

å

de i 

Ö

stersj

ö

n och inloppet till denna kom­mer f

ö

rbudet att g

ä

lla

ä

ven inom vissa delar av andra sta­ters inre vatten, n

ä

mligen bukter, vikar, hamnar etc. F

ö

r­budet mot utsl

ä

pp g

ä

ller s

å

lunda f

ö

r svenska fartyg 

ä

ven n

ä

r de befinner sig inom n

ä

mnda delar av andra staters inre vatten.

I paragrafens andra stycke bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen utser att meddela f

ö

reskrifter om f

ö

rbud mot utsl

ä

pp av olja utanf

ö

r Sveriges sj

ö

territorium och 

ö

stersj

ö

omr

å

det i 

ö

vrigt. Bemyndigandet har tillkommit f

ö

r att m

ö

jligg

ö

ra meddelande av s

å

dana f

ö

reskrifter som

Prop. 1979/80: 167

121

nu finns i 1 

§

f

ö

rsta och tredje styckena och 2 

§

 1972 

ä

rs lag. Enligt 1 

§

 f

ö

rsta stycket f

ä

r p

å

 det fria havet utan­f

ö

r 

ö

stersj

ö

omr

å

det olja inte t

ö

mmas ut fr

å

n tankfartyg med en bruttodr

ä

ktighet av minst 150 registerton och inte heller fr

ä

n annat fartyg med en bruttodr

ä

ktighet av minst 500 registerton. Enligt 1 

§

 tredje stycket f

å

r regeringen f

ö

rordna att f

ö

rbud enligt f

ö

rsta stycket skall g

ä

lla 

ä

ven i fr

å

ga om mindre fartyg. I 2 

§

 anges vissa undantag fr

å

n f

ö

rbudet enligt vilka olja f

ä

r sl

ä

ppas ut i str

ä

ngt be­gr

ä

nsad omfattning och under s

ä

rskilt angivna f

ö

ruts

ä

tt­ningar.

Bemyndigandet i paragrafens andra stycke 

ä

r vidare avsett att kunna utnyttjas f

ö

r att meddela s

å

dana f

ö

reskrifter om f

ö

rbud mot utsl

ä

pp av olja som 

ä

r upptagna i MARPOL-proto­kollet och som avser vattenomr

å

den utanf

ö

r Sveriaes sj

ö­

territorium och 

ö

stersj

ö

omr

å

det i 

ö

vrigt.

Med "f

ö

reskrifter om f

ö

rbud" mot utsl

ä

pp avses i paragrailens andra stycke - liksom i 3 

§

 - s

å

v

ä

l totalf

ö

rbud som. f

ö

rbud att annat 

ä

n under s

ä

rskilt angivna fcruts

ä

ttninaar a

ö

ra utsl

ä

pp.

Det geografiska till

ä

mpningsomr

å

det f

ö

r paragrafen

ä

r inte begr

ä

nsat till svenskt sj

ö

territorium. I detta avseende f

ö

reter paragrafen likheter med 4 

§

 i 1976 

å

rs lag och 1 

§ 

i 1972 

å

rs lag. Till skillnad fr

ä

n sistn

ä

mnda paragraf men i likhet med 4 

§

 i 1976 

å

rs lag 

ä

r 2 

§

 inte heller begr

ä

n­sad till det fria havet s

å

vitt avser vattenomr

å

den utanf

ö

r svenskt sj

ö

territorium. Anledningen till att denna konstiuk-tion har valts f

ö

r 2 

§

 i f

ö

rslaget 

ä

r att s

å

dana utsl

ä

pp fr

å

n svenska fartyg som strider mot svenska - p

å

 interna­tionella 

ö

verenskommelser grundade - f

ö

reskrifter skall kunna f

ö

ranleda straff enligt svensk lagstiftning oberoende av var utsl

ä

ppen har skett, inom eller utom svenskt sj

ö­

territorium, dvs. 

ä

ven om de har 

ä

gt rum inom annan stats sj

ö

territorium. Den f

ö

reslagna paragrafens utformning st

å

r d

ä

rmed i 

ö

verensst

ä

mmelse med art. 4 i MARPOL-konventionen. N

ä

r det g

ä

ller fartyg som inte 

ä

r registrerade i Sverige

Prop. 1979/80: 167

122

blir de f

ö

reskrifter som finns i eller meddelas med st

ö

d av 2 

§

 till

ä

mpliga i f

ö

rsta hand inom svenskt sj

ö

territorium.. D

ä

rut

ö

ver blir de till

ä

mpliga p

å

 fr

ä

mmande fartyg i den m

å

n svensk domsr

ä

tt enligt best

ä

mmelserna i brottsbalken f

ö

re­ligger.

Paragrafen kan j

ä

mf

ö

ras med 4 

§

i 1972 

å

rs lag samt 5, 6 och 8 

§§

 i 1976 

å

rs lag. I paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen utser att meddela f

ö

re­skrifter om f

ö

rbud mot utsl

ä

pp av andra skadliga 

ä

mnen 

ä

n olja. Med st

ö

d av bemyndigandet kan meddelas bl.a. s

å

dana f

ö

reskrifter som finns upptagna i 5 och 6 

§§

 1976 

å

rs lag. Bemyndigandet g

ö

r det ocks

å

 m

ö

jligt att meddela f

ö

reskrif­ter om f

ö

rbud mot utsl

ä

pp av andra skadliga kemikalier 

ä

n olja, exempelvis flytande kemikalier i bulk, i enlighet med Helsingforskonventionen och MARPOL-protokollet.

LS

Paragrafen har en motsvarighet i 1 

§

 f

ö

rsta stycket i 197 2 

ä

rs lag i vilken best

ä

mmelse f

ö

reskrivs att utfl

ö

de av olja fr

å

n fartyg skall f

ö

rhindras s

å

 l

å

ngt det 

ä

r m

ö

jligt. I 1976 

å

rs lag finns d

ä

remot ingen motsvarighet, eftersom begreppet "utsl

ä

pp" d

ä

r omfattar 

ä

ven utfl

ö

de (se prop. 1975/76:5, s. 94). Ocks

å

 enligt den nu f

ö

reslagna lagstift­ningen omfattar begreppet "utsl

ä

pp" utfl

ö

de, dvs. utsl

ä

pp till f

ö

ljd av olycksh

ä

ndelse (se specialmotiveringen till 1 kap. 2 

§

). Likv

ä

l har i den f

ö

reslagna paragrafen tagits upp en s

ä

rskild best

ä

mmelse om skyldighet att begr

ä

nsa ut­sl

ä

pp till f

ö

ljd av olycksh

ä

ndelse s

å

 l

ä

ngt det 

ä

r m

ö

jligt. Detta har skett f

ö

r att frcimh

ä

va vikten av att s

å

dana 

å

t­g

ä

rder vidtas.

3 kap.  Mottagning av f

ö

rorenat barlast- och tankspolvatten fr

å

n fartyg, m.m.

Paragrafen motsvarar 9 

§

i 1976 

å

rs lag. I f

ö

rtydligande

Prop. 1979/80: 167

123

syfte har dock orden "p

ä

 annan plats" i andra stycket bytts ut mot "i andra fall".

LA

Paragrafen 

ä

r ny. Betr

ä

ffande motiven f

ö

r best

ä

mmelsen h

ä

n­visas till avsnitt 7.2.

Paragrafen motsvarar 10 

§

 i 1976 

å

rs lag.

4 

§

Paragrafen 

ö

verensst

ä

mmer i sak med 11 

§

 1976 

å

rs lag med det till

ä

gget att regeringen i andra stycket ocks

ä

 bemyn­digas att meddela f

ö

reskrifter om avgift f

ö

r mottagning av barlastvatten eller tankspolv

ä

tska som inneh

å

ller lastres­ter av flytande kemikalier.

5_i

Paragrafen har ingen motsvarighet i g

ä

llande r

ä

tt. Betr

ä

f­fande bakgrunden till och motiven f

ö

r inf

ö

randet av den nya best

ä

mmelsen h

ä

nvisas till avsnitt 7.4.1.

I paragrafen - liksom i en del andra best

ä

mmelser i lagen - anv

ä

nds det fr

å

n 19 72 och 19 76 

å

rs lagar h

ä

mtade uttrycket "fartygets redare eller 

ä

gare". N

ä

gon anpassning till sj

ö­

s

ä

kerhetslagen som anv

ä

nder begreppen "redaren eller den som i redarens st

ä

lle brukar fartyget" f

ö

resl

å

s inte, eftersom anv

ä

ndningen av n

ä

mnda begrepp i bl.a. sj

ö

s

ä

kerhetslagen f.n. 

ä

r f

ö

rem

å

l f

ö

r 

ö

verv

ä

ganden i s

ä

rskild ordning. Resul­tatet av dessa 

ö

verv

ä

ganden, som kan ber

ä

knas f

ö

religga h

ö

s­ten 1979, blir sannolikt v

ä

gledande ocks

å

 f

ö

r lagstiftningen om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg.

6_i

Paragrafens f

ö

rsta stycke motsvarar 12 

§

 f

ö

rsta stycket i 1976 

å

rs lag.

Paragrafens andra stycke kan j

ä

mf

ö

ras med 12 

§

 andra och

Prop. 1979/80: 167

124

tredje styckena i 1976 

å

rs lag. Enligt den f

ö

reslagna be­st

ä

mmelsen f

å

r ett fartyg inte lastas eller repareras, om den som svarar f

ö

r att beh

ö

vlig mottagnings- och behand­lingsanordning f

ö

r oljehaltigt barlast- och tankspolvatten finns underl

å

ter att vid anordningen omh

ä

nderta s

å

dant vat­ten fr

ä

n fartyget. Formuleringen ger vid handen att f

ö

rbudet riktar sig mot den som lastar ut olja eller driver repara­tionsverksamheten. 

Ä

ndringen har tillkommit mot bakgrund av att viss kritik riktats mot den nuvarande best

ä

mmelsen i 12 

§

 andra stycket 1976 

å

rs lag. Den f

ö

reslagna best

ä

mmel­sen klarl

ä

gger p

å

ett tydligare s

ä

tt att den som svarar f

ö

r att beh

ö

vlig anordning finns inte f

å

r underl

å

ta att ta emot oljehaltigt vatten, om fartyget skall lastas med olja eller repareras. Detta inneb

ä

r bl.a. att, om uppgift enligt f

ö

rsta stycket om l

ö

sningsmedel e.d. medf

ö

r att den som svarar f

ö

r verksamheten vid anordningen inte anser sig kunna ta emot det f

ö

rorenade vattnet, utlastning eller reparation av far­tyget inte f

å

r ske.

Paragrafens tredje stycke har ingen motsvarighet i c

ä

llande r

ä

tt. Det inneh

å

ller ett bemyndigande  f

ö

r regeringen eller den myndighet som regeringen utser att med avseende p

ä

 mot­tagningsanordningar f

ö

r lastrester av flytande kemikalier meddela f

ö

reskrifter motsvarande de i f

ö

rsta och andra styckena upptagna.

IS

Paragrafen motsvarar 13 

§

 1976 

ä

rs lag med det till

ä

gget att bemyndigandet att meddela f

ö

reskrifter omfattar 

ä

ven anordningar f

ö

r mottagning av lastrester av flytande kemi­kalier.

8_1

Paragrafen t

ä

cker 14 

§

 i 1976 

å

rs lag. I f

ö

rh

å

llande till g

ä

llande r

ä

tt har det till

ä

gget gjorts att vitesf

ö

rbud skall kunna anv

ä

ndas 

ä

ven med avseende p

å

 lastning eller lossning av annan skadlig flytande kemikalie som transporteras i

Prop. 1979/80:167

125

bulk 

ä

n olja. Vidare har i klarg

ö

rande

syfte tillagts att

vid behov 

ä

ven 

å

tg

ä

rd f

ö

r utbyggnad av

en anordning f

å

r

vidtas p

ä

 bekostnad av den som har att

svara f

ö

r anord­

ningen.

4 kap.  Fartygs konstruktion, m.m.

LÄ

Paragrafen motsvarar 5 

§

i 1972 

å

rs lag. Det f

ö

reslagna bemyndigandet omfattar 

ä

ven f

ö

reskrifter om fartygs drift. H

ä

rigenom t

ä

cks bemyndigandet i 7 

§

 i 1972 

å

rs lag i fr

å

ga om att svenska fartyg inte f

å

r f

ö

ra vatten i br

ä

nsletankar. 

Ä

ven MARPOL-protokollet kommer att f

ö

ranleda f

ö

reskrifter om fartygs drift, bl.a. om CBT.

Det b

ö

r ocks

å

 framh

å

llas att bemyndigandet 

ä

r avsett att kunna anv

ä

ndas f

ö

r att utf

ä

rda s

ä

rskilda krav p

å

 fartygens konstruktion, utrustning och drift f

ö

r olika farvatten. Bemyndigandet kan d

ä

rf

ö

r t

ä

nkas komma till anv

ä

ndning f

ö

r att skydda inre vatten som 

ä

r speciellt k

ä

nsliga fr

ä

n milj

ö

synpunkt. Som exempel kan n

ä

mnas att speciella krav st

ä

lls f

ö

r att oljetankfartyg skall f

å

 trafikera M

ä

laren eller V

ä

nern. Fartygen skall d

ä

 - f

ö

r att f

å

 f

ä

rdas d

ä

r -ha s

ä

rskilda certifikat som visar att de uppfyller de s

ä

r­skilda kraven h

ä

rf

ö

r.

2_1

Paragrafen kan j

ä

mf

ö

ras med 6 

§

i 1972 

ä

rs lag. I den f

ö

reslagna paragrafen bemyndigas regeringen eller den myn­dighet som regeringen utser att meddela f

ö

reskrifter om att fartyg - f

ö

r att f

å

 anv

ä

ndas till sj

ö

fart eller, s

å­

vitt avser utl

ä

ndska fartyg, till sj

ö

fart inom Sveriges sj

ö

territorium - skall dels ha certifikat som avses i 1

§

, dels vara s

å

 underh

å

llna att de i fr

å

ga om konstruktion och utrustning uppfyller f

ö

reskrifter som har meddelats med st

ö

d av 1 

§

, dels drivas i enlighet med f

ö

reskrifter som har meddelats med st

ö

d av 1 

§

.

Prop. 1979/80: 167

126

I det f

ö

reslagna bemyndigandet har gjorts en inskr

ä

nkning i de nuvarande m

ö

jligheterna att f

ö

reskriva att svenska fartyg inte f

å

r anv

ä

ndas till sj

ö

fart. Det f

å

r n

ä

mligen an­ses att den reglering som f.n. g

ä

ller f

ö

r svenska fartyg inte 

ä

r tillfredsst

ä

llande. I 6 

§

 i 1972 

å

rs kung

ö

relse anges s

å

lunda att svenska fartyg f

ä

r anv

ä

ndas till sj

ö

fart endast om de 

ä

r konstruerade och utrustade enligt de f

ö

re­skrifter som meddelas med st

ö

d av 5 

§

 i 1972 

å

rs lag. En­ligt ordalydelsen f

å

r svenska fartyg inte anv

ä

ndas till sj

ö

fart, om de har brister i konstruktionen eller utrust­ningen. Detta synes g

ä

lla oavsett arten och omfattningen av bristerna. Det

ä

r klart att ett s

å

 vittg

å

ende stadgande varken 

ä

r realistiskt eller beh

ö

vligt. Konstruktionen med ett generellt f

ö

rbud utan krav p

å

s

ä

rskilt beslut av till­synsmyndighet

ä

r ocks

ä

 mindre l

ä

mplic. En s

å

 pass ingri­pande 

å

tg

ä

rd som ett f

ö

rbud kan inte rimliaen f

å

 f

ö

rekomma p

å

 annat s

ä

tt

ä

n genom ett myndighetsbeslut i det enskilda fallet. J

ä

mf

ö

relse kan i detta sammanhang g

ö

ras med sj

ö­

s

ä

kerhetslagen, d

ä

r nyttjandef

ö

rbud enligt 8 kap. 1 

§

 kan tillgripas bara i vissa kvalificerade fall.

F

ö

rklaringen till den nuvarande regleringen 

ä

r att s

ö

ka i best

ä

mmelsen i 4 

§

 f

ö

rsta stycket i lagen (1956:36) om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg. Enligt den para­grafen (i dess lydelse fr.o.m. den 1 januari 1968) fick svenskt tankfartyg med en bruttodr

ä

ktighet av minst 150 registerton inte anv

ä

ndas till sj

ö

fart, om fartyget inte var utrustat med antingen anordningar som f

ö

rebygger att best

ä

ndig br

ä

nnolja fl

ö

dar ut i fartyget eller med inr

ä

tt­ning som hindrar vattenf

ö

rorening. Ett f

ö

rbud att nyttja fartyg till sj

ö

fart under dessa f

ö

ruts

ä

ttningar synes god­tagbart, eftersom kraven var begr

ä

nsade och klart specifi­cerade. Dessa begr

ä

nsningar togs bort i 1972 

å

rs lagstift­ning. F

ö

rbudet i 6 

§

i 1972 

å

rs kung

ö

relse att anv

ä

nda fartyg till sj

ö

fart 

ä

r genom 5 

§

 i lagen och 5 

§

 i kung

ö

rel­sen relaterat till de f

ö

reskrifter som sj

ö

fartsverket utf

ä

r­dar om fartygs konstruktion och utrustning. Ju fler s

å

dana f

ö

reskrifter som utf

ä

rdas, desto sv

å

rare blir det att upp­r

ä

tth

ä

lla nuvarande ordning.

Prop. 1979/80: 167

127

N

ä

r MARPOL-protokollet skall till

ä

mpas fullt ut av Sverige beh

ö

vs det relativt omfattande best

ä

mmelser om fartygs kon­struktion, utrustning och drift. Enligt protokollet skll det vid besiktningar kontrolleras att fartygen uppfyller f

ö

reskrifterna. Som bevis h

ä

rp

å

 skall utf

ä

rdas certifikat. Med denna uppbyggnad synes det vara mest naturligt att be­myndigandet i f

ö

revarande paragraf f

å

r avse f

ö

reskrifter om att fartyg s);all ha certifikat f

ö

r att f

å

anv

ä

ndas till sj

ö

fart. H

ä

rigenom f

ä

r man i princip samma reglering som redan nu enligt 6 

§

 andra stycket i 1972 

å

rs lag g

ä

ller f

ö

r utl

ä

ndska fartyg. Den omst

ä

ndigheten att det finns giltiga certifikat ombord inneb

ä

r dock inte n

ä

gon garanti f

ö

r att fartyget alltid 

ä

r i godtagbart skick. Bemyndigandet beh

ö­

ver d

ä

rf

ö

r inrymma en m

ö

jlighet att meddela f

ö

reskrifter om att fartygen skall vara s

å

 underh

å

llna att de i fr

å

ga om konstruktion och utrustning uppfyller f

ö

reskrifter som har meddelats med st

ö

d av 1 

§

och om att fartygen skall drivas i enlighet med f

ö

reskrifter som har meddelats med st

ö

d av 1 

§

.

5 kap. Dagb

ö

cker m.m.

Paragrafen kan j

ä

mf

ö

ras med 8 

§

i 1972 

å

rs lag i vilken det finns vissa best

ä

mmelser om oljedagbok. Den f

ö

reslagna para­grafen har utformats som ett bemyndigande f

ö

r regeringen eller den myndighet som regeringen utser att meddela f

ö

re­skrifter om dagb

ö

cker och andra handlingar som inneh

å

ller uppgifter r

ö

rande hanteringen av skadlioa 

ä

mnen ombord p

å 

fartyg. Den 

ä

ndrade lydelsen f

ö

ranleds av att b

å

de Helsing­forskonventionen och MARPOL-protokollet har regler om last­dagb

ö

cker avseende hanteringen av flytande kemikalier i bulk och att i MARPOL-protokollet finns regler om dokument r

ö

rande f

ö

rekomsten och placeringen ombord p

å

 ett fartyg av skadliga 

ä

mnen som transporteras i f

ö

rpackad form eller i fraktcontainer, flyttbara tankar eller landsv

ä

gs- och j

ä

rnv

ä

gstankvagnar. Dessa regler 

å

terfinns i bilagor till

Prop. 1979/80: 167

128

konventionen och protokollet och kan d

ä

rmed komma att 

ä

nd­ras relativt snabbt. Dessutom kan det i framtiden bli aktu­ellt med ytterligare dagb

ö

cker eller handlingar avseende skadliga 

ä

mnen som transporteras till sj

ö

ss.

LS

Paragrafen motsvarar i huvudsak 17 

§

 i 1972 

å

rs lag. Be­st

ä

mmelsen i 17 

§

 om utl

ä

ndska fartyg har inte givits n

ä

gon motsvarighet med h

ä

nsyn till utformningen av 1 

§

 i detta kapitel. I 

ö

vrigt 

ä

r 

ä

ndringarna av redaktionell art.

6 kap.  Tillsyn

Vissa allm

ä

nna synpunkter p

å

 inneh

å

llet i detta kapitel har l

ä

mnats i avsnitt 7.4.2.

1 och 2 

§§

I dessa paragrafer behandlas de b

å

da huvudformerna av till­synsf

ö

rr

ä

ttningar, i 1 

§

 de regelbundet 

å

terkommande be­siktningarna och i 2 

§

 inspektionerna som utf

ö

rs n

ä

r till­synsmyndigheten finner det p

å

kallat.

I specialmotiveringen till 4 kap. 1 

§

 har l

ä

mnats exempel p

å

 vad som avses med f

ö

reskrifter om fartygs drift.

Kontroll av utl

ä

ndska fartyg skall enligt 3 

§

 ske genom in­spektion. Detta 

ö

verensst

ä

mmer med reglerna i sj

ö

s

ä

kerhets­lagstiftningen. I MARPOL-protokollet ges f

ö

reskrifter om hur kontrollverksamheten skall ut

ö

vas . N

å

aon motsvarighet till dessa finns inte i svensk lagstiftning. Trots detta 

ö

verensst

ä

mmer den praktiska tillsynen av utl

ä

ndska fartyg i Sverige med n

ä

mnda f

ö

reskrifter. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r angel

ä

get att de snarast tas upp i den svenska lagstiftningen. I 3 

§ 

har d

ä

rf

ö

r f

ö

rts in best

ä

mmelser som i huvudsak svarar mot art. 5 i MARPOL-protokollet.

Prop. 1979/80: 167

129

4_i

Paragrafen 

ä

r ny. S

å

som tidigare har framh

å

llits i avsnitt 7.4.2 kommer det - n

ä

r MARPOL-protokollet skall till

ä

mpas av Sverige - att beh

ö

vas relativt omfattande regler om tillsynsf

ö

rr

ä

ttningar. Det b

ö

r ankomma p

å

 regeringen eller den myndighet som regeringen utser att meddela de f

ö

re­skrifter som beh

ö

vs.

Ll

Paragrafens f

ö

rsta mening

kan j

ä

mf

ö

ras med 16 och 18 

§§

 i

1972 

å

rs lag och med 17 

§

i 1976 

å

rs lag, vilken paragraf

h

ä

nvisar till 18 

§

 i 1972

å

rs lag. Den andra meningen har

sin f

ö

rebild i 1 kap. 6 

§

andra stycket sj

ö

s

ä

kerhetslagen.

18 

§

 i 1972 

ä

rs lag har inte f

å

tt n

å

gon motsvarighet i den nya lagen. I 1972 

å

rs lag h

ä

nvisar 16 

§

- som behandlar tillsyn 

ö

ver efterlevnaden av best

ä

mmelserna om fartygs konstruktion och utrustning - till sj

ö

s

ä

kerhetslagen i fr

ä

ga om fartyg som 

ä

r f

ö

rem

å

l f

ö

r regelbundna tillsyns­f

ö

rr

ä

ttningar enligt den lagen. Alla fartyg blir emeller­tid inte f

ö

rem

å

l f

ö

r s

å

dan tillsyn. Det fanns d

ä

rf

ö

r ett behov av att kunna utse tillsynsmyndighet f

ö

r andra fartyg 

ä

n dem som avses i 16 

§

. Med den nya uppl

ä

ggningen, som inneb

ä

r att tillsynen 

ö

ver fartygen helt regleras i vatten­f

ö

roreningslagstiftningen, beh

ö

vs ingen motsvarighet till 18 

§

 i 1972 

ä

rs lag s

å

vitt avser tillsynen 

ö

ver fartygen. Inte heller i 

ö

vrigt torde ett s

å

dant stadgande beh

ö

vas i lagen.

LS

Paragrafen motsvarar 1 kap. 15 

§

 i sj

ö

s

ä

kerhetslagen.

LS

Paragrafen motsvarar 1 kap. 7 och 8 

§§

 i sj

ö

s

ä

kerhetslagen. Paragrafen motsvarar 1 kap. 16 

§

 i sj

ö

s

ä

kerhetslagen.

9    Riksdagen 1979180. 1 saml. Nr 167

Prop. 1979/80: 167

130

LI

Paragrafen motsvarar 9 kap. 2 

§

 i sj

ö

s

ä

kerhetslagen.

7 kap.  S

ä

rskilda 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening

i_S

Paragrafen har ingen motsvarighet i g

ä

llande lagstiftning, om man bortser fr

å

n best

ä

mmelsen i 5 

§

 andra stycket sj

ö­

trafikf

ö

rordningen (1962:150) som inte i f

ö

rsta hand syftar till att reglera trafiken med handelsfartyg. Enligt para­grafen f

ä

r regeringen eller den myndighet som regerinaen utser f

ö

reskriva s

ä

dana begr

ä

nsningar av eller f

ö

rbud mot trafik i svenska farvatten som beh

ö

vs f

ö

r att f

ö

rebygga vattenf

ö

roreningar. S

ä

dana trafikf

ö

reskrifter torde bli ett verksamt medel f

ö

r att f

ö

rebygga vattenf

ö

roreningar, 

ö

vertr

ä

delser av f

ö

reskrifterna kan f

ö

ranleda 

å

tg

ä

rder enligt 7 kap. 4 

§

 och straffansvar enligt 9 kap. 4 och 6 

§§

.

LS

Paragrafen har ingen motsvarighet i g

ä

llande r

ä

tt. Best

ä

m­melsen g

ö

r det m

ö

jligt att av milj

ö

sk

ä

l meddela generella f

ö

reskrifter om villkor f

ö

r l

ä

ktring av skadliga 

ä

mnen inom Sveriges sj

ö

territorium. Med h

ä

nsyn bl.a. till att vissa vattenomr

å

den kan vara s

ä

rskilt k

ä

nsliga f

ö

r f

ö

roreningar 

ö

ppnas i paragrafen ocks

å

 m

ö

jlighet att meddela generella f

ö

rbud mot s

å

dan l

ä

ktring.

3_i

Paragrafen motsvarar 14 a 

§

 i 1972 

å

rs lag som behandlas i prop. 1978/79:176. H

ä

rut

ö

ver kan n

ä

mnas att andra me­ningen i paragrafen ocks

å

 ger m

ö

jlighet att f

ö

reskriva underr

ä

ttelseskyldighet som avses i regel 6 i bilaga 

IV

till Helsingforskonventionen.

4_i

Denna paragraf saknar motsvarighet i g

ä

llande lagstiftning. S

å

som framg

å

r av specialmotiveringen till 4 kap. 2 

§

 kan

Prop. 1979/80: 167

131

kritik riktas mot best

ä

mmelserna i 6 

§

 i s

å

v

ä

l 1972 

ä

rs lag som 1972 

å

rs kung

ö

relse. 4 kap. 2 

§

 i lagf

ö

rslaget har d

ä

r­f

ö

r f

å

tt en annan utformning och inriktats bl.a. p

å

 att man skall kunna kr

ä

va att fartyg skall ha certifikat f

ö

r att f

ä

anv

ä

ndas till sj

ö

fart. Den regeln beh

ö

ver dock komplet­teras med best

ä

mmelser som g

ö

r det m

ö

jligt f

ö

r myndiahet att ingripa i s

ä

dana fall d

å

 ett fartyg - med g

ä

llande certifikat - f

ö

reter v

ä

sentliga brister i fr

å

ga om konstruk­tion, utrustning eller drift som avses i 4 kap. 1 

§

. In­gripande b

ö

r ocks

å

 kunna f

ö

rekomma vid 

ö

vertr

ä

delser av s

å

dana s

ä

rskilda trafikf

ö

reskrifter som utf

ä

rdas med st

ö

d av 7 kap. 1 

§

. F

ö

rsta stycket i f

ö

revarande paragraf har utformats i enlighet h

ä

rmed. Bland de 

å

tg

ä

rder som sj

ö­

fartsverket eller annan myndighet, som regeringen utser, skall kunna vidta i s

å

dana fall kan n

ä

mnas f

ö

rel

ä

ggande att fartyget skall f

ö

lja viss f

ä

rdv

ä

g eller anl

ö

pa viss hamn eller annan uppeh

ä

llsplats.

I paragrafens andra stycke finns en likaledes ny best

ä

m­melse om att myndigheten f

ä

r ingripa med f

ö

rel

ä

ggande att bristerna skall avhj

ä

lpas n

ä

r ett fartyg har brister i fr

å

ga om konstruktion, utrustning eller drift men det inte finns tillr

ä

ckliga sk

ä

l f

ö

r 

å

tg

ä

rd enligt f

ö

rsta stycket. Enligt 8 

§

 kan s

ä

dana f

ö

rel

ä

gganden kombineras med vite, och 9 

§

g

ö

r det m

ö

jligt f

ö

r myndigheten att l

å

ta verkst

ä

lla 

å

tg

ä

rderna p

å

redarens eller 

ä

garens bekostnad.

5_S

Paragrafen motsvarar i stort sett 11 

§

 f

ö

rsta stycket i

1972 

å

rs lag (med h

ä

nvisning i 17 

§

i 1976 

å

rs lag).

I paragrafen har orden "annat som 

ä

r skadligt" bytts ut mot "annat skadligt 

ä

mne". Med anledning h

ä

rav har ytterligare f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r f

ö

rbud eller f

ö

rel

ä

ggande inf

ö

rts, n

ä

mligen att det finns grundad anledning anta att svenskt territorium eller svenska intressen i 

ö

vrigt kan skadas i avsev

ä

rd m

ä

n. Av 1 kap. 2 

§

 framg

å

r vad som skall f

ö

rst

å

s med skadligt 

ä

mne. P

å

 grund h

ä

rav bortfaller behovet av

Prop. 1979/80: 167

132

en f

ö

reskrift motsvarande den som nu finns i 11 

§

 tredje stycket 1972 

å

rs lag. Vidare har i paragrafen - som komplet­tering till 8. i paragrafen - f

ö

reskrivits att f

ö

rbud kan avse 

ä

ven lastning, lossning, l

ä

ktring eller bunkring.

Paragrafen 

ö

verensst

ä

mmer i sak med 12 a 

§

 i 1972 

å

rs lag, med det till

ä

gget att f

ö

rbud kan meddelas 

ä

ven i fr

å

ga om lossning av eller l

ä

ktring fr

å

n fartyget. Den nya f

ö

re­skriften 

ä

r avsedd att 

ö

ka m

ö

jligheterna att framtvinga ett fullg

ö

rande av f

ö

reskriven f

ö

rs

ä

kringsskyldighet m.m.

I paragrafen, som inte har n

å

gon motsvarighet i g

ä

llande r

ä

tt, anges att ett beslut om f

ö

rbud eller f

ö

rel

ä

ggande enligt 4 - 6 

§

 allt efter omst

ä

ndigheterna f

å

r riktas mot fartygets bef

ä

lhavare, redare eller 

ä

gare. Best

ä

mmelsen har tillkommit i klarg

ö

rande syfte och mot den bakgrunden att det enligt 8 

§

 andra stycket kan s

ä

ttas ut vite i be­slut om f

ö

rbud eller f

ö

rel

ä

ggande enligt 4 eller 5 

§

.

LS

Paragrafens f

ö

rsta stycke kan j

ä

mf

ö

ras med 12 

§

 f

ö

rsta meningen i 1972 

å

rs lag (med h

ä

nvisning i 17 

§

 i 1976 

å

rs lag). I stycket f

ö

reskrivs att beslut enligt 4 eller 5 

§ 

om f

ö

rbud skall inneh

å

lla uppgift om de 

å

tg

ä

rder som skall vidtas f

ö

r r

ä

ttelse och att beslut enligt samma paragrafer om f

ö

rel

ä

ggande skall inneh

å

lla uppgift om den tid inom vilken 

å

tg

ä

rderna skall vara vidtagna.

Paragrafens andra stycke har ingen motsvarighet i g

ä

llande r

ä

tt. Motiven f

ö

r inf

ö

randet av den nya best

ä

mmelsen framg

å

r av avsnitt 7.4.3.

LS

Paragrafen t

ä

cker 11 

§

 andra stycket i 1972 

å

rs lag (med h

ä

nvisning i 17 

§

 i 1976 

å

rs lag). I paragrafen 

ö

ppnas

Prop. 1979/80: 167

133

m

ö

jlighet till tv

ä

ngsingripande 

ä

ven i det fall, d

å

 n

ä

gon underl

å

ter att vidta en 

å

tg

ä

rd enligt beslut som har med­delats med st

ö

d av 4 

§

.

10 

§

Paragrafen 

ö

verensst

ä

mmer i sak med 13 

§

 i 1972 

å

rs lag (med h

ä

nvisning i 17 

§

i 1976 

ä

rs lag) med det till

ä

gget att skyldigheten att anm

ä

la beslut och vidta 

å

tg

ä

rder g

ä

ller 

ä

ven n

ä

r en myndighet med st

ö

d av 4 

§

 har f

ö

rbjudit ett fartygs avg

å

ng eller vidare resa.

Paragrafen motsvarar 15 

§

 i 1972 

å

rs lag (med h

ä

nvisning i 17 

§

i 1976 

ä

rs lag).

8 kap.  Besv

ä

r m.m.

Paragrafen 

ö

verensst

ä

mmer i sak med 14 

§

 och 19 

§

 f

ö

rsta stycket f

ö

rsta meningen i 1972 

ä

rs lag, till vilka best

ä

m­melser 17 

§

i 1976 

å

rs lag h

ä

nvisar. I paragrafen har dock gjorts det till

ä

gget att 

ä

ven beslut enligt 7 kap. 4 eller 6 

§

 som har meddelats av annan 

ä

n sj

ö

s

ä

kerhetsdirekt

ö

ren eller av en annan myndighet 

ä

n sj

ö

fartsverket skall underst

ä

llas sj

ö

s

ä

kerhetsdirekt

ö

ren.

LS

Paragrafen kan j

ä

mf

ö

ras med 19 

§

i 1972 

ä

rs lag, till vilken paragraf 17 

§

 i 197 6 

å

rs lag h

ä

nvisar.

Paragrafens f

ö

rsta stycke 

ö

verensst

ä

mmer med 19 

§

f

ö

rsta stycket andra meningen i 1972 

å

rs lag med det till

ä

gget att 

ä

ven beslut av sj

ö

fartsverket genom sj

ö

s

ä

kerhetsdirek­t

ö

ren i fr

å

ga som avses i 7 kap. 4 

§

ö

verklagas hos kammar­r

ä

tten genom besv

ä

r.

Paragrafens andra stycke motsvarar i sak 19 

§

 andra och

Prop. 1979/80: 167

134

tredje styckena i 1972 

å

rs lag och har anpassats till den i f

ö

rsta stycket f

ö

reslagna regleringen.

3_1

Paragrafen motsvarar i sak 20 

§

 i 1972 

ä

rs lag (med h

ä

n­visning i 17 

§

 i 1976 

å

rs lag).

Att en domstol eller myndighet som har att pr

ö

va besv

ä

r enligt 

i   §

 kan f

ö

rordna att det 

ö

verklagade beslutet inte skall g

ä

lla tills vidare, dvs. f

ö

rordna om inhibition, beh

ö

ver inte anges s

ä

rskilt i lagen. R

ä

tten att f

ö

rordna om inhibition f

ö

ljer av f

ö

rvaltningsprocesslagen (1971: 291), s

å

vitt avser beslut som 

ö

verklagas hos kammarr

ä

tt, och av f

ö

rvaltningslagen (1971:290), s

å

vitt avser beslut som 

ö

verklagas hos sj

ö

fartsverket. N

ä

r det g

ä

ller beslut som 

ö

verklagas hos regeringen till

ä

mpas f

ö

rvaltningslagens regler om inhibition utan st

ö

d av uttryckligt lagstadgande.

9 kap.  Ansvar m.m.

i_l

Paragrafen motsvarar 21 

§

 1. och 2. i 1972 

å

rs lag och 19 

§ 

i 1976 

ä

rs lag med den 

ä

ndringen att straffmaximum har h

ö

jts fr

å

n f

ä

ngelse i ett

ä

r till f

ä

ngelse i tv

å

å

r. Motiven h

ä

r­f

ö

r framg

å

r av avsnitt 7.4.3.

2_i

Paragrafen motsvarar i sak 22 

§

 i 1972 

å

rs lag och 20 

§

 i 1976 

å

rs lag. I paragrafen har straffmaximum h

ö

jts p

å

 samma s

ä

tt som i 1 

§

.

IS

Paragrafen inneh

å

ller de ansvarsbest

ä

mmelser i vilka b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst ett 

å

r f

ö

reskrivs.

Paragrafen t

ä

cker 21 

§

 3. i 1972 

å

rs lag, till vilken be-

Prop. 1979/80:167

135

st

ä

mmelse 17 

§

 i 1976 

å

rs lag h

ä

nvisar. I paragrafen har dessutom inf

ö

rts straffbest

ä

mmelser f

ö

r brott mot f

ö

reskrift eller f

ö

rbud som har meddelats med st

ö

d av 7 kap. 1 eller 2 

§

 och f

ö

r brott mot f

ö

rbud eller f

ö

rel

ä

ggande som har med­delats med st

ö

d av 7 kap. 4 

§

.

LS

Paragrafen, i vilken de fall har samlats f

ö

r vilka b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst sex m

å

nader f

ö

reskrivs som p

å

f

ö

ljd, har motsvarigheter i 22 a och 23 

§§

 i 1972 

å

rs lag och 21 

§ 

i 1976 

å

rs lag.

Punkten 1 motsvarar 21 

§

andra meningen i 1976 

å

rs lag.

Best

ä

mmelserna i punkten 2 kan j

ä

mf

ö

ras med 23 

§

 andra stycket i 1972 

å

rs lag. S

å

som har n

ä

mnts i avsnitt T.4.3 har brott mot f

ö

reskrifter som meddelas med st

ö

d av 4 kap. r

ö­

rande fartygs konstruktion m.m. ansetts b

ö

ra medf

ö

ra er. all­varligare p

å

f

ö

ljd 

ä

n den i 1972 

å

rs lag f

ö

r motsvarande fall angivna, b

ö

ter. N

ä

mnda brott har d

ä

rf

ö

r tacits upp i f

ö

re­varande punkt bland brott p

å

 vilka b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst sex m

å

nader kan f

ö

lja.

Punkten 3 t

ä

cker dels 23

§

 f

ö

rsta stycket i 1972 

å

rs lag och 21 

§

 f

ö

rsta meningen i 1976 

å

rs lag, dels 22 a 

§

 i 1972 

å

rs lag.

Enligt punkten 4, som 

ä

r ny, d

ö

ms fartygets redare eller 

ä

gare, om han underl

å

ter att i enlighet med 6 kap. 9 

§

se till att fartyget blir f

ö

rem

å

l f

ö

r obligatoriska besikt­ningar. Stadgandet motsvarar i sak best

ä

mmelsen i lo kap. 1 

§

 sj

ö

s

ä

kerhetslagen.

Ll

I paragrafen behandlas de fall d

ä

ö

vertr

ä

delser medf

ö

r b

ö

tesstraff.

Paragrafens tv

å

f

ö

rsta punkter kan j

ä

mf

ö

ras med 22 

§

 i

Prop. 1979/80: 167

136

1976 

å

rs lag. Ny 

ä

r straffbest

ä

mmelsen i punkten'1 av­seende 

ö

vertr

ä

delser av det i 3 kap. 5 

§

inf

ö

rda f

ö

rbudet att ta ut s

ä

rskild avgift f

ö

r mottagning och annan hante­ring av rester och avfall fr

å

n fartyg i vissa fall.

Stadgandet i punkten 3 om ansvar f

ö

r den som l

ä

mnar till­synsmyndighet oriktig uppgift f

ö

r att erh

å

lla certifikat eller f

ö

r att f

å

giltighetstiden f

ö

r certifikat f

ö

rl

ä

ngd 

ä

r ocks

å

nytt. Det motsvarar 10 kap. 9 

§

 f

ö

rsta stycket sj

ö

s

ä

kerhetslagen.

I paragrafens punkt 4 - och i 6 

§

 - har tagits upp mot­svarigheter till den straffbest

ä

mmelse som nu finns i 5 

§ 

kung

ö

relsen (1974:1106) om m

ä

rkning av lastrester i tank­fartyg, vilken f

ö

rfattning b

ö

r upph

ä

vas i samband med att den nya lagen och d

ä

rtill h

ö

rande f

ö

rordning tr

ä

der i kraft.

LS

Motsvarigheter till paragrafen finns i 24 

§

 1972 

å

rs lag, till vilken paragraf 17 

§

 i 1976 

å

rs lag h

ä

nvisar, i 23 

§ 

1976 

å

rs lag och i 5 

§

 kung

ö

relsen (1974:1106) om m

ä

rkning av lastrester i tankfartyg.

I j

ä

mf

ö

relse med best

ä

mmelserna i 1972 och 1976 

å

rs lagar har i f

ö

revarande paragraf antalet fall d

å

 fartygets redare eller 

ä

gare kan d

ö

mas till ansvar ut

ö

kats icke ov

ä

sentligt. Detta 

ä

r en f

ö

ljd av den nya regleringen i 7 kap. 1, 2 och 4 

§§

 och 11 

§

 f

ö

rsta stycket.

2-S

Best

ä

mmelsen 

ä

r ny. Den har f

ö

ranletts av den nya m

ö

jlig­heten att i f

ö

rbud eller f

ö

rel

ä

gganden enligt 7 kap. 4 eller 5 

§

 s

ä

tta ut vite. Har vite satts ut, b

ö

r en 

ö

ver­tr

ä

delse av f

ö

rbudet eller f

ö

rel

ä

ggandet inte kunna med­f

ö

ra straffansvar f

ö

r den som vitesf

ö

rel

ä

ggandet riktar sig mot. Paragrafen har en motsvarighet i 10 kap. 4 

§

 andra stycket sj

ö

s

ä

kerhetslagen.

Prop. 1979/80: 167

137

LS

Paragrafen motsvarar 25 

§

 i 1972 

å

rs lag, till vilken be­st

ä

mmelse 17 

§

i 1976 

å

rs lag h

ä

nvisar.

10 kap.  

Ö

vrigt

L_i

Paragrafen motsvarar 26 

§

 i 1972 

å

rs lag, till vilken be­st

ä

mmelse 17 

§

i 1976 

å

rs lag h

ä

nvisar.

LI

Paragrafen motsvarar 18 

§

 i 1976 

å

rs lag.

Med st

ö

d av bemyndigandet kan meddelas f

ö

reskrifter f

ö

r bl.a. de undantagssituationer som anges i 7 

§

 1976 

å

rs lag. Att undantag inte f

å

r strida mot vissa internatio­nella

ö

verenskommelser, bl.a. Helsingforskonventionen, framg

å

r av 3 

§

.

Paragrafen kan j

ä

mf

ö

ras med 18 

§

i 1976 

ä

rs lag.

Best

ä

mmelsen har i f

ö

rh

å

llande till 18 

§

 byggts ut. S

å

lunda anges att inte bara undantag utan 

ä

ven f

ö

reskrifter som med­delas med st

ö

d av lagen inte f

å

r strida mot vissa best

ä

mmel­ser i internationella 

ö

verenskommelser. De best

ä

mmelser som avses 

ä

r dels s

å

dana som 

ä

r bindande f

ö

r Sverige, f.n. be­st

ä

mmelserna i oljeskyddskonventionen med 1969 

å

rs 

ä

ndringar, ingreppskonventionen och Bonn

ö

verenskommelsen (jfr. avsnitt 2), dels best

ä

mmelser som inte 

ä

r bindande f

ö

r Sverige men som enligt vad regeringen f

ö

reskriver skall iakttas i f

ö

reva­rande h

ä

nseende. Exempel p

å

 best

ä

mmelser av sistn

ä

mnda slag 

ä

r 1971 

å

rs

ä

ndringar i oljeskyddskonventionen, som redan har satts i kraft f

ö

r svensk del genom 1972 

å

rs lagstiftning, och best

ä

mmelserna i Helsingforskonventionen om f

ö

rbud mot och begr

ä

nsning av utsl

ä

pp fr

ä

n fartyg, vilka best

ä

mmelser -med undantag f

ö

r reglerna om flytande kemikalier i bulk -

Prop. 1979/80: 167

138

har satts i kraft genom 1976 

å

rs lagstiftning. Om och i den m

å

n MARPOL-protokollets best

ä

ramelser skall till

ä

mpas innan de har blivit bindande f

ö

r Sverige, kan regeringen med utnyttjande av bemyndiganden i lagen, bl.a. det som

ä

r upptaget i f

ö

revarande paragraf, meddela n

ö

dv

ä

ndiga f

ö

reskrifter.

Att allm

ä

nna folkr

ä

ttsliga regler, som inte 

ä

r nedlagda i konventioner som 

ä

r bindande f

ö

r Sverige, skall iakttas har inte ansetts n

ö

dv

ä

ndigt att uts

ä

ga uttryckligen i den f

ö

reslagna lagtexten.

Ikrafttr

ä

dande- och 

ö

verg

å

ngsbest

ä

mmelserna

Den nya lagen b

ö

r snarast m

ö

jligt tr

ä

da i kraft och er­s

ä

tta 1972 och 1976 

å

rs lagar. Sora tidpunkt h

ä

rf

ö

r f

ö

re­sl

ä

s d

ä

rf

ö

r den 1 juli 1980. Undantag h

ä

rifr

å

n g

ö

rs i fr

å

ga om best

ä

mmelserna om mottagning av barlastvatten och tank­spolv

ä

tska som inneh

å

ller lastrester av flytande kemikalier. Dessa best

ä

mmelser, som 

å

terfinns i 3 kap. (2 

§

, 4 

§

 andra stycket, 6 

§

 tredje stycket, 7 och 8 

§§

), bygger p

å

reg­lerna i Helsingforskonventionen och MARPOL-protokollet oro flytande kemikalier som transporteras i bulk. N

ä

mnda regler skall emellertid b

ö

rja till

ä

mpas internationellt f

ö

rst vid tidpunkter efter 

ö

verenskommelsens ikrafttr

ä

dande. Enligt Helsingforskonventionen skall tidpunkten best

ä

mmas inom ett 

ä

r efter konventionens ikrafttr

ä

dande och enligt MARPOL-protokollet skall best

ä

mmelserna b

ö

rja till

ä

mpas interna­tionellt tre 

å

r efter protokollets ikrafttr

ä

dande eller vid den senare tidpunkt som best

ä

ms inom IMCO. Med h

ä

nsyn h

ä

rtill f

ö

resl

å

s betr

ä

ffande nu ifr

å

gavarande best

ä

mmelser i lagen att regeringen f

å

r f

ö

rordna om ikrafttr

ä

dandet.

Prop. 1979/80: 167

1.39

8  Sammanfattning

I denna promemoria f

ö

resl

ä

s att regeringen f

ö

rel

ä

gger riks­dagen f

ö

rslag om godk

ä

nnande av 1978 

ä

rs MARPOL-protokoll, den internationella 

ö

verenskommelse som antogs p

å

 en av FN:s sj

ö

fartsorganisation IMCO i februari 1978 anordnad diplomatkonferens och som 

ä

r avsedd att ers

ä

tta 1973 

å

rs internationella havsf

ö

roreningskonvention (MARPOL-konven­tionen). MARPOL-protokollet inneh

å

ller en rad betydande sk

ä

rpningar av kraven p

å

 konstruktion, utrustning och drift av oljetankfartyg samt i fr

å

ga om inspektion och certifiering av s

ä

dana fartyg. Samtidigt har i MARPOL-pro­tokollet tagits upp en best

ä

mmelse som inneb

ä

r ett uppskov i minst tre 

å

r fr

å

n protokollets ikrafttr

ä

dande med till-l

ä

mpningen av MARPOL-konventionens best

ä

mmelser om flytande kemikalier i bulk. I 

ö

vrigt har MARPOL-protokollet samma inneh

å

ll som .MARPOL-konventionen.

I promemorian l

ä

ggs fram f

ö

rslag till den lagstiftning som beh

ö

vs med anledning av ett svenskt tilltr

ä

de till MARPOL-protokollet. I samband h

ä

rmed redovisas en allm

ä

n 

ö

versyn av lagstiftningen. Den har haft till syfte att samordna f

ö

rfattningsregleringen och g

ö

ra den mera l

ä

ttillg

ä

nglig, men ocks

ä

 att tillgodose 

ä

ndringsbehov som inte har n

ä

got samband med ett svenskt tilltr

ä

de till MAFtPOL-protokollet eller med samordningen av g

ä

llande best

ä

mmelser.

Huvudpunkterna i de lagstiftningsf

ö

rslag som l

ä

ggs fram i promemorian 

ä

r f

ö

ljande:

I den f

ö

reslagna lagen bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen utser att meddela de f

ö

reskrifter som beh

ö

vs f

ö

r att genomf

ö

ra MARPOL-protokollets tekniska best

ä

mmelser, bl.a. i fr

ä

ga om utsl

ä

pp av flytande kemika­lier som transporteras i bulk och om mottagning av rester av s

å

dana kemikalier.

Lagf

ö

rslaget inneh

å

ller de grundl

ä

ggande best

ä

mmelserna om tillsyn av fartyg i form av besiktningar och inspektio­ner. Best

ä

mmelserna saknar motsvarighet i g

ä

llande lag. Be­hovet av s

å

dana regler 

ä

r f

ö

ranlett av MARPOL-protokollets

Prop. 1979/80: 167

14

»

omfattande regler om fartygs konstruktion, utrustning och drift och om certifikat. De f

ö

reslagna best

ä

mmelserna 

ä

r samordnade med motsvarande regler i sj

ö

s

ä

kerhetslagen.

I den f

ö

reslagna lagen 

ö

ppnas, i syfte att ytterligare f

ö

rb

ä

ttra det f

ö

rebyggande skyddet av den marina milj

ö

n, m

ö

jlighet att meddela f

ö

reskrifter varigenom man kan be­gr

ä

nsa eller f

ö

rbjuda fartygstrafik p

å

 vissa farvatten och reglera eller f

ö

rbjuda l

ä

ktring av olja och andra skadliga 

ä

mnen inom Sveriges sj

ö

territorium.

P

å

f

ö

ljderna f

ö

r utsl

ä

pp fr

ä

n och anv

ä

ndning av fartyg i strid mot g

ä

llande best

ä

mmelser sk

ä

rps i lagf

ö

rslaget genom h

ö

jning av straffmaximum f

ö

r brotten. Inf

ö

rande av en s

ä

r­skild ekonomisk p

å

f

ö

ljd f

ö

r brott mot best

ä

ramelser i lag­stiftningen om vattenf

ö

rorening fr

ä

n fartyg f

ö

resl

å

s bli f

ö

rem

å

l f

ö

r 

ö

verv

ä

ganden sedan s

ä

rskilda departementsprome­morior om f

ö

retagsb

ö

ter (Ds Ju 1978:5 och Ds Ju 1978:10) remissbehandlats.

F

ö

r att 

ö

ka m

ö

jligheterna att motverka 

ö

vertr

ä

delser av beslut om f

ö

rbud och f

ö

rel

ä

gganden som har meddelats f

ö

r att hindra eller begr

ä

nsa utsl

ä

pp av olja och andra skad­liga 

ä

mnen har i lagf

ö

rslaget tagits upp en best

ä

mmelse en­ligt vilken i s

ä

dana beslut kan uts

ä

ttas vite.

I den f

ö

reslagna lagen har ocks

å

 f

ö

rts in ett uttryck­ligt f

ö

rbud f

ö

r hamninnehavare att ta ut n

å

gon s

ä

rskild av­gift f

ö

r mottagning och bortforsling av oljeavfall fr

å

n fartygs maskinrum m.m. H

ä

rigenom ges lagst

ö

d

ä

t den i prop. 197 5/76:5 anvisade ordningen som inneb

ä

r att kostnaderna f

ö

r omh

ä

ndertagande av ifr

å

gavarande fartygsavfall skall tas ut generellt, via hamnavgifter och liknande avgifter, och inte av de enskilda fartyg som l

ä

mnar avfallet.

Best

ä

mmelserna om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg har bearbetats spr

å

kligt och f

ö

rts samman i eri lag, som skall ers

ä

tta b

å

de 1972 och 1976 

ä

rs lagar p

ä

 f

ö

re­varande omr

å

de. Den nya lagen f

ö

resl

å

s tr

ä

da i kraft den 1 juli 1980.

Prop. 1979/80: 167

141

Bilaga 1

PROTOCOL OF 1978 RELATING TO THE INTERfJATIOHAL CONVENTION FOB THE PRETCKTION 07 POLLJTIOK[REDACTED_EFTERNAMN] SHIPS, 1973

THE PARTIES TO THE PRESENT PROTOCOL,

fffiCOGNIZIHG the significant contribution which can be made by the International Convention for the Prevention of Pollutiori from Ships, 1973, to the protection of the marine environment from pollution from ships,

RECOGNIZING ALSO the need to improve further the prevention and control of marine pollution from ships, particulariy oil tankers,

RECOGNIZING FURTHER the need for implementing the Regulations for the Prevention of Pollution by Oil contained in Annex I of that Convention as early and as widely as possible,

ACOOWLEDGING HOWEVER the need to defer the application of Annex II of that Convention until certain technical problems have been satisfactorily resolved,

CONSIDERING that these objectives may best be achieved by the conclusion of a Protocol relating to the International Convention for the Prevention of Pollution from Ships, 1973,

HAVE AGREED as follows:

ARTICLE I General Obligations

1.     The Parties to the present Protocol undertake to give effect to

the provisions of:

(a)

the present Protocol and the Annex nereto which shall constitute an integral part of the present Protocol; and

(b)

the International Convention for the Prevention of Pollution from Ships, 1973 (hereinafter referred to as "the Convention"), subject to the modifications and additions set out in the present Protocol.

2.     The provisions of the Convention and the present Protocol shall

be read and interpreted together as one singie instrument.

Prop. 1979/80: 167

142

3.   Every reference te the present Protocol constitutes at the same time a reference to tne Annex hereto.

A.RTICLE 

II 

Isplementation of .'innex 

II

of the Convention

1.

Kotwithstanding the provisions of Artide lld) of the Convention, the Parties to the present Protocol agree that they siiall not be bound by the provisions of Annex 

II 

of the Convention for a period of three years from tne date of e.ntry into force of the present Protocol or for such longer period as may be decided by a two-thirds ma.iority of the Parties to the present Protocol in the Marine Environment Protection Committee (hereinafter referred to as "the Committee") of the Inter-Governmental Maritime Consultative Organisation (hereinafter referred to as "the Organization").

2.

During the period specified in paragraph 1 of this Artide, the Partief to the present Protocol shall not be under any obligations nor entitled to claim any privileges under the Convention in respect of matters relating to Annex 

II 

of the Convention and all reference to Parties in the Convention shall not include the Parties to the present Protocol in so far as matters relating to that Annex are ?oncerned.

ARTICLE III

Communication of Information

The text of Artide ll(l)(b) of the Convention is replaced by the following:

"a list of nominated surveyors or recognised organisations which are authorized to aet on their behalf in the administration of matters relating to the design, construction, equipment and operation of shipr-carrying harmful substances in accordance with the provisions of the Regulations for circulation to the Parties for information of their officers.  The Administration shall therefore notify the Organization of the specific responsibilities and conditions of the authority delegated to nominated surveyors or recognized organisations."

Prop. 1979/80: 167

143

ARTICLE 

IV 

Signature, Ratification, Acceptance, Approval and Accession

1.     The present Protocol shall be open for signature at the

Headquarters of the Organization from 1 June 1978 to 31 May 1979

and shall thereafter remain open for accession.  States may become

Parties to the present Protocol by:

(a)

signature without reservation as to ratification, acceptance or approval; or

(b)

signature, subject to ratification, acceptance or approval, follcwed by ratification, acceptance or approval; or

(c)

accession.

2.

     Ratification, acceptance, approval or accession shall be effected

bv the deposit of an instrument to that effect with the Secretary-

General of the Organization.

ARTICLE V Entry into Force

1.

The present Protocol shall enter into force twelve months after the date on which not less than fifteen States, the combined merchant fleets of which constitute not less than fifty per cent of the gross tonnage of the world's merchant shipping, have become Parties to it in accordance with Artide 

IV 

of the present Protocol.

2.

Any instrument of ratification, acceptance, approval or accession deposited after the date on which the present Protocol enters into force shall take effect three months after the date of deposit.

3.

After the date on which an amendment to the present Protocol is deemed to have been accepted in accordance with Artide I6 of the Convention, any instrument of ratification, acceptance, approval or accession deposited shall apply to the present Protocol as amended.

Prop. 1979/80: 167

144

ARTICLE 

VI

Amendments

The procedures set out in Artide 16 of the Convention in respect of amendments to the Artides, an Annex and an Appendix to an Annex of the Convention shall apply respectively to amendments to the Artides, the Annex and an Appendix to the Annex of the present Protocol.

ARTICLE VII Denunciation

1.

The present Protocol may be denounced by any Party to the present Protocol at any time after the expiry of five years from tne- date or. which the Protocol enters into force for that Party.

2.

Denunciation shall be effected by the deposit of an instrument of denunciation with the Secretary-General of the Organization.

3.

A denunciation shall take effect twelve months after receipt of the notification by the Secretary-General of the Organization er aftrr the expiry of any other longer period which may be indicated in the notification.

ARTICLE VIII Depositary

1.

The present Protocol shall be deposited with the Secretary-General of the Organization (hereinafter referred to as "the Depositary").

2.

The Depositary shall:

(a)  inform all States which have signed the present Protocol or acceded thereto of:

(i)  each new signature or deposit of an instrument cf ratification, acceptance, approval or accession, together with the date thereof;

(ii) the date of entry into force of the present Protocol;

(iii) the deposit of any instrument of denunciation of th-

present Protocol together with the date on which it was received and the date on which the denunciation takes effect;

Prop. 1979/80: 167

145

(iv)  any decision made in accordance with Artide 

II 

(l) of the present Protocol;

(b) transmit certified true copies of the present Protocol to

all States which have signed the present Protocol or acceded thereto.

3.  As soon as the present Protocol enters into force, a certified true copy thereof shall be transmitted by the Depositary to the Secretariat of the United Nations for registration and publication in accordance with Artide 102 of the Charter of the United Nations.

ARTICLE 

IX

Languages

The present Protocol is established in a singie original in the English, French, Russian and Spanish languages, each teit being equally authentic.  Official translations in the Arabic, German, Italian and Japanese languages shall be prepared and deposited with the signed original.

IN WITNESS WHEREOF the undersigned being duly authorized by their respective Governments for that purpose have signed the present Protocol.

DONE AT LONDON this seventeenth day of February one thousand nine hundred and seventy-eight.

10 

Riksdagen 1979/80. I .saml. Nr 167

Prop. 1979/80: 167

146

ANNEX

MODIFICATIONS  AND ADDITIONS  TO  THE  INTERNATIONAL  CONVENTION POR  THE  PREVENTION  OF POLLUTION  [REDACTED_EFTERNAMN] SHIPS,   1973

ANNEX  I REGULATIONS  POR THE PREVENTION  OF POLLUTION  BY  OIL

Regulation  1

Definitions

Paragraphs  (1)  to  (7)  - No change

The existing text of paragraph  (8)   is  retlaced by  the  following:

(8)     (a)     'Major conversion'  means  a conversion of an existing ship:

(i)    which EiibEtantially  alters  the  dimension::  or carrying capacity cf the  ship;  or

(ii)    which  changes the type of the ship;  or

(iii)    the intent of which in the opinion of the Administration is  substeintially to prolong its  life;  or

(iv)    which otherwise so alters the ship that,  if it were a

new  ship,   it would become  subject to  relevant provisions of the present Protocol not applicable to it  as  an existing ship.

(b)    Notwithstanding the provisions of siib-paragraph  (a)  of this paragraph,   conversion  of an  existing oil  tanker of 20,000 tons   dead-weight and above  to meet the  requirements of Regulation  13 of this Annex shall not be deemed to constitute a major conversion  for the purposes of this Annex.

Paragraphs  (9)  to  (22)  - No change

The existing text of paragraph  (23)  is  replaced by the  following:

(23)   'Lightweight'  means the displacement of a ship in metric tons without cargo,  fuel, lubricating oil, ballast water,   fresh water and feed water in  tanks,   consumable stores,  and passengers  and crew and their effects.

Prop. 1979/80: 167

147

Paragraphs (21) and (25) - No change

The following paragraphs are added to the existing text:

{36}   

Notwithstanding the provisions of paragrapli (6) of this Regulation, for the purposes of Regulations 13, 13B, 13E and l8(5) of this Annex, "new oil tanker" means an oil tanker:

(a)

for which the building contract is placed after 1 June 1979; or

(b)

in the absence of a building contract, the keel of which is laid, or which is at a similar stage of construction after 1 January 1980; or

(c)

the delivery of which is after 1 June 1982; or

(d)   which has undergone a major conversion:

(i)  for which the contract is placed after 1 June 1979; or

(ii)  in the absence of a contract, the construction work of which is begun after 1 January 1980; or

(iii) which is completed after 1 June 1982,

except that, for oil tankers of 70,000 tons deadweight and above, the definition in paragraph (6) of this Regulation shall apply for the purposes of Regulation 13(1) of this Annex.

(27)

Notwithstanding the provisions of paragraph (7) of this Regulation, for the purposes of Regulations 13, 13A, 13B, 13C, 13D and 18(6) of this Annex, "existing oil tanker" means an oil tanker which is not a new oil tanker as defined in paragraph (26) of this RegiHation.

(28)

"Crude oil" means any liquid hydrocarbon mixture occurring naturnlly

in the earth whether or not treated to render it suitable for transportation and includes:

(a)

crude oil from which certain distillate fractions may have been removed; and

(b)

crude oil to which certain distillate fractions may have been added.

(29)  "Crude oil tanker" means an oil tanker engaged in the trade of

carrying crude oil.

Prop. 1979/80: 

\67

148

(30) "Product carrier" means an oil tanker engaged in the trade of carrying oil other than crude oil.

Regulations 2 and 3 - No change

Regulation 

k

The existing text of Regulation 

k  

is replaced by the following:

Survevs and Inspections

(1)  Every oil tanker of 150 tons gross tonnage and above, and everj' other ship of UOO tons gross tonnage and above shall be subject to the surveys specified below:

(a)    An initial survey before the ship is put in service or before

the Certificate required under Regulation 5 of this Annex is

issued for the first time, which shall include a complete

survey of its structure, equipment, systems, fittings,

arrangements and material in so far as the ship is covered

by this Annex.  This survey shall be such as to ensure that the structure, equipment, systems, fittings, arrangeroftr.ts and material fully comply with the applicable requireitents of this Annex.

(b)    Periodical surveys at intervals specified by the

Administration, but not exceeding five years, which sn

ä

ll

be such as to ensure that the structure, equipment,

systems, fittings, arrangements and material fully comply

with the requirements of this Annex.

(c)    A minimum of one intermediate survey during the period of

validity of the Certificate which shall be such as to ensure

that the equipment and associated pump and piping systems,

induding oil discharge monitoring and control systems,

crude oil washing systems, oily-water separating equipment

and oil filtering systems, fully comply with the appli;-able

requirements of this Annex and are in good working order.

In cases where only one such intermediate survey is carried out in any one Certificate validity period, it shall be held not before six months prior to, nor later than six

Prop. 1979/80:167

149

months after the half-way date of the Certificate's period of validity.  Such intermediate surveys shall be endorsed on the Certificate issued under Regulation 5 of 

this 

Annex.

(2)

The Administration shall establish appropriate measures for ships which are not subject to the provisions of paragraph (1) of this Regulation in order to ensure that the applicable provisions of this Annex are complied with.

(3)

(a)  Surveys of ships as regards the enforcement of the provisions of this Annex shall be carried out by officers of the Administration. The Administration may, however, entrust the surveys either to surveyors nominated for the purpose or to organisations recognised by it.

(b)

The Administration shall institute arrangements for ur.scheduled inspections to be carried out during the period of validity of the Certificate.  Such inspections shall ensure that the ship and its equipment remain in all respects satisfactory for the service for which the ship is intended.  These inspections may be carried out by their own inspection services, or by nominated surveyors or by recognized organisations, or by other Parties upon request of the Administration.  Where the Administration, under the provisions of paragraph (l) of this Regulation, establishes mandatory annual surveys, the above unscheduled inspections shall not be obligatory.

(c)

An Administration nominating surveyors or recognizing organizations to conduct surveys and inspections as set forth in sub-paragraphs (a) and (b) of this paragraph, shall as a minimum empower any nominated surveyor or recognized organization to:

(i) require repairs to a ship; and

(ii)  carry out surveys and inspections if requested by the appropriate authorities of a Port State.

The Administration shall notify the Organization of the specific responsibilities and conditions of the authority delegated to the nominated surveyors or recognized organizations, for circulation to Parties to the present Protocol for the information of their officers.

Prop. 1979/80: 167

150

(d)  When a nominated surveyor or recognized organization determines that the condition of the ship or its equipment does not correspond substantially with the particulars of the Certificate or is such tnat the ship is not fit to proceed to sea without presenting an unreasonable threat of harm to the marine environment, such surveyor or organisation shall immediately ensure that corrective action is taken and shall in due course notifj' the Administration.  If such corrective action is not taken the Certificate should be withdrawn and the Administration shall be notified immediately; and if the ship is in a port of another Party, the appropriate authorities of the Port State shall also be notified immediately.  When an officer of the Administration, a nominated surveyor or recognized organization has notified the appropriate autliorities of the Port State, the Government of the Port State concemed shall give such officer, surveyor or organization any necessary assistance to carry out their obligations under this Regulation.  Wnen applicable, the Government of the Port State concemed shall take such steps as will ensure that the ship shall not sail until it can proceed to sea or leave the port for the purpose of proceeding to the nearest appropriate repair yard available without presenting an unreasonable threat of harm to the marine environment.

(e)  In every case, the Administration concemed shall fully guarantee the completeness and efficiency of the survey and inspection and shall undertake to ensure the necessary arrangements to satisfy this obligation.

(ti)     

(a)  The condition of the ship and its equipment shall be maintained to conform with the provisions of the present Protocol to ensure that the ship in all respects vill remain fit to proceed to sea without presenting an unreasonable threat of harm to the marine environment.

(b)  After any survey of the ship under paragraph (1) of this Regulation has been completed, no change shall be made in the structure, equipment, systems, fittings, arrangements or material coverod by the survey, without the sanction of the Administration, except the direct replaceraent of such equipment and fittings.

Prop. 1979/80: 167

151

(c)  Whenever on accident occurs to a ship or a defect is discovered which substantially affects the integrity of the ship or the efficiency or completeness of its equipment covered by this Annex the master or owner of the ship shall report at the earliest opportunity to the Administration, the recognized organization or the nominated surveyor responsible for issuing the relevant Certificate, who shall cause investigations to be initiated to determine whether a survey as required by paragraph (l) of this Regulation is necessary.  If the ship is in a port of another Party, the master or owner shall also report immediately to the appropriate authorities of the Port State and the nominated surveyor or recognized organization shall ascertain that such report has been made.

Regulations 5, 6 and 7

In the existing text of these Regulations, delete all references to "(1973)" in relation to the International Oil Pollution Prevention Certificate.

Regulation 8 Duration of Certificate The existing text of Regulation 8 is replaced by the following:

(1)

An International Oil Pollution Prevention Certificate shall be issued for a period specified by the Administration, which shall not exceed five years from the date of issue, provided that in the case of an oil tanker operating with dedicated clean ballast tanks for a limited period specified in Regulation 13(9) of this Annex, the period of validity of the Certificate shall not exceed such specified period.

(2)

A Certificate shall cease to be valid if significant alterations have taken place in the construction, equipment, systems, fittings, arrangements or material required without the sanction of the Administration, except the direct replacement of such equipment or fittings, or if intermediate surveys as specified by the Administration imder Regulation lt(l)(c) of this Annex are not carried out.

Prop. 1979/80: 167

152

(3) A Certificate issued to a ship shall also cease to be valid upon transfer of the ship to the flag of another State.  A new Certificate shall orJ.y be issued when the Government issuing the new Certificate is fully satisfied that the ship is in full compliance with the requirements of Regulation l4(i*)(a) and (b) of this Annex.  In the case of a transfer between Parties, if requested within three months after the transfer has token place, the (jovernment of the Party whose flag the ship was formerly entitled to fly shall transmit as soon as possible to the Administration a copy of the Certificate carried by the ship before the transfer and, if available, a copy of the relevant survey report.

Regulations 9 to 12 - No change

The existing text of Regulation 13 is replaced by the following Regulations:

Regulation 13

Segregated Ballast Tanks. Dedicated Clean Ballast TanKS and Crude Oil Washing

Subject to the provisions of Regulations 13C and 13D of this Annex, oil tankers shall comply with the requirements of this Regulation.

New oil tankers of 20,000 tons deadweight and above

(1)   Every new crude oil tanker of 20,000 tons deadweight and above

and every new product carrier of 30,000 tons deadweight and above

shall be provided with segregated ballast tanks and shall comply with

paragraphs (2), (3) and (1*), or paragraph (5) as appropriate, of this

Regulation.

(2)   Tne capacity of the segregated ballast tanks shall be so

determined that the ship may operate safely on ballast voyages without

recourse to the use of cargo tanks for water ballast except as

provided for in paragraph (3) or 

(U)  

of this Regulation.  In all

cases, however, the capacity of segregated ballast tanks shall be at

least such that, in any ballast condition at any part of the voyage,

induding the conditions consisting of lightweight plus segregated

ballast only, the ship's draughts and trim can meet each of the

foUov/ing requirements:

Prop. 1979/80: 167

153

(a)     the moulded draught amidships (dm) in metres (without

taking into account any ship's deformation) shall not

be less than:

dm = 2.0 + 0.02L;

(b)

the draughts at the forward and after perpendiculars shall correspond to those determined by the draught amidships (dm) as specified in sub-paragraph (a) of this paragraph, in association with the trim by the stern of not greater than 0.015L; and

(c)

in any case the draught at the after perpendicular shall not be less than that which is necessary to obtain full immersion of the propeller(s).

(3)  In no case shall ballast water be carried in cargo tanks except on those rare voyages when weather conditions are so severe that, in the opinion of the master, it is necessary to carry additional ballast water in cargo tanks for the safety of the ship.  Such additional ballast water shall be processed and discharged in compliance with Regulation 9 of this Annex and in accordance with the requirements of Regulation 15 cf this Ajinex and entry shall be made in the Oil Record Book referred to in Regulation 20 of this Annex.

(Ii)  In the case of new crude oil tankers, the additional ballast permitted in paragraph (3) of this Regulation shall be carried in cargo tanks only if such tanks have been crude oil washed in accordance with Regulation 13B of this Annex before departure from an oil unioading port or terminal.

(5)

Notwithstanding the provisions of paragraph (2) of this Regulation, the segregated hallast conditions for oil tankers less than 150 metres in lenh shall be to the satisfaction of the Administration.

(6)

Every new crude oil tanker of 20,000 tons deadweight and above shall be fitted with a cargo tank deaning system using crude oil washing. The Administration shall undertake to ensure that the system fully complies with the requirements of Regulation 13B of this Annex within one year after the tanker was first engaged in the trade of carrying crude oil or by the end of the third voyage carrying crude oil suitable for crude oil washing, whichever occurs later.  Uniess such oil tanker carries crude oil which is not suitable for crude oil washing, the oil tanker shall operate the system in accordance with the requirements of that Regulation.

Prop. 1979/80:167

154

Existing crude cii tankers of UoQOO tons deadweight and above

(7)

Subject to the provisions of paragraphs (8) and (9) of this Regulation every existing crude oil tanker of ho,000 tons deadweight and above shall be provided with segregated ballast tanks and shall comply with the requirements of paragraphs (2) and (3) of this Regulation from the date of entry into force of the present Protocol.

(8)

Existing crude oil tankers referred to in paragraph (T) of this Regulation may, in lieu of being provided with segregated ballast tanks, operate with a cargo tank deaning procedure using crude oil washing in accordance with Regulation 13B of this Annex uniess the crude oil tanker is intended to carry crude oil which is not suitable for crude oil washing.

(9)

Existing crude oil tankers referred to in paragraph (7) or (8) of this Regulation may, in lieu of being provided with segregated ballast tanks or operating with a cargo tank deaning procedure using crude oil washing, operate with dedicated clean ballast tanks in accordance with the provisions of Regulation 13A of this Annex for the following period:

(a)

for crude oil tankers of 70,000 tons deadweight and above, until two years after the date of entry into force of the present Protocol; and

(b)

for crude oil tankers of 1*0,000 tons deadweight and above but below 70,000 tons deadweight, until four years after the date of entry into force of the present Protocol.

Existing product carriers of lO.OOO tons deadweight and above

(10) [REDACTED_EFTERNAMN] the date of entry into force of the present Protocol, every

existing product carrier of 1*0,000 tons deadweight and above shall be

provided with segregated ballast tanks and shall comply with the

requirements of paragraphs (2) and (3) of this Regulation, or,

alternatively, operate with dedicated clean ballast tanks in accordance

with the provisions of Regulation 13A of this Annex.

An oil tanker qualified as a segregated ballast oil tanker

(11)  Any oil tanker which is not required to be provided with

segregated ballast tanks in accordance with paragraph (1), (7) or

(10) of this Regulation may, however, be qualified as a segregated

Prop. 1979/80: 167

155

ballast tanker, provided that it complies with the requirements of paragraphs (2) and (3), or paragraph (5) as appropriate, of this Regulation.

Regulation 13A Requirements for Oil Tankers with Dedicated Clean Ballast Tanks

(1)   An oil tanker operating with dedicated clean ballast tanks in

accordance with the provisions of Regulation 13(9) or (10) of this

Annex, shall have adequate tank capacity, dedicated solely to the

carriage of clean ballast as defined in Regulation l(l6) of this Annex,

to meet the recuirements of Regulation 13(2) and (3) of this Annex.

(2)

The arrangements and operational procedures for dedicated clean ballast tanks shall comply with the requirements established by the Administration.  Such requirements sn

ä

ll contain at least all the provisions of the Specifications for Oil Tankers with Dedicated Clean Ballast Tanks adopted by the International Conference on Tanker Safety and Pollution Prevention, 1978, in Resolution II4 and as may be revised by the Organization.

(3)

An oil tanker operating with dedicated clean ballast tanks shall be equipped with an oil content meter, approved by the Administration on the basis of specifications recommended by the Organization*, to enable supervision of the oil content in ballast water being discharged. The oil content meter shall be installed no later than at the first scheduled shipyard visit of the tanker following the entry into force of the present Protocol.  Until such time as the oil content meter is installed, it shall immediately before discharge of ballast be established by examination of the ballast water from dedicated tanks that no contamination with oil has taken place.

(h)    

Every oil tanker operating with dedicated clean ballast tanks shall be provided with:

Reference is made to the Recommendation on International Performance and Test Specifications for Oily-Water Separating Equipment and Oil Content Meters adopted by the Organization by Resolution A.393{X).

Prop. 1979/80: 167

156

(a)      a Dedicated Clean Ballast Tank Operation Manual detailing

the system and specifying operational proceduree.  Such a

Manual shall be to the satisfaction of the Administration

and shall contain all the information set out in the

Specifications referred to in paragraph (2) of this

Regulation.  If an alteration affecting the dedicated clean

ballast tank system is made, the Operation Manual shall

be revised accordingly; and

(b)      a Supplement to the Oil Record Book referred to in

Regulation 20 of this Annex as set out in Supplement 1 to

Appendix III of this Annex.  The Supplement shall be

permanently attached to the Oil Record Book.

Regulation 13B Requirements for Crude Oil jashing

(1)   Every crude oil washing system required to be provided in

accordance with Regulation 13(6) and (8) of this Annex shall comply

with the requirements of this Regulation.

(2)

The crude oil washing installation and associated equipnent and arrangements shall comply with the requirements established by the Administration.  Such requirements shall contain at least all the provisions of the Specifications for the Design, Operation and Control of Crude Oil Washing Systems adopted by the International Conference on Tanker Safety and Pollution Prevention, 1978, in Resolution 15 ond as may be revised by the Organization.

(3)

An inert gas system shall be provided in every cargo tank and Elop tsmk in accordance with the appropriate Regulations of Chapter II-2 of the International Convention for the Safety of Life at Sea, 1971*, as modified and added to by the Protocol of 1978 Relating to the International Convention for the Safety of Life at Sea, 1971*.

(1*) With respect to the bollasting of cargo tanks, sufficient cargo tanks shall be crude oil washed prior to each ballast voyage in order that, taking into account the tanker's trading pattern and expected weather conditions, ballast water is put only into cargo tanks which have been crude oil washed.

Prop. 1979/80: 167

157

(5)  Every oil tanker operating with crude oil washing systems shall be provided with:

(a)

an Operations 

anä  

Equipment Manual detailing the system and equipment and specifying operational procedures.  Such a Manual shall be to the satisfaction of the Administration and shall contain all the information set out in the Specifications referred to in paragraph (?) of this Regulation.  If an alteration affecting the crude oil washing system is made, the Operations anc Equipment Manual shall be revised accordingly; and

(b)

a Supplement to the Oil Record Book referred to in Regulation 20 of this Annex as set out in Supplement 2 to Appendix III of this Annex.  The Supplement shall be permanently attached to the Oil Record Book.

Regulation i 3C Existing Tankers Engaged in Specific Trades

(1)   Subject to the provisions of paragraphs (?) ar.d (3) of this

Regulation, Regulation 13(7) to (10) of this Annex shall not apply to

an existing oil tanker solely engaged in specific trades between;

(a)

ports or terminals within a State Party to the present Protocol; or

(b)

ports or terminals of States Parties to the present Protocol, where:

(i)  the voyage is entirely within a Special Area as defined in Regulation 10(l) of this Annex; or

(ii)  the voyage is entirely within other limits designated by the Organisation.

(2)   The provisions of paragraph (l) of this Regulation shall only apply

when the ports or terminals wnere cargo is loaded on such voyages are

provided with reception facilities adequate for the reception and

treatment of all the ballast and tank washing water from oil tankers

using them and all the following conditions are complied with:

Prop. 1979/80: 167

isx

(a)

subject to the exceptions provided for in Regulation 11 of this Annex, all ballast water, induding clean ballast water, and tank washing residues are retained on board and transferred to the reception facilities and the entry in the appropriate Sections of the Supplement to the Oil Record Book referred to in paragraph (3) of this Regulation is endorsed by the competent Port State authority;

(b)

agreement has been reached between the Administration and the Governments of the Port States referred to in sub­paragraph (l)(a) or (b) of this Regulation conceming the use of an existing oil tanker for a specific trade;

(c)

the adequacy of the reception facilities in accordance with the relevant provisions of this Annex at the ports or terminals referred to above, for the purpose of this Regulation, is approved by the Governments of the States Parties to the present Protocol within which such ports or terminals are situated; and

(d)     the International Oil Pollution Prevention Certificate is

endorsed to the effect that the oil tanker is solely engaged

in such specific trade.

(3)  Every oil tanker engaged in a specific trade shall be provided with a Supplement to the Oil Record Book referred to in Regulation 20 of this Annex as set out in Supplement 3 to Appendix III of this Annex. The Supplement shall be permanently attached to the Oil Record Book.

Regulation 13D

Existing Oil Tankers Having Special Ballast Arrangements

(1) Where an existing oil tanker is so constructed or operates in such a manner that it complies at all times with the draught and trim requirements set out in Regulation 13(2) of this Annex without recourse to the use of ballast water, it shall be deemed to comply with the segregated ballast tank requirements referred to in Regulation 13(7) of this Annex, provided that all of the following conditions are complied with:

Prop. 1979/80: 167

159

(a)

operational procedures and ballast arrangements are approved by the Administration;

(b)

agreement is reached between the Administration and the Governments of the Port States Parties to the present Protocol concemed when tne draught and trim requirements are achieved through an operational procedure; and

(c)

the International Oil Pollution Prevention Certificate is endorsed to the effect that the oii tanker is operating with special ballast arrangements.

(2)

In no case shall ballast water be carried in oil tanks except or those rare voyages when weather conditions are sc severe that, ir, 

t-,: 

opinion of the master, it is necessary to carry additional ballart water in cargo tanks for the safety of the ship.  Such additional ballast water shall be processed and discharged in compliance with Regulation 9 of this Annex and in accordance with the requirements cf Regulation 15 of this Annex, and entry shall be made in the Oil Record Book referred to in Regulation 20 of this Annex.

(3)

An Administration which has endorsed a Certificate in accordance with sub-paragraph (l)(c) of this Regulation shall communicate to tr:.-Organization the particulars thereof for circulation to the Partie.--. tr the present Protocol.

Regulation 13E

Protective Location of Segregated Ballast Spaces

(1)  In every new crude oil tanker of 20,000 tons deadweight and above and every new product carrier of 30,000 tons deadweight and above, tlio segregated ballast tanks required to provide the capacity to comply with the requirements of Regulation 13 of this Annex which are located within the cargo tank length, shall be arranged in accordanr-' with the requirements of paragraphs (2), (3) and C*) of this Regulation to provide a measure of protection against oil outflow in the event of grounding or collision.

Prop. 1979/80: 167

160

(2) Segregated ballast tanks and spaces other than oil tanks within the cargo tank length (L ) shall be so arranged as to comply with the following requirement:

2PA + 2PA span style='text-transform:uppercase'>J[l, (b + 2D)] 

c     s    "- t        '

where:  PA " the side shell area in square metres for each

c

segregated ballast tank or space other than an oil tank based on projected moulded dimensions,

PA = the bottom shell area in square metres for each such tank or space based on projected moulded dimensions,

t  = length in metres between the forward and after extremities of the cargo tanks,

B  = maximiom breadth of the ship in metres as defined in Regulation 1(21) of this Annex,

D  = moulded depth in metres measured vertically from the top of the keel to the top of the freeboard deck beam at side amidships.  In ships having rounded gunwales, the moulded depth shall be measured to the point of intersection of the moulded lines of the deck and side shell plating, the lines extending as though the gunwale were of angular design,

J  =0.1*5 for oil tankers of 20,000 tons deadweight

0.30 for oil tankers of 200,000 tons deadweight and above, subject to the provisions of paragraph (3) of this Regulation.

For intermediate values of deadweight the value of "J" shall be determined by linear interpolation.

Whenever symbols given in this paragraph appear in this Regulation, they have the meaning as defined in this paragraph.

Prop. 1979/80: 167

(3)     For  tankers  of 200,000  tons   deadweight  and  above  the  value  of "J"  may be reduced as  follows:

or 0.2 whicnever is greater

J reduced =

A

where:     a    = 0.25  for oil  tankers of 200,000 tons  deadweight

a    =0.1*0  for oil tankers  of 300,000 tons  deadweight

a    =0.50 for oil  tankers of 1*20,000  tons  deadweight and  above.

For  intermediate  values  of deadweight  the  value  of "a" shall be determined by linear  interpolation.

O     = as   defined  in  Regulation  23(l)(a)   of this   Annex, c

O     = as   defined  in  Regulation  23(l)(h)   of this   Annex,

O    = the  allowable oil   outflow as  required  by Regulation  2l*(2)  of this Annex.

(1*)     In  the  determinatlon  of "PA  "   and  "PA  "   for  segregated  ballast

c

s

tanks  and spaces other than oil tanks  the  following shall  apply:

(a)     the minimiBii width of each wing tank or space either of which

extends  for the  full  depth of the ship'E  side or  from the

deck to the top of the double bottom shall be not less  than

2 metres.     The width shall be measured inboard  from the

 ship'E side at  right angles to the centre line.     Where a lesser width is  provided the wing tank or space  shall not he taken  into account when calculating the protecting area

"PA ";  and

c

(b)    the minimum vertical depth of each double bottom tank or

space shall be B/15 or 2 metres, whichever is the lesser.

Where a lesser depth is provided the bottom tank or rpacc

shall not be taken into account when calculating the

protecting area "PA ".

The minimum width and depth of wing tanks and double bottom tanks shall be measured clear of the bilge area and, in the case of minimum width, shall be measured clear of any rounded gunwale area.

11 

Riks da.ven 1979180. 1 saml. Nr 167

Prop. 1979/80: 167

162

Regulation ll* - No change

Regulation 15

In the existing text of this RegiHation. delete reference to "19 f 3)" in relation to the International Oil Pollution Prevention Certificate.

Regulations l6 and 17 - No change

Regulation 18

Pumping. Piping and Discharge Arrangements of Oil Tankers

Paragraphs (1) to (1*) - No change

The following paragraphs are added to the existing text:

(5)    Every new oil tanker required to be provided with segregated

ballast tanks, or fitted with a crude oil washing system shal cocply

with the following requirements:

(a)

it shall be equipped with oil piping so designed and installed such that oil retention in the lines is minimized; and

(b)

means shall be provided to drain all cargo pumps ond all oil lines at the completion of cargo discharge, where necessary by connexion to a stripping device.  The line and pump drainings shall be capable of being discharged both ashore and to a cargo tank or a slop tank.  For discharge ashore a special small diameter line shall be provided for that purpose and connected outboard of the ship's manifold vailves.

(6)    Every existing crude oil carrier required to be provided with

segregated ballast tanks, or fitted with a crude oil washing system

or operated with dedicated clean ballast tanks, shall comply with

the provisions of paragraph (5)(b) of this Regulation.

Regulation 19 - No change

Prop. 1979/80:167

163

Regulation 20

In the existing text of this Regulation. delete reference to "(1973)" in relation to the International Oil Pollution Prevention Certificate.

Regulations 21 to 25 - No change

Appendix I - LIST OF OII

£

 No change

Appendix 

II 

- FORM OF CERTIFICATE The existing form of Certificate is replaced by the following form:

Prop. 1979/80: 167

164

INTERNATIONAL OIL POLLUTION  PREVENTION   CERTIFICATE

Issued under the provisions cf the Protocol of 1978 Relating to the International  Convention  for the Prevention of Pollution  from Ships,  1973, under the  Authority of the  Government of

(full  designation  of the  country)

by

(full designation of the competent person or organization authorized under the provisions of the Protocol of 1978 Relating to the International Convention for the Prevention of Pollution from Ships, 1973)

Name of Ship

Distinctive

Number or

Letters

Port of Registry

Gross Tonnage

lype of ship:

Crude oil tanker*

Product carrier*

Crude oil/product carrier*

Ship other than 

an  

oil tanker with cargo tanks coming under Regulation 2(2) of Annex I of the Protocol*

Ship other than any of the above*

Date of building or major conversion contract ............................................ 

Date on which keel was laid or ship was at a similar stage of

construction or on which major conversion was comnenced ...................... 

Date of deliveiy or completion of major conversion ................................... 

* Delete as appropriate.

Prop. 1979/80: 167

165

PART A

ALL SHIPS

The  ship is  equipped with:

for ships of 1*00 tons  gross tonnage ond above:

(a)

oily-water separating equipment* (capable of producing effluent with an oil content not exceeding 100 parts per million)

(b)

an oil filtering system* (capable of producing effluent with an oil content not exceeding 100 parts per million)

for ships of 10,000 tons  gross tonnage and above:

(c)        an oil discharge monitoring and control  system*

(additional  to  (a)   or   (b)   above)   or

(d)        oily-water separating equipment and an oil

filtering system*  (capable of producing

effluent with an oil content not exceeding

15 parts per million)  in lieu of (a)  or  (b)

above.

Particulars of requirements  from which exemption is  granted under Regulation 2(2)  and 2(1*)(a)  of Annex I of the Protocol:

Remarks:

Delete as appropriate ,

Prop. 1979/80:167

166

Endorsement for existing ships*

This is to certify that this ship has now been so equipped as to comply with the requirements of the Protocol of 1978 Relating to the International Convention for the Prevention of Pollution from Ships, 1973, BS relating to existing ships**

Signed   ........................................................ 

(Sipiature  of duly  authorized  official)

Place   .......................................................... 

Date

(Seal or stamp of the Authority,  as  appropriate)

    This  entry need not be reproduced on a Certificate other than the first Certificate issued to any ship.

 The period after the entry into force of the Protocol within which oily-water separating equipment, oil discharge control systems, oil filtering systems  and/or slop tank arrangements must be provided is set out  in Regulations 13A( 3), 15(1)   and l6(l*)  of Annex I of the Protocol.

Prop. 1979/80: 167

FART B    OIL TANKERS*

167

Carrying Capacity

of Ship

(m3)

Deadweight

of Ship

(metric tons)

Length of

Ship

(m)

It is certified that this ship is constructed and equipped, and must operate, in accordance with the following:

1.     This ship is:

(a)

required to be constructed according to and complies with**

(b)

not required to be constructed according to**

(c)

not required to be constructed according to, but complies with**

the requirements of Regulation 2l* of Annex I of the Protocol.

2.     This  ship is:

(a)

required to be  constructed according to and complies with**

(b)

not required to be constructed according to**

the requirements  of Regulation 13E of Annex I of the Protocol.

*    This Part should be completed for oil tankers induding combination carriers,  and those entries which are applicable should be completed for ships other than oil tankers which are constructed and utilized to carry oil in bulk of an aggregate capacity of 200 cubic metres or above.

  Delete as  appropriate.

Prop. 1979/80: 167

IfiH

3.       This  ship is:

(a)

required to be provided with  segregated ballast tanks according to,  and complies with*

(b)

not  required to  be provided with  segregated  callast  tanks according to*

(c)

not  required to be provided with  segregated  bailu.st   tiinkG according to,  but complies  with*

(d)    in  accordance with   Regulation   13C or  13D of Annex   i  of the

Protocol,   and as   specified in  Part   C of this   Certificate,

exempted  from*

the  requirements  of Regulation  13 of Annex  I  of the Prctoccl

(e)   fitted with  a cargo  tank  deaning system using crude  oil

washing  in accordance with  the provisions  cf Regulation 11-.B

of Annex  I  of the Protocol,   in  lieu of  being pro-vide,-: with

segregated ballast tanks*

(f)    provided with  dedicated clean ballast tanks  ir:  acoriarice

with  the  provisions  of Regulation 13A of Annex  I  of tlie

Protocol,   in lieu of being either provided with  segregated

ballast tanks  or  fitted with  a cargo tank  deaning sy.en

lising crude oil washing*

     Delete as  appropriate.

Prop. 1979/80: 167

169

1*.  This ship is:

(a)

required to be fitted with a cargo tank deaning system using crude oil washing according to, and conilies with*

(b)

not required to be fitted with a cargo tank deaning system using crude oil washing according to*

the requirements of Regiilation 13(6) of Annex I of the Protocol.

Segregated ballast tanks**

The segregated ballast tanks ore distributed as follows:

Tank

Volume (m)

Tank

Volume (b3)

Dedicated Clean Ballast Tanks**

This ship is operating with dedicated clean ballast tanks until in accordance with the requirements of Regulation 13A of Annex I of the Protocol.

The dedicated clean ballast tanks are designated as follows:

(date)

Tank

Volume (m3)

Tank

Volume (m3)

Delete fts appropriate. 

* Delete if not applicable.

Prop. 1979/80: 167

170

T 

t.anua

This is to certify that this ship has been supplied with:

(a)

a valid Dedicated Clean Ballast Tank Operation Manual in accordance with Regulation 13A of Annex I of the Protocol**

(b)

a valid Operations and Equipment Manual for Crude Oil Washing in accordance with Regtilation 13B of Annex I of the Protocol**

Identification of the valid Manual ............................................... 

Signed:  ................................................................... 

(Signature of duly authorized official)

Place:   .................................................................... 

Date:    .................................................................... 

(Seal or stamp of the Authority, as appropriate)

Identification of the valid Manual ............................................... 

Signed:     ............................................................... 

(Signature of diily  authorized official)

Place:...................................................................... 

Date:

(Seal or stamp of the Authority, as appropriate)

* Delete if not applicable. ** Delete as appropriate.

Prop. 1979/80: 167

171

PART C    EXEMPTIONS*

This is to certify that this ship is:

(a)    solely engaged in trade between .................................................... 

and ................................................  in accordance vi tb

RegiHation 13C of Annex I of the Protocol**; or

(b)        operating with special ballast arrangements in accordance

with Regiilation 13D of Annex I of the Protocol**

and is therefore exempted from the requirements of Regulation 13 of Annex I of the Protocol.

Signed........................... 

(Signature of duly authorized official)

Place  .................................... 

Date  ..................................... 

(Seal or stamp of the Authority, as appropriate)

*  Delete if not applicable. 

* Delete as appropriate.

Prop. 1979/80: 167

172

THIS  IS  TO  CERTIFY:

That  the  ship has  been surveyed in  accordance with  Pegulatior.  -of Annex 1 of the Protocol  of 1978  Relating to the  Intematio.al Convention  for the Prevention of Pollution  from Ships,  1973, conceming the prevention of pollution  by oil;  and

that  the survey  shows that the  structure,  equipment,  systems, fittings,  arrangement and material  of the  ship and the  condition thereof  are  in  all   respects  satisfactory   and  that  the  ship complies  with  the  applicable   requirements  of  Annex  I  of tnat Protocol,

Ihis  Certificate  is  valid until   ............................................... 

subject to intermediate

survey(s)   at  intervals  of  ................................................... 

Issued  at   .......................................................................... 

(Place  of  issue  of  Certificate)

19  ..................................................... 

(Signature of duly  authorized official)

(Seal  or  stamp of the  Authority,   as   appropriate)

Prop. 1979/80:167

173

INTERMEDIATE SURVEY

Ttiis is to certify that at sm intermediate survey required by Regulation U(l)(c)  of Annex I of the Protocol  1978 Relating to the International Ckjnvention  for the Prevention of Pollution  from Ships , 1973, this ship and the condition thereof were  found to comply with the relevant provisions of that Protocol.

Signed........................................................ 

(signature of duly authorized official)

Place   ........................................................ 

Date   ......................................................... 

Kext intermediate survey due ....................... 

(Seal or stamp of the Authority, as appropriate)

Signed....................................................... 

(Signature of duly  authorized official)

Place  ........................................................ 

Date  ......................................................... 

Next intermediate survey due ....................... 

(Seal or stamp of the Authority, as appropriate)

Signed ....................................................... 

(signature of duly authorized official)

Place   ....................................................... 

Date  ......................................................... 

Next intermediate survey due ....................... 

(Seal or stamp of the Authority, as appropriate)

Sigped ....................................................... 

(signature of duly authorized official)

Place  ........................................................ 

Date  ......................................................... 

(Seal or stamp of the Authority,  as  appropriate)

Prop. 1979/80: 167

174

Aunendix III

FORM OF OIL RECORD BOOK

Ihe following forms of Supplements to the Oil Record Book are added to the existing form:

Sunnlement 1

FORM OF SUPPLEM3JT TO OIL  RECORD BOOK  FOR

OIL  TANKERS OPERATED WITH  DEDICATED

CLEAN BALLAST TANKS*

Name of ship  ................................................................................................................. 

Distinctive number or letters ............................................................ 

Total cargo carrying capacity .........................................  cubic metres

Total dedicated clean ballast capacity .............................  cubic metres

The following tanks are designated as dedicated clean ballast tanks:

Tank

Volume (m)

Tank

Volume (m3)

NOTE:  The periods covered by the Supplement should be consistent with the periods covered by the Oil Record Book.

* This Supplement should be attached to the Oil Record Book for oil tankers operating with dedicated clean ballast tanks in accordance with Regulation 13A of Annex I of the Protocol of 1978 Relating to the International Convention for the Prevention of Pollution from Ships, 1973.  Other information as required should be entered in the Oil Record Book.

Prop. 1979/80:167

175

(A) Ballasting of dedicated clean ballast tanks

101.

Identity of tank(s) ballasted

102.

Date and position of ship when water intended for flushing, or port ballast was taken to dedicated clean ballast tank(B)

103.

Date and position of ship when puii5)(s) and lines were flushed to slop tank

lOU.

Date and position of ship when additional ballast water was taken to dedicated clean ballast teuik(s)

105.

Date, time and position of ship when (a) valves to slop tank,

(b)   valves to cargo tanks,

(c)   other valves affecting the

 clean ballast system were

 closed

106.

ftaantity of clean ballast token on board

The undersigned certifies that, in addition to the above, all sea valves, cargo tank and pipeline connexions and connexions between tanks or inter-tank connexions, were secured on the completion of ballasting of dedicated clean ballast tanks.

Date of entry ......................  Officer in charg

é

 ............................ 

Master

Prop. 1979/80: 167

176

(B)  Discharge of clean ballast

107.

Identity of tank(s)

108.

Date, time and position of ship at start of discharge of clean ballast (a) to sea, or (b) into reception facility

109.

Date, time and position of ship upon completion of discharge to sea

110.

Quantity discharged (a) to sea, or (b) into reception facility

111.

Was the ballast water checked for oil contamination before discharge?

112.

Was the discharge monitored during discharge by an oil content meter?

113.

Was there any indication of oil contamination of the ballast water before or during discharge?

111*.

Date and position of ship when pump and lines were flushed after loading

115. 

1

Date, time and position of ship when (a) valves to slop tank,

(b)    valves to cargo tanks,

(c)    other valves affecting the

 clean ballast system were

 closed

i 116. 

1

Quantity of polluted water transferred to slop tank(3). (Identify slop tank(s))

The undersigned certifies that, in addition to the above, all sea valves overboard discharge valves, cargo tank and pipeline connexions and connexions between tanks or inter-tonk connexions, were secured on con5)letion of discharge of clean ballast and that the pump(s) and pipes desipiated for clean ballast operations were properly cleaned upon completion of discharge of clean ballast.

Date of entry .........................  Officer in charg

é

Master ............... 

Prop. 1979/80:167

177

Supplement 2

FORM OF SUPPLEMENT TO OIL RECORD BOOK FOR CRUDE OIL TANKERS

OPERATING WITH A CARGO TANK CLEANING PROCEDURE

USING CRUDE OIL WASHING*

Name of ship ................................................................................ 

Distinctive number or letters  ..................................................... 

Total cargo carrying capacity   ................................    cubic metres

Voyage  from....................................    to  ................................ 

(Port(s))

(date)

(Port(s))

(date)

NOTES: The periods covered by the supplement should be consistent vith the periods covered by the Oil Record Book.

The cargo tanks crude oil washed should be those laid down in the Operations and Equipment Manual required by Regulation 13B(5)(a) of the Protocol.

A separate column should be used for each tank washed or water rinsed.

This Siipplement should be attached to the Oil Record Book for crude oil tankers operating vith a cargo tank deaning procedure using crude oil washing in accordance with Regulation 13B of Annex I of the Protocol of 1978 Relating to the International Convention for the Prevention of Pollution from Ships, 1973, and is intended to replace Section (e) of the Oil Record Book.  Details of ballasting and deballosting and other information required should be entered in the Oil Record Book.

12 

Rik.sdagen 1979/80. 1 .saml. Nr 167

Prop. 1979/80: 167

178

( a)     Crude oil washing

201.

Date when ond port where crude oil washing was carried out or ship'E position if carried out between two discharge ports

202.

Identity of tank(s) washed (see Note l)

203.

Number of machines in use

20l*.

Commenced washing

(a)     date and time

(b)     ullage

205.

Washing pattem employed (see Note 2)

206.

Washing line pressure

20T.

Completed or stopped washing

(a)      date and time

(b)      ullage

208.

Remarks

The tanks were washed in accordance with programmes given  in the Operations  and Equipment Manual  (see Note  3)  and confirmed dry on completion.

Date of entry  ....................   Officer in chargé

Master  ............. 

Note  1

liote  2

Note   3

When  an  individual tank has more machines  than can be operated simultEmeously,  as described in the Operations and Equipment Manual,  then the section being crude oil washed should be identified,  e.g.   No.2 centre,   forward section.

In  accordance with the Operations  ond Equipment Manijal,  enter whether single-stage or multi-stage method of washing is employed.     If multi-stage method is  used,  give  the vertical are covered by the machines  and the number of times  tliat  are is  covered  for that particular stage of the programme.

If the programmes  given in the Operations  and Equipment Meinual are not followed,  then details must be given under Remarks.

Prop. 1979/80: 167

179

(B) Water rinsir.g or flusning of tank bcttoms

209.

Date and position of ship when rinsing or flushing was carried out

210.

Identity of tank(s) and date

211.

Volume of water used

212.

Transferred to:

(a)     reception

 facilities

(b)     slop tank(s)

 (identify slop

 tank(s))

Date of entry

Officer  in chargé

Master  ............. 

Prop. 1979/80: 167

IH

»

Supplement 3

FORM OF SUPPLEMENT TO OIL RECORD BOOK

POR OIL TANKERS ENGAGED IK

SPECIFIC TRADES*

Name of ship ................................................................................... 

Distinctive number or letters   ....................................................... 

Total cargo carrying capacity  ....................................    cubic metres

Total ballast water capacity

required for compliance with

Regulation 13(2) and (3) of

Annex I of the Protocol .................................................  cubi c metres

Voyages from................................... to .......................................... 

(Port(s))

(Port(s))

NOTE:  The periods covered by the Supplement should be consistent with the periods covered by the Oil Record Book.

This Supplement should be attached to the Oil Record Book for oil tankers engaged in specific trades in accordance with Regulation 13C of Annex I of the Protocol of 1978 Relating to the International Convention for the Prevention of Pollution from Ships, 1973, and is intended to replace Sections (d), (f), (g) and (i) of the Oil Record Book. Other information required shoiild be entered in the Oil Record Book.

Prop. 1979/80: 167

(A)    Loading of ballast water

301.

Identity of tank(E) ballasted

302.

Date and position of ship when ballasted

303.

Total  quantity of ballast loaded in cubic metres

30li.

Method of calculating ballast quantity

305.

Remarks

306.

Date and signature of officer in chargé

307.

Date and signature of Master

(B)     Re-allocation of ballast water within the  ship

308.

Reason  for re-allocation

309.

Date and signature of officer in chorge

310.

Date and signature of Master

Prop. 1979/80: 167

182

(c)  Ballast water discharge to reception facility

311.

Date and port(s) where ballast water was discharged

312.

Name  or desiation of reception facility

1 '

Total   quantity  of ballast water discharged in cubic metres

1

311*.

Method of calculating ballast quantity

315.

Date  and  signature  of officer in  chargé

i

316.

Date  and signature of Master

317.

Date,  signature and stamp of port authority official

Prop. 1979/80: 167

1»

ANNEX  

II

REGULATIONS FOR THE CONTROL OF POLLUTIOK EY NOHOUS  LIQUID SUBSTANCES  IN  BULK

No change

ANNEX III

REGULATIONS FOR THE PREVENTION OF POLLUTION BY HAPilFUL

SUBSTANCES CARRIED BY SEA IN PACKAGED FORMS, OR IK

FREIGHT CONTAINERS, PORTABLE TANKS OR ROAD AND

RAIL TANK WAGONS

No change

ANNEX 

IV

REGULATIONS FOR THE PREVENTION OF POLLUTION BY SEWAGE[REDACTED_EFTERNAMN] SHIPS

No chEinge

ANNEX V

REGULATIONS FOR THE PREVENTION OF POLLUTION BY GARBAGE[REDACTED_EFTERNAMN] SHIPS

No change

Prop. 1979/80: 167

184

Bilaga 2 (

Ö

vers

ä

ttning)

1978 Ars PROTOKOLL TILL 1973 ARS INTERNATIONELLA KONVENTION TILL F

Ö

RHINDRANDE AV F

Ö

RORENING FRAN FARTYG

DE F

Ö

RDRAGSSLUTANDE PARTERNA,

SOM INSER det betydande bidrag som 1973 

å

rs internationella konven­tion till f

ö

rhindrande av f

ö

rorening fr

å

n fartyg kan l

ä

mna till skyddet av den marina milj

ö

n mot f

ö

rorening fr

å

n fartyg,

SOM 

Ä

VEN INSER behovet av att ytterligare f

ö

rb

ä

ttra 

å

tg

ä

rderna f

ö

r att f

ö

rhindra och kontrollera havsf

ö

rorening fr

å

n fartyg, i synnerhet oljetankfartyg,

SOM VIDARE INSER behovet av att de regler om f

ö

rhindrande av f

ö

rore­ning genom olja som upptagits i bilaga I till koiventionen blir till

ä

mpade s

å

snart och s

å

 allm

ä

nt som m

ö

jligt,

SOM EMELLERTID ERK

Ä

NNER n

ö

dv

ä

ndigheten av att uppskjuta till

ä

mpningen av bilaga 

II

till konventionen till dess  att vissa tekniska problem har l

ö

sts p

å

 ett tillfredsst

ä

llande s

ä

tt,

SOM ANSER att dessa m

å

l b

ä

st kan uppn

å

s genom antagande av ett proto­koll till 1973 

å

rs internationella konvention till f

ö

rhindrande av f

ö

rore­ning fr

å

n fartyg,

HAR 

Ö

VERENSKOMMIT om f

ö

ljande:

ARTIKEL I

Allm

ä

nna f

ö

rpliktelser

1.      De f

ö

rdragsslutande parterna f

ö

rbinder sig att till

ä

mpa best

ä

mmelserna i

a)

detta protokoll och dess bilaga, som utg

ö

r en integrerande del av protokollet, och

b)

1973 

å

rs internationella konvention till f

ö

rhindrande av f

ö

rorening fr

å

n fartyg (i det f

ö

ljatvde ben

ä

mnd konventionen), med de 

ä

ndringar och till

ä

gg som anges i detta protokoll.

2.      Best

ä

mmelserna i konventionen och i protokollet skall l

ä

sas och tolkas

tillsammans som ett enda instrument.

Prop. 1979/80: 167

I8.S

3.   Varje h

ä

nvisning till detta protokoll inneb

ä

r samtidigt en h

ä

nvisning till protokollets bilaga.

ARTIKEL 

II

Till

ä

mpning av bilaga II till konventionen

1.

Utan hinder av best

ä

mmelserna i artikel 14 punkt 1 i konventionen 

ä

r de f

ö

rdragsslutande parterna ense om att de ej skall vara bundna av f

ö

re­skrifterna i bilaga 

II 

till konventionen under en tid av tre 

å

r fr

å

n dagen f

ö

r ikrafttr

ä

dandet av detta protokoll eller under den l

ä

ngre tid som kan komma att beslutas med tv

å

 tredjedels majoritet av de f

ö

rdragsslu­tande parterna i den av Mellanstatliga r

å

dgivande sj

ö

fartsorganisationen (i det f

ö

ljande ben

ä

mnd organisationen) tillsatta kommitt

é

n f

ö

r skydd av den marina milj

ö

n (i det f

ö

ljande ben

ä

mnd kommitt

é

ti).

2.

Under den i punkt 1 i denna artikel angivna tiden skall de f

ö

rdrags­slutande parterna ej ha n

å

gra skyldigheter och ej heller kunna 

å

beropa n

å

gra r

ä

ttigheter enligt konventionen i fr

å

gor som h

ä

nf

ö

r sig till bilaga 

II 

till konventionen. H

ä

nvisningar till f

ö

rdragsslutande parter i konventionen skall ej innefatta f

ö

rdragsslutande parter till detta protokoll s

å

vitt av­ser fr

å

gor som h

ä

nf

ö

r sig till n

ä

mnda bilaga.

ARTIKEL III

Tillhandah

å

llande av information

Texten i artikel 11 punkt 1 b) i konventionen ersattes med f

ö

ljande text:

"en f

ö

rteckning 

ö

ver utsedda inspekt

ö

rer och godk

ä

nda organisationer som bemyndigats att p

å

 deras v

ä

gnar vidtaga 

å

tg

ä

rder i fr

å

gor som r

ö

r ut­formning, konstruktion, utrustning och drift av fartyg som transporterar skadliga 

ä

mnen enligt vad som f

ö

reskrives i reglerna, vilka uppgifter organisationen skall delge de f

ö

rdragsslutande parterna i och f

ö

r informa­tion till dessas tj

ä

nstem

ä

n. Administrationen skall d

ä

rvid underr

ä

tta organisationen om de s

ä

rskilda 

å

ligganden som utsedda inspekt

ö

rer eller godk

ä

nda organisationer bemyndigats fullg

ö

ra och om villkoren f

ö

r bemyndi­gandet."

Prop. 1979/80:167

186

ARTIKEL 

IV

Undertecknande, ratificering, godtagande, godk

ä

nnande och anslutning

1.   Detta protokoll skall vara 

ö

ppet f

ö

r undertecknande i organisationens lokaler fr

å

n den 1 juni 1978 till den 31 maj 1979 och skall d

ä

refter vara 

ö

ppet f

ö

r anslutning. Stater kan bli fbrdragsslutande parter genom

a)

undertecknande utan f

ö

rbeh

å

ll f

ö

r ratificering, godtagande eller godk

ä

nnande, eller

b)

undertecknande med f

ö

rbeh

å

ll f

ö

r ratificering, godtagande eller godk

ä

nnande, f

ö

ljt av ratificering, godtagande eller godk

ä

nnande, eller

c)

anslutning.

2.  Ratificering, godtagande, godk

ä

nnande eller anslutning skall verk­st

ä

llas genom deposition av ett instrument d

ä

rom hos organisationens ge­neralsekreterare.

ARTIKEL V

Ikrafttr

ä

dande

1.

Detta protokoll skall tr

ä

da i kraft tolv m

å

nader efter den dag d

å 

minst 15 stater, vilkas handelsflottor sanmianlagt har minst 50 procent av v

ä

rldshandelsflottans bruttodr

ä

ktighet, blivit f

ö

rdragsslutande par­ter enligt artikel 

IV 

i detta protokoll.

2.

Instrument avseende ratificering, godtagande, godk

ä

nnande eller an­ slutning som deponerats efter den dag d

å

 detta protokoll tr

ä

der i kraft blir g

ä

llande tre m

å

nader efter den dag d

å

 instrumentet deponerats.

3.

Efter den dag d

å

 en 

ä

ndring i detta protokoll anses ha godtagits enligt artikel 16 i konventionen skall instrument avseende ratificering, godtagande, godk

ä

nnande eller anslutning som deponeras g

ä

lla det 

ä

ndrade protokollet.

Prop. 1979/80:167

187

ARTIKEL 

VI

Ä

ndringar

De f

ö

rfaranden som anges i artikel 16 i konventionen i fr

å

ga om 

ä

nd­ringar i artiklar, bilagor och bihang till bilaga till konventionen skall 

ä

ga raotsvarande till

ä

mpning i fr

å

ga om 

ä

ndringar i artiklar, bilagan och bihang till bilagan till protokollet.

ARTIKEL VII

Upps

ä

gning

1.

Detta protokoll f

å

r av f

ö

rdragsslutande part upps

ä

gas n

ä

r som helst efter utg

å

ngen av fem 

å

r r

ä

knat fr

å

n den dag d

å

protokollet tr

ä

der i kraft f

ö

r denna f

ö

rdragsslutande part.

2.

Upps

ä

gning skall verkst

ä

llas genom att ett upps

ä

gningsinstrument de­poneras hos organisationens generalsekreterare.

3.

En upps

ä

gning blir g

ä

llande tolv m

å

nader efter den dag d

å

 organisa­tionens generalsekreterare mottagit meddelandet eller efter utg

å

ngen av den l

ä

ngre tid som kan vara angiven i meddelandet.

ARTIKEL VIII

Depositarie

1.

Detta protokoll skall deponeras hos organisationens generalsekrete­rare (i det f

ö

ljande ben

ä

mnd "depositarien").

2.

Depositarien skall

a)  informera alla stater, som har undertecknat detta protokoll eller anslutit sig till detsamma, om

1)

varje nytt undertecknande eller varje ny deposition av instrument avseende ratificering, godtagande, godk

ä

nnande eller anslutning samt tidpunkten h

ä

rf

ö

r,

2)

dagen f

ö

r ikrafttr

ä

dandet av detta protokoll,

3)

deposition av instrument avseende upps

ä

gning av detta protokoll samt dagen f

ö

r mottagandet och den dag d

å

 upp­s

ä

gningen blir g

ä

llande,

Prop. 1979/80: 167

188

4)  beslut enligt artikel 

II 

punkt 1 i detta protokoll,

b)  

ö

verl

ä

mna bestyrkta avskrifter av detta protokoll till alla stater som har undertecknat protokollet eller anslutit sig till detsamma.

3. S

å

 snart detta protokoll har tr

ä

tt i kraft, skall depositarien 

ö

ver­l

ä

mna en bestyrkt avskrift d

ä

rav till F

ö

renta nationernas sekretariat f

ö

r registrering och publicering enligt artikel 102 i F

ö

renta nationernas stadga.

ARTIKEL 

IX

Spr

å

k

Detta protokoll 

ä

r uppr

ä

ttat i ett enda exemplar p

å

 engelska, franska, ryska och spanska spr

å

ken, varvid varje text 

ä

ger lika vits­ord. Officiella 

ö

vers

ä

ttningar till arabiska, tyska, italienska och japanska spr

å

ken skall utarbetas och deponeras tillsammans med det undertecknade originalet.

x) TILL BEKR

Ä

FTELSE H

Ä

RAV har undertecknade  , d

ä

rtill vederb

ö

rligen

bemyndigade av sina respektive regeringar, undertecknat detta proto­koll.

SOM SKEDDE I LONDON den sjuttonde februari nittonhundrasjuttio

å

tti

ä

.

x)

Namnteckningarna uteslutna

Prop. 1979/80:167

189

BILAGA

Ä

NDRINGAR I OCH TILL

Ä

GG TILL 1973 

Ä

RS INTERNATIONELLA KONVENTION TILL F

Ö

RHINDRANDE AV F

Ö

RORENING

FRAN FARTYG

BILAGA I

REGLER TILL F

Ö

RHINDRANDE AV F

Ö

RORENING GENOM OLJA

Regel 1

Definitioner

Punkterna 1 till 7 - Ingen 

ä

ndring

Nuvarande text i punkt 8 ersattes med f

ö

ljande:

8.  a) med "v

ä

sentlig f

ö

r

ä

ndring" f

ö

rst

å

s f

ö

r

ä

ndring av ett existerande fartyg som

1)

v

ä

sentligt 

ä

ndrar fartygets dimensioner eller lastkapacitet, eller

2)

ä

ndrar fartygets typ, eller

3)

enligt administrationens bed

ö

mning g

ö

res i syfte att v

ä

sent­ligen f

ö

rl

ä

nga fartygets livsl

ä

ngd, eller

4)  p

å

 annat s

ä

tt 

ä

ndrar fartyget s

å

, att det, om det hade varit

ett nytt fartyg, skulle ha varit underkastat vissa best

ä

m­

melser i detta protokoll som ej 

ä

r till

ä

mpliga p

å

fartyget

som existerande fartyg.

b)  Utan hinder av f

ö

reskrifterna i a) i denna punkt, skall en f

ö

r­

ä

ndring av ett existerande oljetankfartyg med minst 20 000 tons d

ö

dvikt, som g

ö

res f

ö

r att uppfylla kraven i regel 13 i denna bilaga, ej anses utg

ö

ra en v

ä

sentlig f

ö

r

ä

ndring vid till

ä

mp­ningen av denna bilaga.

Punkterna 9 till 22 - Ingen 

ä

ndring

Nuvarande text i punkt 23 ersattes med f

ö

ljande:

23. med "fartygets vikt tomt" f

ö

rst

å

s fartygets deplacement i metriska ton utan last, bunkerolja, sm

ö

rjolja, barlastvatten, f

ä

rsk- och matar-vatten i tankar, f

ö

rbrukningsf

ö

rr

å

d samt passagerare och bes

ä

ttning och deras bagage.

Prop. 1979/80: 167

190

Punkterna 24 och 25 - Ingen 

ä

ndring

F

ö

ljande nya punkter inf

ö

res i den nuvarande texten:

26.  vid till

ä

mpningen av reglerna 13, 13B och 13E och av punkt 5 i regel 18 i denna bilaga med "nytt oljetankfartyg" f

ö

rst

å

s, utan hinder av f

ö

reskrifterna i punkt 6 i denna regel, ett oljetankfartyg

a)

f

ö

r vilket byggnadskontrakt tecknas efter den 1 juni 1979, eller

b)

n

ä

r byggnadskontrakt ej finns, vars k

ö

l str

ä

ckas eller som befinner sig p

å

 motsvarande byggnadsstadium efter den 1 januari 1980, eller

c)

som levereras efter den 1 juni 1982, eller

d)    som har underg

å

tt en v

ä

sentlig f

ö

r

ä

ndring

1)

f

ö

r vilken kontrakt tecknas efter den 1 juni 1979, eller

2)

n

ä

r kontrakt ej finns, om byggnadsarbetet p

å

b

ö

rjas efter den 1 januari 1980, eller

3)

som avslutas efter den 1 juni 1982,

varvid dock i fr

å

ga om oljetankfartyg med minst 70 000 tons d

ö

dvikt definitionen i punkt 6 i denna regel skall iakttagas vid till

ä

mpningen av regel 13 punkt 1 i denna bilaga,

27.    vid till

ä

mpningen av reglema 13, 13A, 13B, 13C och 13D och av

punkt 6 i regel 18 i denna bilaga med "existerande oljetankfartyg" forst

å

s, utan hinder av f

ö

reskrifterna i punkt 7 i denna regel, ett oljetankfartyg som ej 

ä

r ett nytt oljetankfartyg enligt definitionen i punkt 26 i denna regel,

28.    med "r

å

olja" f

ö

rst

å

s varje flytande kolv

ä

teblandning som f

ö

rekommer

naturligt i jorden, vare sig den 

ä

r behandlad eller ej f

ö

r att g

ö

ras l

ä

mp­

lig f

ö

r transport, och inkluderar

a)

r

å

olja fr

ä

n vilken vissa destillationsfraktioner kan ha avl

ä

gs­nats, och

b)

r

å

olja till vilken vissa destillationsfraktioner kan ha till­satts,

29.

med "r

å

oljetankfartyg" f

ö

rst

å

s ett oljetankfartyg som anv

ä

ndes i fart f

ö

r transport av r

å

olja,

30.

med "produkttankfartyg" f

ö

rst

å

s ett oljetankfartyg som anv

ä

ndes i fart f

ö

r transport av annan olja 

ä

n r

å

olja.

Prop. 1979/80:167

191

Reglerna 2 och 3 - Ingen 

ä

ndring

Regel 4

Nuvarande text i regel 4 ersattes med f

ö

ljande:

Besiktningar och inspektioner

1.  Varje oljetankfartyg med en bruttodr

ä

ktighet av minst 150 register­ton och varje annat fartyg med en bruttodr

ä

ktighet av minst 400 register­ton skall underg

å

 nedan angivna besiktningar:

a)

En f

ö

rsta besiktning, innan fartyget s

ä

ttes i trafik eller innan det certifikat som kr

ä

ves enligt regel 5 i denna bilaga utf

ä

rdas f

ö

rsta g

å

ngen, vilken besiktning skall omfatta en fullst

ä

ndig besiktning av fartygets konstruktiva delar, utrustning, system, anordningar, arrangemang och material, allt i den utstr

ä

ckning fartyget 

ä

r underkastat f

ö

reskrifterna i denna bilaga. Denna besiktning syftar till att s

ä

kerst

ä

lla, att de konstruktiva de­larna, utrustningen, systemen, anordningarna, arrangemangen och materialet helt uppfyller till

ä

mpliga f

ö

reskrifter i denna bi­laga.

b)

Periodiska besiktningar med mellantider som fastst

ä

lles av ad­ministrationen, dock ej 

ö

verstigande fem 

å

r, vilka besiktningar syftar till att s

ä

kerst

ä

lla att fartygets konstruktiva delar, utrustning, system, anordningar, arrangemang och material helt uppfyller f

ö

reskriftema i denna bilaga.

c)

Minst en mellanbesiktning under certifikatets giltighetstid, vilken besiktning syftar till att s

ä

kerst

ä

lla att utrustningen och tillh

ö

rande pimip- och r

ö

rledningssystem, d

ä

ri inbegripet kontroll- och 

ö

vervakningssystem f

ö

r utsl

ä

pp av olja, system f

ö

r tankreng

ö

ring med r

å

olja, separeringsutrustning f

ö

r olje-blandat vatten och oljefiltreringssystem, helt uppfyller till­l

ä

mpliga f

ö

reskrifter i denna bilaga och 

ä

r i funktionsdugligt skick. Om endast en s

å

dan mellanbesiktning utf

ö

res under certi-fikatets giltighetstid, skall den g

ö

ras ej tidigare 

ä

n sex m

å

nader f

ö

re och ej senare 

ä

n sex m

å

nader efter den dag d

å 

halva giltighetstiden f

ö

r certifikatet utl

ö

per. Intyg om s

å­

dana mellanbesiktningar skall upptagas i det certifikat som har utf

ä

rdats med st

ö

d av regel 5 i denna bilaga.

Prop. 1979/80: 167

192

2.

Administrationen skall i fr

å

ga om. fartyg som ej 

ä

r underkastade f

ö

reskrifterna i punkt 1 i denna regel vidtaga l

ä

mpliga

å

tg

ä

rder f

ö

r att s

ä

kerst

ä

lla att till

ä

mpliga f

ö

reskrifter i denna bilaga iakttages.

3.

a)  Besiktningar av fartyg med avseende p

å

iakttagandet av f

ö

re-

skrifterna i denna bilaga skall utf

ö

ras av tj

ä

nstem

ä

n hos administrationen. Administrationen f

å

r dock anf

ö

rtro besikt­ningarna antingen 

å

t inspekt

ö

rer som utses f

ö

r

ä

ndam

å

let eller 

å

t organisationer som godk

ä

nts av administrationen.

b)         Administrationen skall vidtaga 

å

tg

ä

rder f

ö

r att stickprovs­

inspektioner skall kunna utf

ö

ras under certifikatets giltig­

hetstid. S

å

dana inspektioner skall s

ä

kerst

ä

lla att fartyget och

dess utrustning vidmakth

å

lles i ett i alla avseenden till­

fredsst

ä

llande skick f

ö

r den fart f

ö

r vilken fartyget 

ä

r av­

sett. Dessa inspektioner kan utf

ö

ras av administrationens

egen personal eller av utsedda inspekt

ö

rer eller av godk

ä

nda

organisationer eller, p

å

 beg

ä

ran av administrationen, av andra

f

ö

rdragsslutande parter. Om administrationen enligt f

ö

reskrif­

terna i punkt 1 i denna regel till

ä

mpar ett system med obligato­

riska 

å

rliga besiktningar, 

ä

r n

ä

mnda stickprovsinspektioner

ej obligatoriska.

c)         En administration, som utser inspekt

ö

rer eller godk

ä

nner organi­

sationer f

ö

r att utf

ö

ra besiktningar och inspektioner enligt

vad som anges i a) och b) i denna punkt, skall under alla f

ö

r­

h

å

llanden bemyndiga varje utsedd inspekt

ö

r eller godk

ä

nd orga­

nisation att

1)

kr

ä

va reparationer av ett fartyg, och

2)

utf

ö

ra besiktningar och inspektioner p

å

 beg

ä

ran av beh

ö

rig myndighet i en hamnstat.

Administrationen skall underr

ä

tta organisationen om de s

ä

rskilda 

å

ligganden som de utsedda inspekt

ö

rerna eller de godk

ä

nda organi­sationerna har bemyndigats fullg

ö

ra och om villkoren f

ö

r bemyndi­gandet, vilka uppgifter organisationen skall delge de f

ö

rdragsslu­tande parterna i och f

ö

r information till dessas tj

ä

nstem

ä

n.

d)        N

ä

r en utsedd inspekt

ö

r eller godk

ä

nd organisation finner att

ett fartygs skick eller dess utrustning i v

ä

sentliga avseenden

ej 

ö

verensst

ä

mmer med uppgifterna i certifikatet eller 

ä

r av

s

å

dan beskaffenhet, att fartyget ej 

ä

r l

ä

mpat att g

å

 till sj

ö

ss

Prop. 1979/80:167

193

utan att utg

ö

ra ett osk

ä

ligt hot om skada p

å

 den marina milj

ö

n, skall inspekt

ö

ren eller organisationen omg

å

ende tillse att r

ä

t­telse sker och i vederb

ö

rlig ordning underr

ä

tta administrationen. Om r

ä

ttelse ej sker, b

ö

r certifikatet indragas oth skall admini­strationen omg

å

ende underr

ä

ttas. Befinner sig fartyget i en annan f

ö

rdragsslutande parts hamn, skall dessutom beh

ö

rig myndighet i hamn­staten omg

å

ende underr

ä

ttas. N

ä

r en tj

ä

nsteman hos administrationen, en utsedd inspekt

ö

r eller en godk

ä

nd organisation har underr

ä

ttat den beh

ö

riga myndigheten i hamnstaten, skall hamnstatens regering ge tj

ä

nstemannen, inspekt

ö

ren eller organisationen all erforderlig hj

ä

lp vid fullg

ö

rande av de skyldigheter som f

ö

ljer av denna regel. 

1   tillämpliga lall   

skall regeringen i ifr

å

gavarande hamnstat vid­taga 

å

tg

ä

rder som s

ä

kerst

ä

ller att fartyget ej avg

å

r, innan det kan g

å

 till sj

ö

ss eller l

ä

mna hamnen f

ö

r att g

å

till n

ä

rmaste l

ä

mpliga reparationsvarv, utan att utg

ö

ra ett osk

ä

ligt hot om skada p

å

 den marina milj

ö

n.

e) Vederb

ö

rande administration svarar i varje fall helt f

ö

r besikt­ningens och inspektionens fullst

ä

ndighet och effektivitet och f

ö

r­binder sig att vidtaga erforderliga 

å

tg

ä

rder f

ö

r att kunna full­g

ö

ra denna skyldighet.

4.   a) Fartygets skick och dess utrustning skall vidmakth

å

llas s

å

att de uppfyller f

ö

reskrifterna i detta protokoll f

ö

r att s

ä

kerst

ä

lla att fartyget i alla avseenden f

ö

rblir l

ä

mpat att g

å

 till sj

ö

ss utan att utg

ö

ra ett osk

ä

ligt hot om skada p

å

 den marina milj

ö

n.

b)  Sedan besiktning av fartyget enligt punkt 1 i denna regel har av­slutats, f

å

r ej utan administrationens medgivande 

ä

ndring g

ö

ras i fr

å

ga om konstruktiva delar, utrustning, system, anordningar, arrangemang och material som besiktningen har omfattat, utom direkt utbyte av utrustning eller anordningar.

c) N

ä

rhelst en olycksh

ä

ndelse drabbar ett fartyg eller en brist uppt

ä

ckes, som i v

ä

sentliga avseenden p

å

verkar fartygets beh

ö

riga skick eller effektivititeten eller fullst

ä

ndigheten hos den utrustning som avses i denna bilaga, skall fartygets bef

ä

lhavare eller 

ä

gare rapportera senarst m

ö

jligt till den administration, den godk

ä

nda organisation eller den utsedde inspekt

ö

r som 

ä

r ansvarig f

ö

r utf

ä

rdandet av ber

ö

rt certifikat och som skall tillse att unders

ö

kning ig

å

ngsattes f

ö

r att fastst

ä

lla, om besiktning enligt f

ö

reskrifterna i punkt 1 i denna regel 

ä

r erforderlig. Om fartyget 

ä

r i en annan f

ö

rdragsslutande parts hamn, skall bef

ä

lhavaren eller 

ä

garen ocks

å

omg

å

ende rapportera

13 

Rik.sdagen 1979180. I .saml. Nr 167

Prop. 1979/80: 167

194

till beh

ö

riga myndigheter i hamnstaten,

och den utsedde inspekt

ö

ren

eller den godk

ä

nda organisationen skall

f

ö

rvissa sig om att s

å

dan

rapport har avgivits.

Reglerna 5, 6 och 7

I dessa reglers nuvarande text utg

å

r beteckningen "(1973)" i samband med det internationella oljeskyddscertifikatet.

Regel 8

Certitikatets giltighetstid

Nuvarande text i regel 8 ersattes med f

ö

ljande:

1.

Ett internationellt oljeskyddscertifikat skall utf

ä

rdas med en av admi­nistrationen fastst

ä

lld giltighetstid som ej f

ä

r

ö

verstiga fem 

å

r fr

å

n dagen f

ö

r utf

ä

rdandet. I fr

å

ga om oljetankfartyg som anv

ä

nder s

ä

rskilt avdelade rena barlasttankar under en begr

ä

nsad tid, som anges i regel 13 punkt 9 i denna bilaga, f

å

r dock certifikatets giltighetstid inte 

ö

ver­stiga den angivna tiden.

2.

Certifikat skall upph

ö

ra att g

ä

lla, om v

ä

sentliga

ä

ndringar har vid­tagits utan administrationens medgivande i fr

å

ga ora f

ö

reskrivna konstruk­tiva delar, utrustning, system, anordningar, arrangemang eller material, med undantag f

ö

r direkt utbyte av utrustning eller anordningar, eller om mellanbesiktningar som f

ö

reskrivits av administrationen med st

ö

d av regel 4 punkt 1 c) i denna bilaga ej har utf

ö

rts.

3.

Ett certifikat som utf

ä

rdats f

ö

r ett fartyg skall ocks

å

 upph

ö

ra att g

ä

lla, n

ä

r fartyget 

ö

verg

å

r till en annan stats flagga. Nytt certifikat skall utf

ä

rdas f

ö

rst sedan den regering som utf

ä

rdar det nya certifikatet funnit helt klarlagt att fartyget i allt uppfyller f

ö

reskrifterna i regel 4 punkterna 4 a) och b) i denna bilaga. Vid 

ö

verf

ö

ring mellan f

ö

rdrags­slutande parter skall regeringen i den stat vars flagga fartyget tidigare var ber

ä

ttigat att f

ö

ra, om framst

ä

llning d

ä

rom g

ö

res inom tre m

å

nader efter 

ö

verf

ö

ringen, s

å

 snart som m

ö

jligt till administrationen 

ö

verl

ä

mna kopia av det certifikat som fartyget innehade f

ö

re 

ö

verf

ö

ringen och, om m

ö

jligt, kopia av den till

ä

mpliga besiktningsrapporten.

Reglerna 9 till 12 - Ingen 

ä

ndring

Prop. 1979/80: 167

195

Nuvarande text i regel 13 ersattes med f

ö

ljande regler:

Regel 13

Segregerade barlasttankar, s

ä

rskilt avdelade rena barlasttankar och och tankreng

ö

ring med r

å

olja

Om annat ej f

ö

ljer av f

ö

reskrifterna i reglerna 13C och 13D i denna bilaga, skall oljetankfartyg uppfylla kraven i denna regel.

Nya oljetankfartyg med minst 20 000 tons d

ö

dvikt

1.        Varje nytt r

å

oljetankfartyg med minst 20 000 tons d

ö

dvikt samt varje

nytt produkttankfartyg med minst 30 000 tons d

ö

dvikt skall vara f

ö

rsett

med segregerade barlasttankar och uppfylla f

ö

reskrifterna i punkterna 2,

3 och 4 eller, i f

ö

rekommande fall, punkt 5 i denna regel.

2.        De segregerade barlasttankarnas kapacitet skall fastst

ä

llas s

å

,

att fartyget kan framf

ö

ras s

ä

kert under barlastresor utan att ta i an­

spr

å

k lasttankar f

ö

r vattenbarlast med det undantag som anges i punkt 3

eller 4 i denna regel. I varje fall skall dock de segregerade barlast­

tankarnas kapacitet vara minst s

å

dan att fartygets djupg

å

ende och trim

vid varje barlastf

ö

rh

å

llande under varje del av en resa, d

ä

ri inbegripet

f

ö

rh

å

llanden med endast fartygets vikt tomt och segregerad barlast, kan

uppfylla ettvart av f

ö

ljande krav:

a)         det mallade djupg

å

endet midskepps (dm) i meter (utan beaktande

av deformation av fartyget) skall ej vara mindre 

ä

n

dm = 2,0 + 0,02 L,

b)

djupg

å

endet vid f

ö

rliga och aktra perpendiklarna skall mot­svara det som best

ä

mmes av djupg

å

endet midskepps (dm) enligt a) i denna punkt tillsammans med ett trim p

å

 aktern av h

ö

gst 0,015 L, och

c)

i varje fall skall djupg

å

endet vid aktra perpendikeln vara minst s

å

 stort som beh

ö

vs f

ö

r att uppn

å

 full neds

ä

nkning av propellern (propellrarna).

3.        I inget fall f

å

r barlastvatten f

ö

ras i lasttankar utom p

å

 de s

ä

ll­

synta resor, d

å

 v

ä

derleksf

ö

rh

å

llandena 

ä

r s

å

 sv

å

ra att det enligt bef

ä

l­

havarens bed

ö

mning 

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt att f

ö

ra extra vattenbarlast i last­

tankar f

ö

r att fartyget skall vara s

ä

kert. S

å

dan extra vattenbarlast

skall hanteras och sl

ä

ppas ut med iakttagande av regel 9 i denna bilaga

och i enlighet med f

ö

reskrifterna i regel 15 i denna bilaga, och anteck­

ning skall g

ö

ras i den oljedagbok som avses i regel 20 i denna bilaga.

Prop. 1979/80: 167

196

4.

1 fr

å

ga om nya r

å

oljetankfartyg skall den extra barlast som till

ä

tes i punkt 3 i denna regel f

ö

ras i lasttankar endast, om dessa tankar f

ö

re avg

å

ngen fr

å

n oljelossningshamn eller -terminal har blivit rengjorda med r

å

olja enligt regel 13B i denna bilaga.

5.

Utan hinder av f

ö

reskrifterna i punkt 2 i denna regel g

ä

ller i fr

å

ga om oljetankfartyg med en l

ä

ngd som understiger 150 meter att barlastf

ö

r­h

å

llandena med segregerad barlast skall vara godk

ä

nda av administrationen.

6.

Varje nytt r

å

oljetankfartyg med minst 20 000 tons d

ö

dvikt skall vara f

ö

rsett med ett system f

ö

r reng

ö

ring av lasttankar med r

å

olja. Det 

å

ligger administrationen att tillse att systemet i allt uppfyller f

ö

re­skrifterna i regel 13B i denna bilaga inom ett 

å

r efter det att tankfar­tyget f

ö

rsta g

å

ngen anv

ä

nts i fart f

ö

r transport av r

å

olja eller, om detta intr

ä

ffar senare, vid slutet av den tredje resa under vilken r

å

olja som

ä

r l

ä

mplig f

ö

r reng

ö

ring med r

å

olja transporterats. S

å

vida inte s

å

dant oljetankfartyg transporterar r

å

olja som ej 

ä

r l

ä

mplig f

ö

r reng

ö

ring med r

å

olja, skall oljetankfartyget anv

ä

nda systemet enligt f

ö

reskrifterna i n

ä

mnda regel.

Existerande r

å

oljetankfartyg med minst 40 000 tons d

ö

dvikt

7.

Om annat ej f

ö

ljer av f

ö

reskrifterna i punkter 8 och 9 i denna re­gel, skall varje existerande r

å

oljetankfartyg med minst 40 000 tons d

ö

d­vikt vara f

ö

rsett med segregerade barlasttankar och uppfylla f

ö

reskrif­terna i punkterna 2 och 3 i denna regel fr

å

n och med dagen f

ö

r ikraft­tr

ä

dandet av detta protokoll.

8.

Existerande r

ä

oljetankfartyg som avses i punkt 7 i denna regel f

å

r, i st

ä

llet f

ö

r att vara f

ö

rsedda med segregerade barlasttankar, anv

ä

nda ett system f

ö

r reng

ö

ring av lasttankar med r

å

olja i enlighet med f

ö

re­skrifterna i regel 13B i denna bilaga, s

å

vida ej r

å

oljetankfartyget

ä

r avsett att transportera r

å

olja som ej 

ä

r l

ä

mpad f

ö

r reng

ö

ring med r

å

olja.

9.

Existerande r

å

oljetankfartyg som avses i punkt 7 eller 8 i denna regel f

å

r, i st

ä

llet f

ö

r att vara f

ö

rsedda med segregerade barlasttankar eller att anv

ä

nda ett system f

ö

r reng

ö

ring av lasttankar med r

å

olja, an­v

ä

nda s

ä

rskilt avdelade rena barlasttankar i enlighet med f

ö

reskrifterna i regel 13A i denna bilaga, under f

ö

ljande tid:

a)  i fr

ä

ga om r

å

oljetankfartyg med minst 70 000 tons d

ö

dvikt,

intill tv

ä

å

r efter dagen f

ö

r ikrafttr

ä

dandet av detta proto­koll, och

Prop. 1979/80: 167

197

b)  i fr

å

ga om r

å

oljetankfartyg som har 40 000 tons d

ö

dvikt eller mer men mindre 

ä

n 70 000 tons d

ö

dvikt, intill fyra 

ä

r efter dagen f

ö

r ikrafttr

ä

dandet av detta protokoll.

Existerande produkttankfartyg med minst 40 000 tons d

ö

dvikt

10.      Fr

å

n och med dagen f

ö

r ikrafttr

ä

dandet av detta protokoll skall

varje existerande produkttankfartyg med minst 40 000 tons d

ö

dvikt vara

f

ö

rsett med segregerade barlasttankar och uppfylla f

ö

reskrifterna i

punkterna 2 och 3 i denna regel eller alternativt anv

ä

nda s

ä

rskilt av­

delade rena barlasttankar i enlighet med f

ö

reskrifterna i regel 13A i

denna bilaga.

Oljetankfartyg som f

å

r betraktas som oljetankfartyg med segregerade barlasttankar

11.      Varje oljetankfartyg som ej beh

ö

ver vara f

ö

rsett med segregerade

barlasttankar i enlighet med punkt 1, 7 eller 10 i denna regel f

å

r dock

betraktas som ett tankfartyg med segregerade barlasttankar, f

ö

rutsatt

att det uppfyller f

ö

reskrifterna i punkterna 2 och 3 eller, i f

ö

rekom­

mande fall, punkt 5 i denna regel.

Regel 13A

F

ö

reskrifter f

ö

r oljetankfartyg med s

ä

rskilt avdelade rena barlasttankar

1.

Ett oljetankfartyg som anv

ä

nder s

ä

rskilt avdelade rena barlasttan­kar i enlighet med f

ö

reskrifterna i regel 13 punkt 9 eller 10 i denna bilaga skall ha tillr

ä

cklig tankkapacitet avdelad uteslutande f

ö

r f

ö

r-rande av ren barlast, definierad i regel 1 punkt 16 i denna bilaga, f

ö

r att uppfylla f

ö

reskrifterna i regel 13 punkterna 2 och 3 i denna bilaga.

2.

Arrangemang och hanteringsmetoder avseende s

ä

rskilt avdelade rena barlasttankar skall uppfylla de f

ö

reskrifter som meddelas av administra­tionen. S

å

dana f

ö

reskrifter skall inneh

å

lla 

å

tminstone samtliga de f

ö

re­skrifter som 

ä

r upptagna i "Specifikationer f

ö

r oljetankfartyg med s

ä

r­skilt avdelade rena barlasttankar" i den lydelse som har fastst

ä

llts av 1978 

å

rs internationella konferens om tankfartygss

ä

kerhet och f

ö

rebyg­gande av havsf

ö

rorening genom Resolution 14 och som f

å

r 

ä

ndras av orga­nisationen.

3.

Ett oljetankfartyg som anv

ä

nder s

ä

rskilt avdelade rena barlasttan­kar skall vara utrustat med en oljehaltm

ä

tare, som 

ä

r godk

ä

nd av adminis-

Prop. 1979/80: 167

"

trationen p

å

 grundval av specifikationer som rekommenderas av organisa­tionen , f

ö

r att m

ö

jligg

ö

ra 

ö

vervakning av oljehalten i barlastvatten som slappes ut. Oljehaltm

ä

taren skall installeras senast vid cljetank-fartygets f

ö

rsta planenliga varvsbes

ö

k efter ikrafttr

ä

dandet av detta protokoll. Intill dess oljehaltm

ä

tare har installerats, skall det omedel­bart f

ö

re utsl

ä

pp av barlast, genom unders

ö

kning av barlastvatten fr

å

n s

ä

rskilt avdelade tankar, klarl

ä

ggas att ingen f

ö

rorening med olja har skett.

4.    Varje oljetankfartyg som anv

ä

nder s

ä

rskilt avdelade rena barlast­tankar skall vara f

ö

rsett med:

a)

En handbok f

ö

r anv

ä

ndning av s

ä

rskilt avdelade rena barlast­tankar, vilken i detalj beskriver systemet och specificerar hanteringsmetoder. Denna handbok skall vara godk

ä

nd av admi­nistrationen och skall inneh

å

lla all den information som an­ges i de specifikationer som avses i punkt 2 i denna regel. Om en 

ä

ndring som ber

ö

r systemet med s

ä

rskilt avdelade rena barlasttankar g

ö

res, skall handboken 

ä

ndras p

å

motsvarande s

ä

tt.

b)

Ett supplement till den oljehandbok som avses i regel 20 i denna bilaga,i enlighet med supplement 1 till bihang III till denna bilaga. Supplementet skall p

å

 ett varaktigt s

ä

tt fogas vid oljedagboken.

Regel 13B

F

ö

reskrifter f

ö

r tankreng

ö

ring med r

å

olja

1.

Varje system f

ö

r tankreng

ö

ring med r

å

olja som skall finnas enligt regel 13 punkterna 6 och 8 i denna bilaga skall uppfylla f

ö

reskrifterna i denna regel.

2.

Installationen f

ö

r tankreng

ö

ring med r

å

olja och tillh

ö

rande ut­rustning och arrangemang skall uppfylla de f

ö

reskrifter som meddelas av

Se "Rekommendation om internationella utf

ö

rande- och provningsspecifika­tioner f

ö

r separeringsutrustning f

ö

r oljehaltigt vatten och oljehalt­m

ä

tare", antagen av organisationen genom Resolution A.393 

(X).

Prop. 1979/80: 167

IW

administrationen. S

å

dana f

ö

reskrifter skall inneh

å

lla 

å

tminstone samt­ liga de f

ö

reskrifter som 

ä

r upptagna i "Specifikationer f

ö

r utformning, anv

ä

ndning och kontroll av system f

ö

r tankreng

ö

ring med r

å

olja" i den lydelse som har fastst

ä

llts av 1978

å

rs internationella konferens om tankfartygss

ä

kerhet och f

ö

rebyggande av havsfbrorening genom Resolution 15 och som f

å

r 

ä

ndras av organisationen.

3.

Ett inertgassystem skall finnas i varje lasttank och sloptank i enlighet med till

ä

mpliga regler i kapitel II-2 i 1974 

å

rs internationella konvention om s

ä

kerheten f

ö

r m

ä

nniskoliv till sj

ö

ss i den lydelse den har erh

å

llit genom 

ä

ndringar och till

ä

gg enligt 1978 

å

rs protokoll till 1974 

ä

rs internationella konvention om s

ä

kerheten f

ö

r m

ä

nniskoliv till sj

ö

ss.

4.

Med avseende p

ä

 barlastning av lasttankar skall tillr

ä

ckligt m

å

nga lasttankar reng

ö

ras med r

å

olja f

ö

re varje barlastresa s

å

 att, med beak­tande av tankfartygets trafikm

ö

nster och med beaktande av f

ö

rv

ä

ntade v

ä­

derleksf

ö

rh

å

llanden, vattenbarlast beh

ö

ver f

ö

ras endast i lasttankar som har rengjorts med r

å

olja.

5.

Varje oljetankfartyg som anv

ä

nder ett system f

ö

r tankreng

ö

ring med r

å

olja skall vara f

ö

rsett med:

a)         En handbok f

ö

r anv

ä

ndning och utrustning,vilken i detalj be­

skriver systemet och utrustningen och specificerar hanterings­

metoder. Handboken skall vara godk

ä

nd av administrationen och

skall inneh

å

lla all den information som anges i de specifika­

tioner som avses i punkt 2 i denna regel. Om en 

ä

ndring som

ber

ö

r systemet f

ö

r tankreng

ö

ring med r

å

olja g

ö

res, skall hand-

. boken 

ä

ndras p

ä

 motsvarande s

ä

tt.

b)         Ett supplement till den oljedagbok som avses i regel 20 i

denna bilaga,i enlighet med supplement 2 till bihang III till

denna bilaga. Supplementet skall p

å

ett varaktigt s

ä

tt fogas

vid dagboken.

Regel 13C

Existerande tankfartyg sysselsatta i s

ä

rskild fart

1.   Om annat ej f

ö

ljer av f

ö

reskrifterna i punkterna 2 och 3 i denna regel, skall regel 13 punkterna 7 - 10 i denna bilaga ej 

ä

ga till

ä

rapning p

å

 ett existerande oljetankfartyg som

ä

r sysselsatt uteslutande i s

ä

r­skild fart mellan

Prop. 1979/80: 167

200

a)

hamnar eller terminaler inom en stat som 

ä

r f

ö

rdragsslutande part, eller

b)

hamnar eller terminaler i stater soir, 

ä

r f

ö

rdragsslutande parter, om

1)

resan i sin helhet f

ö

retages inom ett specialomr

å

de som avses i regel 10 punkt 1 i denna bilaga, eller

2)

resan i sin helhet f

ö

retages inom andra gr

ä

nser som fastst

ä

lles av organisationen.

2.    F

ö

reskrifterna i punkt 1 i denna regel skall 

ä

ga till

ä

mpning endast n

ä

r de hamnar eller terminaler, d

ä

r last intages p

å

 ifr

å

gavarande resor, 

ä

r f

ö

rsedda med mottagningsanordningar som 

ä

r tillr

ä

ckliga f

ö

r mottagning och behandling av allt barlast- och tankspolvatten fr

å

n oljetankfartyg som anv

ä

nder dem och samtliga f

ö

ljande villkor 

ä

r uppfyllda:

a)

att, om annat ej f

ö

ljer av de undantag som medges i regel 11 i denna bilaga, allt barlastvatten inklusive rent barlastvatten och rester efter tankspolning beh

å

lles ombord och 

ö

verf

ö

res till mottagningsanordningar och att anteckningen d

ä

rom i ve­derb

ö

rliga delar av det supplement till oljedagboken som av­ses i punkt 3 i denna regel bestyrkes av beh

ö

rig myndighet i hamnstaten,

b)

att 

ö

verenskoimnelse har tr

ä

ffats mellan administrationen och regeringama i de hamnstater som avses i punkt 1 a) eller b)

i denna regel i fr

å

ga om anv

ä

ndningen av ett existerande olje­tankfartyg f

ö

r s

ä

rskild fart,

c)         att mottagningsanordningarna i de hamnar eller terminaler som

avses ovan har befunnits tillr

ä

ckliga enligt till

ä

mpliga f

ö

re­

skrifter i denna bilaga och att de, f

ö

r till

ä

mpningen av denna

regel, har godk

ä

nts i detta avseende av regeringarna i de f

ö

r­

dragsslutande stater inom vilka ifr

å

gavarande hamnar eller ter­

minaler 

ä

r bel

ä

gna, och

d)       att p

ä

det internationella oljeskyddscertifikatet intygas att

oljetankfartyget 

ä

r sysselsatt uteslutande i s

å

dan s

ä

rskild

fart.

3.   Varje oljetankfartyg som 

ä

r sysselsatt i

s

ä

rskild fart skall vara

f

ö

rsett med ett supplement till den oljedagbok

som avses i regel 20 i

denna bilaga, i enlighet med supplement 3 till

bihang III till denna bi­

laga. Supplementet skall p

å

 ett varaktigt s

ä

tt

fogas vid oljedagboken.

Prop. 1979/80: 167

201

Regel 13D

Existerande oljetankfartyg med s

ä

rskilda barlastarrangemang

1.        Om ett existerande oljetankfartyg 

ä

r s

å

 konstruerat eller anv

ä

n­

des p

å

 s

å

dant s

ä

tt, att det alltid uppfyller de krav p

å

 djupg

å

ende och

trim som anges i regel 13 punkt 2 i denna bilaga utan att beh

ö

va anv

ä

nda

sig av vattenbarlast skall det anses uppfylla de krav p

å

 segregerade bar­

lasttankar som avses i regel 13 punkt 7 i denna bilaga, under f

ö

ruts

ä

ttning

att samtliga f

ö

ljande villkor 

ä

r uppfyllda:

a)

att hanteringsmetoder och barlastarrangemang 

ä

r godk

ä

nda av administrationen,

b)

att 

ö

verenskommelse har tr

ä

ffats mellan administrationen och regeringarna i ber

ö

rda f

ö

rdragsslutande hamnstater i de fall

d

å

 kraven p

å

 djupg

å

ende och trim uppfylles genom en hanterings­metod, och

c)         att p

ä

det internationella oljeskyddscertifikatet intygas att

oljetankfartyget anv

ä

nder s

ä

rskilda barlastarrangemang.

2.

I inget fall f

ä

r barlastvatten f

ö

ras i oljetankar utom p

å

 de s

ä

ll­synta resor, d

å

 v

ä

derleksf

ö

rh

å

llandena 

ä

r s

å

 sv

å

ra att det enligt bef

ä

lha­varens bed

ö

mning

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt att f

ö

ra extra vattenbarlast i lasttankar f

ö

r att fartyget skall vara s

ä

kert. S

å

dan extra vattenbarlast skall hante­ras och sl

ä

ppas ut med iakttagande av regel 9 i denna bilaga och i enlig­het med f

ö

reskrifterna i regel 15 i denna bilaga, och anteckning skall g

ö

ras i den oljedagbok som avses i regel 20 i denna bilaga.

3.

En administration, som i enlighet med punkt 1 c) i denna regel har intygat p

ä

 ett certifikat att oljetankfartyget anv

ä

nder s

ä

rskilda barlast­arrangemang, skall tillst

ä

lla organisationen n

ä

rmare uppgifter h

ä

rom f

ö

r vidarebefordran till de f

ö

rdragsslutande parterna.

Regel 13E

Skyddande placering av segregerade barlastutrymmen

1.    I varje nytt r

ä

oljetankfartyg med minst 20 000 tons d

ö

dvikt och i varje nytt produkttankfartyg med minst 30 000 tons d

ö

dvikt skall av de segregerade barlasttankar, som kr

ä

vs f

ö

r att ge den kapacitet som uppfyller f

ö

reskrifterna i regel 13 i denna bilaga, de som 

ä

r bel

ä

gna inom lasttank-l

ä

ngden arrangeras i enlighet med f

ö

reskrifterna i punkterna 2, 3 och 4 i

Prop. 1979/80: 167

202

denna regel f

ö

r att ge ett visst m

ä

tt av skydd mot oljeutfl

ö

de i h

ä

n­delse av grundst

ö

tning eller kollision.

2.   Segregerade barlasttankar och andra utrymmen 

ä

n oljetankar inom lasttankl

ä

ngden (L ) skall vara arrangerade s

ä

 att de uppfyller f

ö

ljande krav:

r PA  - IPAg> J [ Lj  (B + 2D)]

d

ä

r

PA = ytan i kvadratmeter av sidobordl

ä

ggningen f

ö

r varje segregerad

barlasttank eller utrymme som ej 

ä

r oljetank, baserad p

å

 projek­tionen av mallade dimensioner,

PA  = ytan i kvadratmeter av bottenbordl

ä

ggningen f

ö

r varje s

å

dan tank eller s

å

dant utrymme, baserad p

å

 projektionen av mallade dimen­sioner,

L  = l

ä

ngden i meter mellan f

ö

rliga och aktra 

ä

ndpunkten av lasttan­karna,

B  = fartygets st

ö

rsta bredd i meter som den definieras i regel 1 punkt 21 i denna bilaga,

D  = mallat djup i meter m

ä

tt midskepps vertikalt fr

å

n k

ö

lens 

ö

versida till 

ö

versidan av fribordsd

ä

ckets d

ä

cksbalk i fartygssidan. I far­tyg med rundad 

ö

verg

å

ng mellan sida och d

ä

ck skall det mallade djupet m

ä

tas till sk

ä

rningspunkten av de mallade linjerna f

ö

r d

ä

ck och sidobordl

ä

ggning, varvid linjerna f

ö

rl

ä

nges som om 

ö

verg

ä

ngen vore av rektangul

ä

r utformning,

J  = 0,45 f

ö

r oljetankfartyg med en d

ö

dvikt av 20 000 ton, 0,30 f

ö

r olje­tankfartyg med minst 200 000 tons d

ö

dvikt, om annat ej f

ö

ljer av punkt 3 i denna regel.

F

ö

r mellanliggande d

ö

dviktsv

ä

rden skall v

ä

rdet p

ä

 "J" ber

ä

knas genom linear interpolation.

N

ä

rhelst de symboler som anv

ä

ndes i denna punkt f

ö

rekonmier i denna regel skall de ha den inneb

ö

rd som anges i denna punkt.

3.   F

ö

r tankfartyg med minst 200 000 tons d

ö

dvikt f

å

r v

ä

rdet p

å

 "J" minskas enligt nedanst

å

ende:

J  , reducerat

J

I-

(    

°

c 

f     

°

sV

eller 0,2 om detta v

ä

rde

ä

r st

ö

rre

Prop. 1979/80: 167

203

1 denna formel 

ä

r

a 

=

0,25 E

ö

r oljetankfartyg med 200 000 tons d

ö

dvikt, a = 0,40 f

ö

r oljetankfartyg med 300 000 tons d

ö

dvikt, a = 0,50 f

ö

r oljetankfartyg med minst 420 000 tons d

ö

dvikt,

F

ö

r mellanliggande d

ö

dviktsv

ä

rden skall v

ä

rdet p

ä

 "a" ber

ä

knas genom linear interpolation.

O = enligt definitionen i regel 23 punkt 1 a) i denna bilaga, O = enligt definitionen i regel 23 punkt 1 b) i denna bilaga, O =  till

ä

tligt oljeutfl

ö

de enligt f

ö

reskrifterna i regel 24 punkt 2 i denna bilaga.

4.   Vid ber

ä

kning av PA och PA f

ö

r segregerade barlasttankar och andra utrymmen 

ä

n oljetankar skall f

ö

ljande 

ä

ga till

ä

mpning:

a)          Den minsta bredden av varje vingtank eller utrymme, som

str

ä

cker sig 

ö

ver fartygssidans hela djup eller fr

å

n d

ä

cket

till 

ö

versidan av dubbelbottnen, skall ej understiga 2 meter.

Bredden skall m

ä

tas inombords fr

å

n fartygssidan i r

ä

t vinkel

mot mittlinjen. D

ä

r en mindre bredd 

ä

r fbr handen, skall bot­

tentanken eller utrymmet ej beaktas vid ber

ä

kning av den skyd­

dande ytan "PA ".

'              

c

b)          Det minsta vertikala djupet av varje dubbelbottentank eller

utrymme skall vara B/15 eller 2 meter, om detta m

å

tt 

ä

r mindre.

D

ä

r ett mindre djup 

ä

r f

ö

r handen, skall bottentanken eller ut­

rymmet ej beaktas vid ber

ä

kning av den skyddande ytan "PA ".

Den minsta bredden och det minsta djupet av vingtankar och dubbel-bottentankar skall m

ä

tas utan beaktande av slaget och, i fr

å

ga om den minsta bredden, utan beaktande av rundad 

ö

verg

å

ng mellan d

ä

ck och fartygs­sida.

Regel 14 - Ingen 

ä

ndring

Regel 15

I denna regels nuvarande text utg

ä

r beteckningen "(1973)" i samband med det internationella oljeskyddscertifikatet.

Prop. 1979/80: 167

204

Reglerna 16 och 17 - Ingen 

ä

ndring

Regel 18

Pump-, r

ö

rlednings- och utsl

ä

ppsanordningar i oljetankfartyg

Punkterna 1 till 4 - Ingen 

ä

ndring

F

ö

ljande nya punkter inf

ö

res i den nuvarande texten:

5.        Varje nytt oljetaijcfarryg som skall vara f

ö

rsett med segregerade

barlasttankar eller som 

ä

r utrustat med system f

ö

r tankreng

ö

ring med

r

å

olja, skall uppfylla f

ö

ljande krav:

a)

Det skall vara utrustat med oljer

ö

rledningar som 

ä

r s

å

 ut­formade och installerade, att m

ä

ngden olja som blir kvar i ledningarna blir s

å

 liten som m

ö

jligt.

b)

Det skall finnas m

ö

jligheter att t

ö

mma alla lastpumpar och alla oljeledningar, d

å

 lossningen avslutas, om s

ä

ä

r n

ö

dv

ä

n­digt genom anslutning till en strippinganordning. Oljerester fr

å

n ledningar och pumpar skall kunna t

ö

mmas b

å

de i land och till en lasttank eller sloptank. F

ö

r t

ö

mning i land skall det finnas en s

ä

rskild ledning med liten diameter, vilken ledning skall vara ansluten bordvarts om fartygets manifoldventiler.

6.        Varje existerande r

ä

oljetankfartyg som skall vara f

ö

rsett med

segregerade barlasttankar eller som 

ä

r utrustat med ett system f

ö

r

tankreng

ö

ring med r

å

olja eller som anv

ä

nder s

ä

rskilt avdelade rena bar­

lasttankar, skall uppfylla f

ö

reskrifterna i punkt 5 b) i denna regel.

Regel 19 - Ingen 

ä

ndring

Regel 20

1 denna regels nuvarande text utg

å

r beteckningen "(1973)" i samband med det internationella oljeskyddscertifikatet.

Reglerna 21 till 25 - Ingen 

ä

ndring

Prop. 1979/80: 167

205

Bihang I

F

Ö

RTECKNING 

Ö

VER OLJOR

Ingen 

ä

ndring

Bihang 

II  

-  FORMUL

Ä

R F

Ö

R CERTIFIKAT

Nuvarande formul

ä

r f

ö

r certifikat ersattes med f

ö

ljande formul

ä

r:

INTERNATIONELLT OLJESKYDDSCERTIFIKAT

Utf

ä

rdat enligt f

ö

reskrifterna i 1978 

ä

rs protokoll till 1973 

ä

rs interna­tionella konvention till f

ö

rhindrande av f

ö

rorening fr

å

n fartyg enligt be­myndigande av regeringen i

(landets fullst

ä

ndiga namn)

(fullst

ä

ndigt namn p

å

 beh

ö

rig person eller organisation som bemyndigats enligt f

ö

reskrifterna i 1978 

ä

rs protokoll till 1973 

ä

rs internationella konvention till f

ö

rhindrande av f

ö

rorening fr

å

n fartyg)

1

]   Fartygets namn

--------------------- 1

Registrerings­nummer eller signalbokst

ä

ver

Hemort

Bruttodr

ä

ktig­het

1

1

Fartygstyp:

R

å

oljetankfartyg

Produkttankfartyg

R

å

olje-/produkttankfartyg

Fartyg som ej 

ä

r oljetankfartyg och som har lasttankar som avses i regel 2 punkt 2 i bilaga 1 till protokollet

Annat fartyg 

ä

n de ovan angivna

Dag f

ö

r kontrakt p

å

 byggnad eller v

ä

sentlig f

ö

r

ä

ndring .................................................. 

Dag f

ö

r k

ö

lstr

ä

ckning, eller d

å

 fartyget befann sig p

å

 motsvarande byggnads­

stadium eller d

å

 v

ä

sentlig f

ö

r

ä

ndring p

å

b

ö

rjades ............................................................ 

Dag f

ö

r leverans eller slutf

ö

rande av v

ä

sentlig f

ö

r

ä

ndring ............................................. 

Det ej till

ä

mpliga strykes.

Prop. 1979/80: 167

206

DEL A    ALLA FARTYG

Fartyget 

ä

r utrustat med

(avser fartyg med en bruttodr

ä

ktighet av minst 400 registerton)

a)

separeringsutrustning f

ö

r oljehaltigt vatten  (som l

ä

mnar ett utfl

ö

de"vars oljeinneh

ä

ll ej 

ö

verstiger 100 delar p

ä

 en miljon delar)

b)

ett oljefiltreringssystem  (som l

ä

mnar ett utfl

ö

de vars olje­inneh

å

ll ej 

ö

verstiger 100 delar p

å

 en miljon delar),

(avser fartyg med en bruttodr

ä

ktighet av minst 10 000 registerton)

c)          ett system f

ö

r 

ö

vervakning och kontroll av oljeutsl

ä

pp  (ut

ö

ver

utrustning enligt a) eller b) ovan), eller

d)          separeringsutrustning f

ö

r oljehaltigt vatten och ett oljefilt-

reringssystem (som l

ä

mnar ett utfl

ö

de vars oljeinneh

å

ll ej

ö

verstiger 15 delar p

ä

 en miljon delar) i st

ä

llet f

ö

r utrust­

ning enligt a) eller b) ovan.

Uppgifter om f

ö

reskrifter fr

å

n vilka undantag medgivits enligt regel 2 punkterna 2 och 4 a) i bilaga I till protokollet:

Anm

ä

rkningar:

Det ej till

ä

mpliga strykes.

Prop. 1979/80: 167

207

P

å

teckning avseende existerande fartyg

Det intygas att detta fartyg nu har utrustats s

ä

, att det uppfyller kraven i 1978 

å

rs protokoll till 1973 

å

rs internationella konvention till f

ö

rhind­rande av f

ö

rorening fr

å

n fartyg s

å

vitt avser existerande fartyg

Underskrift .................................................................. 

(Underskrift av vederb

ö

rligen be­myndigad tj

ä

nsteman)

Plats ............................................................................ 

Dag .............................................................................. 

(Myndighetens sigill eller st

ä

mpel, enligt vad som 

ä

r till

ä

mpligt)

Denna p

å

teckning beh

ö

ver ej g

ö

ras p

å

 andra certifikat 

ä

n det f

ö

rsta certifikat som utf

ä

rdas f

ö

r ett fartyg.

Den tid efter protokollets ikrafttr

ä

dande, inom vilken separerings­utrustning f

ö

r oljehaltigt vatten, system f

ö

r kontroll av oljeutsl

ä

pp, oljefiltreringssystem och/eller sloptanksarrangemang m

ä

ste installeras, anges i regel 13 A punkt 3, regel 15 punkt 1 och regel 16 punkt 4 i bilaga I till protokollet.

Prop. 1979/80: 167

208

DEL B    OLJETANKFARTYG

Fartygets last­kapacitet

(m)

Fartygets d

ö

d­vikt

(metriska ton)

Fartygets        !

l

ä

ngd

(m)

1 

t

1

Det intygas att fartyget 

ä

r konstruerat och utrustat och skall anv

ä

ndas i enlighet med f

ö

ljande:

1.    Detta fartyg

a)

skall vara konstruerat enligt, och uppfyller

b)

beh

ö

ver ej vara konstruerat enligt

c)

beh

ö

ver ej vara konstruerat enligt, men uppfyller f

ö

reskrifterna i regel i 24 i bilaga 1 till protokollet.

2.    Detta fartyg

a)

skall vara konstruerat enligt, och uppfyller

b)

beh

ö

ver ej vara konstruerat enligt f

ö

reskrifterna i regel 13 E i bilaga I till protokollet.

Denna del skall ifyllas f

ö

r oljetankfartyg, d

ä

ri inbegripet kombina­tionsfartyg. Till

ä

mpliga anteckningar skall g

ö

ras f

ö

r andra fartyg 

ä

n oljetankfartyg, om de 

ä

r konstruerade f

ö

r och anv

ä

ndes till transport av olja i bulk med en sammanlagd rymd av minst 200 kubikmeter.

Det ej till

ä

mpliga strykes.

Prop. 1979/80:167

209

3.  Detta fartyg

a)

skall vara f

ö

rsett med segregerade barlasttankar enligt, och uppfyller

b)

beh

ö

ver ej vara f

ö

rsett med segregerade barlasttankar enligt

c)

beh

ö

ver ej vara f

ö

rsett med segregerade barlasttankar, men uppfyller

d)               

ä

r, i enlighet med regel 13 C eller 13 D i bilaga 1 till proto­

kollet och i enlighet med vad som anges i del C av detta certi­

fikat, undantaget fr

ä

n

f

ö

reskrifterna i regel 13 i bilaga I till protokollet.

e)               

ä

r utrustat med ett system f

ö

r reng

ö

ring av lasttankar med r

å

olja

i enlighet med f

ö

reskrifterna i regel 13 B i bilaga I till proto­

kollet, i st

ä

llet f

ö

r att vara f

ö

rsett med segregerade barlast­

tankar .

f)               

ä

r f

ö

rsett med s

ä

rskilt avdelade rena barlasttankar i enlighet

med f

ö

reskrifterna i regel 13 A i bilaga 1 till protokollet, i

st

ä

llet f

ö

r att antingen vara f

ö

rsett med segregerade barlast­

tankar eller vara utrustat med ett system f

ö

r reng

ö

ring av last­

tankar med r

å

olja .

Det ej till

ä

mpliga strykes.

14    Rik.sdagen 1979180. I saml. Nr 167

Prop. 1979/80:167

'.10

4.  Detta fartyg

a)

skall vara utrustat med ett system f

ö

r reng

ö

ring av lasttankar med r

å

olja enligt, och uppfyller

b)

beh

ö

ver ej vara utrustat med ett system fbr reng

ö

ring av lasttankar med r

å

olja enligt

f

ö

reskrifterna i regel 13 putdtt 6 i bilaga 1 till protokollet.

Segregerade barlasttankar

De segregerade barlasttankarna 

ä

r f

ö

rdelade enligt f

ö

ljande:

Tank      ]    Volym

!     (m-')

1

Tank

Volym (m)

i

S

ä

rskilt avdelade rena barlasttankar

Detta fartyg anv

ä

nder s

ä

rskilt avdelade rena barlasttankar fram till

den ....................................  i enlighet med f

ö

reskrifterna i

(datum)

regel 13 A i bilaga 1 till protokollet.

De s

ä

rskilt avdelade rena barlasttankarna ar utvalda enligt f

ö

ljande:

Tank

Volym (m)

Tank

Volym

i

1----------------------- 

Det ej till

ä

mpliga strykes. Strykes om ej till

ä

mpligt.

Prop. 1979/80:167

211

Handbok

Det intygas att detta fartyg har f

ö

rsetts med

a)

en giltig handbok f

ö

r anv

ä

ndning av s

ä

rskilt avdelade rena bar lasttankar,i enlighet med regel 13 A i bilaga I till proto­kollet".

b)

en giltig handbok f

ö

r reng

ö

ring av lasttankar med r

å

olja (anv

ä

nd­ning och utrustning), i enlighet med regel 13 B i bilaga I till protokollet .

G

ä

llande handboks identitetsbeteckning

Underskrift .

(Underskrift av vederb

ö

rligen be­myndigad tj

ä

nsteman)

Plats ........................................................................ 

Dag ........................................................................... 

(Myndighetens sigill eller st

ä

mpel, enligt vad

som 

ä

r till

ä

mpligt)

G

ä

llande handboks identitetsbeteckning ................ 

Underskrift ............... 

(Underskrift av vederb

ö

rligen be­myndigad tj

ä

nsteman)

Plats ......................................................................... 

Dag ........................................................................... 

(Myndighetens sigill eller st

ä

mpel, enligt vad som 

ä

r till

ä

mpligt)

Strykes om ej till

ä

mpligt.

Prop. 1979/80: 167

DEL C    undantag''

Det intygas att detta fartyg

a) 

ä

r sysselsatt uteslutande i fart mellan

och ............................................... , i enlighet med regel 13 C i

bilaga I till protokollet  , eller

b) anv

ä

nder s

ä

rskilda barlastarrangemang i enlighet med regel 13 D i bilaga 1 till protokollet

och d

ä

rf

ö

r 

ä

r undantaget fr

å

n f

ö

reskriftema i regel 13 i bilaga I till protokollet.

Underskrift ............................................................... 

(Underskrift av vederb

ö

rligen be­myndigad tj

ä

nsteman)

Plats Dag ..

(Myndighetens sigill eller st

ä

mpel, enligt vad som 

ä

r till

ä

mpligt)

X

Strykes om ej till

ä

mpligt.

' Det ej till

ä

mpliga strykes.

Prop. 1979/80: 167

213

DET INTYGAS

att fartyget har besiktigats enligt regel 4 i bilaga I till 1978 

å

rs protokoll till 1973 

å

rs internationella konvention till f

ö

rhindrande av f

ö

rorening fr

ä

n fartyg, avseende f

ö

rhindrande av f

ö

rorening genom olja, och

att besiktningen har visat att fartygets konstruktiva delar, utrustning, system, anordningar, arrangemang och material och dessas skick 

ä

r i alla avseenden tillfredsst

ä

llande och att fartyget uppfyller till

ä

mpliga f

ö­

reskrifter i bilaga I till protokollet.

Detta certifikat g

ä

ller till

under f

ö

ruts

ä

ttning att fartyget underg

å

r mellanbesiktning(ar) med mel­

lantider av ................................................................................................................ 

Utf

ä

rdat i .................................................................... 

(plats d

ä

r certifikatet utf

ä

rdats)

.19.................................................................................... 

(Underskrift av vederb

ö

rligen bemyndigad tj

ä

nsteman)

(Myndighetens sigill eller st

ä

mpel, enligt vad som 

ä

r till

ä

mpligt)

Prop. 1979/80: 167

214

MELLANBESIKTNING

Det intygas att vid mellanbesiktning som avses i regel 4 punkt 1 c) i bilaga I till 1978 

ä

rs protokoll till 1973 

ä

rs internationella konvention till f

ö

rhindrande av f

ö

rorening fr

å

n fartyg detta fartyg och dess skick befunnits uppfylla till

ä

mpliga f

ö

reskrifter i detta protokoll.

Underskrift ............................................................................ 

(Underskrift av vederb

ö

rligen bemyndigad tj

ä

nsteman)

Plats ...................................................................................... 

Dag ........................................................................................ 

Tidpunkt f

ö

r n

ä

sta mellanbesiktning ................................... 

(Myndighetens sigill eller st

ä

mpel, enligt vad som 

ä

r till

ä

mpligt)

Underskrift ............................................................................ 

(Underskrift av vederb

ö

rligen bemyndigad tj

ä

nsteman)

Plats ...................................................................................... 

Dag ........................................................................................ 

Tidpunkt f

ö

r n

ä

sta mellanbesiktning ................................... 

(Myndighetens sigill eller st

ä

mpel, enligt vad som 

ä

r till

ä

mpligt)

Underskrift ............................................................................ 

(Underskrift av vederb

ö

rligen bemyndigad tj

ä

nsteman)

Plats ...................................................................................... 

Dag ........................................................................................ 

Tidpunkt f

ö

r n

ä

sta mellanbesiktning ................................... 

(Myndighetens sigill eller st

ä

mpel, enligt vad som 

ä

r till

ä

mpligt)

Underskrift ............................................................................ 

(Underskrift av vederb

ö

rligen bemyndigad tj

ä

nsteman

Plats ...................................................................................... 

Dag ........................................................................................ 

(Myndighetens sigill eller st

ä

mpel, enligt vad som 

ä

r till

ä

mpligt)

Prop. 1979/80:167

215

Bihang III  - FORMUL

Ä

R F

Ö

R OLJEDAGBOK

F

ö

ljande formul

ä

r f

ö

r supplement till oljedagboken fogas till det nuvarande formul

ä

ret:

Supplement 1

FORMUL

Ä

R F

Ö

R SUPPLEMENT TILL OLJEDAGBOK FOR OLJETANKFARTYG SOM ANV

Ä

NDER S

Ä

RSKILT AVDELADE RENA BARLASTTANKAR

Fartygets namn ................................................................................................. 

Registreringsnummer eller signalbokst

ä

ver ................................................... 

Total lasttanksvolym ...................................................................  kubikmeter

Total tankvolym f

ö

r s

ä

rskilt avdelade rena barlasttankar ............................. 

.......................................................................................................  kubikmeter

F

ö

ljande tankar 

ä

r utvalda att vara s

ä

rskilt avdelade rena barlast' tankar:

Tank

Volym (m)

Tank

Volym (m)

Anm

ä

rkning:  De tider som t

ä

ckes av supplementet skall sammanfalla med de tider som t

ä

ckes av oljedagboken.

Detta supplement skall fogas till oljedagboken f

ö

r oljetankfartyg som anv

ä

nder s

ä

rskilt avdelade rena barlasttankar i enlighet med regel 13 A i bilaga I till 1978 

å

rs protokoll till 1973 

å

rs inter­nationella konvention till f

ö

rhindrande av f

ö

rorening fr

å

n fartyg. Annan erforderlig information skall inf

ö

ras i oljedagboken.

Prop. 1979/80: 167

A.  Barlastning av s

ä

rskilt avdelade rena barlasttankar

101.

Barlastade tankens(arnas) iden­titet sbe teckning (ar)

102.

Dag och fartygets position n

ä

r vatten avsett f

ö

r renspolning eller hamnbarlast togs in i s

ä

rskilt avdelad(e) ren(a) bar lasttank(ar)

103.

Dag och fartygets position n

ä

r pump(ar) och ledningar renspo lades till sloptank

104. I Dag och fartygets position n

ä

r extra barlastvatten togs in I i s

ä

rskilt avdelad(e) ren(a) I barlasttank(ar)

i

105.

Dag, tidpunkt och fartygets position n

ä

r a) ventiler till sloptank, b) ventiler till lasttankar, c) andra ventiler som p

å

verkar systemet med rena barlasttankar st

ä

ngdes

106. I M

ä

ngd ren barlast som har I tagits ombord

_1_

Undertecknad intygar att, f

ö

rutom ovanst

å

ende, alla sj

ö

ventiler, lasttanks- och r

ö

rledningsanslutningar samt f

ö

rbindelser mellan tankar blivit s

ä

krade sedan barlastning av de s

ä

rskilt avdelade rena barlasttankarna avslutats.

Dag f

ö

r anteckning

Ansvarigt bef

ä

l Bef

ä

lhavare ....

Prop. 1979/80: 167

217

B.  Utsl

ä

pp av ren barlast

107.

Tankens(arnas) identitetsbeteck-     I ning(ar)                            i

108.

Dag, tidpunkt och fartygets posi­tion n

ä

r utsl

ä

pp av ren barlast a) i havet eller b) till mottag­ningsanordning p

å

b

ö

rjades

109.

Dag, tidpunkt och fartygets posi­tion n

ä

r utsl

ä

pp i havet avslutades

110.

M

ä

ngd som har sl

ä

ppts ut a) i havet eller b) till mottagningsanordning

111.

Har barlastvattnet f

ö

re utsl

ä

ppet kontrollerats med avseende p

ä

 olje­f

ö

rorening?

112.   Har utsl

ä

ppet 

ö

vervakats med olje­haltm

ä

tare under utsl

ä

ppet?

113. '  Har f

ö

re eller under utsl

ä

ppet

iakttagits n

å

got tecken p

å

 olje-j       f

ö

rorening av barlastvattnet? 1

114.   Dag och fartygets position n

ä

r pump och ledningar renspolades efter last­ning

1

115.

Dag, tidpunkt och fartygets posi­tion n

ä

r a) ventiler till slop­tank, b) ventiler till lasttankar, c) andra ventiler som p

å

verkar sys­temet med rena barlasttankar st

ä

ngdes

116.

i

t

1

M

ä

ngd f

ö

rorenat vatten som har 

ö

ver­f

ö

rts till sloptank(ar) (Sloptankens(arnas) identitetsbeteck-ning(ar) anges)

1

Undertecknad intygar att, f

ö

rutom ovanst

å

ende, alla sj

ö

ventiler, ventiler f

ö

r 

ö

verbordsutfl

ö

de, lasttanks- och r

ö

rledningsanslutningar samt f

ö

rbindel-

Prop. 1979/80:167

1    218

ser mellan tankar blivit s

ä

krade

sedan utsl

ä

pp av ren barlast avslutats

och att den pump (de pumpar) och

r

ö

rledningar som 

ä

r utvalda f

ö

r systemet

med rena barlasttankar rengjorts

noggrant sedan utsl

ä

pp av ren barlast

avslutats.

Dag f

ö

r anteckning ..............................   Ansvarigt bef

ä

l

Bef

ä

lhavare ....

Prop. 1979/80: 167

219

Supplement 2

FORMUL

Ä

R F

Ö

R SUPPLEMENT TILL OLJEDAGBOK F

Ö

R R

Ä

OLJETANKFARTYG SOM ANV

Ä

NDER ETT SYSTEM F

Ö

R RENG

Ö

RING AV LASTTANKAR MED RAOLJa''

Fartygets namn ....................................................................................................... 

Registreringsnuimner eller signalbokst

ä

ver ........................................................ 

Total lasttanksvolym .........................................................................  kubikmeter

Resa fr

å

n ..........................................................  till ............................................... 

(hamn(ar))       (datum)

(hamn(ar))   (datum)

ANM

Ä

RKNINGAR:  De tider som t

ä

ckes av supplementet skall sammanfalla med de tider som t

ä

ckes av oljedagboken.

De lasttankar som har rengjorts med r

å

olja skall vara de som anges i den handbok som f

ö

reskrives i regel 13 B punkt 5 a) i protokollet.

En s

ä

rskild kolumn skall anv

ä

ndas f

ö

r varje rengjord eller vattensk

ö

ljd tank.

Detta supplement skall fogas till oljedagboken f

ö

r r

å

oljetankfartyg som anv

ä

nder system f

ö

r reng

ö

ring av lasttankar med r

å

olja i enlig­ het med regel 13 B i bilaga 1 till 1978 

å

rs protokoll till 1973 

å

rs internationella konvention till f

ö

rhindrande av f

ö

rorening fr

ä

n far­tyg och 

ä

r avsett att ers

ä

tta oljedagbokens punkt e). N

ä

rmare upp­gifter om barlastning och utpumpning av barlast samt annan erforder­lig information skall inf

ö

ras i oljedagboken.

Prop. 1979/80: 167

220

A.   Reng

ö

ring med r

å

olja

201.    Dag och hamn d

ä

r reng

ö

ring med r

å

olja utf

ö

rdes eller farty-

I  

gets position, om reng

ö

ringen I   har utf

ö

rts mellan tv

å

 loss-

I   

ningshamnar

202. ;   Rengjord(a) tanks(ars) identi-

I   

tetsbeteckning(ar)    (se not 1)

'203.

Antal spolkanoner i bruk

204.    Reng

ö

ringen p

å

b

ö

rjad ,       a) dag och tidpunkt 

{   b) ullage

205.    Anv

ä

nt reng

ö

ringsm

ö

nster

'        

(se not 2)

206. I  Tryck i reng

ö

ringssystemet

207. .   Reng

ö

ringen fullbordad eller avslutad

a)

dag och tidpunkt

b)

ullage

208.

Anm

ä

rkningar

Tankarna rengjordes i enlighet med programmen i handboken (se not 3) och konstaterades vara torra vid avslutad reng

ö

ring.

Dag f

ö

r anteckning

Ansvarigt bef

ä

l Bef

ä

lhavare ....

Not 1 N

ä

r en enskild tank har fler spolkanoner 

ä

n som kan man

ö

vreras

samtidigt i enlighet med vad som s

ä

gs i handboken, skall den sektion som blivit rengjord med r

å

olja anges, t.ex. nr 2 center, fr

ä

mre sektionen.

Not 2 Anteckna, i enlighet med handboken, om enstegs- eller flerstegsmetod anv

ä

ndes f

ö

r reng

ö

ringen. Om flerstegsmetoden anv

ä

ndes, ange den vertikala sektor som t

ä

ckes av spolkanonema och antalet g

å

nger som denna sektor t

ä

ckes under denna s

ä

rskilda del av programmet.

Not 3 Om de program som anges i handboken inte f

ö

ljes, skall n

ä

rmare upp­gifter inf

ö

ras under Anm

ä

rkningar.

Prop. 1979/80: 167

B.  Vattensk

ö

ljning eller spolning av tankbottnar

209. I  Dag och fartygets position n

ä

r

I   sk

ö

ljning eller spolning utf

ö

rdes

210. ,   Tankens (arnas) identitetsbeteck-| :   ning(ar) samt dag

211. '   Anv

ä

nd vattenm

ä

ngd

212. '   

Ö

verf

ö

rd till

a)

mottagningsanordningar

b)

sloptank(ar)

1 (sloptankens(amas) identi-

| tetsbeteckningar anges)

!

Dag f

ö

r anteckning

Ansvarigt bef

ä

l Bef

ä

lhavare ....

Prop. 1979/80: 167

I

Supplement 3

FORMUL

Ä

R F

Ö

R SUPPLEMENT TILL OLJEDAGBOK F

Ö

R OLJETANKFARTYG SOM 

Ä

R SYSSELSATTA I S

Ä

RSKILD FART

Fartygets namn ............................................................................................... 

Registreringsnummer eller signalbokst

ä

ver .................................................. 

Total lasttanksvolym ..................................................................  kubikmeter

Total vattenbarlastkapacitet

som kr

ä

ves f

ö

r uppfyllande av

regel 13 punkterna 2 och 3 i bi­

laga I till protokollet .................................................................  kubikmeter

Resor fr

ä

n .................................  till ..................................... 

(hamn(ar))

(hamn(ar))

Anm

ä

rkning:  De tider som t

ä

ckes av supplementet skall sammanfalla med de tider som t

ä

ckes av oljedagboken.

Detta Supplement skall fogas till oljedagboken f

ö

r oljetankfartyg som 

ä

r sysselsatta i s

ä

rskild fart i enlighet med regel 13 C i bilaga I till 1978 

ä

rs protokoll till 1973 

å

rs intemationella konvention till f

ö

rhindrande av f

ö

rorening fr

å

n fartyg och 

ä

r av­sett att ers

ä

tta oljedagbokens punkter d), f), g) och i). Annan erforderlig information skall inf

ö

ras i oljedagboken.

Prop. 1979/80:167

223

A.  Intagande av barlastvatten

301. I     Barlastad(e) tanks(ars) ;    identitetsbeteckning(ar)

302.

Dag och fartygets posi­tion vid barlastningen

303.

Total m

ä

ngd intagen bar­last i kubikmeter

304.     Metod f

ö

r ber

ä

kning av barlastm

ä

ngden

305. '    Anm

ä

rkningar

-i-

306.

Dag och underskrift av ansvarigt bef

ä

l

307. .    Dag och underskrift av bef

ä

lhavaren

B.  Omf

ö

rdelning av barlastvatten inom fartyget

308.

Anledning till omf

ö

r­ delningen

1

1 1

309.

Dag och underskrift av ansvarigt bef

ä

l

1

310.

Dag och underskrift av bef

ä

lhavaren

'

Prop. 1979/80:167

224

c.  Avl

ä

mnande av barlastvatten till mottagningsanordning

i 311. 1    Dag och hamn(ar) d

ä

r bar­lastvatten avl

ä

mnades

1

!

;             1 i

i

312.     Mottagningsanordningens namn eller beteckning

1           1

i          ; !

313.     Total m

ä

ngd avl

ä

mnat barlast-vatten i kubikmeter

1

314.

Metod f

ö

r ber

ä

kning av bar-  )              ' lastm

ä

ngden                               :

1

315. :

Dag och underskrift av an-   t              i svarigt bef

ä

l              '              t

316.

Dag och underskrift av bef

ä

lhavaren

317.     Dag, underskrift och st

ä

mpel av tj

ä

nsteman vid hamnmyndighet

Prop. 1979/80:167

225

BILAGA II

REGLER F

Ö

R KONTROLL AV F

Ö

RORENING GENOM SKADLIGA FLYTANDE 

Ä

MNEN I BULK

Ingen 

ä

ndring

BILAGA III

REGLER TILL F

Ö

RHINDRANDE AV F

Ö

RORENING GENOM SKADLIGA 

Ä

MNEN SOM TRANSPORTERAS TILL SJ

Ö

SS I F

Ö

RPACKAD FORM ELLER I FRAKTCONTAINER, FLYTTBARA TANKAR ELLER LANDSV

Ä

GS- OCH J

Ä

RNV

Ä

GSTANKVAGNAR

Ingen 

ä

ndring

BILAGA 

IV

REGLER TILL F

Ö

RHINDRANDE AV F

Ö

RORENING GENOM TOALETTAVFALL FR

Ä

N FARTYG

Ingen 

ä

ndring

BILAGA V

REGLER TILL F

Ö

RHINDRANDE AV F

Ö

RORENING GENOM FAST AVFALL FR

Ä

N FARTYG

Ingen 

ä

ndring

15    Riksdagen 1979180. I saml. Nr 167

Prop. 1979/80: 167

Iiii.:

F

ö

rfnttninqsf

ö

rslaq

1  F

ö

rslag till

Lag om 

å

tg

ä

rder mot vnttrnfnrorening fr

å

n fartyg

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs f

ö

ljande.

1 kap.  Inledande best

ä

mnelser

1

§

  Donna lag g

ä

ller 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr.in fartyg.

2

§

  I lagen anv

ä

nds beteckningar som har f

ö

ljande betydelse.

Beteckning

Betydelse

ö

stersj

ö

omr

å

det

Fartyg

Skadligt 

ä

mne

Utsl

ä

pp

Allt vattenomr

å

de i den egentliga 

Ö

stersj

ö

n med Bottniska viken, Finska viken och inloppet till 

Ö

stersj

ö

n upp till latitudparal-lellcn genom Skagen i Skagerack vid 57  4 4,8' nord

Fartyg, sviivarc, fast eller fly­tande plattform samt annan fly­tande anordning som anv

ä

nds till sj

ö

ss

Olja och annat 

ä

mne som, om det kommer ut i havet eller annat vattenomr

å

de, kan inneb

ä

ra risker f

ö

r m

ä

nniskors h

ä

lsa, vara skad­ligt f

ö

r levande tillg

å

ngar och don marina faunan och floran, skada sk

ö

nhets- och rekre.Ttions-Vcirdcn eller st

ö

ra annat i i: t tr.ii t i gt utnyttjande av havet

Utsl

ä

pp fr.'in fartyi), oberoende av orsakcti, s.'soni utst r

ö

inning, kvitt­blivning, spill, Kickagc, utpump­ning, utspridninn eller utt

ö

mning

Prop. 1979/80: 167

227

3 

§

  Regeringen eller den myndighet som regeringen vitser meddelar f

ö

reskrifter om vad som vid till

ä

mpningen av lagen f

ö

rstAs med olja, iinnnn skadlig flytande kemikalie som transporteras i bulk an olja, skadliga 

ä

mnen i 

ö

vrigt och oljetankfartyg.

2 kap.  F

ö

rbud mot f

ö

rorening fr

å

n fartyg

1

§

  Best

ä

mmelserna i detta kapitel g

ä

ller s

å

dana utsl

ä

pp av skadliga 

ä

mnen fr

ä

n fartyg som h

ä

rr

ö

r fr

å

n eller elje'?t st

ä

r i samband med fartygens drift. Best

ä

mmelserna g

ä

ller dock inte i fr

ä

ga om s

å

dana utsl

ä

pp av skadliga 

ä

mnen som 

ä

r en omedelbar f

ö

ljd av utforskning, utvinning och d

ä

rmed f

ö

renad, ej landbaserad hantering av havsbottnens mineral­tillg

å

ngar.

2

§

  Innm Sveriges sj

ö

territorium och 

ö

stersj

ö

omr

å

det utan­f

ö

r detta f

å

r olja inte sl

ä

ppas ut fr

å

n fartyg utan skall beh

ä

llaF ombord eller avl

ä

mnas till mottagningsanordningcr f

ö

r olja.

I fr

ä

ga om annat vattenomr

å

de meddelar regeringen eller den myndighet som regeringen utser f

ö

reskrifter om f

ö

rbud mot utsl

ä

pp av olja.

3  

§

  Regeringen eller den myndighet som regeringen utser

meddelar f

ö

reskrifter om f

ö

rbud mot utsl

ä

pp fr

å

n fartyg av

andra skadliga 

ä

mnen 

ä

n olja.

** 5  Utsl

ä

pp till f

ö

ljd 

c\v   

olycksh

ä

ndelse av skadligt 

ä

mne, som enligt denna lag elli:r f

ö

reskrift som har meddelats mod st.

ö

d av lagen inte f

ä

r sl

ä

ppas ut fr

ä

n fartyg eller f

å

r sl

ä

ppas ut endast under vissa f

ö

rh

å

llanden, skall begr

ä

nsas s

ä

 l

å

ngt det 

ä

r m

ö

jligt.

Prop. 1979/80: 167

228

3 kap.  Mottagning av f

ö

rorenat barlast- och tanksnolvatten fr

å

n fartyg, m.n.

1  

§

  Anordningar f

ö

r mottagning och behandling av oljehaltigt

barlast- eller t&font-family:Verdana'>ä

 s

å

dana platser

inom Sveriges territorium d

ä

r olja lastas eller oljetank­

fartyg repareras. Den som lastar ut olja eller driver repa­

rationsverksamheten svarar f

ö

r att beh

ö

vlig mottagnings-

och behandlingsanordning finns.

Regeringen f

å

r f

ö

reskriva att mottagnings- och behand­lingsanordningar f

ö

r oljehaltigt barlast- eller tankspol­vatten skall finnas 

ä

ven i andra fall. Regeringen best

ä

mmer vem som skall svara f

ö

r anordningarna.

2

§

  Anordningar f

ö

r mottagning av barlastvatten eller tank­spolv

ä

tska som inneh

å

ller lastrest av annan skadlig flytande kemikalie 

ä

n olja skall finnas p

å

 de platser inom Sveriges territorium som regeringen f

ö

reskriver. Regeringen f

ö

reskri­ver ocks

å

 vem som skall svara f

ö

r anordningarna.

3

§

  Om mottagning fr

å

n fartyg, i andra fall 

ä

n som avses i 1 och 2 

§§

, av rester och avfall som inneh

å

ller skadliga 

ä

mnen och h

ä

rr

ö

r fr

å

n fartygens drift finns s

ä

rskilda be­st

ä

mmelser.

4  

§

  N

å

gon avgift f

å

r inte tas ut f

ö

r omh

ä

ndertagande vid

anordning som avses i 1 

§

 f

ö

rsta stycket av oljehaltigt

barlast- eller tankspolvatten fr

å

n fartyg som lastas eller

repareras hos den som svarar f

ö

r anordningen.

I fr

å

ga om avgift f

ö

r mottagning och behandling som avses i 1 

§

 andra stycket och mottagning som avses i 2 

§

 meddelar regeringen f

ö

reskrifter.

5  

§

  Innehavaren av en hamn f

å

r inte av fartygets redare

eller 

ä

gare ta ut n

å

gon s

ä

rskild avgift f

ö

r mottagning

och annan hantering av rester och avfall som anges i 3 

§

.

Prop. 1979/80: 167

229

6  

§

  Den som avl

ä

mnar oljehaltigt barlast- eller tankspol­

vatten till mottagningsanordning som avses i 1 

§

 skall l

ä

mna

uppgifter om l

ö

sningsmedel eller andra 

ä

mnen i vattnet som

har betydelse f

ö

r behandlingen.

Ett fartyg f

å

r inte lastas eller repareras p

ä

 plats som avses i 1 

§

, om den som svarar f

ö

r att beh

ö

vlig mottagnings-och behandlingsanordning finns underl

å

ter att omh

ä

nderta oljehaltigt barlast- eller tankspolvatten fr

å

n fartyget.

Regeringen eller den myndighet som regeringen utser med­delar s

å

dana f

ö

reskrifter som beh

ö

vs i fr

å

ga om mottagning av barlastvatten eller tankspolv

ä

tska som inneh

å

ller last-rest av annan skadlig flytande kemikalie 

ä

n olja.

7  

§

 F

ö

reskrifter om utformning och drift av anordningar

som avses i 1 och 2 

§§

 meddelas av regeringen eller den

myndighet som regeringen utser.

8 

§

  I fall d

å

 en anordning som avses i 1 eller 2 

§

 saknas

eller 

ä

r otillr

ä

cklig f

å

r regeringen eller den myndighet

som regeringen utser vid vite f

ö

rbjuda att

1.

olja lastas,

2.

annan skadlig flytande kemikalie som transporteras i bulk 

ä

n olja lastas eller lossas,

3.

fartyg repareras, eller

4.

annan verksamhet bedrivs som kan orsaka f

ö

rorening genom olja eller annan skadlig flytande kemikalie 

ä

n olja.

Meddelas inte f

ö

rbud f

å

r regeringen eller den myndighet som regeringen utser vidta 

å

tg

ä

rder f

ö

r inr

ä

ttande, utbygg­nad eller drift av anordningen p

å

 bekostnad av den som har att svara f

ö

r denna.

4 kap.  Fartygs konstruktion m.m.

1 

§

 Regeringen eller den myndighet som regeringen utser meddelar f

ö

reskrifter om fartygs konstruktion, utrustning och drift f

ö

r att f

ö

rebygga eller begr

ä

nsa vattenf

ö

rore­ningar och om certifikat som visar att s

ä

dana f

ö

reskrifter 

ä

r uppfyllda.

Prop. 1979/80: 167

230

2 

£

  Regeringen eller den myndighet som regeringen utser f

å

r f

ö

reskriva att fartyg, f

ö

r att f

å

 anv

ä

ndas till sj

ö­

fart eller, s

å

vitt avser utl

ä

ndska fartyg, till sj

ö

fart inom Sveriges sj

ö

territorium, skall

1.

ha certifikat som avses i 1 

§

,

2.

vara s

å

 underh

å

llna att de i fr

å

ga om konstruktion och utrustning uppfyller f

ö

reskrifter som har meddelats med st

ö

d av 1 

§

,

3.

drivas i enlighet med f

ö

reskrifter som har meddelats med st

ö

d av 1 

§

.

Med certifikat f

ä

r i fr

å

ga om utl

ä

ndska fartyg likst

ä

l­las handlingar som har utf

ä

rdats av beh

ö

riga utl

ä

ndska myndigheter.

5 kap.  Dagb

ö

cl.er m.m.

1

§

 Regeringen eller den myndighet som regeringen utser meddelar f

ö

reskrifter om dagb

ö

cker och andra handlingar som inneh

å

ller uppgifter om hanteringen av skadliga 

ä

mnen om­bord p

å

fartyg.

2

§

 Polismyndighet, tullmyndighet, tillsynsmyndighet som avses i 6 kap. 5 

§

och annan myndighet som regeringen utser f

å

r ta del av de handlingar som avses i 1 

§

. Inom fr

ä

mmande lands sj

ö

territorium 

ä

r bef

ä

lhavare p

å

 svenska fartyg skyl­diga att l

å

ta beh

ö

riga utl

ä

ndska myndigheter ta del av s

å­

dana handlingar.

6 kap.  Tillsyn

1 

§

 Svenska fartyg, vilka omfattas av f

ö

resltrifter enligt 4 kap. 1 

§

 om konstruktion, utrustning eller drift, skall besiktigas innan de s

ä

tts i trafik och d

ä

refter genomg

å 

regelbundna besiktningar.

Genom besiktningarna skall s

ä

kerst

ä

llas att fartygen i fr

å

ga om konstruktion, utrustning och drift uppfyller de

Prop. 1979/80: 167

231

f

ö

reskrifter som har meddelats med st

ö

d av 4 kap. 1 

§

.

2  

§

  Ut

ö

ver regelbundna besiktningar skall ett fartyg under­

g

å

 inspektion n

ä

r tillsynsmyndighet som avses i 5 

§

 finner

det p

å

kallat.

Vid inspektion skall kontrolleras att fartyget och dess utrustning och driftf

ö

rh

ä

llanden uppfyller kraven p

å

ett fullgott skydd mot vattenf

ö

roreningar.

3  

§

 Tillsyn av utl

ä

ndska fartyg sker genom inspektion. S

å­

dana inspektioner skall begr

ä

nsas till en granskning av

certifikat som avses i 4 kap. 1 

§

 eller motsvarande hand­

lingar utf

ä

rdade av beh

ö

riga utl

ä

ndska myndigheter och av

handlingar som avses i 5 kap. 1 

§

, s

å

vida det inte finns

grundad anledning anta att fartyget eller dess utrustning

eller driftf

ö

rh

å

llanden i v

ä

sentliga avseenden avviker

fr

å

n uppgifterna i certifikaten eller handlingarna.

4 

£

 N

ä

rmare f

ö

reskrifter om tillsynsf

ö

rr

ä

ttningar som av­

ses i 1 - 3 

§§

 meddelas av regeringen eller den myndighet

som regeringen utser.

5

§

 Tillsyn 

ö

ver efterlevnaden av best

ä

mmelserna om far­tygs konstruktion, utrustning och drift ut

ö

vas av den myn­dighet som regeringen utser. Myndigheten f

å

r uppdra 

å

t sakkunnig att bitr

ä

da vid tillsynsf

ö

rr

ä

ttningar eller att utom riket verkst

ä

lla s

å

dana f

ö

rr

ä

ttningar.

6

§

  Regeringen f

å

r f

ö

rordna att unders

ö

kning av fartyg och utrustning som f

ö

retas av utl

ä

ndsk myndighet eller av klassificeringsanstalt skall godk

ä

nnas som tillsynsf

ö

r­r

ä

ttning verkst

ä

lld av svensk myndighet samt att certifikat som utf

ä

rdas efter s

å

dan unders

ö

kning har samma giltighet som certifikat utf

ä

rdat av svensk myndighet.

7

§

  Den som verkst

ä

ller tillsynsf

ö

rr

ä

ttning eller bitr

ä

der vid s

å

dan f

ö

rr

ä

ttning skall l

ä

mnas tilltr

ä

de till fartyget

Prop. 1979/80: 167

22

f

ö

r att g

ö

ra n

ö

dv

ä

ndiga unders

ö

kningar och ta del av de handlingar r

ö

rande fartyget som finns ombord.

Polismyndighet skall l

ä

mna den handr

ä

ckning som beh

ö

vs f

ö

r tillsyn enligt denna lag.

8 

£

 Regeringen eller den myndighet som regeringen utser

meddelar f

ö

reskrifter om avgifter till staten f

ö

r tillsyn av fartyg och om ers

ä

ttning 

å

t sakkunnig som anlitas f

ö

r tillsynsf

ö

rr

ä

ttning. Detsamma g

ä

ller avgifter f

ö

r provning och granskning av material och utrustning till fartyg.

9 6  Fartygets redare eller 

ä

gare skall se till att far­tyget blir f

ö

rem

å

l f

ö

r tillsyn som avses i 1 

§

.

7 kap.  S

ä

rskilda 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening

1 

£

 Regeringen eller den myndighet som regeringen utser

f

å

r f

ö

reskriva s

å

dana begr

ä

nsningar av eller f

ö

rbud mot trafik i farvatten inom Sveriges sj

ö

territorium som beh

ö

vs f

ö

r att f

ö

rebygga vattenf

ö

roreningar.

2

§

  Regeringen eller den myndighet som regeringen utser meddelar s

å

dana f

ö

reskrifter om l

ä

ktring av skadliga 

ä

mnen inom Sveriges sj

ö

territorium som beh

ö

vs f

ö

r att f

ö

rebygga vattenf

ö

roreningar. Om det p

å

kallas av s

ä

rskilda sk

ä

l, f

å

r 

ä

ven f

ö

reskrifter om f

ö

rbud mot l

ä

ktring meddelas.

3

§

 Regeringen eller den myndighet som regeringen utser meddelar f

ö

reskrifter om skyldighet att rapportera vatten­f

ö

roreningar och h

ä

ndelser som inneb

ä

r risk f

ö

r s

å

dana f

ö

r­oreningar. Detsamma g

ä

ller f

ö

reskrifter om skyldighet att l

ä

mna s

å

dana uppgifter om fartyg och fartygs last som be­h

ö

vs f

ö

r att hindra eller bek

ä

mpa vattenf

ö

roreningar.

4  

§

 F

ö

reter ett fartyg v

ä

sentliga brister i friga om kon­

struktion, utrustning eller drift som avses i 4 kap. 1 

§

eller 

ö

vertr

ä

ds f

ö

reskrifter som har meddelats med st

ö

d av

Prop. 1979/80: 167

233

1 

§

 detta kapitel, f

å

r sj

ö

fartsverket och 

ä

ven annan myndig­het som regeringen utser meddela

1.

f

ö

rbud mot fartygets avg

å

ng eller vidare resa,

2.

f

ö

rbud att anv

ä

nda viss utrustning,

3.

f

ö

rel

ä

ggande att fartyget skall f

ö

la viss f

ä

rdv

ä

g,

4.

f

ö

rel

ä

ggande att fartyget skall anl

ö

pa eller avg

å 

fr

å

n viss hamn eller annan uppeh

å

llsplats,

5.

f

ö

rel

ä

ggande i fr

å

ga om fartygets framf

ö

rande eller drift.

Om det inte f

ö

religger tillr

ä

ckliga sk

ä

l f

ö

r 

å

tg

ä

rd enligt f

ö

rsta stycket f

å

r myndigheten, s

å

vitt avser bris­ter i fr

å

ga om konstruktion, utrustning eller drift, med­dela f

ö

rel

ä

ggande att bristerna skall avhj

ä

lpas.

5 

§

 Kommer olja eller annat skadligt 

ä

mne ut fr

å

n ett fartyg i strid mot g

ä

llande best

ä

mmelser eller kan det sk

ä

ligen befaras att s

å

 sker och finns det grundad anled­ning att anta att svenskt territorium eller svenska intres­sen i 

ö

vrigt kan skadas h

ä

rigenom i avsev

ä

rd m

å

n, f

å

r sj

ö­

fartsverket och 

ä

ven annan myndighet som regeringen utser meddela de f

ö

rbud och f

ö

rel

ä

gganden som 

ä

r n

ö

dv

ä

ndiga f

ö

r att hindra eller begr

ä

nsa vattenf

ö

roreningar. S

å

dant be­slut f

å

r avse

1.

f

ö

rbud mot fartygets avg

å

ng eller vidare resa,

2.

f

ö

rbud mot lastning, lossning, l

ä

ktring eller bunk­ring,

3.

f

ö

rbud att anv

ä

nda viss utrustning,

4.  f

ö

rel

ä

ggande att fartyget skall f

ö

lja viss f

ä

rdv

ä

g,

5.

f

ö

rel

ä

ggande att fartyget skall anl

ö

pa eller avg

å 

fr

å

n viss hamn eller annan uppeh

å

llsplats,

6.

f

ö

rel

ä

ggande i fr

å

ga om fartygets framf

ö

rande eller drift,

7.

f

ö

rel

ä

ggande att l

ä

ktra olja eller annat skadligt 

ä

mne,

8.

f

ö

rel

ä

ggande att lastning, lossning, l

ä

ktring eller bunkring skall avbrytas,

9.

f

ö

rel

ä

ggande om annan 

å

tg

ä

rd f

ö

r att hindra eller begr

ä

nsa vattenf

ö

roreningar genom olja eller annat skad­ligt 

ä

mne.

Prop. 1979/80:167

-4

6 

§

  Har betr

ä

ffande ett visst fartyg inte fullgjorts vad som f

ö

reskrivs i lagen (1973:1198) om ansvarighet f

ö

r olje­skada till sj

ö

ss om f

ö

rs

ä

kringsskyldighet eller skyldighet att st

ä

lla s

ä

kerhet, f

å

r sj

ö

fartsverket och 

ä

ven annan myn­dighet som regeringen utser meddela

1.

f

ö

rbud f

ö

r fartyget att anl

ö

pa eller avg

å

 fr

ä

n svensk hamn eller p

å

 svenskt sj

ö

territorium bel

ä

gen till

ä

ggsplats,

2.

f

ö

rbud mot lossning av eller l

ä

ktring fr

å

n fartyget,

3.

i fr

å

ga om svenskt fartyg, f

ö

rbud mot fartygets vi­dare resa.

2 Beslut enligt 4 - 6 

§

f

å

r allt efter omst

ä

ndigheterna riktas mot fartygets bef

ä

lhavare, redare eller 

ä

gare.

LS    

Beslut enligt 4 eller 5 

§

om f

ö

rbud skall inneh

å

lla uppgift om de 

å

tg

ä

rder som skall vidtas f

ö

r r

ä

ttelse. Beslut enligt samma paragrafer om f

ö

rel

ä

ggande skall inneh

å

lla uppgift om den tid inom vilken 

å

tg

ä

rderna skall vara vid­tagna.

I beslut enligt 4 eller 5 

§

 f

å

r vite s

ä

ttas ut.

9 

§

 Underl

å

ter n

å

gon att inom f

ö

relagd tid vidta 

å

tg

ä

rd san

å

ligger honom enligt beslut som har meddelats med st

ö

d av

4 eller 5 

§

 eller kan beslutet inte tillst

ä

llas honom, utan s

å

dant dr

ö

jsm

å

l som 

ä

ventyrar syftet med beslutet, f

å

r myn­digheten l

å

ta verkst

ä

lla

å

tg

ä

rden p

å

 bekostnad av fartygets redare eller 

ä

gare. Detsamma g

ä

ller 

ä

ven i annat fall n

ä

r ett beslut har meddelats, om omedelbar 

å

tg

ä

rd p

å

kallas men inte kan v

ä

ntas bli vidtagen av den som avses med beslutet.

10  

§

  En myndighet som med st

ö

d av 4 - 6 

§

har f

ö

rbjudit

ett fartygs avg

å

ng eller vidare resa skall, om fartyget

befinner sig inom Sveriges sj

ö

territorium, genast anm

ä

la

beslutet f

ö

r polis-, tull- och lotsmyndigheterna. Dessa

skall vidta de 

å

tg

ä

rder som kr

ä

vs f

ö

r att hindra avg

å

ngen

eller den vidare resan.

G

ä

ller f

ö

rbudet ett svenskt fartyg som befinner sig inom fr

ä

mmande lands sj

ö

territorium,

ä

r bef

ä

lhavaren skyldig att

Prop. 1979/80:167

235

))

å

 bc'

11 

§

  Regeringen eller den myndiglict som rcgcrinyen utser meddelar f

ö

reskrifter om s

å

dan m

ä

rkning av olja ombord p

å 

fartyg som beh

ö

vs f

ö

r att det skall kunna fastst

ä

llas var­ifr

å

n f

ö

rorenande olja har kommit.

F

ö

r att unders

ö

ka varifr

å

n f

ö

rorenande olja har kommit f

å

r polismyndighet eller den myndighet som har befogenhet att meddela beslut enligt 5 

§

ta oljeprov ombord p

å

 ett fartyg och f

ö

r s

å

dant 

ä

ndam

å

l avbryta fartygets resa, om inte v

ä

sentlig ol

ä

genhet orsakas d

ä

rigenom.

8 kap.  Besv

ä

r m.m.

1

§

  Har beslut enligt 7 kap. 4 - 6 

§

 meddelats inom sj

ö­

fartsverket av annan 

ä

n chefen f

ö

r den avdelning till vilken fr

å

gor om s

ä

kerheten p

å

 fartyg h

ö

r (sj

ö

s

ä

kerhetsdirekt

ö

ren) eller har beslutet meddelats av n

å

gon annan myndighet, skall det genast underst

ä

llas sj

ö

s

ä

kerhetsdirekt

ö

ren. S

å

dant be­slut f

å

r inte 

ö

verklagas.

2

S  Beslut, som har meddelats av sj

ö

fartsverket genom sj

ö­

s

ä

kerhetsdirekt

ö

ren i fr

å

ga som avses i 7 kap. 4 - 6 

§

, 

ö

verklagas hos kammarr

ä

tten genom besv

ä

r.

Beslut i annan fr

å

ga som avses i denna lag 

ä

n s

å

dan som avses i 7 kap. 4 - 6 

§

ö

verklagas genom besv

ä

r

1.

hos sj

ö

fartsverket, om beslutet har meddelats av myndighet som inte 

ä

r central f

ö

rvaltningsmyndighet, eller

2.

hos regeringen, om beslutet har meddelats av sj

ö­

fartsverket eller av annan myndighet som 

ä

r central f

ö

r­valtningsmyndighet.

3 

§

  Beslut i fr

å

ga som avses i denna lag g

ä

ller omedelbart, om inte annat f

ö

reskrivs i beslutet. I fr

å

ga om beslut som skall underst

ä

llas sj

ö

s

ä

kerhetsdirckt

ö

ren kan denne f

ö

r­ordna att beslutet tills vidare inte skall g

ä

lla.

Prop. 1979/80: 167

236

9  kap.     Ansvar m.m.

1

§

  Till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst tv

å

å

r d

ö

ms den som upps

å

tligen eller av oaktsamhet bryter mot 2 kap. 2 

§

f

ö

rsta stycket eller 4 

§

 eller mot f

ö

reskrift som har meddelats med st

ö

d av 2 kap. 2 

§

 andra stycket eller 3 

§

, om inte g

ä

r­ningen

ä

r belagd med straff i brottsbalken.

2

§

  Har bef

ä

lhavaren eller det bef

ä

l, till vilket bef

ä

l­havaren har 

ö

verl

å

tit ansvaret f

ö

r tillsynen 

ö

ver hante­ringen ombord av skadligt 

ä

mne, brustit i den tillsyn som beh

ö

vs f

ö

r att utsl

ä

pp inte skall ske i strid mot denna lag eller f

ö

reskrift som har meddelats med st

ö

d av den, d

ö

ms denne till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst tv

å

å

r.

3 S  Till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst ett 

å

r d

ö

ms den som

upps

å

tligen eller av oaktsamhet bryter mot

1.

f

ö

reskrift eller f

ö

rbud som har meddelats med st

ö

d av 7 kap. 1 eller 2 f,

2.

f

ö

rbud eller f

ö

rel

ä

ggande som har meddelats med st

ö

d av 7 kap. 4 eller 5 

§

 eller

3.

f

ö

rbud som har meddelats med st

ö

d av 7 kap. e 

§

.

4 

§

 Till b

ö

ter eller f

ä

ngelse i h

ö

gst sex m

å

nader d

ö

ms

1.

den som upps

å

tligen eller av oaktsamhet bryter mot f

ö

reskrift som har meddelats med st

ö

d av 3 kap. 7 

§

, om inte g

ä

rningen 

ä

r belagd med straff i brottsbalken, milj

ö­

skyddslagen (1969:387) eller lagen (1971:1154) om f

ö

rbud mot dumpning av avfall i vatten,

2.

bef

ä

lhavare som upps

å

tligen eller av oaktsamhet bry­ter mot f

ö

reskrift som har meddelats med st

ö

d av 4 kap.

2 

§

,

3.  den som upps

å

tligen eller av oaktsamhet bryter mot

f

ö

reskrift som har meddelats med st

ö

d av 5 kap. 1 

§

eller 7 kap. 3 

§

 och

4.       fartygets redare eller 

ä

gare om han bryter mot 6 kap.

9 

§

.

Prop. 1979/80:167

237

5  

§

 Till b

ö

ter d

ö

ms

1.  den som bryter mot 3 kap. 4 

§

 f

ö

rsta stycket, 5 

§

,

6  

§

 f

ö

rsta eller andra stycket,

2.

den som bryter mot f

ö

reskrift som har meddelats med st

ö

d av 3 kap. 4 

§

andra stycket eller 6 

§

 tredje stycket,

3.

den som l

ä

mnar tillsynsmyndighet oriktig uppgift f

ö

r att erh

å

lla certifikat som utf

ä

rdas med st

ö

d av denna lag eller f

ö

r att f

å

 giltiglietstiden f

ö

r s

å

dant certifikat f

ö

rl

ä

ngd och

4.

bef

ä

lhavare som bryter mot f

ö

reskrift som har medde­lats med st

ö

d av 7 kap. 11 

§

f

ö

rsta stycket.

6 I Sl

ä

pps skadligt

ä

mne ut i strid mot denna lag eller

f

ö

reskrift som har meddelats med st

ö

d av lagen,

å

sidos

ä

tts f

ö

reskrift som har meddelats med st

ö

d av 4 kap. 2 

§

 eller 7 kap. 1 

§

,

å

sidos

ä

tts f

ö

reskrift eller 

ö

vertr

ä

ds f

ö

rbud som har meddelats med st

ö

d av 7 kap. 2 

§

,

ö

vertr

ä

ds f

ö

rbud eller 

å

sidos

ä

tts f

ö

rel

ä

ggande som har meddelats med st

ö

d av 7 kap. 4 eller 5 

§

,

ö

vertr

ä

ds f

ö

rbud som har meddelats med st

ö

d av 7 kap. 6 

§ 

eller

å

sidos

ä

tts f

ö

reskrift som har meddelats med st

ö

d av 7 kap. 11 

§

 f

ö

rsta stycket,

d

ö

ms fartygets redare eller 

ä

gare 

som om  

han sj

ä

lv hade beg

å

tt g

ä

rningen, om han har haft eller bort ha vetskap om g

ä

rningen.

7 

§

  Bryter n

å

gon mot f

ö

rbud eller forel

ä

ggande enligt 7 kap. 4 eller 5 

§

, som har f

ö

renats med vite, skall han inte d

ö

mas till ansvar enligt 9 kap. 3 eller 6 

§

.

8 

§

 M

å

l om ansvar f

ö

r brott som avses i denna lag eller om

ers

ä

ttning enligt lagen f

å

r tas upp av tingsr

ä

tt, som 

ä

r beh

ö

rig domstol enligt r

ä

tteg

å

ngsbalken eller 336 - 338 

§§ 

sj

ö

lagen (1891:35 s. 1) .

Prop. 1979/80: 167

238

10 kap.  

ö

vrigt

1 

§

  Denna lag 

ä

r till

ä

mplig p

å

 statsfartyg, som inte an­

v

ä

nds i aff

ä

rsdrift, endast i den m

å

n regeringen f

ö

rordnar

om det.

2 

§

  Regeringen eller den myndighet som regeringen utser

f

å

r f

ö

reskriva eller i enskilda fall medge undantag fr

å

n denna lag. Vid meddelande av undantag f

å

r f

ö

reskrivas s

ä

r­skilda villkor.

3 

§

  F

ö

reskrifter som meddelas med st

ö

d av denna lag f

å

r inte strida mot s

å

dana best

ä

mmelser i internationella 

ö

ver­enskommelser som 

ä

r bindande f

ö

r Sverige och ej heller, i enlighet med vad regeringen f

ö

reskriver h

ä

rom, mot andra best

ä

mmelser i internationella 

ö

verenskomjnelser. Detsamma g

ä

ller i fr

å

ga om undantag som avses i 2 

§

.

Denna lag tr

ä

der i kraft den dag regeringen best

ä

mmer, s

å

vitt avser best

ä

mmelserna om mottagning av barlastvatten eller tankspolv

ä

tska som inneh

å

ller lastrest av annan skad­lig flytande kemikalie 

ä

n olja.

I 

ö

vrigt tr

ä

der lagen i kraft den 1 juli 1980, d

å

 lagen (1972:275) om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

ä

n fartyg och lagen (1976:6) om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg inom 

ö

stersj

ö

omr

å

det skall upph

ö

ra att g

ä

lla.

Om det i en lag eller n

å

gon annan f

ö

rfattning h

ä

nvisas till en f

ö

reskrift som har ersatts genom en best

ä

mmelse i denna lag, till

ä

mpas i st

ä

llet den nya best

ä

mmelsen.

Prop. 1979/80:167

239

Bilaga 3.2

F

ö

rslag till

Lag om 

ä

ndring i lagen (1971:1154) om f

ö

rbud mot dumpning av avfall i vatten

H

ä

rigenom f

ö

reskrivs att 2 

§

 lagen (1971:1154) om f

ö

rbud mot dumpning av avfall i vatten skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

F

ö

reslagen lydelse

2 

§

Denna lag 

ä

r ej till

ä

mplig p

å

 s

å

dant utsl

ä

ppande av olja eller oljehaltig blandning som avses i lagen (1972:275) om 

å

t­g

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg eller lagen (1976:6) om 

å

tg

ä

rder mot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg inom 

ö

stersj

ö

omr

å

det eller p

å

 avfall som h

ä

rr

ö

r fr

å

n fartygs drift.

Denna lag till

ä

mpas inte p

å

 s

å

dana utsl

ä

pp av skadliga 

ä

mnen fr

å

n fartyg som avses i lagen (0000:000) om 

å

tg

ä

rder r.ot vattenf

ö

rorening fr

å

n fartyg.

Denna lag tr

ä

der i kraft den 1 juli 1980.

1  Senaste lydelse 1976:8.

Prop. 1979/80: 167

240

Bilaga B

Saininanställning   av   remissyttrandena   över   departe­mentspromemorian Ds K 1979:8

1    Allmänt

Sammanställningen nedan följer i stort den indelning i avsnitt som återfinns i promemorians kapitel 7, Överväganden och förslag.

Departementspromemorians förslag har i sina huvuddrag mottagits posi­tivt under remissbehandlingen. Samtliga remissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinran att förslagen läggs till grund för lagstiftning. Flera remissinstanser betonar betydelsen av att den föreslagna lagstiftningen genomförs för att förbättra skyddet av den marina miljön. Uttalanden av denna innebörd görs bl. a. av rikspolisstyrelsen, fiskeristyrelsen, general­tullstyrelsen, statens brandnämnd, de svenska ledamöterna av Nordiska oljeskyddsunionens råd och Vattenvärnet. Svenska maskinbefälsförbun­det år positivt till den föreslagna lagstiftningen under förutsättning att maskinbefälsbemanning och utrustning ombord samt mottagningsanlägg­ningar i land anordnas så att maskinbefälet kan följa bestämmelserna.

Kritiska synpunkter som har kommii fram vid remissbehandlingen avser främst det föreslagna förbudet att ta ut särskild avgift för omhändertagande av oljeavfall från fartygs maskinrum o. d., toalettavfall och fast avfall samt utformningen av bestämmelserna om flytande kemikalier i bulk.

2    Frågan om svenskt tillträde till MARPOL-protokollet

Samtliga remissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinran att Sverige tillträder MARPOL-protokollet.

Riksåklagaren finner det i hög grad önskvärt att Sverige tillträder MAR­POL-protokollet.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län framhåller att det är av stor betydelse för den marina miljön att vattenföroreningarna i havet minskas och att stora ansträngningar görs för att så många sjöfartsnationer som möjligt tillträder de internationella överenskommelserna till skydd för den marina miljön.

De svenska medlemmarna av Nordiska oljeskyddsunionens råd påpekar att den från deras synpunkt viktigaste frågan i MARPOL-protokollet gäller de däri ingående föreskrifterna om uppskov med tillämpningsreglerna i Bilaga 11 om flytande kemikalier i bulk, varigenom ratificering av protokol­let förhoppningsvis kan påskyndas och dess Bilaga I med regler till för­hindrande av förorening genom olja kan träda i kraft. Ledamöterna finner sistnämnda reglers ikraftträdande angeläget såväl med hänsyn till de

Prop. 1979/80:167

241

skärpta bestämmelserna till förhindrande av oljeutsläpp från fartygen som till att Helsingforskonventionens regler mot utsläpp av olja därigenom skulle komma att tillämpas i Östersjöområdet också av fartyg från stater utanför området.

Även fiskeristyrelsen och länsstyrelsen i Malmöhus län framhåller bety­delsen av att Helsingforskonventionens regler mot utsläpp av olja i Öster­sjöområdet tillämpas också av andra fartyg än Östersjöstaternas.

3    Nya konventionsbestämmelsers tillämpning i Sverige

Vad först gäller frågan om svensk tillämpning av vissa be­stämmelser i MARPOL-protokollet i enlighet med kon­ferensresolution nr I förutsätter.yVi/"''>''''''''att Sverige kommer att tillämpa ifrågavarande bestämmelser från den I juni 1981 ("target date"). Verket framhåller också att det är angeläget att Sverige verkar för att övriga sjöfartsnationer i största möjliga utsträckning gör detsamma. Verket förutsätter vidare att de regler som sätts i kraft i Sverige med stöd av resolution nr 1 även blir tillämpliga på utländska fartyg som trafikerar svenska hamnar. Verket utgår slutligen från att en "target date"-till-lämpning enligt resolution nr I inte innebär ett fullständigt ikraftträdande av MARPOL-protokollets tillsyns- och certifieringsregler, regler beträffan­de torrlastfartyg m. m. fr. o.m. den Ijuni 1981.

Sveriges redareförening framhåller del angelägna i att MARPOL-proto­kollets föreskrifter träder i kraft i Sverige samtidigt som i andra sjöfarts­länder och uttrycker förhoppningen att detta skall ske vid "target date". Viktigt är emellertid, understryker föreningen, att detta ikraftträdande inte kommer att gälla endast för svenska fartyg. Föreningen framhåller också vikten av att den ansvariga myndigheten inte föreskriver skärpta krav för svenska fartyg utöver dem som finns i protokollet. Skulle ändock sådana krav resas bör de noga motiveras och deras ekonomiska liksom miljömäs­siga innebörd klarläggas. Det förutsätts då, framhäller föreningen, att svenska staten pä lämpligt sätt subventionerar dessa extra kostnader som i annat fall skulle försätta svensk sjöfartsnäring i en konkurrensmässigt svår ställning.

Överåklagaren i Stockholm, Skånes handelskammare och Sjöassura­dörernas förening framhäller betydelsen av att efterlevnaden av konven­tionen blir allmän bland sjöfartsländerna och att ett ikraftträdande av svensk lagstiftning tidsmässigt anpassas till motsvarande åtgärder i andra sjöfartsländer. Överåklagaren i Siockholm åberopar därvid konkurrens­skäl och tillägger att det är svårt att hävda en ensidig efterlevnad av dyrbara reformer på sjöfartens område.

Även Sveriges varvsinduslriförening framhåller att de svenska föreskrif­ter som föranleds av MARPOL-protokollet bör sättas i kraft först när 

16    Rik.sdagen 1979/80. I sand. Nr 167

Prop. 1979/80: 167

242

internationellt ikraftträdande har uppnåtts. Om tillämpning skall ske från "target date" förutsätter föreningen att en svensk tillämpning blir beroen­de av att ett större antal IMCO-stater av betydelse i sammanhanget beslu­tar om motsvarande åtgärder, varvid utländska fartyg måste behandlas på samma sätt som svenska.

Några remissinstanser har särskilt kommenterat promemorians övervä­ganden om bestämmelser avseende flytande kemikalier i bulk.

Statens naturvårdsverk tillstyrker förslaget att regeringen får förordna om dessa bestämmelsers ikraftträdande. Detta bör ske, framhåller verket, så snart de praktiska förutsättningarna föreligger och inte anstå i avvaktan på en internationell tillämpning. Verkets preliminära bedömning är att det skulle ta omkring ett och ett halvt år att göra de installationer och övriga förberedelser i land för mottagning av kemikalierester som krävs. Verkets bedömning baseras på förutsättningen att mottagningsskyldigheten be­gränsas till i princip endast lossningshamnar och reparationsvarv. Verket framhåller också att, även om frågan om avgifter för omhändertagandet av bulkkemikalierester inte behandlas i promemorian, fiera skäl talar för att ett avgiftsfritt system är olämpligt för dessa slag av avfall.

Svenska kommunförbundet framhåller att promemorian inte ger någon tydlig bild av de krav i fråga om omhändertagande av kemikalierester som kommer att drabba hamnkommunerna. Frågor rörande mottagningsanord­ningar för kemikalierester bör enligt förbundet ägnas ökad uppmärksamhet och frågan om huvudmannaskapet för mottagningsanläggningarna klarläg­gas.

Sveriges kemiska industrikonlor (kemikontoret), som.begränsar sitt ytt­rande till frågor om flytande kemikalier i bulk. har kritiska synpunkter på utformningen av 3 kap. i lagförslaget.

Kemikontoret påtalar till en början att promemorian går förbi frågan om att rätt fördela det ekonomiska och operativa ansvaret mellan hamnens ägare, lastens ägare samt befraktaren för omhändertagande av kemikalie­rester. Kemikontoret finner det också mindre tillfredsställande att denna fråga hänskjuts till regeringens avgörande i en framtid och förordar att man nu avgör åtminstone grundprinciperna i fråga om kostnadstäckningen.

Kemikontoret framhåller vidare att omhändertagande i land av kemika­lierester endast bör komma i fråga i lossningshamnen. Det är då skäligt att lastens ägare ikläder sig ansvaret härför. En förutsättning för detta är dock att lastägaren ges möjlighet antingen att själv övervaka att omhändertagan­det sker så, att onödig kostnad undviks, eller att uppdra omhändertagandet åt annan, t. ex. hamnens innehavare.

Kemikontoret framhåller också att bestämmelserna i 3 kap. måste göra åtskillnad mellan rester av en last som har lossats och mer eller mindre blandade rester ("slops") från laster lossade vid skilda tillfällen hos andra lastmottagare. Av rättviseskäl bör det enligt kemikontoret klart sägas ut i

Prop. 1979/80: 167

243

lagen att ägare av viss last saknar varje ansvar för lastrester som inte har samband med hans egen last. Om avsikten är att tillåta att lastrester av vilket ursprung som helst skall få avlämnas i vissa svenska hamnar, bör detta täckas av särskilda bestämmelser. Kostnadsansvaret för sådan ser­vice måste ovillkoriigen och utan inskränkningar falla på fartygets ägare.

Sveriges industrijörbund instämmer i sitt yttrande i vad som har anförts av kemikontoret.

Länsstyrelsen i Malmöhus län framhåller att det f. n. inte finns tillräck­liga resurser att ta emot och destruera alla de olika sorters avfall det kan bli fråga om vid genomförandet av MARPOL-protokollets tekniska bestäm­melser. Det accentuerar behovet av en snabb utbyggnad av Sakabs re­surser för inrättande av mottagnings-, mellanlagrings- och behandlingsan­läggningar.

4   Samordning av gällande bestämmelser om åtgärder mot vatten­förorening från fartyg

Samtliga remissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinran förslaget att bestämmelserna om åtgärder mot vattenförorening från fartyg förs samman i en lag och en förordning i anslutning till lagen.

Enligt bl. a. riksåklagaren, hovrätten över Skåne och Blekinge, kammar­rätten iJönköping, brottsförebyggande rådet, fiskeristyrelsen, statens na­turvårdsverk, generaltullstyrelsen och Sveriges varvsindustriförening in­nebär sammanföringen av bestämmelserna en förbättring och förenkling som ger överskädlighet och lättillgänglighet.

Även förslaget att lagstiftningen utformas som en ramlagstiftning till­styrks eller lämnas i princip utan erinran av samtliga remissinstanser.

Statens nalurvårdsverk pekar på behovet av kontinuerlig översyn av tillämpningsföreskrifterna med tanke på den tekniska utvecklingen och kun,skapsutvecklingen i fråga om utsläppen.s miljöeffekter. Det är därför riktigt, framhäller verket, att i en ramlagstiftning i stor utsträckning ge bemyndiganden att besluta om de svenska bestämmelsernas innehåll.

Kammarrätten i Jönköping erinrar om att även 1972 och 1976 års lag­stiftning om åtgärder mot vattenförorening från fartyg i väsentliga delar är utformade som en ramlagstiftning. Enligt kammarrätten har den ordningen varit ändamålsenlig och inte vid tillämpningen föranlett sådana svårigheter att man bör frångå nuvarande lagstiftningsteknik.

Sjöfartsverket framhåller att ett praktiskt problem vid nationellt ikraft-sättande är att betydelsefulla regler skall träda i kraft vid ett flertal olika tidpunkter. Genom att den föreslagna lagstiftningen har utformats med utpräglad karaktär av ramlagstiftning underiättas ett sådant ikraftträdande.

Brottsförebyggande rådet anser att den författningsteknik som en ram­lag utgör ofta innebär att bestämmelserna blir svårtillgängliga och svår-

Prop. 1979/80:167

244

överskådliga. Med hänsyn till ämnets tekniska karaktär och den snabba utvecklingen på området finner emellertid rådet denna författningsteknik godtagbar. Rådet finner också att författningen är klart utformad och att den tydligt uttrycker de krav som ställs upp till förhindrande av förorening från fartyg.

Hovrätten över Skåne och Blekinge anser att det hade varit önskvärt med preciserade regler i större utsträckning men finner sig sakna tillräcklig anledning att motsätta sig den föreslagna författningstekniken.

5   Särskilda frågor

5.1  Avgifter för mottagning av rester och avfall från fartygs drift

Flertalet remissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinran förslaget om förbud att ta ut särskild avgift för omhändertagande av oljeavfall från fartygs maskinrum o. d., toalettavfall och fast avfall. Vissa remissinstanser redovisar dock en tveksam eller negativ inställning.

Generaltullstyrelsen understryker kraftigt behovet av det föreslagna för­budet, som enligt styrelsens uppfattning med stor sannolikhet kommer att medverka till att antalet otillåtna utsläpp minskar i svenska farvatten.

Sjöfartsverket uttalar tillfredsställelse med den föreslagna ordningen som enligt verket gör det möjligt att fä till stånd ett fungerande system för mottagning av avfall från fartyg.

Stockholms kommun anser att snara åtgärder krävs för att effektivt motverka utsläpp i havet av bl. a. oljerester från fartyg. En författningsen­lig skyldighet för hamnarna att ta emot miljöfarligt spill är därför angelä­gen. Finansiering av verksamheten via hamnavgifterna bör kunna övervä­gas. Om samtliga hamnar erbjuder sådan service och tar betalt för den -oavsett om den utnyttjas eller ej - kan det antas, framhåller kommunen, att fartygen hellre använder än avstår från denna service.

Sveriges fartygsbefälsförening betonar vikten av att hamninnehavare inte får ta ut någon särskild avgift för mottagning och bortforsling av oljeavfall.

Stockholms handelskammare finner det värdefullt att förbud införs för hamninnehavare att ta ut särskild avgift för mottagning och bortforsling av oljeavfall från fartyg. Sådana kostnader bör, understryker handelskam­maren, tas ut generellt via de ordinarie hamnavgifterna. Skånes handels­kammare ställer sig bakom förslaget med hänvisning till att en särskild avgift kan verka hämmande på benägenheten att utnyttja anläggningen. Handelskammaren, som noterar att förslaget följer den i prop. 1975/76:5 anvisade ordningen, understryker att hamninnehavaren - vanligtvis kom­munen - bör verka för att anläggningen kan utnyttjas även för annan typ av avfall så att därmed kostnaden för anläggningen kan spridas i vidare mån och ej endast belasta hamnverksamheten.

Prop. 1979/80:167

245

Länsstyrelsen i Malmöhus län anser det riktigt att kostnaderna för omhändertagande av avfall skall tas ut generellt via hamnavgifter och liknande avgifter. Länsstyrelsen betonar vikten av att beräkningsgrunden för dessa kostnader blir likformig för hela riket.

Sveriges redareförening instämmer i promemorians överväganden om förbud mot att ta ut avgift för omhändertagande av oljeavfall från fartygs maskinrum, toalett- och fast avfall. Redareföreningen framhåller dock att förbudet bör gälla generellt för alla fartyg, även fartyg i färjetrafik.

Hovrätten över Skåne och Blekinge anser att det skulle ha varit lättare att ta ställning till förslaget, om man i promemorian hade lämnat en redogörelse för vilka kostnader det gäller. Även utan ett sådant underlag torde man dock, framhåller hovrätten, våga ansluta sig till den i promemo­rian framförda farhågan att den iakttagna utvecklingen mot en tillämpning av en särskild avgift för omhändertagande av avfallet kan leda till att de olagliga utsläppen ökar. Hovrätten finner därför förslaget om införande av ifrågavarande förbud välbetänkt, i vart fall från miljösynpunkt.

Länsstyrelserna i Stockholms, Göteborgs och Bohus samt Norrbottens län är tveksamma till förslaget.

Länsstyrelsen i Stockholms län anser att frågan om "avgiftsfrihet" bör avgöras först efter en snabb utvärdering av förhållandena beträffande befintliga mottagningsanläggningar mot bakgrund bl.a. av deras påstådda låga nyttjandegrad. Länsstyrelsen pekar också på de konkurrensnackdelar som "avgiftsfrihet" enligt hamninnehavarna innebär för dem. Länssty­relsen tillägger dock att miljöskyddsintressena väger tyngre än konkur­rensnackdelarna, om det kan göras sannolikt att den föreslagna "avgiftsfri­heten" är ett effektivt styrmedel.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län föreslår att frågan om avgifts­förbud utreds vidare. Flera ledamöter tillstyrker dock "avgiftsförbudet" och föreslår att detta kombineras med en skyldighel att avlämna avfallet.

Länsstyrelsen i Norrboltens län, som tillstyrker förslaget, finner det angeläget att reglerna för att täcka kostnaderna för mottagning av avfall övervägs ytterligare, sä att en sä rättvis fördelning som möjligt kan ske och risken för att annars uppkommande högre kostnader i viss hamn får en negativ effekt från konkurrenssynpunkt såvitt möjligt undviks.

Statens naturvårdsverk har ingen invändning mot avgiftsförbudel för toalettavfall och fast avfall men är i övrigt negativt till förslaget. Negativa ställningstaganden till förbud mot särskild avgift redovisas också av Svens­ka kommunförbundet och Svenska hamnförbundet.

Statens naturvårdsverk framhåller att den grundprincip som allmänt gäller i Sverige är att förorenaren får bära de direkta kostnaderna för att rena och ta hand som sina föroreningar. Härigenom får förorenaren ett direkt intresse av att på olika sätt minimera sina miljöskyddskostnader. För fartygens del finns med del föreslagna avgiftssystemet inte detta incitament, och hamnarna kan, beroende på vilket avfall som lämnas.

Prop. 1979/80: 167

24h

drabbas av kostnader för omhändertagandet som kraftigt kan överstiga det generella mottagningspålägget på hamnavgiften.

Enligt verkets uppfattning är erfarenheterna hittills av det "avgiftsfria" systemet alltför begränsade för att det skall vara möjligt att bedöma vilken grad av styrande effekt den ena eller andra avgiftsformen kan ha på utnyttjandet av mottagningsanläggningarna. Utformningen av avgiftssyste­met, fortsätter verket, torde f. ö. inte vara den avgörande faktorn för att få fartygen att på avsett sätt leverera sitt avfall i land. För detta krävs en effektiv kontroll, dels av att fartygen lämnar i land det man är skyldig att lämna, dels av lastdagböcker o.d. sä att olagliga utsläpp kan spåras upp och beivras. Den otillräckliga kontrollen och det faktum att ifrågavarande konventionsbestämmelser ännu inte har blivit bindande för de främmande fartyg som anlöper svenska hamnar torde, framhåller Verket, vara de viktigaste orsakerna till att svenska oljemottagningsanläggningar hittills har blivit dåligt utnyttjade.

Verket säger sig vara införstått med att ett "avgiftsfritt" system kan innebära vissa fördelar i fräga om en del avfallstyper, i synnerhet om systemet vinner internationell anslulning och staterna tillämpar en effektiv kontroll. Verket har därför ingen erinran i fråga om ett förbud mot särskil­da avgifter för omhändertagande av toalettavfall och fast avfall, särskilt som fartyg i färjetrafik ej föresläs bli omfattade av förbudet. Verket vill dock inte tillstyrka förslaget om avgiftsförbud för omhändertagande av oljeavfall från fartygs maskinrum o. d. eller av rester av skadliga ämnen som transporteras pä annat sätt än i bulk. För dessa avfallstyper, för vilka hanteringskostnaderna kan bli betungande, bör enligt verket hamnarna få ta ut särskilda avgifter av berörda fartyg.

Svenska hamnförbundet hänvisar till tidigare skrivelse i vilken förbun­det har avstyrkt sjöfartsverkets förslag att förbud införs mot särskild avgifi för omhändertagande av oljeavfall från fartygs maskinrum o. d., toalettav­fall och fast avfall. Hamnförbundet anför följande ytterligare synpunkter:

Den frekvens avlämning i svenska hamnar av sludge liksom av annat oljeavfall m. m. rätteligen bör ha vid gällande bestämmelser har hamnför­bundet sökt att översiktligt bestämma för olika fartygstyper. Den ringa frekvensen i dag ter sig överraskande trots den i stort gällande avgiftsfrihe-len. I fråga om oljehaltigt barlastvatten från tankfartyg redovisas en liknan­de iakttagelse i betänkandet REN TUR (s. 73). Vad gäller sludge syns bara något enstaka rederi mera systematiskt ha gått in för att avlämna dylikt avfall i hamn. Så är - trots utgående avgifier - fallet beträffande Piteå.

En individuell avgiftsfrihet skulle - så långt det i dag går att se - belasta hamnarna mycket olika. Möjligheten att allmänt höja hamnavgifterna för att täcka en svårbedömbar merkostnad saknar praktiskt värde för huvud­delen av hamnarna. Slora kostnadsökningar - inle minst vad gäller ränte­posten - och stagnerande trafik lillsammans med ett trångt konkurrens­läge låser det samlade avgiftsuttaget. Konsekvensen av individuell avgifts­frihet blir i sak att kostnaderna belastar den hamnägande kommunen. En

Prop. 1979/80: 167

247

annan följd är att det inte finns någon anledning för redaren att genom anordningar ombord begränsa avfallskvantiteten med ytterligare merkost­nader för hamnägaren som följd.

I promemorian antyds att mottagningen i hamnarna inte har hunnit att ordnas på ett rationellt sätt. Hamnförbundet ifrågasätter detta. Avfallet hämtas med slamsugningsbil vid fartygets sida. Detta sker genom det kommunala renhållningsverket eller fristående entreprenör. Kostnaden beror på förutom kvantiteten - transportsträckan till uppsamlingsstäl­let, vartill kommer själva behandlingskostnaderna. Mindre kommuner kan vid en samlad kalkyl finna fördelaktigt att utnyttja anläggning i grannkom­mun. Den vägberoende kostnaden blir därvid hög. Byggs egen anläggning ökar de fasta kostnaderna vilka på något sätt ska fördelas på omhänder­tagna kvantiteter. Skillnaden i samlad kostnad för vederbörande hamn och också den hamnägande kommunen kan - även om statsbidrag erhållits för anläggningen - ligga i samma storleksordning.

En ytteriigare faktor att ta hänsyn till är att ännu enbart Sverige syns vara inne på linjen med individuell avgiftsfrihet vid avlämning av olika typer avfall. Skulle vid aktuell och blivande svensk och utländsk lagstift­ning sludge komma att regelmässigt lämnas i hamn lär detta vid Sveriges särslällning i avgiftshänseende hårt belasta de svenska hamnarna och då med en fördelning mellan dessa som inte går att överblicka.

Hamnförbundet anser att vid den osäkerhet som råder - en osäkerhet som i varje fall inte kan skingras av de svenska hamnarna eller deras gemensamma organisation - bör kostnaderna för avlämningen av sludge täckas av de statliga avgifter som kollektivt och med långtgående uljäm­ning hamnarna emellan tas ut i form av fyravgifter och farledsvaruavgifter.

För alt undvika ett betungande avräknings- och kontrollförfarande kan del vara befogat alt de olika hamnarna bär en viss minimikoslnad. Denna bör dock inte sättas högre än till tre procent av de under året uppburna hamnavgiflerna för berörda fartyg, dvs. torrlastfartygen. Belopp härutöver ersälts av sjöfartsverkei i efterskott med medel från en särskild anslags­post som i sin tur avräknas från uppbörden av statliga avgifter.

I de fall lastageplats med grundpenningtaxa är belägen innanför område för allmän hamn kan krävas särskilt avräkningsförfarande.

Svenska kommunförbundet framhåller att en bestämmelse som förbju­der hamninnehavare att ta ut särskilda avgifter för mottagning och bort­forsling av avfall och som innebär att dessa kostnader måste belasta den allmänna hamnverksamheten - och därmed hamnavgifterna - kommer att drabba hamnkommunerna myckel olika. Innan beslut fattas i frågan bör därför, enligt förbundet, närmare klarläggas dels hur kommunerna kom­mer atl drabbas av en sådan beslämmelse, dels vilken effekt en avgiftsfri­het får pä fartygens befälhavare, redare m. fl. då det gäller att begränsa avfallsproduktionen ombord. Om särskilda skäl talar för att avlämning av avfall skall ske utan direkla kostnader, anser förbundet att det måste klargöras av vem dessa kostnader kommer att bäras och hur de skall fördelas. Förbundet instämmer också i Svenska hamnförbundets ifrågasät­tande av vad som sägs i promemorian om alt mottagningen av fartygsavfall ännu ej hunnit ordnas på ett rationellt sätt.

Prop. 1979/80:167

248

I fråga om nu gällande förbud att ta ul avgift för omhändertagande av oljehaltigt bariasl- och tankspolvatten framhäller Sveriges varvsindustri­förening att man tidigare har motsatt sig, och alltjämt motsätter sig, förbu­det, om inte reparationsvarven "ges full kompensation för de merkost­nader de åsamkas i förhällande till konkurrenter i andra länder, i flera fall i Öslersjösiaier som ej satt i krafl motsvarande föreskrifter".

5.2 Tillsyn

Promemorians allmänna överväganden om tillsyn kommenteras endast av ett par remissinstanser. Brottsförebyggande rådet anser att de föreslag­na skärpningarna av bestämmelserna om certifikat, besiktning och inspek­tion bör kunna spela en förebyggande roll mot olagliga utsläpp av olja. Sveriges redareförening framhåller atl god tillsyn behövs för att komma ät fartyg som är undermåliga i miljöhänseende. Denna tillsyn bör ske i form av stickprovskontroll av säväl svenska som utländska fartyg.

Flera remissinstanser, bl.a. kammarrätten i Jönköping, sjöfartsverket, statens naturvårdsverk och Vattenvärnet framhåller att det ökade skydd mot föroreningar för den marina miljön som åsyftas i den föreslagna lagstiftningen ställer krav på att sjöfartsverket och andra myndigheter ges förstärkta resurser för att fullgöra sina uppgifter.

Sjöfartsverket framhåller att MARPOL-protokollets lillämpning i Sveri­ge enligt konferensresolution nr I kommer att medföra en avsevärd ökning av sjöfartsinspektionens arbetsuppgifter. Protokollets ikraftlrädande kom­mer dessutom att resultera i en toppbelastning under den tid som erfordras till dess samtliga berörda svenska fartyg cerlifierats enligt protokollets krav. Under föruisättning att toppbelastningen kan spridas, bl.a. genom att "target date"-tillämpningen inte innebär ett fullständigt ikraftträdande av MARPOL-protokollets tillsyns- och certifieringsregler, regler beträffan­de torrlastfartyg m.m. redan fr.o.m. den 1 juni 1981, anser verket att denna övergående toppbelastning evenluelll kan klaras genom övertidsut­tag och omprioriteringar. Verket understryker emellertid att sjöfartsin­spektionen genom protokollets tillämpning kommer att tillföras en avse­värd permanent arbetsbelastning. Verket har beräknat den tid som krävs för inspektioner till tio personår och för tillsynsverksamhet på centralför­valtningen till två personår. Vid beräkningen har verket tagit hänsyn till bl. a. lillkommande besiktningar enligt SOLAS-protokollet och nödvändig utbildning av personal i fråga om de nya reglerna. Verket understryker att man med hänsyn lill vissa andra tillkommande uppgifter f. n. inte kan ta på sitt ansvar att inom befintliga resursramar frigöra erforderiiga resurser för att tillfredsställande lösa de uppgifter som tillkommer med anledning av MARPOL-protokollets tillämpning.

Statens naturvårdsverk framhåller alt förstärkta resurser krävs inte minst i kvalitativt hänseende. Fartygstillsynen är i dag inriktad främst på

Prop. 1979/80:167

249

de säkerhelsmässiga aspeklerna och inte på miljöskyddet. Detta innebär att myndigheterna måste ges ökad miljöskyddskompetens.

Överåklagaren i Stockholm år av den uppfattningen att den föreslagna utökningen av inspektionsverksamheten kommer att kräva en betydlig förstärkning av sjöfartsverket.

5.3 Påföljder m. m.

Flertalet remissinstanser tillstyrker eller lämnar utan erinran de föreslag­na straffskärpningarna.

Riksåklagaren anför att påföljdsskärpningen för olagliga ulsläpp av skadliga ämnen från fartyg får anses utgöra en viktig markering av att samhället nu ser allt allvarligare på denna form av miljöförstöring. Erfaren­heten utvisar dock, säger riksåklagaren, att domstolarna beträffande brott av sådant eller liknande slag som här är i fråga är mycket återhållsamma vid utmätningen av siraff även i fall då strafflatituden omfaltar fängelse upp till ett eller två år. Del torde därför böra understrykas att brott mot den nya lagen kan vara mycket allvarliga och atl de följaktligen ej sällan bör föranleda frihetsstraff av ej alltför ringa omfattning. Även om en straff-skärpning kommer till stånd kan det dock med fog ifrågasättas, framhåller riksåklagaren, om de föreslagna sanklionsformerna kommer att fä en till­räckligt preventiv effekl.

Enligt brottsförebyggande rådet finns det all anledning att se allvarligt på vattenföroreningar från fartyg inle minst med hänsyn till att ekonomiska överväganden ofta föregår utsläpp av miljöfariigt avfall. Mot den bakgrun­den kan enligt rådet ingen invändning riktas mot den föreslagna slraff­skärpningen för olagliga utsläpp.

Rådet framhåller vidare att straffsatserna i övriga miljöförfattningar i allmänhel är lägre än de nu föreslagna. För att komma till rätta med de skillnader i päföljdshänseende som finns mellan de olika författningarna inom miljövårdsområdet bör, enligt rådet, mot bakgrund av att miljön har kommit att beiraktas som ett mer betydelsefullt skyddsobjekt än tidigare, en översyn av samtliga hithörande ansvarsbestämmelser företas. Det bör därvid även övervägas om inte samhällets strängare syn på miljöbrott bör resultera i att straObestämmelserna till skydd för miljön snarast förs in i brottsbalken.

Hovrätten över Skåne och Blekinge tror inte att den föreslagna straff­skärpningen för olagliga utsläpp av olja kommer att ha någon brottsföre­byggande effekt, eflersom bevissvårighelerna är så stora atl risken för en fängelsedom ler sig mycket liten. Hovrätten är ocksä kritisk mot att straffskärpningen motiveras av önskemål om att föriänga preskriptionsti­den för ifrågavarande brott. Hovrätten finner dels att inget behov förelig­ger av en sådan förlängning, dels atl ett sådanl straffprocessuellt skäl inte ensamt bör få motivera att en regel om strängare påföljd införs.

Prop. 1979/80: 167

250

Överåklagaren i Malmö ifrågasätter om den föreslagna straffskärpning­en från böter till fängelse i högst sex månader för överträdelser av vissa bestämmelser får avsedd effekt. Annan lagstiftning och därmed samman­hängande rättspraxis avseende brott på vilka det formellt kan följa högst sex månaders fängelse renderar i praktiken endast i sällsynta undantagsfall strängare påföljd än böler. Vid en höjning av straffsatsen till ett ärs fängel­se skulle domstolarna, framhåller överåklagaren, troligen vara mera be­nägna att i allvarligare fall verkligen också döma till frihelsberövande påföljd.

Flera remissinstanser kommenterar och är positiva till den i promemo­rian framförda tanken på en särskild ekonomisk påföljd som riktar sig mot dem som kan ha ekonomisk vinning av olagliga utsläpp av olja m. m. från fartyg.

Riksåklagaren anför att han i yttrande över betänkandet Ds Ju 1978:5 Företagsböter och departementspromemorian Ds Ju 1979: 10 Företags­böter har ställt sig tveksam till företagsböter som särskild ekonomisk påföljd och förordat att i första hand förverkande- och/eller skadeståndsin-stiluten utbildas så att de kan användas som ett effektivt sätt att motverka sådana förfaranden som sker främsl i rent vinningssyfte. Föroreningar från fartyg sker uppenbart i allmänhet i sådant syfte. Om en ordning med företagsböter övervägs av lagstiftaren bör givetvis, framhåller riksåkla­garen, sådana böter kunna komma i fråga pä förevarande område.

Hovrätten över Skåne och Blekinge anser atl någon form av särskild

ekonomisk påföljd är atl föredra framför skärpta straffsanktioner. Hovrät­ten erinrar om vad som sägs i motionen 1975/76: 633 om att lagstiftningen mot vattenförorening från fartyg bör kompletteras med beslämmelser om en vattenföroreningsavgift för fartygsägare eller redare från vars fartyg utsläpp skett i slrid mol gällande regler. Inför man en sådan avgift bör, framhåller hovrätten, utgångspunkten för utdömande vara strikt ansvar men med möjlighet till exculpation. Avgiften bör bestämmas schablonmäs­sigt, varvid som beräkningsgrund skulle kunna tjäna t. ex. uppskattade saneringskostnader.

Enligt brottsförebyggande rådet bör i avvaktan på en eventuell lagstift­ning om förelagsböter ekonomiska sanktioner av annan redan existerande arl byggas ut inom de lagområden där sådana bedöms angelägna. Ett sådanl område är, framhåller rådet, vattenförorening från fartyg, där det straffrättsliga individuella ansvaret inte synes vara tillräckligt avhållande. Därför bör ett avgiftssystem nu tas upp lill prövning. Man bör därvid eftersträva en avgift som knyter an lill ett objektivt, lätt konstaterbart faktum, är schabloniserad och förutsebar samt i princip inle ger utrymme åt någon diskretionär prövning. Med hänsyn till dessa överträdelsers all­varliga karaktär bör emellertid avgiften endast utgöra etl komplement till straffet.

Även de svenska ledamöterna i Nordiska oljeskyddsunionens råd föror-

Prop. 1979/80: 167

251

dar någon form av särskild ekonomisk påföljd och menar att den frågan bör tas upp i samband med lagstiftningsärendet i övrigt utan att slutbehandling av förslaget om företagsböter avvaktas.

Statens nalurvårdsverk framhåller att bestämmelserna om företagsböter sannolikt skulle få avsevärd betydelse på ifrågavarande område. En regle­ring efter modellen strikt ansvar synes, enligt verket, böra eftersträvas åtminstone på längre sikt.

Vattenvärnet ifrågasätter om inte förverkande som brottspåföljd borde kunna användas i större utsträckning än f.n. Utsläppen sker från fartyg som representerar höga värden. Om möjlighet fanns, framhåller Vatten­värnet, att beslagta och sedan förverka fartyg eller laster i fartyg, från vilket utsläpp skett eller eljest den brottsliga gärningen förövats, skulle straffbestämmelserna få ökad effektivitet och utsläppen sannolikt minska.

6   Övriga frågor

Rikspolisstyrelsen och överåklagaren i Stockholm framhåller att den föreslagna lagstiftningen och utvidgningen av den svenska terrilorialvat-tengränsen behöver förenas med en intensifierad övervakning av territorialvattnet. Brottsförebyggande rådet pekar på behovet av ökad övervakning och betonar vikten av att få till stånd klara regler för hur ansvaret för övervakningen skall fördelas.

Länsstyrelsen i Malmöhus län anser det viktigt att ett genomförande av lagstiftningen kombineras med bestämmelserna om lotsplikt. Länssty­relsen anser också att ett införande av anmälningsplikt för fartyg som kommer till svenskt territorialvatten bör övervägas. Därigenom skulle destinationshamnen snabbare kunna underrättas och fä tid att förbereda mottagningsanordningar.

7    Synpunkter på förslaget till lag om åtgärder mot vattenförorening från fartyg

/ kap.

I§

Riksåklagaren föreslår att paragrafen utgår eftersom den inte förmedlar annat budskap än vad som framgår av lagens rubrik.

2§

Statens naturvårdsverk föreslår att begreppel "skadligt ämne" definie­ras på följande sätt: "Varje ämne som, om det kommer ut i havel eller annat vattenområde, kan innebära risker för människors hälsa, skada den

Prop. 1979/80:167

252

marina faunan och floran, skönhets- och rekreationsvärden eller störa annat rättmätigt utnyttjande av havet eller annat vattenområde". General­tuUstyrdsen anser alt ordet "kvittblivning" bör utgå ur definitionen av begreppel "utsläpp" eftersom bl.a. avlämnande av oljerester till en mot­lagningsanordning i land kan utgöra en kvittblivning. Sjöfartsverket anser, med hänsyn till den framtida utvecklingen, att det är lämpligt att definitio­nen på "skadligt ämne" utformas så att den även omfattar gasformiga ämnen. Härigenom skulle reglerna i den nya lagen även komma att omfatta åtgärder mol luftförorening från fartyg.

3§

Statens naturvårdsverk föreslår att paragrafen får följande lydelse: "Re­geringen eller den myndighet som regeringen utser meddelar föreskrifter om vad som vid lillämpningen av lagen förstås med olja, annat skadligt flytande ämne än olja, skadliga ämnen i övrigt och oljetankfartyg".

2 kap.

Enligt Vattenvärnets mening bör bestämmelserna avse även förbud mot utsläpp från fartyg av plaster o. d. som inte upptas av vattnet och som har stor nedskräpningseffekt.

Vidare bör lagens beslämmelser om förbud mot utsläpp även gälla mindre fartyg.

2§

Sjöfartsverket anser att paragrafens båda stycken bör ersättas med elt generellt förbud mot utsläpp av olja avseende såväl svenskt sjöterritorium och Östersjöområdet som andra vattenområden. De olika reglerna för dessa vattenområden bör enligt verket fas upp som undantag i den till lagen anslutande förordningen. Överåklagaren i Stockholm anser att åtminstone huvudsladgandet om vad som åligger fartygen i fräga om utsläppsbegräns­ningar på det fria havet bör las upp i lagen. Komplettering av huvudstad­gandet kan ske genom bemyndigande till regeringen att utforma detaljbe­stämmelser.

3 kap.

2 §

Industriförbundet och kemikontoret påpekar att hanteringen av kemika­lier skiftar beroende inle bara på lastens egenskaper utan också på de lokala omständigheterna. 1 en viss hamn kan lossningen av en vara plöts­ligt upphöra och en ny vara börja införas utan särskilt varsel. Mot bak­grund av dessa växlande förhållanden bör inle regeringen utan sjöfartsver­ket fatta de beslut som här avses.

Prop. 1979/80: 167

253

4  

§

Statens naturvårdsverk anser att bestämmelsen om förbud att ta ut avgift för omhänderlagande av oljehaltigt last- och tankspolvatten bör intas i en förordning i anslutning till lagen i avvaktan på ytterligare erfarenheter och en närmare uppföljning av mottagningsverksamheten i hamnarna.

5  

§

Överåklagaren i Malmö anser att det föreslagna förbudet kan ge anled­ning till tolkningssvårigheter och inbjuda till kringgående, eftersom det endasl berör hamninnehavare samt fartygets redare och ägare. Paragrafen bör därför ha följande lydelse: "Särskild avgift för mottagning och annan hanlering av rester och avfall som anges i 3 § får inte uttagas."

4         kap.

Överåklagaren i Stockholm anser att bestämmelserna i detta kapitel av systematiska skäl bör placeras i lagsiiftningen om säkerheten på fartyg. Statens industriverk anser att etl lillägg bör göras till delta kapitel som innebär bemyndigande att meddela de föreskrifter som behövs för tillämp­ningen av Bilaga III lill MARPOL-protokollet.

5         kap.

1  

§

Svenska maskinbefälsförbundet framhåller att oljedagböckerna bör ul­formas så att det blir krav på en särskild oljedagbok omfattande all pump-ning som faller under maskinchefens ansvarsområde.

2  

§

Överåklagaren i Stockholm anser att det bör framgå att i paragrafen nämnda myndigheter har rätt att ta del av utländskt oljefartygs oljedagbok på svenskl sjöterritorium. Med elt sådant lagstöd skulle övervakande myndigheter kunna utföra sin övervakningsuppgift med större auktoritet.

6         kap.

Överåklagaren i Stockholm gör här samma anmärkning som i fråga om 4 kap.

7         kap.

Möjlighelen att i miljöskyddande syfte reglera fartygstrafik (1§) och läktring av olja (2 §) i vissa farvatten välkomnas av flera remissinstanser, bl.a. fiskeristyrelsen, generaltullstyrelsen, länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län och Sveriges fiskares riksförbund.

Prop. 1979/80:167

254

1 S

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut noterar med tillfreds­ställelse möjligheten att föreskriva t. ex. begränsningar av fartygstrafik inom vissa vattenområden.

Statens naturvårdsverk anser det väsentligt att möjligheten att reglera fartygstrafik utnyttjas på vissa från miljösynpunkt känsliga farvatten och nämner därvid Vänern-Göta älv, Mälaren samt skärgårdsområdena. Enligt verket kan också viss fartygstrafik behöva begränsas i hela Öster­sjön. 1 sammanhanget pekar verket vidare på de mycket speciella förhål­landen som råder på Mälaren och Vänern-Göta älv. Båda dessa vatten­områden utnyttjas i stor utsträckning dels som dricksvattentäkter, dels som transportvägar för olja och kemikalier. Enligt verkets uppfattning bör MARPOL-protokollets bestämmelser om fartygskonstruktion ses som ett minimikrav i svenska inre vatten. Skånes handelskammare framhäller att förbud bl.a. mot fartygstrafik i vissa farvatten måste utfärdas med stor försiktighet sä att inte Sveriges sjöfartspolitiska relationer med omvärlden skadas.

2 §

Sjöfartsverket anser att paragrafen bör vara tillämplig även på läklring mellan gasfartyg.

Länsstyrelsen i Malmöhus län anser det viktigt att möjligheten atl för­bjuda läklring av olja och andra skadliga ämnen inom Sveriges sjöterrito­rium verkligen kommer att utnyttjas. Länsstyrelsen tänker därvid på de resonemang som har förts om alt vid kusten läktra olja från stora oljetank­fartyg till mindre kusttankfartyg för vidare befordran till mottagningssta­tionerna.

5 §

Fiskeristyrelsen framhåller bland "intressen i övrigt" enligt paragrafen särskilt fisket och erinrar om de utflyttningar av fiskegränserna som sketl.

9 

§

Sveriges redareförening anser att det av paragrafen bör framgå att tvångsåtgärder avser de fall då fartyg skall nyttjas. Redaren bör inte kunna tvingas atl reparera sitt fariyg när han hellre vill skrota det. När han vill lägga upp fartyget, bör han själv få välja tidpunkten för reparation.

10     §

Generaltullstyrelsen jämför paragrafen med 8 kap. 3§ sjösäkerhetslagen enligt vilken tull- och lotsmyndigheterna endast skall inställa på dem ankommande förrättningar för fartygets resa så länge ett förbud gäller. Enligt styrelsen bör 7 kap. 10 § utformas så att den närmare preciserar de olika myndigheternas åtgärder och även beaklar att tekniska ingrepp i ett

Prop. 1979/80: 167

2-'-'

fartyg, t. ex. framdrivningsmaskineriet, kan vara det effektivaste sättet att förhindra avgång eller vidare resa. Ett tekniskt ingrepp kräver dock till­gång till teknisk sakkunskap som endast finns hos sjöfartsverket och i viss utsträckning hos kustbevakningen. Styrelsen föreslår därför följande änd­rade lydelse av 7 kap. 10 S: "Den myndighel som med stöd av 4-6 §§ har förbjudit ett fartygs avgång eller vidare resa skall, om fartyget befinner sig inom Sveriges sjöterritorium, genast vidtaga åtgärder för att förhindra avgången eller den vidare resan. Ingrepp av teknisk natur i fartyget får dock företagas först sedan erforderliga anvisningar inhämtats av sakkunnig inom sjöfartsverket. Beslutet skall vidare omgående anmälas till polis, tull-och lotsmyndigheler. Polismyndighet skall därvid lämna den handräckning som erfordras och tull- och lotsmyndighet inställa på dem ankommande förrättningar för fartygets resa så länge förbudet gäller."

8 kap.

1  §

Hovrätten över Skåne och Blekinge påpekar att paragrafen fått en sådan språklig utformning att man skulle kunna förledas tro att sjösäkerhetsdi-reklörens beslut i fråga om ett honom underställt beslut inte får överkla­gas. Sveriges redareförening gör en liknande invändning. Generaltullsty­relsen kan inte finna skäl för att inte beslut enligt 3 kap. 8 § som meddelats av annan myndighet än sjöfartsverket skall underställas sjösäkerhetsdirek­tören. Sädana beslut bör enligt styrelsen inte få överklagas.

3 §

Riksåklagaren finner formuleringen "beslut som avses i denna lag" oprecis och vill ersätta den med "beslut enligt denna lag".

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län anser att det är oklart vad som menas med att sjösäkerhetsdirektören skall kunna förordna att underställ­ningsbeslut inle skall gälla tills vidare. Länsstyrelsen frågar när det slutligt avgörs om beslutet skall gälla.

9 kap. 2 §

Hovrätten över Skåne och Blekinge anser att paragrafen behöver jus­teras språkligt, eftersom den använda formuleringen kan föranleda den feltolkningen atl det är befälhavaren som skall dömas även i det fall dä den som brustit i behövlig tillsyn är det befäl, till vilket befälhavaren har överlåtit ansvaret för tillsynen över hanteringen ombord av skadligt ämne.

Överåklagaren i Stockholm framhåller att ansvaret för tillsynen över hanteringen ombord av skadligt ämne många gånger inte formellt överiåts utan följer av befälets allmänna tjänsteåligganden. Han föreslår därför att bestämmelsen utformas "Har befälhavaren eller det befäl, till vilket befäl-

Prop. 1979/80: 167

256

havaren har överlåtit ansvaret för tillsynen eller för vilket ansvaret genom tjänstens beskaffenhet föreligger över hanteringen ombord av skadligt ämne, brustit", etc. Svenska maskinbefälsförbundet hemställer att para­grafen ändras så att maskinchefens ansvar för olagliga oljeutsläpp klart regleras.

3         och 4 §§

Överåklagaren i Stockholm anser att den straffbara personkretsen ge­nom uttrycket "den som" blir alltför vid. Uttrycket synes omfatta perso­ner utanför fartygstjänsten, t. ex. lots, befraklare och bärgare. 9 kap. 4S första punkten kan omfatta personer som bl.a. hamnchefer och terminal­föreslåndare, en personkalegori som tidigare inte synes ha fallit under ansvarsbestämmelserna.

4 § punkl 4 och 5

Riksåklagaren framhåller att i dessa bestämmelser bör anges, i likhet med vad som har skett i övriga straffstadganden, vad som krävs i subjek­tivt hänseende för straffbarhet.

5         § punkt 1

Riksåklagaren finner kriminalisering av förfarande i strid mot bestäm­melserna i 3 kap. 5 § föga ändamålsenlig, i allt fall om straffet anges till böter, och anser att frågan bör regleras på civilrättslig väg.

6 §

Riksåklagaren framhåller att i paragrafens första led saknas, i motsats till vad som gäller bestämmelsen i övrigt, hänvisning till aktuella stadgan­den. En sådan hänvisning behövs för att fä det straffbara området exakt bestämt.

7 

§

Riksåklagaren påpekar att det i paragrafen angivna förfarandet endast gäller när vitesföreläggandet och brottet avser en och samma gärning. Bestämmelsen bör därför enligt riksåklagarens mening förtydligas så, att sista ledel begränsas till ansvar enligt 9 kap. 3 § punkt 2 och 6 § fjärde ledet.

Länsåklagaren i Östergötlands län anser att en kriminalisering av över­trädelser av förbud inte bör kombineras med vilesföreläggande eller vice versa. Länsåklagaren i Kalmar län ställer sig däremot tveksam till att en överträdelse av etl förbud eller föreläggande inte skall kunna medföra straffansvar när föreläggandet har förenats med vite.

Prop. 1979/80:167

257

Biluga C De remitterade förslagen

1    Förslag till

Lag om åtgärder mot vattenförorening från fartyg

Härigenom föreskrivs följande.

I kap. Inledande bestämmelser

1

§ I denna lag finns bestämmelser om förbud mot vattenföroreningar från fartyg, mottagning av skadliga ämnen från fartyg, fartygs konstruktion samt tillsyn och andra åtgärder för att förebygga eller begränsa vattenför­oreningar från fartyg.

2

§    I lagen används beteckningar som har följande betydelse.

Beteckning

Betydelse

Östersjöområdet Allt vattenområde i den egentliga Östersjön med Bott­niska viken, Finska viken och inloppet till Östersjön upp till latitudparallellen genom Skagen i Skagerack vid 57° 44,8' nord

Fartyg

Fartyg, svävare, fasta eller flytande plattformar samt

andra flytande anordningar som används till sjöss

Skadligt ämne Olja och andra ämnen som, om de kommer ut i havet eller något annat vattenområde, kan innebära risker för människors hälsa, vara skadliga för den marina faunan eller floran, skada skönhets- eller rekreationsvärden eller störa annat rättmätigt utnyttjande av havet eller andra vattenområden

Utsläpp

Varje ulsläpp i havet eller andra vattenområden, såsom

utströmning, kvittblivning, spill, läckage, utpumpning, utspridning eller uttömning

3 § Regeringen eller den myndighet som regeringen utser meddelar före­

skrifter om vad som vid tillämpningen av lagen förstås med olja, andra

skadliga flytande kemikalier som transporteras i bulk än olja, skadliga

ämnen i övrigt samt oljetankfartyg.

2 kap. Förbud mot förorening från fartyg

1 § Bestämmelserna i detta kapitel gäller sådana utsläpp av skadliga ämnen från fartyg som härrör från eller i övrigt står i samband med fartygens drift. Bestämmelserna gäller dock inte i fråga om sådana utsläpp av skadliga ämnen som är en omedelbar följd av utforskning, utvinning och därmed förenad, ej landbaserad hantering av havsbottnens mineraltill­gångar.

17    Rik.sdagen 1979/80. I .saml. Nr 167

Prop. 1979/80: 167

258

2 § Inom Sveriges sjöterritorium och Östersjöområdet utanför detta får

olja inte släppas ut från fartyg utan skall behållas ombord eller avlämnas

till mottagningsanordningar för olja.

I fräga om andra vattenområden meddelar regeringen eller den myndig­het som regeringen utser föreskrifter om förbud mot utsläpp av olja.

3

§ Regeringen eller den myndighet som regeringen utser meddelar före­skrifter om förbud mot utsläpp från fartyg av andra skadliga ämnen än olja.

4

§ Om, till följd av olyckshändelse, från fartyg släpps ut skadliga äm­nen, beträffande vilka gäller förbud mot utsläpp, skall utsläppet begränsas så långt det är möjligt.

3 kap. Mottagning av förorenat barlast- och tankspolvatten från fartyg, m.m.

1 § Anordningar för mottagning och behandling av oljehaltigt bariast-

eller tankspolvatten skall finnas på de platser inom Sveriges territorium

där olja lastas eller oljetankfartyg repareras. Den som lastar ut olja eller

driver reparationsverksamheten svarar för att det finns behövliga mottag­

nings- och behandlingsanordningar.

Regeringen får föreskriva att mottagnings- och behandlingsanordningar för oljehaltigt barlast- eller tankspolvatten skall finnas även i andra fall. Regeringen föreskriver också vem som skall svara för anordningarna.

2

§ Anordningar för mottagning av barlastvatten eller tankspolvätska som innehåller lastrester av andra skadliga flylande kemikalier än olja skall finnas på de platser inom Sveriges territorium som regeringen föreskriver. Regeringen föreskriver också vem som skall svara för anordningarna.

3

§ Om mottagning av annal avfall frän fartyg än sådant som avses i I och 2 §§ finns särskilda beslämmelser.

4

§ Nägon avgift får inte tas ut vid anordning som avses i 1 § första stycket för mottagning eller behandling av oljehaltigt barlast- eller tank­spolvatten från fariyg som lastas eller repareras hos den som svarar för anordningen.

I fråga om avgift för mottagning och behandling som avses i I § andra stycket och mottagning som avses i 2 § meddelar regeringen föreskrifter.

5

§ Någon avgift för mottagning eller annan hantering av avfall som anges i 3 § fär inte tas ul av fartygens redare eller ägare. Vad nu har sagts utgör inte hinder mot att kostnaderna för verksamheten täcks genom hamnavgifter eller motsvarande generella avgifter.

6

§ Den som avser att avlämna oljehaltigt barlast- eller tankspolvatten till en motlagningsanordning som avses i I § skall lämna uppgifter om lösningsmedel eller andra ämnen i vattnet som har betydelse för behand­lingen.

Ett fartyg får inte lastas eller repareras hos den som svarar för alt det finns behövlig mottagnings- och behandlingsanordning som avses i 1 § första stycket, om han underlåter att omhänderta oljehaltigt barlast- eller

Prop. 1979/80: 167

259

tankspolvatten från fartyget. För de fall som avses i I S andra stycket meddelar regeringen eller den myndighet som regeringen utser motsvaran­de föreskrifter om förbud mot lastning, reparation eller annan verksamhet. 1 fräga om mottagning av barlastvatten eller tankspolvätska som innehål­ler lastrester av andra skadliga flytande kemikalier än olja meddelar rege­ringen eller den myndighet som regeringen utser föreskrifter i de hänseen­den som avses i första och andra styckena.

7 § Föreskrifter om utformning och drift av anordningar som avses i 1 och 2 §§ meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen utser.

4 kap. Fartygs konstruktion, m. m.

1

§ Regeringen eller den myndighet som regeringen utser meddelar före­skrifter om fartygs konstruktion, ulrustning och drift för att förebygga eller begränsa vattenföroreningar och om certifikat som visar att sådana före­skrifter är uppfyllda.

2

§ Regeringen eller den myndighet som regeringen utser får föreskriva atl fartyg, för att få användas till sjöfart eller, såvitt avser utländska fartyg, till sjöfart inom Sveriges sjöterritorium, skall

t. ha certifikat som avses i I §,

2.    vara så underhållna att de i fråga om konstruktion och utrustning

uppfyller föreskrifter som har meddelals med stöd av 1 S,

3. drivas i enlighet med föreskrifter som har meddelats med stöd av I S.

Med certifikat får i fråga om utländska fartyg likställas handlingar som

har utfärdats av behöriga utländska myndigheter.

3 § Regeringen eller den myndighel som regeringen utser meddelar före­

skrifter om hur skadliga ämnen som transporteras till sjöss i förpackad

form eller i fraklcontainrar eller på liknande sätl skall hanteras för att

vaftenföroreningar skall förebyggas eller begränsas.

5 kap. Dagböcker m. m.

1

§ Regeringen eller den myndighet som regeringen utser meddelar före­skrifter om dagböcker och andra handlingar rörande hanteringen av skad­liga ämnen ombord på fartyg.

2

§ Polismyndighel, tullmyndighet, tillsynsmyndighet som avses i 6 kap. 5 § och annan myndighet som regeringen utser får i fräga om svenska fartyg ta del av de handlingar som avses i I §. Detsamma gäller i fråga om utländska fartyg, som befinner sig inom Sveriges sjöterritorium, i den mån regeringen föreskriver detta.

Inom främmande lands sjöterritorium är befälhavare på svenska fartyg skyldiga att låta behöriga utländska myndigheter ta del av sädana handling­ar som avses i 1 §.

6 kap. Tillsyn

1 §    Svenska fartyg, som omfattas av föreskrifter enligt 4 kap. 1 § om konstruktion, utrustning eller drift, skall besiktas innan de sätts i trafik och

Prop. 1979/80: 167

260

därefler genomgå regelbundna besiktningar.

Vid besiktningarna skall fastställas om fartygen uppfyller de föreskrifter som har meddelats med stöd av 4 kap. 1 § i fråga om konstruktion, utrust­ning och drift.

2 § Fartyg skall undergå inspektion när en tillsynsmyndighet som avses i

5 § anser att det behövs.

Vid inspektionen skall kontrolleras att fartyget och dess utrustning och driftförhållanden uppfyller kraven på ett fullgott skydd mot vattenförore­ningar.

3

§ I fråga om utländska fartyg som har certifikat som avses i 4 kap. I § eller motsvarande handlingar som har utfärdats av behöriga ulländska myndigheler skall inspektionen begränsas till granskning av dessa hand­lingar och av handlingar som avses i 5 kap. I S, såvida det inte finns grundad anledning alt anta atl fartyget eller dess utrustning eller driftför­hållanden i väsentliga avseenden avviker från uppgifterna i certifikaten eller handlingarna.

4

§ Närmare föreskrifter om de tillsynsförrättningar som avses i l-3$§ meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen utser.

5

§ Tillsyn över efterlevnaden av bestämmelserna om fartygs konstruk­tion, utrustning och drift utövas av myndighet som regeringen utser. Myn­digheten får uppdra åt sakkunniga att utom riket verkställa tillsynsförrätt­ningar.

6

§ Regeringen får föreskriva att undersökning av fartyg och ulrustning som företas av en utländsk myndighet eller av en klassificeringsanstalt skall godkännas som tillsynsförrättning verkställd av svensk myndighet samt att ett ceriifikat som utfärdats efter en sådan undersökning har samma giltighet som elt certifikat utfärdat av svensk myndighet.

7 § Den som verkställer en tillsynsförrättning eller biträder vid en sådan

förrättning skall lämnas tillträde till fartyget för att göra nödvändiga under­

sökningar och ta del av de handlingar rörande fartyget som finns ombord.

Polismyndighet skall lämna den handräckning som behövs för tillsyn enligt denna lag.

8

§ Regeringen eller den myndighet som regeringen utser meddelar före­skrifter om avgifter till staten för tillsyn av fartyg och om ersättning åt sakkunniga som anlitas för tillsynsförrättningar. Detsamma gäller avgifter för provning och granskning av material och utrustning till fartyg.

9

§ Fartygets redare och ägare ansvarar för att fartyget undergår sådan tillsyn som avses i 1 §.

7 kap. Särskilda åtgärder mot vattenförorening

1 § Regeringen eller den myndighet som regeringen utser får föreskriva sådana begränsningar av eller förbud mot trafik i farvatten inom Sveriges sjöterritorium som behövs för att förebygga vattenföroreningar.

Prop. 1979/80: 167

261

2

§ Regeringen eller den myndighet som regeringen utser meddelar så­dana föreskrifter om läktring av skadliga ämnen inom Sveriges sjöterrito­rium som behövs för att förebygga vattenföroreningar. Om det finns sär­skilda skäl, får även föreskrifter om förbud mot läktring meddelas.

3

§ Regeringen eller den myndighet som regeringen utser meddelar före­skrifter om skyldighet att rapportera vattenföroreningar och händelser som innebär risk för sådana föroreningar. Delsamma gäller föreskrifter om skyldighet att lämna sådana uppgifter om fartyg och fartygs last som behövs för att förebygga eller bekämpa vattenföroreningar.

4

§ Företer ett fartyg väsentliga brister i fråga om konstruktion, utrust­ning eller drift i de hänseenden som avses i 4 kap. 1 § eller överträds föreskrifter som har meddelals med stöd av I § detta kapitel, får sjöfarts­verket och även annan myndighet som regeringen utser meddela

1.

förbud mot fartygets avgång eller vidare resa,

2.

förbud att använda viss utrustning,

3.

föreläggande atl fartyget skall följa en viss färdväg,

4.

föreläggande att fartyget skall anlöpa eller avgå från en viss hamn eller annan uppehållsplats,

5.

föreläggande i fråga om fartygets framförande eller drift.

Om det inte finns tillräckliga skäl för en ålgärd som nu har sagts får myndighelen, när det gäller brister i fråga om konstruktion, utrustning eller drifl, i slället meddela föreläggande att brislerna skall avhjälpas.

5 § Kommer olja eller nägot annat skadligt ämne ut från ett fartyg i strid

mot gällande bestämmelser eller kan det skäligen befaras att så sker och

finns det grundad anledning att anta att svenskt territorium eller svenska

iniressen i övrigt kan skadas härigenom i avsevärd mån, får sjöfartsverket

och även annan myndighet som regeringen utser meddela de förbud och

förelägganden som är nödvändiga för att hindra eller begränsa vattenför­

oreningar. Sådana beslut får avse

1.

förbud mol fartygets avgång eller vidare resa,

2.

förbud mot lastning, lossning, läktring eller bunkring,

3.

förbud alt använda viss utrustning,

4.

föreläggande att fartyget skall följa en viss färdväg,

5.

föreläggande att fartyget skall anlöpa eller avgå från en viss hamn eller annan uppehällsplats,

6.

föreläggande i fråga om fartygets framförande eller drift,

7.

föreläggande att läktra olja eller annat skadligt ämne,

8.

föreläggande alt lastning, lossning, läktring eller bunkring skall av­brytas,

9.

föreläggande om andra åtgärder för att hindra eller begränsa vatten­föroreningar genom olja eller andra skadliga ämnen.

6 § Har beiräffande ett visst fartyg inte fullgjorts vad som föreskrivs om

försäkringsskyldighet eller skyldighet att ställa säkerhet i lagen

(1973: 1198) om ansvarighet för oljeskada till sjöss, fär sjöfartsverket och

även annan myndighet som regeringen utser meddela

1.

förbud för fartyget att anlöpa eller avgå från en svensk hamn eller från en tilläggsplats som ligger på svenskt territorium,

2.

i fråga om etl svenskt fartyg, förbud mot fartygets vidare resa.

18    Rik.sdagen 1979/80. I saml. Nr 167

Prop. 1979/80: 167

262

7

§ Beslut enligt 4, 5 eller 6 § får allt efter omständigheterna riktas mol fartygets befälhavare, redare eller ägare.

8

§ Beslut enligt 4 eller 5 § om förbud skall innehålla uppgifter om de åtgärder som skall vidtas för rättelse. Beslut om föreläggande enligt samma paragrafer skall innehålla uppgifter om den tid inom vilken åtgärderna skall vara vidtagna.

I beslut enligt 4 eller 5 S får vite sättas ut.

9 § Underlåter någon att inom den förelagda tiden vidta åtgärd som

åligger honom enligt beslut som har meddelats med stöd av 4 eller 5 § eller

kan beslutet inte tillställas honom utan sådant dröjsmål som äventyrar

syftet med beslutet, får myndigheten låta verkställa åtgärden pä bekostnad

av fartygets redare eller ägare. Detsamma gäller även i andra fall när ett

beslul har meddelals, om omedelbar åtgärd krävs men inte kan väntas bli

vidtagen av den som avses med beslutet.

10 § Den myndighet som med stöd av 4, 5 eller 6 § har förbjudit elt

fartygs avgång eller vidare resa skall, om fartyget befinner sig inom Sveri­

ges sjötertitorium, genast anmäla beslutet för polis-, tull- och lotsmyndig­

heterna. polismyndigheten skall lämna den handräckning som behövs och

tull- och lotsmyndigheterna skall, så länge förbudet gäller, inställa de

förrättningar för fartygets resa som ankommer pä dem.

Gäller förbudet etl svenskt fartyg som befinner sig inom främmande lands sjöterritorium, är befälhavaren skyldig att på begäran av svensk utlandsmyndighet lämna fartygets nationalitetshandlingar till denna myn­dighet.

11 § Regeringen eller den myndighet som regeringen utser meddelar

föreskrifter om sådan märkning av olja ombord på fartyg som behövs för

att det skall kunna fastställas varifrån förorenande olja har kommit.

För alt undersöka varifrån förorenande olja har kommit fär polismyn­dighet eller den myndighet som har befogenhet att meddela beslul enligt 5 § ta oljeprov ombord på ett fartyg och för sådant ändamål avbryta fartygels resa, om det inte leder lill någon väsentlig olägenhet.

8 kap. Besvär m. m.

1

§ Har beslut enligt 7 kap. 4 § första stycket, 5 eller 6 § meddelats inom sjöfartsverket av någon annan än chefen för den avdelning till vilken frågor om säkerheten på fartyg hör (sjösäkerhetsdirektören) eller har beslutet meddelats av någon annan myndighet, skall det genast underställas sjösä­kerhetsdirektören. Beslut som skall underställas får inte överklagas.

2

§ Beslut som har meddelats av sjöfartsverket genom sjösäkerhetsdi­rektören i fråga som avses i 7 kap. 4 § första stycket, 5 eller 6 §, överklagas hos kammarrätten genom besvär.

Beslut i andra frågor som avses i denna lag överklagas genom besvär

1.    hos sjöfartsverket, om beslutet har meddelals av en myndighet som

inte är central förvaltningsmyndighet, eller

2.    hos regeringen, om beslutet har meddelals av sjöfartsverket eller av

en annan myndighet som är central förvaltningsmyndighel.

Prop. 1979/80:167

263

3 § Beslul i frågor som avses i denna lag gäller omedelbart, om inte annat föreskrivs i beslutet. I fråga om beslut som skall underslällas sjösäkerhels­direktören kan denne förordna att beslutet inte skall gälla tills vidare.

9 kap. Ansvar m. m.

1

§ Till böter eller fängelse i högst två år döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 2 kap. 2 § första stycket eller 2 kap. 4 § eller mot en föreskrifl som har meddelats med stöd av 2 kap. 2 § andra slycket eller

2

kap. 3 §, om inte gärningen är belagd med siraff i brottsbalken.

2

§ Till böter eller fängelse i högst Ivå år döms befälhavaren, om han har brustit i den tillsyn som behövs för att utsläpp inte skall ske i strid mot denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Om befälhavaren har överlåtit ansvaret för tillsynen över hanleringen ombord av skadliga ämnen till visst befäl eller sådanl ansvar följer av tjänstens beskaffenhet, gäller vad nu har sagts i stället det befälet.

3

§ Till böter eller fängelse i högst ett år döms den som uppsålligen eller av oaktsamhet bryter mot

1.

en föreskrift som har meddelats med stöd av 7 kap. I eller 2 §.

2.

ett förbud eller föreläggande som har meddelals med stöd av 7 kap. 4 eller 5 S, eller

3.

ett förbud som har meddelats med stöd av 7 kap. 6 %.

4 §   Till böter eller fängelse i högst sex månader döms

1.   den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mol en föreskrift som

har meddelals med stöd av 3 kap. 7 §, om inte gärningen är belagd med

straff i brottsbalken, miljöskyddslagen (1969: 387) eller lagen (1971: 1154)

om förbud mol dumpning av avfall i vatten,

2.

en befälhavare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryler mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 4 kap. 2 S.

3.

den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mol en föreskrift som har meddelals med stöd av 4 kap. 3 §, 5 kap. 1 § eller 7 kap. 3 §,

4.

fartygets redare eller ägare, om han uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mol 6 kap. 9 §.

5 §   Till böter döms

1.

den som uppsåtligen bryter mot 3 kap. 4 § försia slycket, 3 kap. 5 § eller mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 3 kap. 4 § andra stycket,

2.

den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 3 kap. 6 § första eller andra stycket eller mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 3 kap. 6 § tredje stycket,

3.

den som uppsåtligen lämnar en oriklig uppgift till en tillsynsmyn­dighet för att erhålla etl certifikat som utfärdas med stöd av denna lag eller för att få giltighetstiden för ett sådant certifikat föriängd,

4.

en befälhavare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot en föreskrift som har meddelals med slöd av 7 kap. 11 § första stycket.

6 §

I. 

Släpps ett skadligt ämne ut i strid mot 2 kap. 2 § första stycket

eller 2 kap. 4 § eller i strid mot föreskrift som har meddelats med stöd av 2

kap. 2 § andra stycket eller 2 kap. 3 §,

Prop. 1979/80: 167

264

2.

åsidosätts en föreskrifl som har meddelals med slöd av 4 kap. 2 eller 3 § eller 7 kap. | eller 2 §,

3.

överträds ett förbud eller åsidosätts etl föreläggande som har medde­lals med stöd av 7 kap. 4 eller 5 S,

4.

överträds etl förbud som har meddelats med stöd av 7 kap. 6 S. eller

5.

åsidosätts en föreskrift som har meddelals med stöd av 7 kap. 11 S försia slycket,

döms fartygets redare eller ägare som om han själv hade begålt gärning­en, om han har hafl eller bort ha vetskap om gärningen.

7

§ Bryter någon mot ett förbud eller föreläggande enligt 7 kap. 4 eller 5 §, som har förenats med vite, skall han inte dömas till ansvar enligt 9 kap. 3 § punkt 2 eller 6 § punkl 3.

8

§ Mål om ansvar för brott som avses i denna lag eller om utdömande av vite eller om ersättning enligt lagen handläggs av sådan domstol som anges 1336-338 §S sjölagen (1891: 35 s. 1).

10 kap. Övrigt

1

§ Denna lag är lillämplig på statsfartyg, som inte används i affärsdrift, endast i den mån regeringen föreskriver det.

2

§ Regeringen eller den myndighet som regeringen utser får föreskriva eller i enskilda fall medge undantag från denna lag. Vid meddelande av undantag får särskilda villkor föreskrivas.

3

§ Föreskrifter som meddelas med stöd av denna lag får inte strida mot sädana bestämmelser i internationella överenskommelser som är bindande för Sverige och ej heller, i enlighet med vad regeringen föreskriver om detla, mot andra beslämmelser i internationella överenskommelser. Det­samma gäller i fråga om undantag som avses i 2 §.

Denna lag träder i kraft den dag regeringen besiämmer, såvitt avser bestämmelserna om motiagning av bariastvalten eller tankspolvätska som innehåller lastrester av andra skadliga flytande kemikalier än olja.

I övrigt träder lagen i kraft den I januari 1981, då lagen (1972: 275) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg och lagen (1976: 6) om älgärder mot vattenförorening från fartyg inom Östersjöområdet skall upphöra att gälla.

Om det i en lag eller någon annan författning hänvisas till en föreskrift som har ersatts genom en bestämmelse i denna lag, tillämpas i stället den nya bestämmelsen.

Prop. 1979/80: 167

265

2    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1971:1154) om förbud mot dumpning av avfall i vatten

Härigenom föreskrivs att 2 § lagen (1971: 1154) om förbud mot dump­ning av avfall i vatten skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 V

Denna iag är ej tillämplig på så-

Denna lag tillämpas inte på så-

dant utsläppande av olja eller olje-      dana utsläpp av skadliga ämnen haltig blandning som avses i lagen     från  fariyg   som   avses   i   lagen (1972:275) om ålgärder mot vatten-     (1980:000) om åtgärder mot vatten­förorening från fartyg eUer lagen     förorening från fartyg. (1976:6) om åtgärder mol vatten­förorening från fartyg inom Öster­sjöområdet eller på avfall som här­rör från fartygs drift.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1981.

3   Förslag till

Lag om ändring i renhållningslagen (1979:596)

Härigenom föreskrivs alt 15 § renhållningslagen (1979: 596) skall ha ne­dan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

15 § Kommunen får föreskriva alt avgift skall erläggas för sådan bortforsling och sådanl slutligt omhändertagande av avfall som sker genom kommu­nens försorg enligt denna lag. Avgiften skall enligt kommunens bestäm­mande eriäggas till kommunen eller till den som utför renhållningen.

Ifråga om avgift för hantering av avfall från fartyg finns särskilda be­stämmelser i lagen (1980:000) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg.

Denna lag träder i krafl den I januari 1981.

' Senaste lydelse 1976: 8 Ofr 1976:572).

Prop. 1979/80: 167

266

4    Förslag till

Lagom ändring i brandlagen (1974:80)

Härigenom föreskrivs att 11 § brandlagen (1974:80) skall ha nedan an­givna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11 §

Den som utövar befälet vid räddningstjänst får, om fara för liv, hälsa eller egendom eller för skada i miljön icke lämpligen kan avvärjas på annat sätt, företaga sådant ingrepp i annans rätt som måste anses försvarligt med hänsyn till farans beskaffenhet, den skada som åsamkas annan och om­ständigheterna i övrigl. Han får sålunda bland annat bereda medverkande personal tillträde till faslighet, avspärra olycksplats, nyttja brunn, vatten­ledning, telefon, redskap, arbetsmaskiner, hästar, fordon och fartyg, fälla träd, anlägga moleld, bortforsla grus, sand eller jord samt riva eller undan­skaffa byggnad, upplag eller annan egendom.

Denna paragraf är tillämplig också vid räddningstjänst som avses i I § Iredje slycket första punklen.

Förbud  eller föreläggande  som

Förbud eller föreläggande  som

avses i // § lagen (1972:275) om

avses i 7 kap. 5 § lagen (1980:000)

åtgärder mot vattenförorening från

om åtgärder mot vattenförorening

fartyg får ej meddelas med stöd av

från fartyg får ej meddelas med slöd

denna paragraf.

av denna paragraf.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1981.

Prop. 1979/80: 167

267

Uidrag

LAGRÅDET

PROTOKOLL

vid sammanträde 1980-03-17

Närvarande: justitierådet[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Hellner. justitierådet[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt lagrådet den 

II 

mars 1980 tillhandakommet uidrag av protokoll vid regeringssammanträde den 28 februari 1980 har regeringen på hemstäl­lan av statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag lill

1. lag om åtgärder mot vattenförorening från fartyg,

2.

lagom ändring i lagen (1971: 1154) omförbud mot dumpning av avfall i vatten,

3.

lag om ändring i renhållningslagen (1979: 596),

4.

lag om ändring i brandlagen (1974: 80).

Förslagen har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorerna Erik HelKström och Lennart Alarik. Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet:

Förslaget till lag om åtgärder mot vattenförorening från fartyg

4 kap.

1          och 2 §§

Bemyndigandet il 8 att utfärda föreskrifter innefattar - till skillnad från bemyndigandet i 5 § i 1972 års lag - också föreskrifier om fartygs drift. I

2          § första stycket 3. bemyndigas regeringen med delegationsmöjlighet att

föreskriva att fartyg för att få användas till sjöfart skall drivas i enlighet

med föreskrifter som meddelats med stöd av I S. Eftersom redan ett

utnyttjande av bemyndigandel i I S leder till alt driftsföreskrifter blir

tillämpliga, kan 2 § i nu berört hänseende inte tilläggas annan betydelse än

att paragrafen tillhandahåller en möjlighet att förbjuda användningen av

fartyg som inte iakttar de med stöd av I § meddelade driflsföreskrifterna.

Detla bör komma till uttryck genom att 2 S konstrueras som ett bemyndi­

gande att förordna om påföljd för bristande efterlevnad av driftsföreskrift,

varvid som påföljd endast nylljandeförbud kan komma i fråga. Överträ­

delse av sådant förbud kan i sin tur slraffsanktioneras säsom också skett i 9

kap. 4 § 2. i det remitterade förslaget.

Med certifikat som kan föreskrivas enligt I § skall enligt 2 S andra stycket i förslaget kunna likställas andra handlingar som utfärdals av behöriga utländska myndigheter. Härvid får förutsättas att endast sådana

Prop. 1979/80: 167

268

handlingar kan godlas som fyller samma funkiion som ceriifikat. Regeln

härom synes böra ha sin plals i omedelbar anslutning till den punkl i

paragrafen, där certifikaten nämns.

I enlighet med det sagda förordar lagrådet att 2 § får följande lydelse: "Regeringen eller den myndighet som regeringen ulser lar föreskriva atl

fartyg inte får användas till sjöfart eller, såvitt avser utländska fartyg, till

sjöfarl inom Sveriges sjöterritorium, om de inle

1.

har certifikat, som avses i I S, eller motsvarande handlingar som har utfärdats av behöriga utländska myndigheter,

2.

är så underhållna alt de i fråga om konstruktion och utrustning uppfyller föreskrifter som har meddelats med stöd av 1 S,

3. drivs i enlighet med föreskrifter som har meddelats med stöd av I S."

Med anledning av vad som i departementspromemorian under 4 kap. 2 §

uttalas om att förbud mot användning av fartyg till sjöfart bör vara beroen­de av myndighets beslut i det enskilda fallet kan framhållas atl även den nu föreslagna utformningen av paragrafen möjliggör verkställighetsföre­skrifter säväl med elt generellt gällande, automatiskt inträdande nylljande­förbud med möjlighet till dispens i individuella fall som med beslut om förbud i del enskilda fallet först efter särskild prövning av myndighel.

5 kap. 2§

Enligt första stycket i denna paragraf fär polismyndighet och vissa andra myndigheter ta del av dagböcker och liknande handlingar ombord på fariyg. Som exempel på handlingar som kan komma i fråga nämns i specialmotiveringen oljedagböcker, lastdagböcker för hanteringen av fly­tande kemikalier i bulk och dokument beträffande skadliga ämnen som transporteras i förpackad form eller i fraktcontainrar eller på liknande sätt. Stadgandet motsvarar 17 § i 1972 års lag. Även den paragrafen ger vissa myndigheter rätt att ta del av handlingar ombord men befogenheten avser endast oljedagbok eller, i fråga om utländskt fartyg, anteckningar som motsvarar oljedagbok.

Varken det nuvarande eller det föreslagna stadgandet är straffsanktio­nerat. Det framgår inte av remissprolokollet hur långl befogenheten atl la del av handlingarna sträcker sig, för den händelse den som förvarar hand­lingarna vägrar myndigheten tillgång till dessa. Att myndigheten skulle kunna tillgripa tvångsmedel för alt komma ät handlingarna kan knappast vara avsett i andra fall än då en tillsynsmyndighet enligt det föreslagna stadgandet i 6 kap. 7 § vill ta del av handlingar rörande fartyget; i en sådan situation har polismyndighet alt lämna den handräckning som behövs.

I remissärendet har inte framkommit att avsaknaden av sanktionsmöj­ligheter i 17 § i 1972 års lag inneburit några olägenheter. När bestämmel­serna nu får ett väsentligl vidare tillämpningsområde genom det föreslagna stadgandet i 5 kap. 2 § synes det emellerlid finnas skäl atl överväga en

Prop. 1979/80:167

269

annan utformning, så att syftet med bestämmelserna kan tillgodoses även vid vägran att tillhandahålla handlingarna. En tänkbar lösning är att utfor­ma det nya stadgandet efter mönster av motsvarande regler i 300 § sjöla­gen. Det skulle innebära atl det föreskrivs en straffsanktionerad skyldighet för den som förvarar handlingarna att på begäran hålla dem tillgängliga för ifrågavarande myndigheter. 5 kap. 2 S första stycket skulle i enlighet härmed kunna ges följande lydelse: "Handlingar som avses i I § skall i fråga om svenska fartyg på begäran hållas tillgängliga för polismyndighet, tullmyndighet, tillsynsmyndighet som avses i 6 kap. 5 S eller annan myn­dighet som regeringen utser. Detsamma gäller i fråga om motsvarande handlingar på utländska fariyg, som befinner sig inom Sveriges sjöterrito­rium, i den män regeringen föreskriver detta."

Den straffbestämmelse som enligt det anförda bör knytas till det nu föreslagna stadgandet synes ha sin plats i 9 kap. 4 §. Delta innebär att samma straffskala som enligt det remitterade förslaget gäller för åsidosät­tande av föreskrift som meddelats med stöd av 5 kap. 1 § blir tillämplig, dvs. böter eller fängelse i högst sex månader.

6         kap.

8 §

I 6 kap. 5 § anges att tillsynsmyndighet kan uppdra åt sakkunniga att utom riket verkställa lillsynsförrältningar. Bakgrunden till bestämmelsen är att det kan vara ändamålsenligt att tillsynsmyndigheten anlitar lokala sakkunniga eller andra sakkunniga utanför myndigheten utan att knyla dem till sig på sådant sätt att förrättningen blir en förrättning av myndighe­ten själv. Den sakkunniges förrättning blir i nu avsedda fall i stället myn­dighelsulövning genom enskild, och 5 § ger det enligt 11 kap. 6 S tredje stycket regeringsformen nödvändiga lagstödet för denna ordning. Hur ersättningen till den enskilde för hans arbete skall bestämmas kräver däremot inle nägon reglering i lag utan bör på vanligt sätl regleras admini­strativt, naluriigen i samband med att medel anvisas för ändamålet. Vad i paragrafen upptagits om ersäitning till sakkunniga bör följaktligen utgå och paragrafen endast reglera avgiftsskyldigheten till staten. Paragrafen bör följaktligen innehålla att regeringen eller den myndighet som regeringen utser meddelar föreskrifter om avgifter till staten för tillsyn av fartyg och för provning och granskning av material och ulrustning till fartyg.

7         kap.

7-9 SS

Enligt 7 kap. 4-6 SS kan sjöfartsverket och annan myndighet som rege­ringen utser besluta om vissa förbud och förelägganden i individuella fall. Besluten får enligt 7 S allt efter omständigheterna riktas mol ell fartygs befälhavare, redare eller ägare. Enligt 8 S andra stycket får vite sättas ut i beslut som meddelas enligt 4 eller 5 S. Av 9 S framgår att den beslutande 

19    Riksdagen 1979180. 1 saml. Nr 167

Prop. 1979/80: 167

270

myndigheten får låta verkställa den åtgärd, som avses me.d beslutet, på redarens eller ägarens bekosinad, bl. a. om beslutet inte kan i lid tillställas den som ålagts atl utföra ålgärden. Förbud eller förelägganden som anges i 4-6 SS är straffsanklionerade. 1 9 kap. 3 S stadgas sålunda siraff för den som bryter mot ett sådant förbud eller föreläggande och enligt 6 S i samma kapitel kan under vissa förutsättningar fartygets redare eller ägare dömas, som om han själv utfört gärningen, om förbudet eller föreläggandel åsido­sätts. Slutligen är att nämna att om någon bryter mot ett förbud eller föreläggande enligt 7 kap. 4 eller 5 S, vilket förenats med vite, sä skall han enligt 9 kap. 7 S inte dömas till ansvar.

Mot den ordning som föreslagits gälla enligt de nu nämnda bestämmel­serna i 7 kap. 7-9 SS kan vissa erinringar göras. Stadgandet i 7 S synes få till följd att den personkrets som kan bli bunden av förbud och föreläggan­den enligt 4-6 SS begränsas lill befälhavaren, redaren och ägaren. Detta torde emellertid inte vara avsikten. Många av förbuden och föreläggande­na är av sådan art att de bör vara bindande också för andra personkatego­rier. I vissa fall kan det också framstå som naturligt all ett beslul inte uttryckligen riktas mot nägon viss person utan får en mera generell avfatt­ning, t. ex. elt förbud mot ett fartygs avgång eller vidare resa. Och straffbe­stämmelserna i 9 kap. 3 och 6 SS förutsätter synbarligen att kretsen av de personer som kan vara föremål för förbuden och föreläggandena inle är begränsad till vissa kategorier.

En annan sak är atl etl beslut om fullgörelse som är förenat med vite måste uttryckligen riktas till en viss person. Motiveringen till 7 S tyder också på att stadgandet tillkommit närmast med tanke på sådana beslut. När det gäller vitesförelägganden framstår det som mera naturligt att personkretsen begränsas till sådana som är de huvudsakligen ansvariga för ett fartygs utrustning, drifl o.d., nämligen befälhavaren, redaren och ägaren.

Med hänsyn till det anförda bör enligt lagrådets mening det föreslagna stadgandet i 7 S utgå och i slället till 8 § andra stycket fogas ett lillägg av innebörd att föreläggande av vite får allt efter omständigheterna riktas mot fartygels befälhavare, redare eller ägare.

Det remitterade förslaget innehåller ingen bestämmelse om hur de som berörs av beslut enligt 46 §§ skall fä del av besluten. Av den ovan nämnda bestämmelsen i 9 S framgår indirekt atl elt beslut skall "tillstäl­las" den som skall vidta de åtgärder som avses med beslutet. Detla innefaltar inget krav på någon bestämd form för underrättelse om beslutet. Vid sådant förhållande blir förvaltningslagens regler i detta avseende till­lämpliga. Dessa innebär alt part skall underrättas om innehållet i beslut, varigenom ärendel avgörs, om det inte är uppenbart obehövligt, och att underrättelsen fär ske genom delgivning (18 S).

De beslut som kan komma i fråga enligt 4-6 SS kan vara ganska ingri­pande för dem som berörs av besluten. Det framstår också som önskvärt

Prop. 1979/80:167

271

att man så långt möjligt förebygger tvister huruvida den som ett beslut angår fått kännedom om detta. Vad nu sagls lalar för den ordningen alt besluten alltid skall delges enligt delgivningslagens regler. Med vem eller vilka delgivning skall ske får den beslutande myndigheten la ställning till frän fall till fall allt efter omständigheterna. I undantagsfall kan ett beslut tänkas beröra en obestämd krets, varför kungörelsedclgivning kan komma i fråga. En bestämmelse om delgivning kan förslagsvis intas i 7 S i stället för det stadgande som lagrådet föreslagit skola utgå och utformas på följande sätt; "Etl beslut enligt 4, 5 eller 6 S skall delges den som beslutet rör." Detta föranleder en ändring i 9 S, där ordet "tillställas" bör utbytas mot "delges".

8 kap.

De i förslaget under detta kapitel upptagna reglerna om besvär och underställning bygger på den arbetsfördelning mellan sjöfartsverkets olika enheter på central nivå som f. n. gäller enligt verkets inslruktion. Del har vidare under föredragningen upplysts att förslaget syftar till atl, med tanke främst pä brådskande fall, göra det möjligt för verkels regionala organ -sjöfarlsinspektionsdistrikten - att besluta om förbud eller förelägganden enligt 7 kap. 4 S första slyckel. 5 S eller 6 S. I alla de fall då sådana åtgärder beslutats av annan än sjösäkerhelsdirektören. vare sig det skett inom verkets centrala eller regionala organisation eller av myndighet ulanför verket med stöd av föreskrift av regeringen, skall enligt förslaget beslutet underställas sjösäkerhetsdirektören. Att underställning sker skall emeller­tid inte föranleda att beslutet inte skall lända till omedelbar efterrättelse. Däremot skall beslut som skall underställas inte kunna överklagas genom besvär.

Mot den föreslagna ordningen kan till en början invändas alt det allmänt sett är olämpligt att i lag utgå från sådana organisatoriska förhållanden inom en myndighet och sådana tjänslebenämningar som regelmässigt be­stäms i administrativ ordning, nämligen i instruktionen för myndigheten eller i regleringsbrev eller annat administrativt beslut av jämförlig valör. Antingen begränsas genom lagreglering handlingsfriheten i administrativa angelägenheler eller fär lagen genom administrativa ändringar en annan innebörd än den som fastlagts i den ordning som gäller för lagstiftning. De intressen som motiverar en lagreglering av förhållandet mellan det all­männa och enskilda påkallar inte föreskrifier i lag om den interna kompe­tensfördelningen inom myndigheten. Bestämmelserna härom i 8 kap. I S bör därför utgå ur lagen och beslulskompelensen i hithörande frågor inom sjöfartsverkei - centralt och regionalt - fastläggas i verkets instruktion eller genom verkställighetsföreskrifter.

Eftersom 8 kap. 3 S föreskriver att beslut enligt lagen skall omedelbarl lända till efterrättelse om inte annat föreskrivs i beslutet, bör beslut som avses i 1 § utlösa rält för den enskilde att genom besvär påkalla förvalt­ningsdomstols överprövning av beslutet. Detta bör gälla vare sig beslutet

Prop. 1979/80: 167

272

träffals av sjöfartsverkei eller av myndighet ulanför verket och omprövas av detla. Om omprövningen leder till att det överklagade beslulel upphävs, förfaller utan särskilt stadgande besvärstalan; klaganden har ju då på annat sätt fått sina yrkanden lillgodosedda. 1 den mån omprövningen leder lill ändring av beslutet på sätt som kan anses försämra klagandens ställning torde ändringsbeslutet kunna angripas med en särskild besvärslalan liksom besvär bör kunna anföras över det beslul som omprövningen föranleder i fall då det ursprungliga beslulel inle överklagats av den enskilde. I enlighet med det sagda föreslår lagrådet att 1 S får följande lydelse; "Har beslut enligt 7 kap. 4 S första stycket, 5 S eller 6 S meddelals av annan myndighet än sjöfartsverkei skall det genast underställas verket."

I 2 S första slycket bör i enlighet härmed de avsedda besluten betecknas som "beslut som har meddelals av sjöfartsverket" utan referens till sjösä­kerhetsdirektören. Likaså skall i 3 S lalas om beslul som skall underställas sjöfartsverket.

Enligt de föreslagna bestämmelserna i 2 S andra stycket I. skall besvär i andra frågor som avses i lagen än de i paragrafens första stycke nämnda anföras hos sjöfartsverket, om beslutet har meddelats av en myndighel som inte är central förvaltningsmyndighel. I lagen regleras rätten atl ta ut avgift för mottagande av avfall. I de fall då en kommunal förvaltning exempelvis till följd av att kommunen är hamnägare fattar beslut om uttagande av avgift för avfallsmottagning skulle enligt den föreslagna ord­ningen besvär över det kommunala beslutet anföras hos sjöfartsverket genom förvaliningsbesvär. Denna besvärsordning är emellertid enligt vad som upplysts under föredragningen inte åsyftad. För att kommunalbe-svärsordningen enligt vanliga regler skall bli tillämplig måste beslut av kommunala myndigheter undantagas i förevarande paragrafs andra stycke, förslagsvis genom att villkorssatsen under 1. tillföres orden "och ej heller kommunal myndighet".

9 kap.

Den nu föreslagna lagen har i betydande omfattning utformats som en ramlag. I åtskilliga avseenden bemyndigas regeringen eller myndighel som regeringen utser att meddela föreskrifter pä de områden lagsiiftningen avser. Denna metod har valts bl. a. för att underlätta det successiva infö­randet av bestämmelser i anslutning till inlernationella överenskommelser och en anpassning av svensk lag i fråga om regler av leknisk natur som på det internationella planet snabbi kan komma atl ändras.

De ansvarsbestämmelser som upptagits i förevarande kapitel hänför sig till de skilda bestämmelserna i de lidigare kapitlen i lagen. Med den uppläggning av lagen som tillämpats följer atl det sakliga innehållel i den bestämmelse, som en straffbestämmelse anknyter till, i många fall inte framgår av själva lagen utan avhänger av de föreskrifier som regeringen -eller myndighet som regeringen ulser - meddelar. Det blir alltså genom

Prop. 1979/80: 167

273

sådana föreskrifter som straffsladgandets reella räckvidd bestäms. Något principiellt hinder mol en sådan ordning - vilken tillämpats även beträf­fande de lagar som avses bli ersatta av den nu föreslagna lagen - föreligger inte. Den skärpning av straffskalorna som nu föreslås måste emellertid uppmärksammas vid övervägande av ulformningen av de bemyndiganden lagen skall ge.

Lagrådet finner, med hänsyn även till vad i remissprotokollet upptages angående ulnyltjandel av bemyndigandena, inle anledning lill erinran mot den melod som använts vid avfattningen av straffsladgandena.

1 vissa av de beslämmelser som omfattas av straffsladgandena i föreva­rande kapitel framgår tydligt om de är tillämpliga på förfaranden säväl inom som utanför Sveriges gränser eller om de har någon territoriell eller nationell begränsning. I ätskilliga andra fall ger emellertid bestämmelser­nas avfattning inte någon ledning i detta avseende. De flesta av dessa bestämmelser är sådana som innehåller bemyndigande för regeringen eller myndighet som regeringen utser alt meddela föreskrifter. Med den utform­ning bestämmelserna fått torde följa all de - i den män hinder inte möter pä grund av överenskommelser som nämns i 10 kap. 3 S - kan ges generell tillämplighet med endast sådana begränsningar som kan följa av folkrätts-liga grundsatser. Vad som är att anse som folkrättsligt gällande pä detta område kan emellertid erbjuda svårigheter att fastställa, vilket påkallar särskild uppmärksamhet vid utnyttjandet av bemyndigandena.

I fråga om brott som begåtts utom riket gäller för den straffrättsliga kompetensen bestämmelserna i 2 kap. brottsbalken. De straffskalor som nu föreslås för brott mot lagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av den leder till en vidsträckt kompetens för svenska domstolar.

1  S

Den i denna paragraf föreslagna straffskalan, innebärande ett maximi­straff av fängelse i 2 år. medför att straffet i något fall kan sättas högre än vad som skulle ske om straff bestämdes för gärningen enligt tillämplig bestämmelse i brottsbalken. Brottsbalkens straffbestämmelser synes böra tillämpas endast i de fall då de kan leda till strängare straff än det här föreslagna. Lagrådet förordar att paragrafen jämkas med hänsyn härtill.

4 S

1 enlighel med vad lagrådet anfört vid 5 kap. 2 S bör denna paragraf kompletteras med en föreskrift om siraff för del fall atl dagböcker och andra handlingar som avses i 5 kap. I S inte lämnas ul när en behörig myndighet begär att få ta del av dem. Föreskriften torde lämpligen kunna utformas som en ny punkt 4 med förslagsvis följande lydelse; "4. den som uppsåtligen bryter mol 5 kap. 2 S första stycket,".

Detta leder till atl punkt 4 i del remitterade förslaget blir punkt 5.

Prop. 1979/80: 167

274

5 S

I anslutning till förslaget om kriminalisering av överträdelser av förbud att ta ul avgift enligt förslagets 3 kap. 5 S, varvid föredragande statsrådet -enligt vad som framgår av specialmotiveringen - avböjt en civilrätlslig reglering i förevarande hänseende, ultalar föredraganden atl "naturligtvis kan den som har tvingats utge avgift i civilrätlslig ordning kräva ersällning härför". Om med detta avses att uttala att den betalande alltid är berätti­gad lill ersättning torde uttalandet vara alltför kategoriskt. Meddelas inle särskild föreskrift i denna fråga, lorde parternas förhållanden bli att bedö­ma enligt allmänna avtals rättsliga principer. En sådan bedömning torde inte leda till alt någon ersättningsskyldighet generelll kan åläggas den som tagil ut avgift.

6 S

Den i paragrafen föreslagna ordningen syftar enligt vad som kan utläsas av förarbetena till motsvarande eller närmast motsvarande stadganden i 1972 och 1976 års lagar (24 S resp. 23 Sloch 1956 års lag i ämnel (7 S) lill atl skapa ett incitament ocksä för redaren och ägaren av fartyget atl lillse all lagens förbud eller med slöd av lagen meddelade föreskrifier till skydd mot vattenförorening blir iakttagna. Straffansvar stadgas för redaren eller ägaren om någon av de i paragrafen angivna händelserna inträffat och han känt till eller bort känna till gärningen. Effektivitelssyfiel uppnås först om det för straffansvar inte förutsätts alt den som är närmast ansvarig för det inträffade - i allmänhet befälhavaren - alltid kan straffas. Ansvarei för redaren eller ägaren inträder således också om ansvar för den närmast ansvarige är uteslutet exempelvis på grund av att det brister i subjektivt hänseende. Med den föreslagna paragrafens lydelse krävs för ansvar för redaren eller ägaren endast alt han haft kännedom eller bort ha haft kännedom om gärningen. Har han saknat möjlighet att förhindra den eller har han gjort allt han förmått för alt hindra den föreligger ändå enligt den föreslagna lydelsen en situation som föranleder ansvar. För att redaren eller ägaren verkligen skall kunna lastas för det inträffade måste krävas att han underiåtit att göra vad som skäligen kunnal fordras av honom för att förhindra det inte tillåtna förfarandet. Detta förutsätter i huvudfallet att redaren eller ägaren känt till de faktiska förhållandena, exempelvis att fartygets avgång förbjudits men alt befälhavaren, kanske ovetande om förbudet, stod i begrepp att avsegla. I 1956 års lag stadgades i enlighet med denna tankegång ansvar för redaren såsom för gärningsman om det lagstri­diga förfarandet skelt med redarens "vetskap och vilja."

Syftet med det föreslagna ansvaret för redaren eller ägaren synes kom­ma till klarare uttryck och det straffbara området fä en mera adekvat avgränsning om i enlighet med det sagda ansvar anges inträda vid underlå­tenhet av redaren eller ägaren att göra vad som skäligen kunnal fordras av honom för att förhindra del inträffade. Ansvar blir då redan enligt ordaly-

Prop. 1979/80:167

275

delsen uteslutet om han saknat varje praktisk möjlighet all avvärja överträ­delsen av förbudet eller föreskriften. 1 subjektivt hänseende kommer i första hand att fordras vetskap om de faktiska förhållandena när överträ­delsen ägde rum. Har redaren eller ägaren försummat all hålla sig under­rättad om förhållandena fastän han bort göra detta, exempelvis därför att han hafl anledning räkna med myndighets ingripande mot fartyget eller därför att det ingår i de normala kontakterna mellan redare och fartyg, kan också denna försummelse hänföras till underlåtenhet att göra vad som skäligen kunnat fordras av redaren för att han skall kunna förhindra det otillåtna förfarandet med fartyget.

I enlighet med det sagda förordar lagrådel att 6 S får en sådan utformning att, om någon av de under I.-5. i paragrafen angivna händelserna inträf­fat, fartygets redare eller ägare döms som om han själv begått gärningen om han underlåtit att göra vad som skäligen kunnat fordras av honom för att förhindra det inträffade.

7 S

Enligt detta stadgande skall den som bryter mol ett förbud eller föreläg­gande enligt 7 kap. 4 eller 5 S, som har förenats med vite. inte dömas till ansvar enligt 9 kap. 3 S 2 eller 6 S 3.

Såväl enligt det remitterade förslaget som enligt lagrådets förslag vid 7 kap. 79 SS kan vitesförelägganden riktas enbart mot befälhavare, redare och ägare. Om ocksä straffansvar skulle komma i fräga i fall dä ett beslut med vitesföreläggande åsidosätts grundas ansvaret, beträffande alla tre personkategorierna, på 9 kap. 3 S 2. Hänvisningen i 7 S till straffbestäm­melserna framstår därfär som överflödig, när det gäller 3 §. och direkt missvisande, när det gäller 6 S. Hänvisningen bör alltså ulgå.

8 S

Enligt della stadgande skall mål om ansvar för brott som avses i den föreslagna lagen eller om utdömande av vite eller om ersättning enligt lagen handläggas av sådan domslol som anges i 336-338 SS sjölagen. Vad som avses därmed är i första hand de tingsrätter som utsetts att vara sjörätlsdomstolar, f.n. Luleå, Sundsvalls, Stockholms, Kalmar, Malmö, Göleborgs och Karlstads tingsrätter. På grund av 336 S andra stycket sjölagen kommer det föreslagna stadgandet dessutom atl avse vanliga tingsrätter när det gäller mäl som uteslutande rör båtar, vilka inte hålls i drift yrkesmässigt eller eljest i förvärvssyfte.

Meningen måste vara alt det föreslagna stadgandet skall innefatta också en forumregel. Som det har avfattats anger det emellertid bara vilka typer av domstolar som är behöriga att handlägga mål enligt lagen men säger ingenting om dessa domstolars inbördes behörighel. Redan detta förhållan­de motiverar en omredigering av lagtexten. Men dessutom synes vissa erinringar kunna riktas i sak mot den valda lösningen.

Prop. 1979/80: 167

276

Del föreslagna stadgandet bör jämföras med 25 S i 1972 års lag. Den paragrafen innebär all elt mål kan upptas antingen av tingsrätt som är behörig enligt rättegångsbalkens regler eller av sjörällsdomstol som är behörig enligt sjölagens regler. Av förarbetena till 1972 års lag framgår att man velat ha en möjlighel all välja mellan vanlig lingsrätt och sjörällsdom­stol med hänsyn lill omständigheterna i målel. De synpunkter som därvid anfördes var att brottmål enligt ifrågavarande lag kan vara av enkel beskaf­fenhel men all de också kan vara sådana all särskild förtrogenhet med förhållandena inom sjöfarlen är önskvärd hos den domarpersonal som skall handlägga målen (se prop. 1972: 38 s. 78).

Samma synpunkier gör sig gällande ocksä beiräffande den nu föreslagna lagen. Enligt lagrådets mening är del emellertid inle bara den omständighe­ten att målen kan vara av enkel beskaffenhet som talar för att man bör ha möjlighet att föra talan vid vanlig tingsrätt. Många mål är också till sin lyp sådana alt de inte kräver någon särskild förtrogenhet med sjöförhållanden hos domarpersonalen. Som exempel kan nämnas mål om ansvar för utta­gande av avgift i strid mot 3 kap. 4 eller 5 SS eller om ansvar för åsidosät­tande av föreskrifter enligt 3 kap. 7 S om utformning och drift av mottag­nings- och behandlingsanordningar.

Av väsentlig betydelse är vidare att brott mot den nya lagen eller mot föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen dessutom i vissa fall kan innefatta brottsbalksbrott eller brott mot miljöskyddslagen eller dump­ningslagen. Om åklagaren yrkar ansvar enligt brottsbalken, miljöskyddsla­gen eller dumpningslagen skall ell sådant åtal väckas vid vanlig tingsrätt och forumreglerna i 19 kap. rättegångsbalken är lillämpliga beträffande denna talan. Den i remissprotokollet föreslagna ordningen kan därför leda till att en domslol är förhindrad att pröva ett brottmål i hela dess vidd, när åtalet grundas alternativt på brottsbalken - eller nägon annan tillämplig lag - och den nya lagen. Vidare kan den siluationen uppkomma att åtal som väcks mot samma person för dels brott mot den nya lagen och dels brott mot annan lag inte kan kumuleras, fastän både utredningsskäl och processekonomiska skäl talar härför. 1 och för sig kan man delvis komma till rätta med problem av detla slag genom att i de nya forumreglerna la in en beslämmelse motsvarande den som nu finns i 336 S första stycket andra meningen sjölagen. Innebörden av denna bestämmelse är att sjörättsdom­stol är ensam behörig att handlägga brottmål som avses i sjölagen, även om gärningen är belagd med strängare straff i brottsbalken. Enligt lagrådets mening är emellertid den ordning som nu gäller enligt 1972 års lag och som innebär en valmöjlighet mellan vanlig tingsrätt och sjörällsdomstol ell smidigare och lämpligare system.

Lagrådet får alltså förorda att stadgandet ulformas efter mönster av 25 S i 1972 års lag. Därvid bör dock ett förtydligande göras när det gäller mål om ersättning. Vad som avses därmed är sådana tvister som kan uppkomma när en redare eller ägare krävs på ersättning för åtgärder som enligt 7 kap. 9 S har verkställts på hans bekostnad. Detta bör framgå av lagtexten.

Prop. 1979/80:167

277

I enlighet med det anförda bör paragrafen kunna utformas på följande sätt; "Mål om ansvar för brott som avses i denna lag eller om utdömande av vite eller om ersättning för åtgärder som verkslällls enligt 7 kap, 9 S handläggs av tingsrätt som är behörig domslol enligt rällegångsbalken eller enligt 336-338 SS sjölagen (1891; 35 s. D."

10 kap.

2 S

Den maleriella reglering i skilda hänseenden som är avsedd att åväga­bringas på områden som lagen rör skall - med den uppläggning det remitterade förslaget har - i påfallande stor utsträckning komma till stånd med stöd av bemyndiganden i lagen för regeringen eller myndighel som regeringen utser. I några hänseenden lägger lagen fast de materiella regler­na. Emellertid öppnar 10 kap. 2 S för dessa fall möjlighet till dispens. Dispensparagrafen begränsar sig inte lill de paragrafer som lägger fast en viss materiell ordning på sakområdet utan har fått en så generell avfattning att den möjliggör frångående av de olika bemyndigandenas ramar, liksom den också medger avvikelser från besvärsreglerna och straffsladgandena. Det är tydligt att dispensparagrafen fått en avfattning som skulle öppna möjligheter till undantag längt utöver vad som åsyftats. Under föredrag­ningen har upplysts att behov av avvikelse från den i lagen fastlagda ordningen kan förutses i de hänseenden som regleras i 2 kap. 2 S försia stycket samt 3 kap. I S första slycket, 4 S första slycket och 5 S men att dispenser i övrigt inle kan antas bli aktuella. Lagrådet hemställer alt dispensparagrafens räckvidd begränsas till vad som befinnes nödvändigt och atl i vart fall ramarna för de i lagen intagna bemyndigandena samt bestämmelserna i 8 och 9 kap. undantas från dispensmöjlighet. Begräns­ningen kan lämpligen ske genom att i första meningen av 2 S anges de särskilda lagrum från vilka regeringen eller den myndighel regeringen utser fär föreskriva eller i enskilda fall medge undantag.

3  

§

I denna paragraf föreslås sladgande - förulom om att föreskrifter som meddelas med stöd av lagen inte fär strida mot bestämmelser i internatio­nella överenskommelser som är bindande för Sverige - om att regeringen kan bestämma att föreskrifter inte heller fär strida mol bestämmelser i andra internationella överenskommelser. I denna del har stadgandet avse­ende endast på föreskrifter som meddelas av myndighet efter delegation av regeringen. Att regeringen, när den utnyttjar sin delegationsmöjlighet en­ligt lagen, i den mån så finnes påkallat kan föreskriva begränsningar i olika avseenden är självklarl och behöver inte utsägas i lagen. Då vad som föreslås inte innebär någon begränsning av regeringens handlingsfrihet inom ramen för givna bemyndiganden, torde förevarande del av sladgan-

18    Riksdagen 1979180. 1 saml. Nr 167

Prop. 1979/80:167

278

det böra utgå och innehållet i paragrafen inskränkas till att avse vad som skall iakttagas beiräffande för Sverige bindande överenskommelser.

Övriga lagförslag

Förslagen lämnas utan erinran.

Prop. 1979/80:167

279

Uidrag KOMMUNIKATIONSDEPARTEMENTET  PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1980-03-27

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden Ullslen.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN]. Äsling, Sö­der.[REDACTED_EFTERNAMN], Burenslam[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Wirlén,[REDACTED_EFTERNAMN].[REDACTED_EFTERNAMN]. Boo,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]. Pelri

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om åtgärder mot vattenförorening från fariyg

Föredraganden anmäler lagrådets yttrande' över förslag till

1.

lag om åtgärder mot vattenförorening från fartyg.

2.

lag om ändring i lagen (1971; 1154) om förbud mot dumpning av avfall i vatten,

3.

lag om ändring i renhållningslagen (1979; 596).

4. lag om ändring i brandlagen (1974; 80).

Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför.

Förslaget till lag om åtgärder mol vallenföi-orcnlng från fartyg

Jag tillstyrker att 4 kap. 2 S. 5 kap. 2 S. 6 kap. 8 S. 9 kap. 4. 6 och 8 SS saml 10 kap. 3 S ändras i enlighet med vad lagrådet har föreslagit. Såsom lagrådet har föreslagit bör också hänvisningen i 9 kap. 7 S till 3 S punkt 2 och 6 S punkt 3 samma kapilel utgå. Hänvisningen behövs inte enligt min mening.

Lagrådet har framfört vissa erinringar mot den i 7 kap. 7-9 SS föreslag­na ordningen. Jag godlar lagrådels uppfattning atl bestämmelsen i 7 S bör avse endasl de fall dä vite sätts ut i beslut enligt 4 eller 5 S och atl den sålunda ändrade bestämmelsen bör placeras efter de bestämmelser som finns i 8 S. Lagrådet har föreslagit att den ändrade bestämmelsen tas upp i elt lillägg till andra stycket i 8 S. Till denna fråga ålerkommer jag i del följande.

Lagrådet har vidare föreslagil alt del i förevarande paragrafer föreskrivs att beslul enligt 7 kap. 4, 5 eller 6 S alllid skall delges enligt delgivningsla­gens regler. Den ordning som gäller nu i fråga om beslul enligt 11 eller 12 a S i 1972 års lag - och som har bibehållits i del remitterade förslagel -

' Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde den 28 februari 1980.

Prop. 1979/80: 167

280

innebär i enlighet med förvaltningslagens regler atl part skall underrättas om innehållel i beslul. varigenom ärendet avgörs, om del inle är uppenbart obehövligt, och atl underrättelsen ,/r5c ske genom delgivning. De besläm­melser som gäller f.n. har, enligt vad jag har inhämlal, inle vållat några olägenheter i prakliken. Tvärtom anses del alt de - genom all erbjuda fiera möjligheier lill underrättelse i lägen som ofta kräver slor snabbhei -ger den lämpligasle lösningen. Med hänsyn lill vad jag nu har anförl förordar jag för egen del att den i del remitterade förslaget inskrivna - och f. n. gällande - ordningen bibehålls.

Vad jag nu har sagt innebär att jag inte anser atl 7 kap. 7 S bör få den av lagrådet föreslagna lydelsen. I stället förordar jag all i 7 S las upp de beslämmelser som finns i 8 S första slyckel i det remitterade förslagel. Till 8 S bör då föras dels den bestämmelse som finns i 8 S andra stycket i det remitterade förslagel. dels den beslämmelse som enligt lagrådets förslag bör las upp i ett nylt andra siycke i paragrafen, vilkel förslag jag, som framgår av del föregående, har godtagit i sak. I 9 S bör en jämkning göras för all uppnå en bättre överensslämmelse med terminologien i förvalt­ningslagen.

Vidare tillstyrker jag atl 8 kap. I S första meningen samt 2 och 3 §S ändras på del sätt lagrådet har föreslagit. Bestämmelser motsvarande dem som utgår ur lagen bör i stället tas in i förordning i anslulning till lagen. Däremoi ärjag inle beredd atl förorda all beslut, som skall underställas sjöfartsverket, skall kunna överklagas innan beslulel har underställts ver­kel. Delsamma gäller beslut som har fatlals av någon annan inom sjöfarts­verket än sjösäkerhetsdirektören och som skall underställas denne. Den ordning som gäller sedan länge på della område och som - enligt vad som framkommil - har fungerat på ett liilfredsslällande sätt bör bibehållas. Andra meningen i 1 S bör sålunda kvarstå i lagen. När del gäller beslut som har fattals inom sjöfartsverket av någon annan än sjösäkerhelsdirektören och som skall underslällas denne bör en motsvarande bestämmelse tas in i förordning i anslutning lill lagen.

Med anledning av vad lagrådet har anförl i fråga om 9 kap. I S har i paragrafen ordet "strängare" förls in i texten före ordel "straff".

Vad lagrådel har anförl i anslulning lill 9 kap. 5 S föranleder ingen erinran.

Med anledning av vad lagrådet har uttalat i anslutning lill 10 kap. 2 S har i paragrafen preciserats från vilka beslämmelser i lagen undantag kan föreskrivas eller medges.

Uiöver vad lagrådel har föreslagil har vissa ändringar av huvudsakligen redaklionell karaktär gjorts i förhållande till del remitterade förslaget. Bl.a. har 7 kap. 2 S andra meningen ändrats. Det är dock inle avsett atl bestämmelsen skall fä en vidare lillämpning än som anges i specialmotive­ringen lill paragrafen. Vidare har bestämmelserna i 7 kap. 5 S förenklats genom atl innehållel i punkt 8 har arbetats in i punkt 1 i samma paragraf

Prop. 1979/80: 167

281

och genom alt punkt 9 har uteslutits, samiidigi som förteckningen på tänkbara åtgärder i paragrafen har knutits samman med sista meningen i del inledande slyckel genom ordel "såsom", varigenom markeras all del är fråga om exempel på åtgärder som kan vidlas.

Det bör vidare framhållas atl del i 6 kap. kommer alt behövas en sekretessbestämmelse, som anger att den som har lagil befattning med tillsyn enligt lagen inte obehörigen får röja eller utnyttja vad han under uppdraget eller i tjänsten har erfarit om yrkeshemlighel m.m. En bestäm­melse av denna innebörd finns i I kap. 9 S sjösäkerhetslagen. Riksdagen har den 13 mars 1980 beslutat en ny sekretesslag. Med anledning härav blir del nödvändigl all göra följdändringar i etl storl antal förfallningar. bl. a. i sjösäkerhetslagen. Det är för tidigt att nu la ställning till hur sekretessbe­stämmelsen i lagen om åtgärder mot vattenförorening från fartyg skall ulformas. Jag avser alt senare återkomma till denna fråga.

Oviiga lagförslag

Förslagen har lämnals ulan erinran av lagrådel.

Hemställan

Jag hemställer alt regeringen föreslär riksdagen all dds godkänna 1978 års prolokoll lill 1973 års inlernalionella konvenlion lill förhindrande av förorening från fariyg. dds anlaga förslagen lill

1. lag om ålgärder mol vallenförorening från fariyg,

2.

lagom ändring i lagen (1971: 1154) om förbud mol dumpning av avfall i vallen,

3.

lag om ändring i renhållningslagen (1979; 596).

4.

lag om ändring i brandlagen (1974; 80).

dds uiöver vad som föreslås i prop. 1979/80:100. bil. 9 s. 141. lill anslaget FariYgsverksamhet för budgetåret 1980/81 under själle huvudli­teln anvisa 400000 kr.

Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslular atl genom proposiiion föreslå riksdagen atl anlaga de förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1979/80: 167

282

Innehåll

Propositionens huvudsakliga innehåll   ............................. 

...... 

I

Lagförslag ......................................................................... 

2

1.

Förslag till lag om åtgärder mol vattenförorening från fariyg   ....

2

2.

Förslag till lag om ändring i lagen (1971; 1154) om förbud mot dumpning av avfall i vatten       

9

3.

Förslag till lag om ändring i renhållningslagen (1979; 596)     

10

4. Förslag till lagom ändring i brandlagen (1974:80)    ..... 

10

Uidrag av protokoll vid regeringssammanlräde 1980-02-28       

II

1 Inledning    ................................................................... 

..... 

II

1.1                                                                                 Allmänt     

II

1.2........................................................................... Internationellt samarbele för atl förebygga vattenföroreningar

från fartyg   ............................................................. 

... 

12

1.2.1

Oljeskyddskonventionen   .............................. 

... 

12

1.2.2

MARPOL-konventionen   .................................. 

... 

12

1.2.3

Helsingforskonventionen    ............................. 

... 

15

1.2.4

Ingreppskonventionen och ingreppsprotokollet       

16

1.2.5

MARPOL-protokollet......................................... 

... 

16

1.3

Svensk lagsliftning i anslutning till konventionerna.. 

... 

18

1.4

Utredningsförslag..................................................... 

... 

19

2

Internationella överenskommelser    ............................ 

... 

20

3

Gällande rält ................................................................. 

... 

20

3.1  Renhållningslagen m.m........................................... 

20

4

Förslagen i departemenispromemorian (Ds K 1979:8) . 

21

5

Remissyttrandena   ....................................................... 

... 

21

6

Allmän motivering.......................................................... 

... 

22

6.1

Frågan om svenskt tillträde till MARPOL-protokollet         

22

6.2

Nya konventionsbestämmelsers tillämpning i Sverige      

23

6.3

Samordning av gällande beslämmelser om ålgärder mol vat­tenförorening från fartyg, m.m           

24

6.4

Avgifter för omhändertagande av oljeavfall frän fartygs ma­skinrum, m. m  

29

6.5

Tillsyn   .................................................................... 

35

6.6

Påföljder   ............................................................... 

38

7

Upprättade lagförslag    ................................................ 

42

8

Specialmotivering   ........................................................ 

... 

42

8.1

Förslag till lag om åtgärder mol vallenförorening från fariyg

42

8.2

Övriga lagförslag   ................................................... 

53

8.2.1

Förslaget till lag om ändring i lagen (1971: 1154) om förbud mot dumpning av avfall i vatten        

........................................................................ 

53

8.2.2

Förslaget   till   lag   om   ändring   i   renhållningslagen (1979:596)            

53

8.2.3

Förslaget till lag om ändring i brandlagen (1974: 80)    ..

53

9 Hemställan   ................................................................. 

54

10 Beslut   ........................................................................ 

54

Bilagor

A Utdrag ur departementspromemorian (Ds K 1979; 8) Älgärder mol

vattenförorening frän fartyg - Förslag lill ny lagstiftning, m. m.   .

55

B Sammanställning av remissyttrandena över departementsprome­

morian Ds K 1979; 8 ......................................................... 

240

C De remillerade lagförslagen   ......................................... 

257

Uidrag av lagrådets prolokoll 1980-03-17   ...................... 

267

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde 1980-03-27      

279

Norstedts Tryckeri. Stockholm 1980