Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens skrivelse

1984/85:104

med redogörelse för telefonavlyssning vid förundersökning i brott­mål;

beslutad den 29 november 1984.

Regeringen överlämnar till riksdagen enligt bifogade utdrag av regerings­prolokoll en redogörelse för tillämpningen under år 1983 av bestämmelser­na i rättegångsbalken om telefonavlyssning vid förundersökning i brottmål.

På regeringens vägnar INGVAR[REDACTED_EFTERNAMN]

STEN WICKBOM

I    Riksdagen 1984185. 1 saml. Nr 104

Skr. 1984/85:104

Skr. 1984/85:104

Uidrag

JUSTITIEDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1984-11-29

Närvarande: statsrådet I.[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Bo­ström,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg, Wickbom

Föredragande: statsrådet Wickbom

Skrivelse med redogörelse för telefonavlyssning vid förundersökning i brott­mål

Bestämmelser om bl.a. telefonavlyssning som tvångsmedel vid beivran av brott fmns - vid sidan av de grundläggande reglerna i 27 kap. rätte­gångsbalken (RB) - i lagen (1952:98) med särskilda bestämmelser om tvångsmedel i vissa brottmål och i lagen (1957:132) med särskilda bestäm­melser angående domstolarna och rättegången vid krig eller krigsfara m.m. Särskilda beslämmelser om telefonavlyssning fmns också i lagen (1975:1360) om tvångsåtgärder i spaningssyfle i vissa fall (spaningslagen). 1952 års lag och spaningslagen är tidsbegränsade och gäller efter den senast beslutade förlängningen av giltighetstiden till utgången av år 1984 (prop. 1983/84:57, JuU 9, rskr 68, SFS 1983; 1038; prop. 1983/84:51, JuU 10, rskr 69, SFS 1983:998). Regeringen har nyligen föreslagil alt nämnda lagar förlängs till utgången av är 1985 (prop. 1984/85:42 och 73).

Enligt vad riksdagen har uttalat (JuU 1981/82:54, rskr 298) bör en åriig redovisning av tillämpningen av reglerna om telefonavlyssning ske till riksdagen. Redogörelsen bör avse telefonavlyssning enligt spaningslagen eller motsvarande lagstiftning och vid förundersökning angående grovt narkotikabrott och grov varusmuggling av narkolika och däijätnte övrig telefonavlyssning enligt de grundläggande reglerna i RB (se även JuU 1983/84:30, rskr 343).

I skrivelse 1983/84:97 till riksdagen lämnade regeringen en redogörelse för telefonavlyssning vid förundersökning angående grovt narkotikabrott m.m. under år 1982.

En redogörelse för tillämpningen under tiden september 1983 - augusti 1984 av bl.a. beslämmelserna om telefonavlyssning enligt spaningslagen har nyligen överlämnats lill riksdagen med regeringens skrivelse 1984/85:72.

Skr. 1984/85:104

3

Rikspolisstyrelsen har i skrivelse den 19 oklober 1984 till regeringen lämnat en redogörelse för telefonavlyssning under år 1983 enligt bestäm­melserna i RB. 1 skrivelsen framhåller styrelsen bl.a. all telefonavlyssning har begäils endast i särskilt angelägna fall. Den absoluta merparten av dessa fall ulgörs av förundersökningar där slarka misstankar om organi­serad eller annars omfattande handel med narkotika har förelegat och då andra spaningsmetoder prövats ulan resultat eller redan från början visal sig vara otillräckliga. Huvudsyftet har liksom tidigare varit att avslöja den mera omfatlande smugglingen till och langningen inom landet.

Av rikspolisstyrelsens redogörelse framgår vidare atl domstol under år 1983 har meddelal tillstånd atl avlyssna samtal lill eller från telefonapparat som innehafts eller begagnats av sammanlagt 418 för grova narkotikabrott misstänkta personer. Anlalel fall under år 1969- 1983 är följande.

1969

28

1970

39

1971

44

1972

34

1973

46

1974

44

1975

42

1976

64

1977

122

1978

102

1979

147

1980

220

1981

277

1982

313

1983

418

Rikspolisstyrelsen konstaterar med hänvisning till denna redovisning alt antalet telefonavlyssningar med anledning av grova narkotikabrott konti­nuerligt har ökat. Polisen har fortsatt den intensifierade bekämpningen mot narkotikabrottsligheten såväl på gatuplanet som inom grossist- och pro-duklionsleden. Del föreligger betydande svårigheier all uppdaga och utre­da den allvarligare narkotikabrottsligheten. Dessa problem har enligt sty­relsen ökal med åren. Styrelsen framhåller att del legala instrumentet telefonavlyssning är särskilt betydelsefullt i förundersökningar avseende grova narkotikabrott. 1 vissa fall är enligt styrelsen telefonavlyssning del helt avgörande spaningsmedlet för alt kunna ingripa mot de grova narkoti­kabrottslingarna och hindra narkolikaparliernas forisaiia spridning i lan­det.

När det gäller andra grova brott som enligt 27 kap. 16 § rättegångsbalken grundar rätt till telefonavlyssning är enligt vad rikspolisstyrelsen upplyser antalet fall under år 1983 endast 17.

Rikspolisstyrelsen har överlämnat en detaljerad redogörelse för samtliga fall av telefonavlyssning enligt RB under år 1983. Av denna framgår bl.a. all de fall som inte avsett grovt narkotikabrott gällt misstankar om bl.a. mord. grov allmänfarlig ödeläggelse och människorov.

Själv konstaterar jag lill en början liksom rikspolisstyrelsen alt antalet telefonavlyssningar på grund av misstankar om grov narkotikabrottslighet fortlöpande har ökat sedan flera år tillbaka. Den ökning som har inträtt under år 1983 är betydande i förhållande lill år 1982. Samtidigt kan konsta-

Skr. 1984/85:104

4

teras att såväl antalet registrerade brott mol narkotikastrafflagen (1968:64) som antalet för grova narkotikabrott lagförda personer minskade under år 1983. Även om den ökade användningen av tvångsmedlet till övervägande del kan förklaras med ökade svårigheier att ulreda den grova narkotika­brottsligheten och intensifierade ansträngningar på området, vill jag betona vikten av restriklivitet när det gäller användningen av ett så ingripande tvångsmedel. Telefonavlyssning kan uppenbarligen inte avvaras i kampen mol bl.a. narkotikabrottsligheten, men det är angelägel atl åtgärden så långt det är möjligt begränsas både när det gäller antalet avlyssnade tele­fonapparater och den tid som avlyssning pågår. Jag noterar därför med tillfredsställelse en uppgift från rikspolisstyrelsens sida att styreisen mol bakgrund av den betydande ökningen av antalet telefonavlyssningsfall nyligen har haft en diskussion med samtliga regionala polischefer och polischeferna i Malmö, Helsingborg, Norrköping, Huddinge och Södertäl­je om användningen av telefonavlyssning.

Jag vill i anslulning härtill också erinra om att ärenden om telefonav­lyssning på grund av misstanke om grovt narkotikabrott enligt praxis skall anmälas för rikspolischefen (jfr. prop. 1980/81:76 s. 277-278). Ett sådant förfarande framsiår som värdefullt med hänsyn till tvångsmedlets ingripan­de karaktär.

Jag hemställer att regeringen bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad som i det föregående har anförts om tillämpningen av bestämmelsema i RB om telefonavlyssning vid förundersökning i brottmål.

Regeringen beslutar i enlighet med föredragandens hemställan.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1984