Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Majrts proposition nr 40 år 1972

Prop. 1972: 40

Nr 40

Kungl. Maj:ts proposition angående stödåtgärder på fiskets område, m. m.; given Stockholms slott den 3 mars 1972.

Kungl. Maj:t viU härmed, under åberopande av bilagda utdrag av StatsrådsprotokoUet över jordbruksärenden, föreslå riksdagen att bifalla de förslag om vars avlåtande till riksdagen föredragande departements­chefen hemställt.

GUSTAF ADOLF

INGEMUND[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att drygt 7 milj. kr. under budgetåret 1972/73 skall stå till förfogande för fiskets marknadsreglering m. m., varav ca 1,2 milj. kr. för prisregleringen på ostkusten.. Vidare föreslås att för­eningen Svensk fisk, vilken svarar för prisregleringsverksamheten på väst- och sydkusten, fr. o. m. budgetåret 1972/73 även skall svara för regleringsverksamheten på ostkusten. Föreningen Svensk fisk föreslås dessutom få vidgade möjligheter att genom olika marknadsstabilise-rande åtgärder på effektivast möjliga sätt utnyttja de medel, som står till dess förfogande för fiskets marknadsstöd. Slutligen föreslås sär­skilda stödåtgärder med anledning av visst förbud mot sillfiske i Nord­sjön och Skagerak.

1    Riksdagen 1972. 1 saml. Nr 40

Prop. 1972: 40

Utdrag av protokollet över jordbruksärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i statsrådet på Stockhohns slott den 3 mars 1972.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], CARLS­SON,[REDACTED_EFTERNAMN].

Chefen för jordbruksdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om stödåtgärder på fiskets område, m. m. och anför.

Inledning

Statens jordbruksnämnd har med skrivelse den 14 december 1971 avgett förslag till prisregleringsåtgärder på ostkusten efter den 30 juni 1972 och med skrivelse den 11 februari 1972 förslag tUl reglering av priserna på fisk under budgetåret 1972/73, m.m. Skrivelser i frågan har vidare den 11 februari 1972 lämnats av Svensk fisk, ekonomisk förening, och den 17 februari 1972 av fiskerinäringsutredningen.

Reglering av priserna på fisk m. m. Nuvarande ordning

Prisregleringen på väst- och sydkusten innebär att minimipriser fast­ställs på de viktigaste fiskslagen. Härigenom möjliggörs för fiskarna att få ut lägst dessa priser för den fisk, som säljs till konsumtion inom landet eller för export till sådana länder där införseln inte är centrali­serad. Den fisk, som inte kan säljas till fastställda minimipriser, över­tas av en särskUd prisregleringsförening, Svensk fisk, ekonomisk för­ening. Den fisk som tas över säljs inom landet tUl djurföda eller till beredning av fiskmjöl och för export till länder med centraliserad in­försel. För denna verksamhet tillförs föreningen medel från jordbruks­nämndens prisregleringskassa för fisk. För fisk, som övertagits av för­eningen Svensk fisk, utbetalas till fiskaren ett s. k. garantipris. På syd­kusten utbetalas dessutom ett prisutjämningsbidrag med visst belopp per kg djupfryst torskfilé.

På ostkusten utgår stöd till strömmingsfisket under en sexårsperiod räknat fr. o. m. den 1 juli 1966. Stödet utgår med årliga belopp som f. n. uppgår tUl lägst 167 400 kr. och högst 372 100 kr. Stödet finansieras med medel från prisregleringskassan för fisk. Prisregleringen och där-

Prop. 1972: 40

3

med sammanhängande åtgärder administreras av en särskild förening. Ostkustens prisregleringsförening, och omhänderhas närmast av pro­ducentkooperativa fiskförsäljningsföreningar. TUlsammans med de regle­ringsavgifter som medlemmarna i ostkustens fiskförsäljningsföreningar tiUskjuter utgör det belopp som f. n. disponeras för stödet tUl ström­mingsfisket högst 781 300 kr. Enligt beslut av 1968 års riksdag skall efter den 30 juni 1972 även ostkusten inordnas i fiskets gemensamma regleringssystem.

För att bestrida kostnaderna för regleringsverksamheten på väst- och sydkusten får föreningen Svensk fisk budgetåret 1971/72 från pris­regleringskassan ett belopp, som tillsammans med de ränteinkomster under budgetåret som föreningen eller dess konjunkturutjämningsfond har, uppgår till 5 milj. kr. Föreningen får vidare för sin verksamhet under året använda de fettvaruavgifter, som tUl ett belopp av högst 1 milj. kr. förs över till prisregleringskassan för fisk.

Prisregleringsavgifterna erläggs av förstahandsuppköpare av fisk m. fl. Avgift tas upp på såväl svenskfångad som importerad saltvattensfisk. Bestämmelser om avgiften finns i förordningen (1952: 320) om pris­regleringsavgift för fisk m. m. (omtryckt 1966: 180). Principen är i fråga om fisk som prisregleras att avgift endast tas ut för sådan fisk som säljs till lägst statligt minimipris. När det gäller fisk som inte prisregleras utgår avgift, om fisken inte bevisligen säljs för annat ändamål än för att förbrukas som människoföda. Avgiften utgår fr. o. m. den 1 septem­ber 1963 med 30/0 av inköpspriset på fisk. Undantag utgör saltad, sockersaltad eller kryddad sill som importeras eller bereds ombord på svensk båt, där avgiften utgör 0,2 »/o av inköpsvärdet. På västkusten utgår avgift på all fisk utom skarpsiU, s. k. loddsill och långa. För fisk som förs i land på sydkusten tas avgift ut på sill (strömming), torsk, horngädda, skrubba och rödspätta. På ostkusten utgår ingen statlig av­gift. Enligt kungörelsen (1959: 111) om införselavgift på vissa slag av filéad fisk och Kungl. Maj:ts beslut den 28 juni 1963 utgår vidare in­förselavgift vid import, som i tullhänseende är berättigad till områdes­behandling enligt EFTA-konventionen, med 25 öre/kg för färsk eller kyld filéad torsk, kolja, gråsej och vitiing samt vid annan införsel med 45 öre/kg för såväl färsk, kyld som fryst filéad torsk, kolja, gråsej, vitiing och kungsfisk. Prisregleringsavgifter samt införselavgifter på fisk tillförs jordbruksnämndens prisregleringskassa för fisk.

Under budgetåret 1968/69 förfogade föreningen Svensk fisk över sammanlagt 2,8 milj. kr. för den löpande prisregleringsverksamheten, varav 2,2 milj. kr. från prisregleringskassan för fisk och återstoden ränteinkomster på medel som tillfördes föreningen i samband med dess tillkomst. Det ekonomiska resultatet för verksamhetsåret gav ett under­skott på 125 000 kr. som täcktes av medel i föreningens konjunkturut­jämningsfond.

Prop. 1972: 40

4

För budgetåret 1969/70 tillfördes föreningen Svensk fisk för den löpande verksamheten ytterligare inkomster genom att fr. o. m. den 1 juh 1969 regleringsavgift återinfördes på vissa fiskslag. Merinkomsten för föreningen blev större än beräknat bl. a. på grund av betydande avgiftsinkomster på saltad och kryddad sUl som under året importerats i stället för avgiftsfri islandssill. Sammanlagt förfogade föreningen un­der året över 6,4 milj. kr. för den prisreglerande verksamheten, varav 5,4 milj. kr. från prisregleringskassan för fisk och återstoden räntein­komster på egna medel. Det ekonomiska resultatet av den prisregleran­de verksamheten utvisade att endast 2,4 milj. kr. behövt tas i anspråk. Av medel som i särskild ordning ställts till förfogande för föreningen för avsättningsfrämjande åtgärder förbrukades under budgetåret ca 900 000 kr., och återstoden vid utgången av budgetåret utgjorde ca 500 000 kr. Behållningen i föreningens konjunkturutjämningsfond upp­gick vid slutet av budgetåret 1969/70 tUl 15,7 milj. kr.

Budgetåret 1970/71 förfogade föreningen för den löpande verksam­heten över 8,5 milj. kr. Av detta belopp har 6,5 milj. kr. förts till föreningen från prisregleringskassan, medan resten har utgjorts av ränteinkomster på egna medel samt av återstående tidigare i särskild ordning anvisade medel för avsättningsfrämjande åtgärder. Av dispo­nibla medel har föreningen för prisreglering och administrationskostna­der tagit i anspråk 2,7 milj. kr. och för avsättningsfrämjande åtgärder och upplysningsverksamhet 1 milj. kr. Återstoden eller 4,7 milj. kr. har förts till föreningens konjunkturutjämningsfond, som vid verksam­hetsårets slut visade en behållning av 19,9 milj. kr.

I sitt förslag till finansieringen av prisregleringen för budgetåret 1971/72 beräknade nämnden att av tiUskott från prisregleringskassan och ränteinkomster på egna medel skulle högst 6 milj. kr. komma att stå till förfogande för föreningen Svensk fisk. Behållningen i prisregle­ringskassan den 30 juni 1971 uppgick tUl 22,1 milj. kr., varav dock för särskilda konsolideringslån utbetalats 2,5 milj. kr.

Fiskerinäringsutredningen

Fiskerinäringsutredningen anger i skrivelse den 17 februari 1972 att den har för avsikt att i sitt slutbetänkande närmare behandla fiskeri­politikens mål och medel. Enligt utredningens uppfattning är det dock angeläget att vissa ändringar i stödsystemet genomförs redan fr. o. m. budgetåret 1972/73. I samband med att föreningen Svensk fisks verk­samhet fr. o. m. detta budgetår kommer att omfatta samtliga kuststräc­kor kan då också i enlighet med 1970 års grundläggande principer för fiskeripolitiken nya former av marknadsstöd prövas av föreningen. Mot denna bakgrund föreslår utredningen vissa ändringar i fråga om föreningen Svensk fisks verksamhet.

Prop. 1972: 40

5

Utredningen anser det angeläget att riktlinjerna för föreningen Svensk fisks verksamhet inte hindrar föreningen att genom olika mark-nadsstabiliserande åtgärder på effektivaste sätt utnyttja de medel, som står till dess förfogande för fiskets marknadsstöd. Detta innebär bl. a. att föreningen bör ha möjlighet att om så anses påkallat främja avsättningen genom att lämna prisutjämningsbidrag eller regionalt fraktstöd. Minimi- och garantipriserna bör enligt utredningens upp­fattning fastställas enligt nuvarande grunder, varvid föreningen bör ha möjlighet att ingripa' i marknadsutvecklingen genom att temporärt faststäUa minimipris som understiger garantipris. Fisk som av för­eningen köpts till garantipris bör enligt utredningen liksom hittills i princip inte få säljas under minimipriset till sådana användningsom­råden, som normalt täcks med köp till lägst minimipris. Föreningen bör emellertid, så långt detta kan ske utan att den ordinarie avsättningen störs, ha möjlighet att ordna avsättningen av överskottskvantiteterna så att kostnaderna för regleringen i möjhgaste mån begränsas. Förening­en bör således enligt utredningens uppfattning kunna avsätta överskotts­kvantiteterna på utlandsmarknaderna till priser understigande minimi­pris utan att denna avsättningsmöjlighet begränsas till länder med centraliserad export samt på motsvarande sätt vid vissa tUlfällen på den inhemska marknaden för specieUa ändamål.

Utredningen anför att enligt beslut av 1970 års riksdag skall mark­nadspolitiska åtgärder även vidtas för att stimulera avsättningen av fisk. Föreningen Svensk fisk har redan nu möjlighet att lämna stöd till åtgärder, som förbättrar marknadsföringen och mottagningsför­hållandena på fiskets område, och vidare kan föreningen använda de medel, som anslås för den löpande regleringsverksamheten, för upp­lysningsverksamhet. Det är emellertid enligt utredningens uppfatining angeläget att föreningen får ytterligare möjlighet att vidta åtgärder, som stimulerar till ökad avsättning av fisk. Sådana åtgärder ligger nämligen enligt utredningen helt i linje med föreningens övriga verk­samhet då ökad avsättning begränsar överskottskvantiteterna och där­med minskar kostnaderna för prisregleringen. Föreningen bör följakt­ligen bl. a. aktivt kunna medverka till åtgärder, som leder tiU en ut­byggnad och förbättring av berednings- och distributionskapaciteten. Denna medverkan bör enligt utredningens uppfattning i första hand gälla organisatoriska frågor, då det ekonomiska stödet i detta sam­manhang främst bör lämnas inom ramen för stödet tiU fiskets bered­nings- och konservindustri. Utredningen föreslår dock att föreningen Svensk fisk även bör ha möjlighet att med vissa ekonomiska insatser bidra till avsättningsfrämjande åtgärder av ifrågavarande karaktär.

Utredningen berör slutiigen frågan om föreningen Svensk fisks kon­junkturutjämningsfond. Enligt gällande regler får fondens medel tas i anspråk endast om oförutsedda förhållanden så påkallar, vilket inne-

Prop. 1972: 40

6

bär att stödåtgärderna i princip inte får utformas så att redan i för­väg kan förutses att fondmedel kommer att förbrukas. Om fond­medel skall förbrukas, kan detta ske utan att frågan prövas av jord­bruksnämnden endast om beslutet i frågan har biträtts av ordföranden i föreningen. Vidare får det belopp som förbrukas under ett reglerings­år inte överstiga en fjärdedel av fondens behållning vid utgången av föregående regleringsår utan Kungl. Maj:ts medgivande eUer, efter Kungl. Maj:ts bemyndigande, jordbruksnämndens medgivande.

Vid tillkomsten av föreningen Svensk fisk den 1 juli 1968 uppgick konjunkturutjämningsfonden till drygt 11 milj. kr. Därefter har fon­dens behållning ökat tUl närmare 20 milj. kr. Utredningen anser att det i och för sig är angeläget att medel finns för att täcka de utgifter, som kan uppstå på grund av oförutsedda förhållanden. Samtidigt är det dock enligt utredningen önskvärt att konjunkturutjämningsfonden även kan användas för att under olika år utjämna behovet av medel för den löpande regleringsverksamheten. Utredningen föreslår därför med hänsyn tUl fondens nuvarande storlek att vid särskilda behov högst en fjärdedel av fondens medel får användas för den löpande regleringen och att hänsyn härtUI får tas när stödåtgärderna fastställs. Liksom hittills bör fondmedlen få förbrukas utan att frågan prövas av jordbruks­nämnden endast om beslutet i frågan har biträtts av ordföranden i för­eningen. Vidare bör enligt utredningen gälla att medel från fonden utan Kungl. Maj:ts prövning inte får tas i anspråk i sådan utsträckning att fondens behållning kommer att understiga 10 milj. kr.

Statens jordbruksnämnd

Efter överläggningar med representanter för Ostkustfisk, central­förening u. p. a.. Svenska ostkustfiskarnas centralförbund och för­eningen Svensk fisk har nämnden i förut nämnd skrivelse lagt fram förslag beträffande prisregleringsåtgärder på ostkusten efter den 30 juni 1972.

Jordbruksnämnden anger att fiskarorganisationerna på ostkusten är införstådda med att Ostkustens prisregleringsförening avvecklas med utgången av budgetåret 1971/72 och att ostkusten fr. o. m. den 1 juli 1972 institutionellt inordnas i föreningen Svensk fisk. I samband här­med bör enligt nämnden eventuella tillgångar i Ostkustens prisreglerings­förening och i den till föreningen knutna konjunkturutjämningsfonden

sedan skulderna och föreningsmedlemmarnas insatser betalats åter

föras över tUl föreningen Svensk fisk. Enighet råder vidare om alt såväl centralföreningen Ostkustfisk som Svenska ostkustfiskarnas cen­tralförbund skall ingå som medlemmar i föreningen Svensk fisk med vardera fem insatser och att antalet styrelseledamöter i föreningen skall ökas så att även ostkustfiskarna blir företrädda i styrelsen. Det förut-

Prop. 1972: 40

7

sätts härvid att en ordinarie styrelseledamot skall representera Ost­kustfisk och suppleanten för denne centralförbundet samt att förening­ens arbetsutskott utökas med dessa personer. De stadgeändringar och övriga beslut som krävs i detta sammanhang förutsätts komma att fattas av föreningarnas stämmor våren 1972.

1 fråga om utformningen av prisregleringen av strömming har ost­ kustens fiskarorganisationer enligt jordbruksnämnden betonat att svå­righeter kan uppstå, om denna reglering inordnas i det minimiprissystem, vilket tUlämpas på väst- och sydkusten. Enligt organisationerna av-händer sig ostkustfiskarna i så fall den rätt som de nu har att själva bestämma priserna på strömming för färskkonsumtion m. m. oberoende av att överskott samtidigt uppstår och att själva svara för strömmings­överskotten. Organisationerna befarar att följden av ett minimipris­system skuUe bli ett försämrat ekonomiskt utbyte vid avsättning tiU färskkonsumtion. Dessutom anser organisationerna att överskottsför­säljningen i fiskförsäljningsföreningarnas egen regi ger möjligheter tUl bättre ekonomiskt resultat. Med hänsyn till de särpräglade förhållan­dena på ostkusten har organisationerna ifrågasatt möjligheten att helt samordna de båda regleringssystemen. Erfarenheterna av det nuvarande systemet, som växt fram under en längre tid, anges visa att det är ändamålsenligt, och organisationerna vill därför i varje fall inte f. n. byta ut detta mot ett annat system.

Även jordbruksnämnden anser att det nuvarande systemet för pris­reglering av strömming tiUs vidare i princip bör bibehållas även efter den 30 juni 1972 men att administrationen av regleringen från denna tidpunkt bör flyttas över till föreningen Svensk fisk. Denna förening bör således fr. o. m. budgetåret 1972/73 besluta om prisstödets av­vägning och se till att bl. a. de villkor iakttas, som inryms i den till grund för regleringen på ostkusten nu gällande överenskommelsen. För­slaget innebär i övrigt att fiskförsäljningsföreningarna på ostkusten och/ eller deras centralorganisation Ostkustfisk även i fortsättningen får be­stämma priserna på strömming för olika ändamål och nyttiggöra överskotten. Nämnden förutsätter dock att de båda regleringssystemen i viss utsträckning samordnas i syfte att säkerställa att konkurrensen mellan de olika kuststräckorna i möjligaste mån sker på lika vUIkor och att inte åtgärder vidtas, som motverkar en rationell utveckling av fisket och av avsättningsförhållandena. För att skapa förutsättningar härför och för att föra de båda systemen närmare varandra är det enligt nämnden nödvändigt att redan i det inledande skedet på ost­kusten införs samma begreppsterminologi som används av förening­en Svensk fisk. Nämnden förutsätter också att prissättningen på ost­kusten kommer att ta sikte på att inte vid något tillfälle underskrida den minimiprisnivå som för motsvarande vara och användningsändamål gäller för syd- och västkusten. Även om uppkommande överskott lik-

Prop. 1972: 40

8

som nu disponeras och nyttiggörs av föreningen Ostkustfisk och/eller de lokala fiskförsäljningsföreningarna, bör samråd ske med föreningen Svensk fisk beträffande avsättningen, och föreningen Svensk fisk bör vi­dare kunna meddela riktlinjer för avsättningen av de överskott på ost­kusten som prisregleras så att en osund priskonkurrens undviks.

Jordbruksnämnden föreslår att budgetåren 1972/73 och 1973/74 sär­skilda avgifter liksom hittUls tas ut av medlemmarna i de fiskförsälj­ningsföreningar, som är anslutna till centralföreningen Ostkustfisk. Denna avgift bör enligt nämnden utgå med 4 öre/kg för strömming som av fiskförsäljningsföreningarna tas emot direkt av fiskare och säljs till färskkonsumtion och till fUéråvara samt till rökning. Dessutom bör enligt nämndens förslag avgift utgå med 2 öre/kg för strömming som avsätts till andra ändamål som inte är att beteckna som överskotts­ändamål. Avgiftsmedlen skaU inbetalas till jordbruksnämnden och till­föras nämndens prisregleringskassa för fisk.

För prisregleringen på ostkusten skall enligt jordbruksnämndens för­slag föreningen Svensk fisk från prisregleringskassan för fisk få ett belopp som motsvarar de avgifter, som av ostkustens fiskförsäljnings­föreningar inbetalats tiU prisregleringskassan, samt därutöver ett belopp som för budgetåret 1972/73 svarar mot två gånger avgiftsbeloppet och för budgetåret 1973/74 mot 1,5 gånger avgiftsbeloppet.

Enligt nämndens beräkningar innebär detta att för prisregleringen på ostkusten under budgetåret 1972/73 kommer att stå tUl förfogande sam­manlagt omkring 1,2 milj. kr. och under budgetåret 1973/74 omkring 1,0 milj. kr. Finansieringssystemet innebär bl. a. att fiskförsäljnings­föreningarna pä ostkusten stimuleras att avsätta största möjliga kvanti­teter för färskkonsumtion m; m. eftersom stödet ökar i motsvarande grad. Medlen skall liksom hittUls betalas ut som tillskott tUl de priser, som medlemmarna i fiskförsäljningsföreningarna får ut för strömming som säljs till djurföda eller exporteras. Prisstöd bör emellertid inte längre utgå för saltströmming. Förslaget innebär vidare att föreningen Svensk fisk kan bestämma att medlen används även för andra åtgärder, som effektiviserar förstahandsmottagningen och avsättningen av ström­ming, samt för kvalitetsförbättrande åtgärder i samband med marknads­föringen. Föreningen Svensk fisk kan vidare inom ramen för givna direktiv bidra med ytterligare medel till stöd för ostkustfisket.

Jordbruksnämnden avser att med uppmärksamhet följa utvecklingen på området. Nämnden föreslår att den skaU ha befogenhet att ändra regleringarna så att om möjligheter tiU detta öppnas systemen pä de olika kuststräckorna ytterligare samordnas. I varje faU bör en­ligt nämndens förslag samordningsfrågan och den särreglering som här föreslås för ostkustens vidkommande ses över av nämnden inför de förslag om regleringarna på fiskets område, som nämnden kommer att avge för budgetåret 1974/75. Jordbruksnämnden utgår från  att för-

Prop. 1972: 40

9

eningen Svensk fisk under mellantiden verkställer de utredningar som krävs för att klarlägga bl. a. de tekniska förutsättningarna för en önskvärd samordning av systemen.

Ostkustfiskets organisationer och föreningen Svensk fisk har biträtt nämndens förslag. Från föreningen Svensk fisks sida har härvid fram­hållits angelägenheten av att främja arbetet med att samordna praktiska anordningar inom regleringsområdet. Jordbruksnämndens konsument­delegation har ingen erinran mot förslaget.

Efter överläggningar med fiskets förhandlingsdelegation och jord­bruksnämndens konsumentdelegation har nämnden i förut nämnd skri­velse lagt fram förslag beträffande reglering av priserna på fisk på väst-och sydkusten under budgetåret 1972/73, m. m.

Jordbruksnämnden föreslår att föreningen Svensk fisk för den löpan­de verksamheten under budgetåret 1972/73 från prisregleringskassan får 4 milj. kr. Föreningen bör dessutom enligt nämndens förslag för sin verksamhet få använda de ränteinkomster som under året uppkom­mer hos föreningen eller dess konjunkturutjämningsfond. I likhet med vad som gällt för de senaste två budgetåren bör vidare regleringskassan för fisk tillföras högst 1 milj. kr. av de fettvaruavgifter, som utgår vid härdning av siUolja av inhemsk råvara, med avdrag för vad som kan beräknas restitueras. Ett belopp motsvarande sålunda överförda fett­varuavgifter föreslås tillföras föreningen Svensk fisk för dess verksam­het budgetåret 1972/73.

Förslaget innebär enligt nämnden att föreningen Svensk fisk för den löpande verksamheten under budgetåret 1972/73 kommer att förfoga över ungefär samma belopp som under innevarande budgetår. Beloppet är avsett att täcka såväl kostnaderna för den egentiiga prisreglerings­verksamheten som föreningens utgifter för marknadsfrämjande åtgär­der och upplysningsverksamhet. Föreningen kommer vidare enligt nämndens förut redovisade förslag att för strömmingsstödet på ost­kusten förfoga över omkring 1,2 milj. kr.

Nämnden anger att fiskets förhandlingsdelegation vid överläggning­arna har aktualiserat ett tidigare framfört önskemål om att prisregle­ringsavgiften höjs i syfte att öka prisregleringskassans inkomster. Nämn­den har härvid hänvisat till att nämnden i sin skrivelse till Kungl. Maj:t den 30 januari 1970 anfört att enighet förelåg om att ifrågavarande spörsmål i första hand borde tas upp till behandling inom fiskerinärings-utredningen.

Jordbruksnämnden hemställer om bemyndigande att under budgetåret 1972/73 ta upp regleringsavgifter på fisk i huvudsaklig överensstämmel­se med de grunder som tillämpas och i enlighet med vad som före­slagits få besluta om att utbetala medel ur prisregleringskassan för att upprätthålla fiskprisregleringen.

Importen och exporten av fisk och fiskprodukter regleras genom för-

Prop. 1972: 40

10

ordningen (1953: 372) angående reglering av utförseln av vissa slag av fisk och skaldjur (ändrad 1971: 1237) och förordningen (1953: 374) angående reglering av införseln av fisk och skaldjur m. m. (ändrad 1971: 1238). Förordningarna gäller tills vidare enligt särskilda kun­görelser (1967: 136 resp. 137). Även i fråga om import- och export­regleringen av fisk anser nämnden att regleringen under budgetåret 1972/73 bör ordnas i huvudsak enligt de grunder, som har gällt un­der innevarande budgetår. Detta innebär bl. a. fortsatt bemyndigande för nämnden att dels föreskriva att exporten tiU länder med centralise­rad import skall ske genom föreningen Svensk fisk, dels inom ramen för gällande internationella bindningar reglera importen av fisk i den omfattning som är nödvändig för att upprätthålla prisregle­ringssystemet. Nämnden erinrar också om att enligt Kungl. Maj:ts be­slut den 19 december 1969 gäller dels minimipriser och licenstvång vid införsel av fryst filéad torsk och kolja, dels minimipriser vid ut­försel av fryst filéad rödspätta, torsk och kolja till Storbritannien.

Nämnden anser att behållningen i prisregleringskassan för fisk på villkor, som fastställts av Kungl. Maj:t genom beslut den 3 september 1954 och den 11 aprU 1958, under budgetåret 1972/73 bör få användas för lån till föreningen Svensk fisk för att tillfälligt finansiera krediter för försäljning av fisk på export.

För att täcka kostnaderna för kvalitetskontrollen av fiskvaror behövs även i fortsättningen tillskott av prisregleringsmedel. Nämnden hem­ställer om bemyndigande att under nästa budgetår för detta ändamål använda medel från prisregleringskassan till erforderligt belopp.

Nordostatlantiska fiskerikonventionen

I enlighet med en rekommendation av Nordostatlantiska fiskerikom-missionen i vilken bl. a. Sverige deltar, förbjöds inom ramen för Nord­ostatlantiska fiskerikonventionen siUfiske i Nordsjön och Skagerak under maj månad och perioden den 20 augustiden 30 september 1971. Genom dessa fredningstider avsåg man att uppnå ett solidariskt skydd av det allt mindre siUbeståndet i Nordostatlanten. Enligt re­kommendationen godtogs högst 10 c/o bifångster av sill vid annat fiske inom området. Visst begränsat fiske, 1 000 ton per år, för kon­sumtionsändamål m. m. fick vidare ske under fredningstiden under för­utsättning att detta anmälts till kommissionen.

Vid möte med Nordostatlantiska fiskerikommissionen i december 1971 antogs en rekommendation om förbud av sillfiske i Nordsjön och Skagerak under tiden den 1 aprilden 15 juni 1972 och den 1 februa­riden 15 juni 1973. Liksom under förbudsperioderna år 1971 får även under förbudstiderna åren 1972 och 1973 högst 10 »/o bifångster av sill godtas vid annat fiske inom området. Vidare skall inom området

Prop. 1972:40

H

varje land för konsumtionsändamål m. m. få fiska högst 1 250 ton un­der förbudsperioden år 1972 och 2 500 ton under motsvarande period år 1973.

Departementschefen

Förhållandena inom fisket har under senare år påkallat flera särskilda stödåtgärder. Sålunda har konsolideringsstöd lämnats till fiskeföretag i likviditetssvårigheter, särskilt omställningsstöd har utgått till fiskare som lämnar fisket samt speciella stödformer har införts med anled­ning av förbudet mot sillfiske under vissa perioder i Nordsjön och Skagerak. Vidare har bl. a. ökade resurser stäUts till förfogande för fiskets marknadsstöd. Syftet med alla dessa åtgärder har varit att för­söka avhjälpa de aktuella svårigheterna för en näringsgren med sär­skilda problem och att därmed bl. a. hindra att stora kustområden avfolkas. 1 stor utsträckning har också omställningssvårigheterna för enskilda personer kunnat mUdras och bl. a. gjort det möjligt för dem att inte behöva flytta från sin bostadsort. Det råder enligt min mening ingen tvekan om att utvecklingen inom fisket fortfarande kräver att särskilda stödåtgärder vidtas för att effekten av de åtgärder som hittills vidtagits inte skall förloras.

Mot den bakgrund som nu angetts är det enligt min mening ange­läget att marknadsstabiliserande åtgärder kan utformas så att de medel som står till förfogande för fiskets marknadsstöd kan utnyttjas på ef­fektivast möjliga sätt. Jag anser därför i likhet med fiskerinäringsutred­ningen att nya former av marknadsstöd bör kunna prövas av föreningen Svensk fisk inom ramen för de principer för fiskeripolitiken som god­känts av 1970 års riksdag. Föreningen bör ha möjlighet att om så anses påkallat främja avsättningen av fisk genom att lämna prisutjämnings­bidrag eller regionalt fraktstöd. Minimi- och garantipriserna bör fast­ställas enligt nuvarande grunder, varvid föreningen dock bör ha möjlig­het att ingripa i marknadsutvecklingen genom att temporärt fastställa ett minimipris som understiger garantipriset. När det gäller fisk, som av föreningen köpts till garantipris, bör den hksom hittills i princip inte få säljas under minimipriset till sådana användningsområden som normalt täcks med köp tUl lägst minimipris. Föreningen bör emellertid, som ut­redningen föreslagit, så långt detta kan ske utan att den ordinarie av­sättningen störs, ha möjlighet att ordna avsättningen av överskotts­kvantiteterna så att kostnaderna för regleringen i möjligaste mån be­gränsas. Föreningen bör således kunna avsätta överskottskvantiteterna även till andra länder än sådana som har centraliserad import till priser som understiger minimipriset. Denna möjlighet bör också få användas tillfälligtvis på den inhemska marknaden om särskilda skäl föreligger. Jag anser vidare att föreningen även bör ha möjlighet att bl. a. aktivt

Prop. 1972:40

12

kunna medverka tUl åtgärder, som leder till en utbyggnad och för­bättring av berednings- och distributionskapaciteten. Denna medverkan bör i första hand gälla organisatoriska frågor men föreningen Svensk fisk bör också med vissa ekonomiska insatser kunna bidra till avsätt­ningsfrämjande åtgärder.

Föreningen Svensk fisk har hittills fått ta i anspråk medel i sin kon­junkturutjämningsfond endast om oförutsedda förhållanden så har påkallat. Hänsyn till möjligheterna att förbruka fondmedel har inte kunnat tas när stödåtgärderna fastställts. Behållningen i fonden har också de senaste åren ökat kraftigt och uppgår nu till närmare 20 milj. kr. Liksom fiskerinäringsutredningen anser jag det i och för sig ange­läget att medel finns för att täcka de utgifter, som kan uppstå på grund av oförutsedda förhållanden. Behållningen i fonden bör enligt min mening dock inte låsas så att föreningens möjligheter att under olika år utjämna behovet av medel för den löpande regleringsverksamheten begränsas. Vid särskilda behov bör därför högst en fjärdedel av fon­dens medel få användas för den löpande regleringen. Hänsyn härtUI bör kunna tas redan när stödåtgärderna fastställs. Liksom hittills bör gäUa att fondmedlen får förbrukas utan jordbruksnämndens medgivande endast om beslutet härom biträds av ordföranden i föreningen. Vidare bör i enlighet med utredningens förslag gälla att medel från fonden inte får tas i anspråk i sådan utsträckning att fondens behåUning kom­mer att understiga 10 milj. kr. om ej Kungl. Maj:t medger det.

I enlighet med beslut av 1968 års riksdag har statens jordbruks­nämnd efter överläggningar med ostkustens fiskarorganisationer och föreningen Svensk fisk lagt fram ett förslag om att även reglerings­åtgärderna på ostkusten fr. o. m. den 1 juli 1972 skall ske inom ramen för föreningen Svensk fisk. Förslaget innebär vidare bl. a. att de sär­skUda fiskförsäljningsföreningarna på ostkusten och /eller deras central­organisation Ostkustfisk även i fortsättningen får bestämma priserna på strömming för olika ändamål och nyttiggöra överskotten. Det förut­sätts dock att en viss samordning av regleringssystemen på ostkusten och övriga kuststräckor kommer till stånd för att säkerställa att konkur­rens mellan de olika kuststräckorna i möjligaste mån sker på lika viU­kor och att inte åtgärder vidtas, som motverkar att fisket och avsätt­ningsförhållandena utvecklas rationellt. Jordbruksnämnden har i sitt förslag utgått från att föreningen Svensk fisk före budgetåret 1974/75 verkställer de utredningar som krävs för att klarlägga bl. a. de tekniska förutsättningarna för en ytterligare samordning av systemen.

Jag anser att nämndens förslag innebär ett första steg mot en önsk­värd samordning av regleringsåtgärderna på olika kuststräckor. Pris­regleringen på ostkusten bör således fr. o. m. budgetåret 1972/73 ad­ministreras av föreningen Svensk fisk, varvid stödet på ostkusten bör ut­formas enligt de grunder som föreslagits av jordbruksnämnden. Detta

Prop. 1972: 40

13

innebär bl. a. att särskilda avgifter i enlighet med nämndens förslag tas ut av medlemmarna i de fiskförsäljningsföreningar, som är anslut­na till centralföreningen Ostkustfisk. För prisregleringen på ostkusten bör i enhghet med jordbruksnämndens förslag föreningen Svensk fisk från prisregleringskassan för fisk få ett belopp som motsvarar de av­gifter, som av ostkustens fiskförsäljningsföreningar inbetalats tiU pris­regleringskassan samt därutöver belopp vilka för budgetåret 1972/73 svarar mot två gånger avgiftsbeloppet och för budgetåret 1973/74 mot 1,5 gånger avgiftsbeloppet.

Enligt jordbruksnämndens förslag skall såväl centralföreningen Ost­kustfisk som Svenska ostkustfiskarnas centralförbund ingå som med­lemmar i föreningen Svensk fisk med vardera fem insatser och antalet styrelseledamöter i föreningen skall ökas så att även ostkustfisket blir företrätt. Härvid har förutsatts att en ordinarie styrelseledamot skall representera centralföreningen Ostkustfisk och suppleanten för denne centralförbundet samt att föreningens arbetsutskott utökas med dessa personer. I skrivelse den 11 februari 1972 har föreningen Svensk fisk framfört att frågan om den framtida sammansättningen av föreningens styrelse och dess arbetsutskott har behandlats inom föreningen. För­eningen har härvid beslutat att förorda att styrelsen av Svensk fisk och dess arbetsutskott ökas med vardera två ledamöter jämte suppleanter för dessa, varvid ledamöterna skall väljas så att en representerar fisket och en näringslivet i övrigt. Även jag anser att föreningen Svensk fisks styrelse i samband med att föreningens verksamhet kommer att omfatta ostkusten bör ökas med två ledamöter.

Jag övergår nu till att behandla statens jordbruksnämnds förslag beträffande reglering av piiserna på fisk på syd- och västkusten under budgetåret 1972173, m. m. Som förut angetts är det enligt min mening i nuvarande läge angeläget att tillräckliga resurser står till förfogande för fiskets marknadsstöd. Det av jordbruksnämnden i samförstånd med fiskets förhandlingsdelegation och nämndens konsumentdelegation fram­lagda förslaget tillgodoser uppenbarligen detta krav när det gäller pris­regleringen under budgetåret 1972/73. Jag ansluter mig tUl nämndens förslag. Prisregleringen på fiskets område liksom regleringen av impor­ten och exporten bör således under budgetåret 1972/73 ske i huvudsak på samma sätt som under innevarande budgetår. Föreningen Svensk fisk bör för den löpande verksamheten budgetåret 1972/73 tillföras sammanlagt 4 milj. kr. från prisregleringskassan för fisk samt för denna verksamhet vidare få använda de ränteinkomster som under detta år uppkommer hos föreningen eller dess konjunkturutjämningsfond. Dess­utom bör föreningen i enlighet med vad som föreslagits i det före­gående få särskilda medel från prisregleringskassan för reglerings­verksamheten på ostkusten. TUl prisregleringskassan för fisk bör liksom föregående budgetår även föras över högst 1 milj. kr. av de fettvaru-

Prop. 1972: 40

14

avgifter som utgår vid härdning av sillolja av inhemsk råvara, med av­drag för vad som kan beräknas restitueras vid export. Ett belopp mot­svarande de fettvaruavgifter, som förs över till prisregleringskassan bör föras tUl föreningen Svensk fisk för dess verksamhet budgetåret 1972/73. De medel som anslås för den löpande verksamheten bör av föreningen Svensk fisk kunna användas även för marknadsfrämjande åtgärder och upplysningsverksamhet i fråga om saltsjö- och insjöfiskets fångster. Me­del i prisregleringskassan för fisk bör liksom innevarande budgetår även under nästa budgetår kunna användas för andra ändamål än vad som förut angetts, om Kungl. Maj:t så anser det påkaUat vid akuta svårigheter inom fisket. Trots att en viss förbättring kunnat noteras för fisket under senare tid kan vissa fiskeföretag komma i akut ekonomisk kris samtidigt som statliga insatser i form av t. ex. kreditgarantier för konsolideringsändamål inte bedöms möjliga. Det är relativt vanligt att andra fiskeföretag berörs av en sådan akut kris genom borgensåtagan­den. Hotas fiskeföretag av konkurs e. d. till följd av att delägarna gått i borgen för annat fiskeföretag som råkat i ekonomiska svårigheter, bör prisregleringskassan få användas för att rädda förstnämnda företags existens. Detta innebär självfallet inte att borgensåtaganden, som kan infrias utan att fiskeföretags existens hotas, får avlyftas på detta sätt.

Jag vUl erinra om att jag i årets statsverksproposition (prop. 1972: 1 bil. 11 s. 66) har föreslagit att statiiga kreditgarantier bör för budget­året 1972/73 liksom under innevarande budgetår få lämnas för kon­solidering av de ekonomiska förhållandena vid fiskeföretag intUl högst 20 mUj. kr. Sådana garantier får lämnas om en genomgripande sanering av vederbörande företags ekonomi kommer tUl stånd.

Statens kostnader för prisregleringen bör liksom hittills täckas av medel som flyter in i prisregleringskassan för fisk. Jag anser liksom jordbruksnämnden att prisregleringsavgiften f. n. inte bör höjas. Nämn­den bör således få ta upp prisregleringsavgifter under budgetåret 1972/ 73 i den ordning som gäller innevarande budgetår, dvs. med högst 3 "/o av inköpspriset dock lägst minimipriset för fisk, som fångas av svenska fiskare och som förs i land på väst- eller sydkusten. På fisk som importeras bör prisregleringsavgift få tas ut med belopp som mot­svarar avgifterna på fisk som svenska fiskare fångar.

Under budgetåret 1972/73 bör om särskilda skäl förehgger och på de vUlkor som fastställs av Kungl. Maj:t behållningen i pris­regleringskassan få användas för lån till föreningen Svensk fisk för att tillfälligt finansiera krediter vid försäljning av fisk på export.

För att under budgetåret 1972/73 bestrida kostnaderna för kvalitets­kontroll av fiskvaror bör jordbruksnämnden få använda medel från prisregleringskassan för fisk.

Jag övergår härefter att behandla frågan om särskilda åtgärder med anledning av förbudet mot sillfiske i Nordsjön och Skagerak. Som förut

Prop. 1972:40

15

nämnts avses inom ramen för Nordostatlantiska fiskerikonventionen sillfiske med vissa undantag i angivna områden bli förbjudet under pe­rioden den 1 aprilden 15 juni 1972. Denna åtgärd är ett led i strä­ vanden att skydda sillbeståndet och en fortsättning av det förbud mot sillfiske som i samma syfte under vissa perioder tillämpades år 1971. Sådana skyddsåtgärder är enligt min mening av väsentlig betydelse även för svenskt fiske. Samtidigt kan de medföra svårigheter för de fiskare, som normalt under förbudstiden bedriver sillfiske i de områ­den som berörs av förbudet. Under föregående år har därför också sär­skUda stödåtgärder vidtagits för dessa fiskare. Ersättning vid arbetslös­het med anledning av förbudet mot sUlfiske har utgått enligt samma grunder som tillämpas för övrig arbetslöshetsersättning, varvid kostna­derna härför har bestritts med medel från prisregleringskassan för fisk. Vidare har under innevarande budgetår sammanlagt högst 3 milj. kr. från prisregleringskassan kunnat lånas ut till fiskeföretag, som på grund av förbudet mot sillfisket har fått likviditetssvårigheter. Slutiigen kan under budgetåret 1971/72 särskUt bidrag med anledning av förbudet mot sillfiske under vissa tider i Nordsjön och Skagerak beviljas från anslaget Särskilt omställningsstöd till fiskare. Sådant bidrag kan enligt gällande bestämmelser beviljas med utgångspunkt från lottfördelningen på de båtar som under åren 19681970 (basperioden) under perioder motsvarande förbudstiderna har varit inriktade på sUlfiske i Nordsjön och Skagerak, varvid bidrag utgår till såväl innehavare av manslott som båtlott. Bidrag jämte den beräknade inkomsten under förbudstiden får i regel inte överstiga 70 "/o av basperiodens inkomst. Denna gräns får dock överskridas om båtens nettoinfiskning under basperioden varit lägre än vad som kan anses vara ett tillfredsställande fångstresultat med hänsyn till bl. a. omkostnaderna vid fiske med en båt av ifrågavaran­de storlek och beskaffenhet. Bidrag får utgå med högst 3 000 kr. per lott, varvid dock bidrag inte lämnas till den som för närmast föregående inkomstår taxerats tUI statlig förmögenhetsskatt.

Jag anser att särskilda stödåtgärder även bör vidtas med anledning av det nu aktuella förbudet mot sillfiske i Nordsjön och Skagerak. Lik­som föregående år bör således i detta sammanhang ersättning vid ar­betslöshet utgå enligt samma grunder som tiUämpas vid övrig arbets­löshetsersättning och kostnaderna för dessa arbetslöshetsersättningar samt administrationskostnaderna härför bör liksom år 1971 få bestridas med medel från prisregleringskassan för fisk. De erforderliga medlen bör utbetalas tUl Sveriges fiskares erkända arbetslöshetskassa efter re­dovisning av kostnaderna.

För att bl. a. tillgodose ett eventuellt lånebehov bör under budgetåret 1972/73 högst 3 milj. kr. från prisregleringskassan för fisk få användas. De medel som härvid utlånas från prisregleringskassan bör återbetalas till kassan och kassan bör även tillföras ränta på dessa medel. Det an-

Prop. 1972: 40

16

kommer på Kungl. Maj:t att meddela närmare föreskrifter om låne-givningen.

1 årets statsverksproposition (prop. 1972: 1 bU. 11 s. 66) har jag föreslagit att från anslaget Särskilt omstäUningsstöd tiU fiskare bör under budgetåret 1972/73 liksom under innevarande budgetår särskilda bidrag vid behov kunna utgå med anledning av reglering av fisket. Dessa bidrag bör enligt min mening utgå efter i huvudsak nu gällande principer. Om särskilda skäl föreligger bör dock bidrag få utgå med högst 90 "/o av basperiodens inkomst.

Sveriges fiskares riksförbund har i skrivelse den 17 december 1972 ansökt om bidrag på 20 000 kr. tUl kostnaderna för en konferens i Stockholm i juni 1972 med representanter för yrkesfiskarnas organisa­tioner och för havsforsknings- och undersökningsverksamheten i de länder som bedriver fiske i Östersjön. Kostnaderna för konferensen har beräknats tiU ca 30 000 kr. Enligt min mening är det av betydelse för fiskenäringen att spörsmål om fiskets utveckhng i Östersjön och Botten­havet kan diskuteras av representanter av berörda länders fiskarorga­nisationer och forsknings- och undersökningsinstitutioner. Jag anser därför att högst 20 000 kr. från prisregleringskassan för fisk bör ställas tiU riksförbundets förfogande för att bestrida vissa kostnader för nämn­da konferens.

Hemställan

Under åberopande av det anförda hemställer jag att Kungl. Maj:t föreslår riksdagen att

1)

medge att för tiden till utgången av juni 1973 reglering av priser­na på fisk m. m. liksom importen och exporten av fisk jämte vad därmed hänger samman samt användningen av medel i statens jord­bruksnämnds prisregleringskassa för fisk sker enligt de grunder jag för­ordat i det föregående,

2)

medge att stöd till fiskare som drabbas av förbud mot sillfiske i Nordsjön och Skagerak lämnas enligt de grunder jag förordat i det före­gående.

Med bifall till vad föredraganden sålunda med instämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Maj:t Konungen att tiU riksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bilaga till detta protokoll utvisar.

Ur protokollet: Britta Gyllensten

MARCUS BOKTR. STHLM 19 72   720153