Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1975/76:179 Regeringens proposition

1975/76:179

om ändring i allmänna arbetstidslagen (1970: 103);

beslutad den 18 mars 1976.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga det förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar

OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

INGEMUND[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås vissa begränsningar av de övertidsuttag som medges i arbetstidslagen. Enligt förslaget skaU som övertid i lagens mening anses inte bara den arbetstid som överstiger de i lagen angivna måtten för ordinarie arbetstid och jourtid utan även mertid i förhållande till kortare arbetstid som i fråga om heltidsarbete har avtalats i angiven ordning. Vidare föreslås en bestämmelse om att ordinarie arbetstid en­ligt lagen skall minskas med hänsyn till infallande arbetsfri helgdag vid beräkning av allmän övertid. Även beträffande övertid för nödfallsar­bete samt förberedelse- och avslutningsarbeten föreslås ändringar som i viss utsträckning begränsar möjlighetema att ta ut övertid.

1    Riksdagen 1975/76.1 samL Nr 179

Prop. 1975/76:179

Förslag till

Lag om ändring i allmänna arbetstidslagen (1970: 103)

Härigenom föreskrives i fråga om allmänna arbetstidslagen (1970:

103) dels att 3, 8 och 10 §§ skaU ha nedan angivna lydelse, dels att i lagen närmast efter mbriken "Övertid" skall införas en ny

paragraf, 7 a §, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

' ' 3

§

Utöver de undantag som anges

Utöver de undantag som anges

i 2 § får undantag från lagens tiU-

i 2 § får undantag från lagens till-

lämpning göras genom koUektiv-

lämpning göras genom kollektiv­

avtal, som på arbetstagarsidan

avtal, som på arbetstagarsidan

slutits eller godkänts av organisa-

slutits eller godkänts av organisa­

tion, vUken är att anse som huvud-

tion, vUken är att anse som cen-

organisation enUgt lagen (1936:

trål .arbetstagarorganisation enligt

506) om förenings- och förhand-

lägen (1976:000) om medbestäm-

lingsrätt.                                       ' '

mande i arbetslivet.

Arbetsgivare, som är bunderi av sådant kollektivavtal, får tiUämpa avtalet på arbetstagare, vilken sysselsattes i arbete som avses med avtalet, även om arbetstagaren ej är medlem av den avtalsslutande organisationen på arbetstagarsidan. Detta gäller dock ej arbetstagare, som omfattas av annat tillämpligt kollektivavtal.

7 a §

. 1 denna lag förstås med övertid arbetstid som överstiger ordinarie arbetstid och jourtid enligt 4, 5 och 7 §§. Har genom kollektivav­tal, som har tillkommit i den ord­ning som anges i 3 §, annan ordi­narie arbetstid eller jourtid avta­lats, förstås med övertid i stället så­dan arbetstid som vid heltidsarbete överstiger ordinarie arbetstid och jourtid enligt avtalet.

Vid beräkning av tillåten övertid enligt 10 § minskas den ordinarie arbetstiden enligt 4 § för varje in­fallande helgdag, som är arbetsfri och som ej är söndag, med den ar­betstid som arbetstagaren skulle ha fullgjort om helgdagen i stället ha­de varit vardag.

Prop. 1975/76:179

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Har natur- eller olyckshändelse eller annan omständighet, som ej kunnat förutses, vållat avbrott i verksamhet eller medfört över­hängande fara för sådant avbrott eller för skada på Uv, hälsa eUer egendom, får övertid tagas ut i den utsträckning som förhållandena kräver.

Har natur- eller olyckshändelse eller annan därmed jämförlig om­ständighet, som ej kunnat förat­ses, vållat avbrott i verksamhet eller medfört överhängande fara för sådant avbrott eller för skada , på liv, hälsa eller egendom, får övertid tagas ut i den utsträckning som förhållandena kräver.

Arbetsgivaren skall göra anmälan till arbetai"skyddsstyrelsen om så­

dant arbete med angivande av anledning till samt omfattning och var­

aktighet av arbetet inom två dygn från arbetets början. Arbetet får icke

fortsättas utöver denna tid, utan att tillstånd tiU arbetet sökts hos ar­

betarskyddsstyrelsen. Anmälan eller ansökan anses gjord, när denna av­

lämnats till posten i betalt brev.

.:.

Arbetarskyddsstyrelsen får medge undantag från andra stycket. Där­vid får styrelsen föreskriva särskilda villkor.

10 §

När särskilda skäl föreligger, får övertid utöver vad som följer av 8 och 9 §§ tagas ut med högst 48 timmar imder en tid av fyra veckor eUer 50 timmar under en kalendermånad, dock högst 150 timmar under ett kalenderår.

När särskilda skäl föreligger, får övertid utöver vad som följer av 8 § tagas ut nied högst 48 tim­mar under en tid av fyra yeckor eller 50 timmar under en kalen­dermånad, dock högst 150 timmar under ett kalenderår. Har övertid, som avses i 9 §, tagits ut skall den övertid som medges enligt detta stycke minskas med den sålunda uttagna tiden.

När synnerliga skäl föreligger, får. arbetarskyddsstyrelsen medge ytter­ligare övertid med högst 150 timmar under ett kalenderår.

Från de begränsningar som föreskrives i första stycket får avsteg göras genom kollektivavtal, som tillkommit i den ordning som anges i 3 §. Om sådant koUektivavtal gäller 3 § i övrigt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1977.

Prop. 1975/76:179

Utdrag ARBETSMARKNADSDEPARTEMENTET PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1976-03-18

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], AspUng,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Bengts­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ändring i allmänna arbetstidslagen (1970:103)

1   Inledning

Den nu gällande allmänna arbetstidslagen (1970:103) trädde i kraft den 1 januari 1971. Inom arbetsmarknadsdepartementet har en särskild arbetstidsgmpp med representanter för arbetarskyddsstyrelsen och ar­betsmarknadsparterna gjort en översyn av lagens tiUämpning. Gruppen avlämnade i mars 1975 rapporten (Ds A 1975: 3) Arbetstidslagens tUl-lämpning.

På grundval av en del av de synpunkter och önskemål som arbetstids­gruppen fört fram har inom arbetsmarknadsdepartementet i december 1975 utarbetats promemorian (Ds A 1975: 15) Vissa ändringar i arbets­tidslagen. Promemorian, som även innehåller en kort redogörelse för innehållet i arbetstidsgrappens rapport, bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga (till promemorian fogad bilaga ej medtagen här).

Efter remiss har yttranden över rapporten och promemorian avgetts av försvarets civUförvaltning, postverket, televerket, statens jämvägar, statens avtalsverk, arbetarskyddsstyrelsen. Landsorganisationen i Sverige (LO), Landstingsförbundet, Svenska arbetsgivareföreningen (SAF), Svenska kommunförbundet, Sveriges industriförbund och Tjänstemän­nens centralorganisation (TCO). Försvarets civUförvaltning har tiU sitt yttrande fogat yttrande från försvarets materielverk. Till arbetarskydds­styrelsens yttrande har fogats yttranden från styrelsens arbetstidsnämnd och yrkesinspektionen i Stockholms, Växjö, Kalmar, Malmö, Göteborgs, Karlstads, Västerås, Gävle, Härnösands, Umeå och Luleå distrikt. SAF har bifogat yttranden från Byggförbundet, Jämbruksförbundet och Sveriges skogsindustriförbund.

Prop. 1975/76:179

2    Gällande bestämmelser m. m.

I denna del hänvisas till avsnitt 2 och 3 i bilagan.

3    Departementspromemorian och remissyttranden över den

3.1 Promemorian

I promemorian läggs fram förslag tiU ändringar av bl. a. arbetstids­lagens övertidsbestämmelser. I fråga om innehåUet i förslagen hänvisas tUl avsnitt 6 i bUagan.

3.2 Remissyttrandena

Förslagen i departementspromemorian godtas i sina huvuddrag eUer lämnas i stort sett utan erinran av flertalet reniissinstanser. LO och TCO konstaterar att de föreslagna ändringama i arbetstidslagen innebär för­bättringar i förhållande till vad som gäUer f. n. SAF, i vars synpunkter Sveriges industriförbund instämmer, avstyrker däremot förslagen och anför att det i stället finns behov av en uppmjukning av lagens regler. Landstingsförbundet och Svenska kommunförbundet ifrågasätter om inte förslagen bör bli föremål för ytterligare överväganden. Om för­slagen likväl skall genomföras nu anser förbunden särskilt med hän­syn till anknytningen till gällande kollektivavtal att ändringama bör träda i kraft tidigast den 1 juli 1977. Arbetarskyddsstyrelsen framhåUer att de föreslagna ändringarna kan väntas för styrelsens del medföra ökat arbete med arbetstidsärenden och att detta är en olyckUg utveckUng.

Förslaget att definiera övertidsbegreppet i arbetstidslagen tillstyrks eller lämnas utan erinran av flertalet remissinstanser. Bl. a. arbetarskyddsstyrelsens arbetstidsnämnd och statens avtalsverk hänvisar samtidigt tUl att avsikten enligt promemorian är att bibehålla möjlig­heten att avtala om såväl längre som kortare ordinarie arbetstid eller jourtid än som anges i lagen. Det framhålls att lagtexten (7 a § första stycket i förslaget tUl ändring i arbetstidslagen) följaktligen bör åter­spegla båda dessa alternativ.

En del remissinstanser är kritiska mot den föreslagna definitionen. Landstingsförbundet och Svenska kommunförbundet anser att i prome­morian inte har redovisats något vägande skäl för att nu frångå möjlig­heten att ta ut allmän övertid med utgångspunkt i arbetstidslagens mått för ordinarie arbetstid. Enligf SAF är den föreslagna ändringen inte för­enlig med lagens karaktär av maximUagstiffning. Ett genomförande skul­le ge upphov till åtskilliga praktiska problem, t. ex. när en dagarbetare tUlfälligt utför arbete i skiftgång. Järnbruksförbundet och Sveriges skogs-

Prop. 1975/76:179

6

industriförbund anför olika faU där redovisning i arbetstidsjournalen av skiftarbete anses komma att försvåras, om man vid redovisning av övertid inte kan utgå från ordinarie arbetstid enligt arbetstidslagen. Bl. a. påpekas att arbetstiden per fyraveckorsperiod kan växla för de oUka skiftlagen och ömsom överskrida, ömsom underskrida den genom­snittliga avtalade arbetstiden per period.

I sammanhanget tar LO och TCO också upp frågan om övertid för deltidsanställda. Enligt organisationema bör arbetstidslagen med tanke på deltidsanstäUda utformas så att aU arbetstid, som fullgörs utöver avtalad ordinarie arbetstid, anses som övertid.

Förslaget i fråga om närmare beräkning av tillåten övertid innebär att man vid beräkning av övertidsuttag skall minska den ordinarie arbetstiden enUgt arbetstidslagen med hänsyn till infal­lande arbetsfri helgdag. Till denna princip ansluter sig flertalet remiss­instanser. Statens avtalsverk framhåller dock att förslaget, om det ge­nomförs, ändrar en av de fömtsättningar som gällde när parterna träf­fade avtal om omfattningen av skyldigheten att fuUgöra allmän övertid. En begränsning av föreliggande möjligheter att ta ut allmän övertid kan enligt verket komma att medföra behov av ökade personella resurser bl. a. inom poUsväsendet, kriminalvården och försvarsmakten.

Mot den föreslagna schablonregeln vid beräkning av övertid görs emellertid invändningar. Enligt statens avtalsverk bygger förslaget på arbetstidsförhållanden för arbetstagare som regelbundet arbetar åtta timmar varje helgfri måndagfredag. Huvuddelen av arbetstagarna inom verkets avtalsområde har en annan arbetstid än åtta timmar per arbetsdag och arbete förekommer i stor utsträckning också på lördagar och söndagar. Det synes nödvändigt att dessa förhållanden beaktas och att som utgångspunkt vid beräkningen tas den arbetstid som arbets­tagaren skulle ha fuUgjort om arbetsfri helgdag, som ej är söndag, i stället varit vardag. Liknande synpunkter framförs av postverket, statens järnvägar och SAF. Landstingsförbundet och Svenska kommunförbun­det invänder mot förslagets utformning att förslaget inte tar hänsyn tUl fall där enligt avtal viss kortare arbetstid än 40 timmar i veckan skall gälla och veckoarbetstiden samtidigt skall vara densamma oavsett antalet helgdagar som infaller under sjudagarsperioden. Vidare påpekar arbe­tarskyddsstyrelsens arbetstidsnämnd att förslaget lämnar öppet om det avser arbetsfria helgdagar för den enskilde arbetstagaren eUer för den arbetsgrupp han tillhör.

LO och TCO hälsar med tillfredsställelse promemorians uttalande att arbetstidslagen skall tillämpas så att exempelvis semester och sjuk­ledighet jämställs med arbetad tid vid beräkning av tillåtet övertidsut­tag. LO menar att regler om s. k. privUigierad frånvaro bör tas in också i lagtexten. Vidare framhåller LO och TCO att det måste slås fast att fackUgt arbete, som under ordinarie arbetstid utförs av fackUg förtroen-

Prop. 1975/76:179

7

deman enligt lagen om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen, skall betraktas som ordinarie arbetstid i arbetstidslagens mening. Sist-nänmda fråga behandlas även i yttrandet från arbetarskyddsstyrelsens arbetstidsnämnd. Nämndens flertal förordar att facklig förtroendemans arbete likstäUs med arbete i arbetstidslagens mening när det utförs på hans ordinarie arbetstid.

Den föreslagna ändringen av bestämmelsen om övertid för nödfallsarbete tUlstyrks av bl. a. LO och TCO samt försvarets ci­vilförvaltning. Statens avtalsverk konstaterar att förslaget innebär en skärpning av nuvarande bestämmelser och att viss risk finns att viktiga samhällsintressen härigenom kan bli åsidosatta.

LO och TCO anser att det inte finns några skäl att ha en särskild övertidsform för förberedelse- och avslutningsarbete. Förslaget i promemorian att övertid för förberedelse- och avslutnings­arbete skall avräknas från aUmän övertid kommenteras dessutom av bl. a. statens järnvägar och SAF. Enligt statens jämvägar kan förslaget komma att medföra dels behov av viss personalökning, dels svårigheter att fullfölja planerade banunderhållsarbeten till dess ytterUgare personal hunnit utbildas. SAF framhåller att stora svårigheter skulle uppkomma för bl. a. byggnadsindustrin, sågverksindustrin och viss verkstadsindu­stri, om förslaget genomförs.

Även förslaget om ändrat förfarande vid arbetarskyddsstyrelsens handläggning av ärenden om dispens från före­skrifter om arbetstiden berörs i några yttranden. LO ser po­sitivt på förslaget men framhåller att det är central arbetstagarorganisa­tion som myndigheten bör ha kontakt med vid remissförfarandet. Enligt arbetarskyddsstyrelsens arbetstidsnämnd kommer ett remissförfarande med organisationerna i ärenden, som tUlstyrkts av arbetstagarna personli­gen, att innebära förlängd handläggningstid och ökat arbete för myndig­heten. För att minska antalet ärenden bör enUgt nämnden partema kun­na disponera över den extra övertiden genom kollektivavtal på förbunds­nivå eller motsvarande.

Dessutom tar vissa remissinstanser upp frågan om straffrätts­Ugt ansvar vid överträdelse av arbetstidslagens föreskrifter. LO och TCO hemstäUer att åtgärder vidtas för att förhindra att arbetstidslagens bestämmelse om förande av övertidsjournal sätts ur spel. Arbetar­skyddsstyrelsens arbetstidsnämnd anser att frågan om ett förtydligande av nämnda bestämmelse bör aktualiseras. Vidare menar yrkesinspek­tionen i Luleå distrikt att dagsböter inte är tillräckligt avhållande som straffpåföljd vid överträdelse av arbetstidslagen och att därför möjUg­het bör införas att döma ut normerade böter. Yrkesinspektionen i Stock­holms distrikt anför i ansvarsfrågan att det förefaller oriktigt att yrkes­inspektionen skall bevaka och eventuellt åtalsanmäla uttag av övertid i de fall där en facklig organisation kunnat avtala fördelaktigare arbets­tider än vad arbetstidslagen föreskriver.

Prop. 1975/76:179

4    Föredraganden 4.1 Inledning

Genom allmäima arbetstidslagen (1970:103) lagfästes 40-timmarsvec-kan som mått för den ordinarie arbetstiden. Lagen innehåUer vid sidan härav bestämmelser som reglerar jourtid och övertid. Fyra oUka former av övertid kan förekomma enUgt arbetstidslagen. Dessa är övertid för nödfallsarbete, övertid för förberedelse- och avslutningsarbete, allmän övertid som kan tas ut med högst 150 timmar per år och extra övertid som kan medges av arbetarskyddsstyrelsen med ytterUgare 150 timmar om året.

Bestämmelserna i arbetstidslagen är allmänt håUna. Grundläggande normer ges om den tid under vilken arbetstagare får anUtas till arbete. Vidsträckta möjUgheter finns för arbetsmarknadens organisationer att genom kollektivavtal komma överens om avvikelser från lagstiftningens maximinormer. För avsteg krävs godkännande av fackförbund eller därmed jämförUg sammanslutning på arbetstagarsidan.

Denna uppläggning har gjort det möjUgt att förverkliga tanken på en enhetligt uppbyggd och allmängiltig arbetstidslag. Arbetstidslagen är med få undantag tillämplig på alla arbetstagare som utför arbete för arbetsgivares räkning.

Frågor om arbetstiden har livUgt debatterats även efter 40-timmars-veckans genomförande. Detta återspeglas i nyligen avslutat eller pågå­ende offentligt utredningsarbete. Jag erinrar om att arbetsmiljöutred­ningens slutbetänkande (SOU 1976: 1) Arbetsmiljölag innehåller för­slag till nya bestämmelser om arbetstidens förläggning. Arbetstidsfrågor behandlas vidare i familjestödsutredningens betänkande (SOU 1975: 62) Förkortad arbetstid för småbarnsföräldrar och 1974 års semesterkom­mittés betänkande (SOU 1975: 88) Fem veckors semester. Även syssel­sättningsutredningen (A 1974: 02) och delegationen (Ju 1973: 03) för jämställdhet mellan män och kvinnor behandlar eller har behandlat hit­hörande frågor. Här bör också nämnas det lagstiftningsarbete som har bedrivits på grundval av arbetsrättskommitténs betänkande (SOU 1975: 1) Demokrati på arbetsplatsen och som nu har lett fram till proposition 1975/76: 105 om lagstiftning angående medbestämmande i arbetslivet m. m. Med en sådan lag avses att skapa ökade fömtsättningar för arbets­tagarna att reglera bl. a. arbetstiden i avtal med arbetsgivarna.

För att göra det möjUgt för arbetsmarknadens parter att följa det pågående arbetet med arbetstidsfrågorna och ta de initiativ som behövs för att få fram utredningsmaterial tillkallade jag i juni 1974 delegationen (A 1974: 09) för arbetstidsfrågor (DELFA). Bland DELFA:s uppgifter ingår att analysera utfallet av tidigare arbetstidsförkortningar, inte minst deras effekter på produktion och sysselsättning, familjeförhållan-

Prop. 1975/76:179

9

den, barntillsyn m. m. Uppmärksamhet skall även ägnas åt frågor som rör deltidsarbete.

Arbetstidslagen irmebar en radikal omgestaltning av den tidigare arbetstidslagstiftningen. För att kartlägga vissa frågor om lagens tUl-lämpning under ett första skede av dess giltighetstid har en särskUd arbetstidsgrupp inom arbetsmarknadsdepartementet varit verksam. Gruppen har redovisat resultatet av sin översyn i rapporten (Ds A 1975: 3) Arbetstidslagens tiUämpning.

. Inom arbetstidsgruppen och i särskilda framställningar har arbets­tagarorganisationer fört fram kritik mot arbetstidslagen på olika punkter. Mot denna bakgrund har inom arbetsmarknadsdepartementet utarbetats promemorian (Ds A 1975: 15) Vissa ändringar i arbetstids­lagen. I promemorian läggs fram förslag om ändringar i övertidsbestäm-melsema i arbetstidslagen och om viss ändrad handläggning av dispens­ärenden i arbetarskyddsstyrelsen. Förslagen har vid remissbehandlingen vunnit starkt stöd hos .de största löntagarorganisationerna, Landsorga­nisationen i Sverige (LO) och Tjänstemännens centralorganisation (TCO). Organisationerna har samtidigt fört fram förslag om ytterligare ändringar i arbetstidslagen.

Några remissinstanser ställer sig avvisande till förslagen. Kritiken tar främst sikte på att företagens verksamhet kommer att försvåras och för­dyras genom att företagen blir mera beroende av att få dispenser för extra övertid, om förslagen genomförs. Vidare har framhållits att de föreslagna ändringarna för arbetarskyddsstyrelsens del kan väntas med­föra ökat arbete med arbetstidsärenden.

För egen del vill jag allmänt anföra följande. Som framgår av vad jag redan har nämnt pågår f. n. en omfattande utrednings- och lagstift­ningsverksamhet på arbetstidens område. Jag vill också erinra om att hu­vudsyftet med den nya lagstiftningen om medbestämmande är att de an­ställda via förhandlingar med motparter skall kunna påverka arbets­miljön i vid mening. Arbetstiden är därvid en viktig del. Med den ut­formning som arbetstidslagen har finns det följaktligen anledning att anta att på sikt relativt betydande förändringar på arbetstidsområdet växer fram på grundval av medbestämmandelagen. Med hänsyn härtiU är det för tidigt att nu ta upp frågan om en allmän översyn av arbets­tidslagstiftningen eller överväga mera omfattande ändringar i denna. Detta bör anstå till dess verkningarna av den nya förhandlingsrätten kan närmare avläsas. De konkreta krav som framställts på annan utform­ning av arbetstidslagen är emeUertid av sådan art att det synes möjUgt att genom begränsade ändringar i lagen beakta framförda synpunkter i väsentliga avseenden. Jag avser här vissa av de reformkrav som har rests från arbetstagarhåll på starkare stöd i arbetstidslagen när det gäller att beräkna övertid och att motsätta sig ökat övertidsuttag. Med hänsyn till att arbetstidslagen lämnar stort utrymme för förhandlingsuppgörel-'

t2    Riksdagen 1975176.1 saml. Nr 179

Prop. 1975/76:179

10

ser behöver man inte räkna med att dessa punktändringar i övertidsbe­stämmelserna föranleder någon betydande ökning av antalet arbetstids­ärenden hos arbetarskyddsstyrelsen. Det är i detta avseende också av intresse att notera att ärbetsmiljöutredningens förslag till arbetsmiljölag öppnar möjlighet att i arbetstidsärenden enligt arbetarskyddslagstift­ningen flytta över dispensrätten från arbetarskyddsstyrelsen till yrkes­inspektionen. I anslutning till behandlingen av arbetsmiljöutredningens förslag kan finnas anledning att beröra motsvarande spörsmål i arbets­tidslagen.

4.2 Övertidsberäkningen

Arbetstidslagen är så konstmerad att arbetstid som överstiger den ordinarie arbetstiden eller jourtiden enligt lagen eUer den längre arbets­tid som har överenskommits i koUektivavtal utgör övertid i lagens me­ning. Har kortare ordinarie arbetstid eller jourtid avtalats än vad lagen anger, utgör skUlnaden mellan avtalad och lagstadgad arbetstid däremot inte övertid enligt lagen.

För vissa avtalsområden har numera kortare arbetstid än 40 timmar i veckan överenskommits genom kollektivavtal. Sådana överenskommel­ser har senast träffats i fråga om särskilt tungt och påfrestande arbete, under jord och vid treskiftsgång.

I departementspromemorian föreslås att det övertidsuttag som arbets­tidslagen medger knyts även till sådan kortare arbetstid som på förbunds­nivå eller motsvarande har överenskommits genom kollektivavtal. För­slaget har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av de flesta remissinstan­serna.

Det är också enligt min mening naturUgt att det lagstadgade övertids­uttaget knyts tUl ordinarie arbetstid eller jourtid som överenskommits i kollektivavtal. Arbetstidslagen är som nämnts så konstruerad att detta redan gäller när längre arbetstid har avtalats än lagen anger. Sak­ligt är det väl befogat att ha samma tillämpning när partema har över­enskommit om kortare arbetstid.

Arbetstidslagen bör i enlighet med det sagda ändras så att övertids­bestämmelserna avser även skillnaden mellan lagstadgad och i kollek­tivavtal överenskommen kortare arbetstid. För att utmärka detta bör, som anförs i departementspromemorian, en definition av övertidsbegrep­pet föras in i arbetstidslagen. Jag föreslår att lagens övertidsbestämmel­ser inleds med en föreskrift av innehåll att med övertid avses arbetstid som överstiger den för ordinarie arbetstid och jourtid i lagen angivna tidsmängden eller annan arbetstid som har avtalats i angiven ordning. Med denna lydelse har beaktats påpekandet i vissa remissytttanden att lagtexten bör återspegla möjligheten att avtala om såväl längre som kor­tare ordinarie arbetstid eller jourtid än som anges i lagen.

I  en del remissyttranden från arbetsgivarhåll har konstaterats att

Prop. 1975/76:179

11

praktiska problem kan uppstå vid registrering av arbetstid, om man inte har 40-timmarsveckan eller 160 timmar per fyraveckorsperiod som ut­gångspunkt vid övertidsberäkningen. Jag vill i anslutning härtiU anföra att minskad marginal för uttag av ordinarie arbetstid naturiigtvis kan medföra att större uppmärksamhet krävs vid redovisning av övertid. Samtidigt erinrar jag om möjligheten att avtala om längre begräns­ningsperioder i fråga om övertidsuttag än lagen anger. På detta sätt kan ibland undvikas att övertid formellt uppstår vid exempelvis skiftarbete med arbetsperioder av varierande längd. Självfallet är det härvid nöd­vändigt att också ta hänsyn till vilka variationer som lämpligen bör godtas. Vad gäller problem vid registrering av arbetstid kan från prak­tisk synpunkt slutligen påpekas, att en anpassning av arbetstidslagens övertidsbegrepp efter vad som avses med övertid enUgt kollektivavtal måste verka i riktning mot att redovisningen förenklas.

LO och TCO har i sina remissyttranden anfört att arbetstidslagen bör utformas så att även för deltidsanställda all arbetstid utöver avtalad ordinarie arbetstid anses som övertid. Jag vill här understryka att en arbetsgivare enligt allmänna avtalsrättsliga grunder inte kan ålägga arbetstagare övertid eller jourtid utan att uttrycklig eller underförstådd överenskommelse har träffats. Detta gäller också vid anställnmg på deltid. Att i arbetstidslagen reglera frågan om mertid med utgångspunkt i avtal om deltid, skulle däremot inte överensstämma med lagens all­männa syfte att ge normer för vad som är högsta tiUåtna ordinarie ar­betstid, jourtid och övertid. I lagtexten bör markeras att man vid be­räkning av övertid skall utgå från ordinarie arbetstiden vid heltidsar­bete. Med sådan arbetstid avses helt naturligt vad som inom avtals­området är full arbetstid i motsats tiU deltid.

Arbetstidslagen berör inte frågan om ordinarie arbetstid skall minskas med den arbetstid som skulle fuUgjorts infallande arbetsfri helgdag, s. k. mjuk arbetsvecka, eller om den ordinarie arbetstiden skall gälla oavsett helgdag, s. k. hård arbetsvecka. Följden har blivit att någon övertid i lagens mening inte anses uppkomma, även om eh anstäUd arbetar på avtalad övertid under motsvarande antal timmar som har fallit bort på grund av arbetsfri helgdag.

Från arbetstagarhåll har frågan om en lagreglering väckts under hän­visning till att helgledighet i vissa faU har föranlett motsvarande ökning av övertidsuttag. 1 departementspromemorian konstateras att berörda förfaringssätt framstår som föga rimligt. Även om arbetstidslagen inte förbjuder sådant övertidsuttag som nu nämnts, har det dock vid lagens tillkomst fömtsätts att parterna avtalsvägen skulle enas om en lämplig lösning i detta avseende. Eftersom behovet av en reglering i arbetstids­lagen har påtalats, föreslås i promemorian en bestämmelse av innebörd att vid beräkning av allmän och extra övertid ordinarie arbetstid enligt arbetstidslagen skall minskas med hänsyn tiU infallande arbets­fri helgdag. TUl deima princip har flertalet remissinstanser anslutit sig.

Prop. 1975/76:179

12

Även jag delar den uppfattning som på förevarande punkt har kommit till uttryck i departementspromemorian. Landstingsförbundet och Svenska kommunförbimdet har i sina remissyttranden invänt att försla­get inte tar hänsyn till fall där kortare arbetstid än 40 timmar i veckan har avtalats i syfte att hård arbetsvecka samtidigt skall tillämpas. Mot detta vUl jag framhålla följande. I vissa fall träffas avtal om en sänk­ning från .40 timmar-i veckan av den ordinarie veckoarbetstiden med hänsyn till under året infallande helgdagar som ej är söndagar. Samtidigt avtalas att veckoarbetstiden skall gälla oavsett antalet under veckan infallande helgdagar. Härvid får enligt min mening anses att den ordi­narie arbetstiden minskats med hänsyn tiU arbetsfri helgdag på sätt som anges i den föreslagna bestämmelsen. Jag vUl tillägga att förslaget endast tar sikte på sådana fall där det är fråga om reguljär 40-timmars-vecka enligt arbetstidslagen. Någon motsvarande reducering föreslås inte beträffande avtalad ordinarie arbetstid när denna ligger till gnmd för övertidsberäkningen. Här kan föratsättas att frågan blir löst i de särskilda arbetstidsavtalen.

Principen att mjukvecka skall tUlämpas vid beräkning av allmän över­tid har i departementspromemorian formulerats om en schablonregel. Den föreslagna bestämmelsen bygger sålunda på arbetstidsförhållandena för arbetstagare som regelbundet arbetar åtta timmar varje helgfri mån­dagfredag. Mot schablonregeln har en del remissinstanser erinrat att andra arbetstidsförhållandén förekommer i stor utsträckning. Det finns enligt min mening anledning att ta hänsyn till detta vid bestämmelsens' utformning. Vid beräkning av övertiden bör man därför minska den ordinarie arbetstiden med den arbetstid som arbetstagaren skulle ha full­gjort om arbetsfri helgdag, som ej är söndag, i stället hade varit vardag. Jag föreslår att i arbetstidslagen tas in en föreskrift av denna innebörd. Därmed blir det också klart att reduceringsregeln inte avses bli tillämplig när den enskilde arbetstagaren utför arbete under helgdagen.

I några remissyttranden tas upp frågor om hur andra former av ledig­het skall betraktas vid registrering av övertid enligt arbetstidslagen. Med anledning härav vill jag uttala att det enligt min uppfattning är natur­ligt att jämställa t. ex. semesterledighet och sjukledighet med arbetad tid vid beräkning av övertidsuttag. Samma betraktelsesätt torde böra an­läggas i fråga om ledighet för fackligt arbete som med stöd av lag kan utföras under arbetstagarens ordinarie arbetstid. I andra fall kan det vara mera tveksamt i vad mån ledighet skall skall jämställas med tid då arbete utförts. Frågan om s. k. privilegierad frånvaro blir även aktuell vid utarbetande av förslag till ny semesterlagstiftning på gmndval av det förslag som nyUgen har avgetts av 1974 års semesterkommitté. Det finns enligt min mening därför skäl att avvakta den vidare behandUngen av förslaget innan frågan om ändringar i arbetstidslagen i dessa hänseenden ånyo övervägs. Under tiden kommer jag att med uppmärksamhet följa utvecklingen på detta område.

Prop. 1975/76:179

13

4.3 Särskilda former av övertid

Övertid för nödfallsarbete kräver enligt 8 § arbetstidslagen att en i lagen beskriven nödfallssituation föreUgger. Sådan övertid får tas ut i den utsträckning förhållandena kräver. Arbetsgivaren skaU inom två dygn från arbetets början göra anmälan till arbetarskyddsstyrelsen. Ar­betet får därefter inte fortsättas utan att tillstånd sökts hos styrelsen.

Bestämmelsen om övertid för nödfallsarbete har enligt arbetstagar­organisationerna kommit att tUlämpas i alltför stor utsträckning vid inträffade störningar i driften. I departementspromemorian framhålls att lagen inte hindrar sådant övertidsuttag ens när avbrott i verksamheten har orsakats av ganska banala omständigheter. För att begränsa möjlig­hetema att ta ut nödfallsövertid föreslås i promemorian att 8 § arbets­tidslagen ändras så att ett snävare synsätt markeras. Detta anses böra ske genom att i bestämmelsen som nu säger att det skall vara fråga om natur- eller olyckshändelse eller annan omständighet som ej kun­nat förutses anges att sådan annan omständighet skall vara jäm­förlig med natur- eller olyckshändelse för att få åberopas.

Flertalet remissinstanser har varit positiva till förslaget. Jag förordar att detta genomförs. Den föreslagna ändrade lydelsen av 8 § arbetstids­lagen innebär att i allmänhet endast händelser,' som ligger utanför det skeende som arbetsgivaren kan påverka eller som utgör olyckshändelse, kan föranleda uttag av nödfallsövertid. Hit hör som påpekats i departe­mentspromemorian sådana omständigheter som har karaktären av force majeure, liksom exempelvis inträffat' avbrott i. el- eller vatten­distributionen eller de allmänna kommunikationerna. Härmed torde också vara klart att ändringen inte, som befarats i statens avtalsverks remissyttrande, kan utgöra någon risk för att viktiga samhällsintressen åsidosätts. Som ytterligare fömtsättningar skall liksom hittiUs gäUa att den ifrågavarande omständigheten inte har kunnat förutses och att den har vållat avbrott i verksamheten eller medfört överhängande fara för sådant avbrott eller för skada på liv, hälsa eller egendom. I anslutning till det sist sagda bör understrykas att det inte kan anses stå i överens-. stämmelse med lagen att ta ut nödfallsövertid i samband med vanligen återkommande och därför förutsebara driftsstömingar.

Den bestämmelse i arbetstidslagen som medger övertid för förbe­redelse- och avslutningsarbete har också granskats i departementspro­memorian. Övertid av detta slag förutsätter enUgt 9 § arbetstidslagen att det för driftens behöriga gång är nödvändigt att före eller efter den ordinarie arbetstiden utföra sådant arbete. Övertidsuttaget är maximerat till sex timmar i veckan eller 24 timmar under en fyraveckorsperiod. Granskningen i promemorian motiveras av kritik från arbetstagarorga­nisationerna mot att arbetstidslagen över huvud taget tar upp denna särskilda övertidsform.

Prop. 1975/76:179

14

I departementspromemorian konstateras att övertid enligt arbetstids­lagen i princip skall vara en extraordinär företeelse som inte skall ut­nyttjas för att mera regelbundet förlänga arbetsdagen. Det kan enligt promemorian därför sägas vara från principiella utgångspunkter otill­fredsställande att ha en särskild övertidsform för förberedelse- och avslutningsarbeten, som ju återkommer regelbundet. Eftersom underlag saknas att överblicka verkningama av att låta denna form av övertid utgå ur arbetstidslagen, bör man emellertid enligt promemorian välja en annan väg för att ändra nuvarande ordning. I promemorian föreslås ett tiUägg tiU arbetstidslagens bestämmelse om allmän övertid (10 § första stycket). TUlägget innebär att övertid som har tagits ut för förbe­redelse- och avslutningsarbeten skaU avräknas från den allmänna över­tid som får tas ut enligt lagen.

Vid remissbehandlingen har vissa farhågor uttryckts för att föreslagen ändring kan medföra svårigheter inom oUka verksamhetsområden. LO och TCO har å andra sidan i sina remissyttranden vidhållit att arbets­tidslagen inte bör innehåUa någon särskUd övertidsform för förberedelse-och avslutningsarbete. Även jag anser det principiellt otillfredsställande att arbetstidslagen tar upp en särskild form för sådan övertid. Man bör emellertid inte bortse från att det ibland kan vara ändamålsenligt att denna speciella övertidsmöjlighet finns att tUlgå när det gäller anstäUda med vissa nyckelfunktioner. I vart fall förutsätter ett slopande därav en omfattande undersökning av vilka möjUgheter som finns inom olika branscher att genom förskjutning av arbetstiden föra in förberedelse-och avslutningsarbetena inom ramen för den ordinarie arbetstiden. Jag förordar därför att man f. n. löser frågan på det sätt som föreslås i departementspromemorian.

4.4 Vissa ytterligare frågor

I departementspromemorian behandlas också frågan om ärbetar-skyddsstyrelsens handläggning av ärenden om dispens från föreskrifter om arbetstiden. Dispensärenden enligt arbetstidslagen avser främst framställningar om extra övertid och anmälningar om övertid för nöd­fallsarbete. En annan stor post är ärenden om dispens från arbetiir-skyddslagens nattarbetsregler. Vid styrelsens handläggning sker i aU­mänhet inget remissförfarande när ansökan om t. ex. extra övertid har försetts med tillstyrkan av de berörda arbetstagarna personligen. Facklig organisation får alltså i sådana faU i regel inte tillfäUe att yttra sig I promemorian framhålls att för medgivande att ta ut extra övertid enligt 10 § andra stycket arbetstidslagen krävs synnerliga skäl. Mot bakgrimd av bestämmelsens skyddskaraktär påpekas att ett mera regel­mässigt utnyttjande av denna möjlighet är otillåtet, även om arbets­tagaren av ekonomiska eller andra skäl har gått med på det. För att få

Prop. 1975/76:179

15

en från dessa utgångspunkter bättre ordning för dispensövningen före­slås att instruktionen (1972: 164) för arbetarskyddsstyrelsen ändras så att yttrande från central eller lokal organisation av arbetstagare i princip alltid skall föreligga vid prövning av dispensärenden om arbetstiden.

Jag biträder förslaget. Det ankommer på regeringen att besluta om den nännare ändring i instruktionen för arbetarskyddsstyrelsen som förslaget föranleder.

Redan i detta sammanhang vill jag något beröra vad som sägs i ett par remissyttranden över förslaget om ändrat handläggningsförfarande. För det första kan konstateras att remissförfarandet normalt skall avse central organisation när dispensansökan inte redan ha tiUstyrkts av fack­lig organisation. Jag avser att föreslå regeringen att den i promemorian föreslagna instmktionstexten jämkas på denna punkt. Vidare vill jag framhålla det angelägna i att parterna strävar efter att från myndighets­handläggning få bort de många ärenden där man är ense om övertids­uttag över arbetstidslagens normer för allmän övertid. Möjligheten att träffa avtal om förhöjd allmän övertid bör utnyttjas för dessa situationer. På så sätt kan myndighetens resurser användas bättre och vid behov ökad sakprövning komma till stånd av frågan om synnerliga skäl före­ligger att ta ut extra övertid.

Frågor som rör det straffrättsliga ansvaret vid överträdelse av arbets­tidslagens föreskrifter aktualiseras av några remissinstanser. Det ger mig anledning att understryka vikten av att man inom polis- och åklagar­väsendet äger tillräckUga kunskaper om innehållet i arbetsrättsUg lag­stiftning. Jag erinrar om att i detta avseende viss kursverksamhet har in­letts av riksåklagarämbetet. Det är enligt min mening angeläget att ge dem som har hand om den straffrättsliga uppföljningen information och utbildning inte minst i frågor som rör arbetstidslagstiftningen. Vad gäller formen för straffrättsliga påföljder vill jag hänvisa tiU att frågan om eventuell reformering av det ekonomiska sanktionssystemet inom straffrätten f. n. är under utredning. Jag följer med uppmärksamhet denna fråga, som är av stor betydelse för efterföljden av föreskrifter på olika områden inom arbetsrätten. Vidare har i ett remissyttrande be­rörts yrkesinspektionens roll vid tillsyn av att övertidsbestämmelsema följs. I detta avseende vill jag påpeka att det måste av arbetstidsjoumal eller tUlgängUga handlingar framgå hur övertid skall beräknas med hänsyn till de avsteg som kan gälla från arbetstidslagens bestämmelser om ordinarie arbetstid och jourtid. Det ankommer på arbetarskydds-styrelsen att enUgt 11 § arbetstidslagen meddela närmare anvisningar om detta.

En redaktionell jämkning i 3 § arbetstidslagen föranleds av proposi­tionen 1975/76: 105 om lagstiftning angående medbestämmande i ar­betslivet m. m. Sålunda bör hänvisningen i nämnda paragraf till begrep­pet huvudorganisation enligt lagen (1936: 506) om förenings- och för-

Prop. 1975/76:179

16

handlingsrätt i stäUet gälla sådan central arbetstagarorganisation som avses i 6 § andra stycket lagen om medbestämmande i arbetslivet.

Föreslagna ändringar i arbetstidslagen bör, som föreslås i departe­mentspromemorian, träda i kraft den 1 januari 1977. Jag tar därvid även hänsyn tUl att kollektivavtals giltighet i allmänhet anknyter till kalenderår.

5    Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen

att antaga inom arbetsmarknadsdepartementet upprättat förslag tiU lag om ändring i allmänna arbetstidslagen (1970: 103).

6    Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att antaga det förslag som före­draganden har lagt fram.

Prop. 1975/76:179

17

Bilaga ARBETSMARKNADSDEPARTEMENTET

Vissa ändringar i arbetstidslagen

Promemoria utarbetad inom arbets­marknadsdepartementet

Ds A 1975: 15

December 1975

t3    Riksdagen 1975176.1 samL Nr 179

Prop. 1975/76:179

18

INNEHALL

Sid.

Upprättade författningsförslag................................ 

.. 

19

1

Inledning ........................................................ 

21

2

Allmänt om gällande arbetstidslagstiftning............. 

22

3

Närmare om gällande lagstiftning ........................ 

25

3.1

Lagens  tillämpningsområde   ........................ 

25

3.2

Ordinarie arbetstid   ................................... 

.. 

26

3.3

Jourtid...................................................... 

.. 

27

3.4

Övertid   .................................................. 

.. 

28

3.5

Ansvarsbestämmelser   ............................... 

.. 

30

3.6

Tillsyn över lagens tiUämpning....................... 

.. 

30

3.7

Formerna för handläggning av dispensärenden m. m  

31

4  Departementspromemorian (Ds A 1975: 3)

Arbetstidslagens  tillämpning   ............................ 

.. 

31

4.1

Avtalsreglering av arbetstidens längd ............. 

.. 

31

4.2

Statistiska uppgifter om arbetstidens längd ..... 

.. 

32

4.3

Arbetstidslagens tiUämpningsområde............... 

.. 

32

4.4

Bestämmelserna om ordinarie arbetstid ........... 

.. 

32

4.5

Övertid  .................................................... 

33

4.6

Jourtid...................................................... 

.. 

34

4.7

Överträdelser av arbetstidslagen  .................. 

34

4.8

TUlsynen................................................... 

.. 

34

4.9

Formerna för handläggning av dispensärenden... 

.. 

34

4.10

Sammanfattande synpunkter från arbetsmarknadens parter

34

5  Reformkrav...................................................... 

.. 

35

5.1

Framställning från Tjänstemännens centralorganisation (TCO)          

35

5.2

Framställning från Svenska Pappersindustriarbetareförbim-dets avdelning 9 i Värö   

36

5.3

Framställning från Svenska Byggnadsarbetareförbundet ..

36

5.4

Framställning från Svenska Pappersindustriarbetareförbun­det           

36

6  Överväganden och förslag  ................................ 

36

6.1

Övertidsberäkningen ................................... 

37

6.2

Särskilda former av övertid  .......................... 

41

6.3

Handläggningen av dispensärenden i arbetstidsnämnden ..

44

Bilaga

Departementspromemorian (Ds A 1975: 3) Arbetstidslagens tillämpning

' Bilagan är utesluten här.

Prop. 1975/76:179

19

Upprättade lagförslag

1    Förslag till

Lag om ändring i allmänna arbetstidslagen (1970:103)

Härigenom föreskrives i fråga om allmänna arbetstidslagen (1970: 103),

dels att 8 och 10 §§ skall ha nedan angivna lydelse,

dels att i lagen närmast efter mbriken "övertid" skall införas en ny paragraf, 7 a §, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 a §

/ denna lag förstås med övertid arbetstid som överstiger ordinarie arbetstid och jourtid enligt 47 §§ eller, när genom kollektivavtal, som tillkommit i den ordning som anges i 3 §, kortare ordinarie ar­betstid eller jourtid avtalats, ar­betstid som överstiger ordinarie arbetstid och jourtid enligt avta­let.

Vid beräkning av högsta tillåtna övertid enligt 10 § skall den ordi­narie arbetstiden enligt 4 § mins­kas med åtta timmar för varje under begränsningsperioden infal­lande helgdag som är arbetsfri och som ej utgör lördag eller söndag.

8

§

Har natur- eller olyckshändelse eller annan omständighet, som ej kunnat förutses, vållat avbrott i verksamhet eller medfört över­hängande fara för sådant avbrott eller för skada på liv, hälsa eller egendom, får övertid tagas ut i den utsträckning som förhållande­na kräver.

Har natur- eller olyckshändelse eller annan därmed jämförlig om­ständighet, som ej kunnat fömtses, vållat avbrott i verksamhet eller medfört överhängande fara för så­dant avbrott eller för skada på liv, hälsa eller egendom, får över­tid tagas ut i den utsträckning som förhållandena kräver.

Arbetsgivaren skall göra anmälan till arbetarskyddsstyrelsen om så­dant arbete med angivande av anledning tUl samt omfattning och varak­tighet av arbetet inom två dygn från arbetets början. Arbetet får icke fortsättas utöver denna tid, utan att tillstånd tUl arbetet sökts hos arbetarskyddsstyrelsen. Anmälan eller ansökan anses gjord, när denna avlämnats till posten i betalt brev.

Arbetarskyddsstyrelsen får medge undantag från andra stycket. Där­vid får styrelsen föreskriva särskilda vUlkor.

Prop. 1975/76:179

20

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10

När särskUda skäl föreUgger, får övertid utöver vad som följer av 8 och 9 §§ tagas ut med högst 48 timmar under en tid av fyra vec­kor eller 50 timmar under en ka­lendermånad, dock högst 150 tim­mar under ett kalenderår.

När särskilda skäl föreligger, får övertid utöver vad som följer av 8 § tagas ut med högst 48 timmar under en tid av fyra veckor eller 50 timmar under en kalender­månad, dock högst 150 timmar under ett kalenderår. Har övertid, som avses i 9 §, uttagits skall den övertid som får tagas ut enligt detta stycke minskas med den så­lunda uttagna tiden.

När synnerUga skäl föreligger, får arbetarskyddsstyrelsen medge ytter­ligare övertid med högst 150 timmar under ett kalenderår.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1977.

2   Förslag till

Förordning om ändring i instruktionen (1972:164) för arbetarskydds­styrelsen

Härigenom föreskrives att 27 § instruktionen (1972: 164) för arbetar­skyddsstyrelsen skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

27 

§

Bestämmelserna i 14, 15 och 18 §§, 19 § första stycket andra punk­ten samt 20 och 22 §§ har mot­svarande tUlämpning på ärenden som handlägges i särskild ordning.

Bestämmelserna i 14, 15 och 18 §§, 19 § första stycket andra punk­ten samt 20 och 22 §§ har mot­svarande tillämpning på ärenden som handlägges i särskild ordning. / faU som avses i 18 § skall central eller lokal sammanslutning av ar­betstagare alltid beredas tillfälle att yttra sig, om ej särskilda skäl före­ligger.

Denna förordning träder i kraft den 1 januari 1977.

Prop. 1975/76:179

21

1    Inledning

Den nu gällande allmänna arbetstidslagen trädde i kraft den 1 januari 1971. Den innebar en radikal omgestaltning av den dåvarande arbetstid­lagstiftningen. Skyddssynpunkterna har i lagen fått en mindre framträd­ande plats mot bakgrund av bl. a. att de fackliga organisationerna be­dömts kunna bättre än tidigare hävda arbetstagarintressena. Lagen har som sin viktigaste uppgift fått att ange vUka normer som bör gälla be­träffande den tid under viUien arbetstagare får användas till arbete. Genom att bestämmelserna i lagen blev mera aUmänt hållna skapades fömtsättningar för en väsentlig utvidgning av lagens tillämpningsområde.

Frågor om arbetstiden har även efter lagens tillkomst varit föremål för offentligt utredningsarbete. Ett flertal kommittéer, arbetsgrupper och delegationer behandlar dessa frågor. Arbetsmiljöutredningen kan väntas inom kort lägga fram nya bestämmelser angående arbetstidens förläggning m. m. Inom arbetsmarknadsdepartementet har en särskild arbetstidsgmpp gjort en översyn av arbetstidslagens tillämpning. Resul­tatet av gruppens arbete redovisas i bilaga till denna departementsprome­moria. Även utredningen om den framtida sysselsättningen, delegationen för jämställdhet mellan män och kvinnor, familjestödsutredningen som nyUgen lämnat sitt betänkande Förkortad arbetstid för småbarns­föräldrar (SOU 1975: 62) och 1974 års semesterkommitté behandlar eller har behandlat hithörande frågor. TUl detta kommer utredningar angående arbetstiden inom vissa begränsade yrkesområden.

Den 20 juni 1974 tillkallades delegationen för arbetstidsfrågor (DELFA). Att detta skedde skall ses mot bakgmnden av att det ansetts tillkomma parterna på arbetsmarknaden att avgöra i vilken takt fram­tida generell förkortning av arbetstiden skall genomföras. DELFA har tillkommit i syfte att göra det möjligt för arbetsmarknadens parter att följa det pågående arbetet rörande arbetstidsfrågorna och ta de initiativ som behövs för att få fram erforderligt utredningsmaterial. En av dess uppgifter är att analysera utfallet av tidigare arbetstidsförkortningar, inte minst deras effekter på produktion och sysselsättning, familjeför­hållanden, barntillsyn m. m. Uppmärksamhet skall ägnas åt frågor som rör deltidsarbete.

Genom det lagstiftningsarbete som pågår på grundval av arbetsrätts­kommitténs betänkande Demokrati på arbetsplatsen (SOU 1975: 1) skapas ökade föratsättningar för arbetstagarna att i avtal med arbets­givarna reglera arbetstidsfrågorna.

Mot bakgrund av den utrednings- och lagstiftningsverksamhet som sålunda pågår är det nu för tidigt att ta upp frågan om en allmän över' syn av arbetstidslagstiftningen. Vissa av arbetstagarorganisationer väckta

Prop. 1975/76:179

22

frågor, som rör innebörden och tillämpningen av arbetstidslagens över­tidsbestämmelser, har emellertid bedömts vara av sådan art, att änd­ringar bör övervägas redan nu. I denna promemoria behandlas de nu berörda frågorna, delvis mot bakgrund av arbetstidsgruppens kartlägg­ning av lagens tUlämpning.

2    Allmänt om gällande arbetstidslagstiftning

I samband med den generella förkortning av veckoarbetstiden från 42 1/2 timmar tiU 40 timmar som beslöts 1970 företogs även en revision av den då gällande arbetstidslagstiftningen. Den nya arbetstidslagen er­satte en rad äldre lagar, nämligen lagen om arbetstidens begränsning, lantarbetstidslagen, arbetstidslagen för detaljhandeln och arbetstidslagen för hotell, restauranger och kaféer. I dessa äldre lagar skapades ett visst skydd för arbetstagama, motiverat av främst sociala skäl. En av tankar­na vid revideringen av arbetstidslagen var att rena skyddsfrågor skulle regleras i arbetarskyddslagen medan arbetstidslagen skulle ange vissa grundläggande normer som normalt borde gäUa på arbetsUvets område med avseende på arbetstiden.

I enlighet med detta synsätt och med den strävan som funnits inom andra områden att lämna ökat utrymme för förhandUngsuppgörelser mellan arbetsmarknadens parter gjordes den nya arbetstidslagen dispo­sitiv. Detta var också en fömtsättning för att man skulle kunna ersätta raden av äldre lagar med en arbetstidslag som skulle gälla aUa arbets­tagare. Dispositiviteten har sålunda möjUggjort för arbetsmarknadens parter att med arbetstidslagen som grund nå de särlösningar med av­seende på arbetstiden som varit lämpliga för specieUa arvtalsområden.

Den genomförda reformermgen av arbetstidslagstiftningen byggde på ett omfattande utredningsarbete av 1963 års arbetstidskommitté. Kommitténs förslag godtogs i huvudsak av statsmakterna. Arbetstids­förkortningarna genomfördes dock, i enlighet med önskemål från de största löntagarorganisationerna, i snabbare takt än vad kommittén hade föreslagit. Arbetstidslagen infördes under betydande enighet i grundläggande frågor såsom beträffande omfattningen av lagens tiU-lämpningsområde och konstruktion som en ramlag med till övervägande del dispositiva regler. De meningsskiljaktigheter som kom till synes gällde framför allt hur den nya lagens bestämmelser skulle utformas på vissa punkter såsom t. ex. genomsnittsberäkning av den ordinarie arbetstiden för en längre period än en vecka, frågan om dygnsmaxi-mering av den ordinarie arbetstiden samt frågan vUka gränser som skulle gälla för övertidsuttag.

Arbetstidslagen är i princip gUtig för alla arbetstagare. Vissa be­gränsade undantag har dock gjorts med hänsyn till särskilda förhåUan-

Prop. 1975/76:179

23

den för vissa arbetstagargrupper och vissa typer av arbete. Undantagen avser arbete som utförs t. ex. i hemmet utanför arbetsgivarens kontroU, arbete som utförs av personal i företagsledande ställning eller av person som med hänsyn tUl sina arbetsuppgifter har särskild förtroendeställning i arbetstidshänseende. Undantag gäller också för arbete som utförs av familjemedlemmar tUl arbetsgivaren och för arbete som utförs i arbets­givarens hushåll. För sistnämnda slag av arbete och för skeppstjänst gäller speciallagstiftning (lagen 1970: 543) om arbetstiden i husligt arbete resp. sjöarbetstidslagen (1910: 105).

Arbetstidslagen föreskriver att den ordinarie veckoarbetstiden får uppgå till högst 40 timmar, raster ej inräknade. När så behövs med hän­syn till arbetets natur eller arbetsförhållandena i övrigt får dock arbets­tiden uppgå tUl 40 timmar i veckan i genomsnitt för en tid av högst fyra veckor.

Till skillnad från den äldre lagstiftningen på området innehåller nu­varande arbetstidslag inga regler om dygnsmaximering.

S. k. jourtid får enligt arbetstidslagen tas ut med högst 48 timmar under en tid av fyra veckor eller 50 timmar under en kalendermånad. Med jourtid avses tid under vilken arbetstagaren står till arbetsgivarens förfogande på arbetsplatsen för att vid behov utföra arbete. Tid då arbete utförs räknas inte som jourtid.

Reglema om ordinarie arbetstid och jourtid kan frångås dels genom kollektivavtal i viss ordning mellan berörda parter, dels efter dispens av arbetarskyddsstyrelsen i särskUda fall.

Regleringen av jourtid i arbetstidslagen tUlkom för att göra det möj­ligt att inordna viss statlig och kommunal verksamhet i lagstiftningen) Frågan om beredskapstid regleras däremot inte i arbetstidslagen. Bered­skapstid är sådan tid då arbetstagaren står till arbetsgivarens förfogande utan skyldighet att stanna kvar på arbetsstället. Den gränsdragning som härigenom skett innebär att arbetstidsbegreppet kommit att fastslås i lagen. Övertid skall liksom enligt tidigare lagstiftning betraktas som ett extraordinärt inslag i arbetslivet. 1970 års arbetstidslag är beträffande övertiden något mer restriktiv än äldre lagstiftning.

Arbetstidslagens bestämmelser om övertid innebär att sådan tid får tas ut med högst 48 timmar under en tid av fyra veckor eller 50 timmar under en kalendermånad, dock högst 150 timmar under ett kalenderår (allmän övertid). När synnerUga skäl föreUgger kan arbetarskyddsstyrel­sen medge ytterligare övertid med högst 150 timmar under ett kalenderår (extra övertid). Från de 150 timmamas allmän övertid kan avsteg göras genom kollektivavtal.

Har natur- eller olyckshändelse eller annan omständighet som inte kunnat förutses vållat avbrott i verksamheten eller medfört överhängan­de fara för sådant avbrott eller för skada på liv, hälsa eller egendom, får övertid tas ut i den utsträckning som förhållandena kräver. Uttag av

Prop. 1975/76:179

24

sådan övertid s. k. nödfallsövertid skall av arbetsgivaren anmälas till arbetarskyddsstyrelsen. I anmälan skall anges anledningen till arbe­tet samt dess omfattning och varaktighet. Anmälan skall göras inom två dygn från arbetets början. Sådan övertid som utförs som nödfalls­arbete inkräktar inte på utrymmet för den genereUt tillåtna övertiden.

Till förberedelse- eller avslutningsarbeten, som nödvändigtvis måste utföras för eller efter den ordinarie arbetstiden för att verksamheten skall kunna utföras utan hinder, får övertid tas med högst 6 timmar i veckan eller i vissa fall högst 24 timmar under en fyraveckorsperiod. Sådan övertid faller också utanför den annars tillåtna övertiden och skall således inte avräknas från de 150 timmarna allmän övertid.

Arbetstidslagen trädde i kraft den 1 januari 1971. Genom övergångs­bestämmelser reglerades takten för arbetstidsförkortningen från 42 1/2 timmarsvecka till 40 timmarsvecka på ett sådant sätt att en första etapp om 1,25 timme per vecka skulle vara genomförd vid lagens ikraftträdan­de och den resterande förkortningen senast den I januari 1973. På grund av parternas dispösitionsmöjligheter kunde avtal träffas om ge­nomförande av förkortningen på annat sätt än vad lagen föreskrev. Denna möjlighet utnyttjades inom ett flertal områden.

Som tidigare nämnts regleras vissa arbetstidsfrågor i arbetarskydds­lagen. Det gäller bestämmelser om raster och pauser i arbetet, ledighet för nattvila och veckovila. Den reglering av arbetstiden som sker i ar­betstidslagen är inte huvudsakligen motiverad utifrån skyddsaspekter. Den normlagstiftning som arbetstidslagen innebär skall i stället uppfattas som ett uttalande om vilka arbetstider som normalt bör gälla och häri­genom tjäna som underlag för arbetsmarknadens parter vid diskussioner rörande de mångskiftande arbetstidsproblem som kan uppstå på arbets­marknaden.

Möjligheterna att i viss utsträckning förhandla om arbetstidsfrågor för att komplettera lagens bestämmelser och även genom att på vissa punkter ersätta lagens bestämmelser med avtal fanns redan i den tidi­gare lagstiftningen på arbetstidsområdet. 1970 års arbetstidslag medförde dock förändrade förutsättningar för avtalsregleringen och medförde därigenom en del nyheter. Inte minst inom den offentUga sektorn har de möjligheter som öppnats genom ändringar i såväl stats- och kom-munaltjänstemannalagarna som arbetstidslagen utnyttjats av de avtals­slutande partema. För en utförligare redovisning av avtalsregleringen på arbetstidsområdet hänvisas till den genomgång som utförts av arbets­marknadsdepartementets arbetsgrupp (bilaga).

Prop. 1975/76:179

25

3    Närmare om gällande lagstiftning 3.1 Lagens tillämpningsområde

Lagen är i princip tillämplig på alla arbetstagare som utför arbete för arbetsgivares räkning. Detta innebär att lagen är tillämplig så snart någon tillfälligt eller ej anlitar annan persons arbetskraft under sådana omständigheter att ett arbetstagarförhållande uppstår. Lagen lämnar emellertid ingen definition på arbetslagar- och arbetsgivarebe­greppen utan tolkningen av dessa begrepp överlämnas åt rättstillämp­ning.

I lagen undantas vissa typer av arbete genereUt från tillämpningsom­rådet. Det första undantaget för s. k. okontrollerbart arbete avser sådant arbete som utförs av arbetstagaren i hemmet, helt eller delvis. Bestäm­melsen är också tiUämplig på annat sådant arbete där arbetsgivaren inte har några möjligheter att kontroUera arbetstiden. Som exempel på sådant arbete anges i lagens förarbeten handelsresande. Lagens bestäm­melser innebär dock inte att kontinuerlig kontroll av arbetstiden är nöd­vändig för att lagen skall vara tillämplig.

Vidare undantas från lagens tillämpningsområde sådant arbete som utförs av arbetstagare i företagsledande eller därmed jämförlig ställning samt arbetstagare som med hänsyn till sina arbetsuppgifter anses ha särskUd förtroendeställning i arbetstidshänseende. Som arbetstagare i företagsledande ställning räknas sådana arbetstagare som direkt före­träder arbetsgivaren och därmed har en utpräglad arbetsgivarfunktion. Deras arbetsuppgifter inrymmer inslag av självständigt beslutande och ledande art och det har därför ansetts lämpUgt att inte reglera deras arbetstid i lag. Med personer i därmed jämförlig ställning avses arbets­tagare på företagsledande nivå i statliga och kommunala organ.

Till gmppen arbetstagare i särskild förtroendeställning räknas sådana arbetstagare som utan att inneha företagsledande ställning har krävande administrativa, intellektuella, konstnärliga eller därmed jämförliga ar­betsuppgifter. Dessa tjänstemän har normalt en betydande frihet i för­läggningen av arbetstiden men också ofta ett speciellt ansvar för att arbetsuppgifterna fullföljs utan avseende på reglerade arbetstider.

Normalt förekommer inte heller någon kontroll av nu nämnd per­sonals arbetstider. Beträffande den praktiska. tUlämpningen av lagens bestämmelser på dessa punkter hänvisas till den genomgång som utförts av arbetstidsgruppen och som redovisas i bUagan.

I likhet med äldre arbetstidslagstiftning har undantag från lagens bestämmelser också gjorts för sådant arbete som utförs av arbetsgivarens familjemedlemmar. Vidare har undantagits sådant arbete som utförs i arbetsgivarens hushåll.

För personer i skeppstjänst regleras arbetstidsfrågorna i sjöarbetstids­lagen.

Prop. 1975/76:179

26

Utöver de områden som enligt vad som sagts nu faller utanför lagens tillämpningsområde öppnar lagen möjlighet för partema på arbets­marknaden att komma överens om undantag från lagens tiUämpning. Genom överenskommelser med stöd av denna regel kan partema helt undanta viss arbetsplats eller vissa kategorier av arbetsplatser från lagens tUlämpning. Överenskommelsen kan också ta sikte på vissa ar­betstagare eller kategorier av arbetstagare.

För att avtal om undantag från lagen skaU vara gUtigt krävs att den avtalsslutande organisationen på arbetstagarsidan är att betrakta som huvudorganisation enUgt lagen om förenings- och förhandlingsrätt.

I de fall då avtal träffats i vederbörlig ordning får detta tiUämpas även på arbetstagare som vare sig han är organiserad eUer ej inte omfattas av avtalet men sysselsätts i sådant arbete för vilket avtalet gäller. Sådan utsträckt tillämpning är dock inte tiUåten om arbetstagaren omfattas av ett konkurrerande koUektivavtal.

3.2 Ordinarie arbetstid

Arbetstidslagen föreskriver att den ordinarie arbetstiden får uppgå tiU högst 40 timmar per vecka. Med vecka avses i lagen sju på varandra följande dagar räknat från och med måndag eller annan dag enUgt vad som tillämpas för arbetsstället.

När så behövs med hänsyn tiU arbetets natur eUer arbetsförhåUandena i övrigt, får arbetstiden uppgå tiU 40 timmar i veckan i genomsnitt för en period av högst fyra veckor.

Möjligheten att i särskilda fall utnyttja en längre begränsningsperiod än en vecka har tiUkommit för att inrymma t. ex. skiftarbete under arbetstidslagen. Skulle arbetsgivare och arbetstagare ha delade meningar i frågan om vUlkoret för förlängd begränsningsperiod är uppfyUt, kan saken hänskjutas till tillsyningsmyndighetens prövning.

Det bör framhållas att begränsningsperioderna skall läggas ut efter ett fast system. En rullande begränsningsperiod är aUtså inte tiUåten.

Arbetstidslagen tUlämpar ett nettoarbetstidsbegrepp. Raster inräknas således inte i den ordinarie arbetstiden tUl skillnad från pauser. Be­greppen rast och paus bör tolkas enligt bestämmelsema i arbetarskydds­lagen och innebär då följande. Rast är sådant avbrott i verksamheten vars varaktighet är på förhand bestämt och under vilket arbetstagaren fritt förfogar över sin tid och dnte är skyldig att stanna kvar på arbets­stället. Paus är ett kortvarigt, på förhand bestämt uppehåU i arbetet, som anordnas för att bereda arbetstagaren avkoppling från detta och som inte kan räknas som rast.

Arbetstidslagen bygger på s. k. hård arbetsvecka, dvs. veckoarbets­tiden är 40 timmar oavsett antalet helgdagar som infaller under sju­dagarsperioden.  Någon dygnsmaximering  av arbetstiden förekommer

Prop. 1975/76:179

27

inte i arbetstidslagen till skillnad från äldre lagstiftning på området. Således förekom tidigare flera oUka maximiregler för den ordinarie dygnsarbetstiden beroende på vilken typ av arbete som reglerades. Normalt gällde dock att den ordinarie arbetstiden inte fick överstiga nio timmar, men tio och elva timmars dygnsmaximum fanns för vissa om­råden. Avtalsreglering med upp till sexton timmars dygnsmaximum före­kom också. Vid tUlkomsten av den nya arbetstidslagen konstaterades att en föratsättning för en för flertalet arbetsområden enhetlig lag var att dygnsmaximeringsbestämmelserna togs bort. Det bedömdes som mindre tUltalande att i arbetstidslagen under hänvisning tUl disposiviteten införa bestämmelser som för stora delar av arbetsmarknaden skulle vara omöj­liga att tillämpa. Ölägenheterna med en lagstiftning utan dygnsmaxime­ring bedömdes också som relativt små, då arbetarskyddslagen inehåller regier som tillförsäkrar arbetstagaren erforderlig nattvila. Dessutom ansågs det inte finnas anledning att anta att en lagstiftning utan dygns­maximering skuUe leda till att de bestämmelser om den dagUga arbets­tidens förläggning och längd, som regelmässigt inryms i avtal och regle­menten m. m. ändrades i för arbetstagarna oförmånlig riktning. Vidare påpekades att inte heller regler om dygnsmaximering av ordinarie arbets­tid innebär något effektivt skydd mot långa arbetsdagar, eftersom möj­lighet finns att ta ut övertid utöver den ordinarie arbetstiden.

Bestämmelsema om den ordinarie arbetstiden i arbetstidslagen har dispositiv natur. Genom kollektivavtal kan alltså partema sluta avtal om längre ordinarie arbetstid än 40 timmar och längre begränsnings­period än en respektive fyra veckor.

Arbetarskyddsstyrelsen kan vidare meddela dispens från lagens regler i detta avseende, om det stora flertalet av de berörda arbetstagama samtycker eller om annars särskilda skäl föreUgger.

3.3 Jourtid

Arbetstidslagen reglerar förutom tid då arbete faktiskt utförs åt arbetsgivaren tid då arbetstagaren är skyldig att vistas på arbets­platsen för att vid uppkommande behov utföra arbete, s. k. jourtid. Däremot skaU tid under vilken arbetstagaren står tiU arbetsgivarens disposition utan skyldighet att kvarstanna på arbetsstället, s. k. bered­skaptid, falla utanför lagregleringen.

Om det på grund av verksamhetens natur är nödvändigt att arbets­tagare står till arbetsgivarens förfogande på arbetsstället för att när behov uppkommer utföra arbete, får jourtid tas ut härför med högst 48 timmar under en tid av fyra veckor eller 50 timmar under en kalen­dermånad. Som jourtid räknas inte tid under vilken arbetstagaren utför arbete för arbetsgivarens räkning. Den del av ett tjänstgöringspass då arbetstagaren finns till hands på arbetsplatsen utan att vara sysselsatt

Prop. 1975/76:179

28

med arbete för arbetsgivarens räkning räknas således som jourtid, medan den del av tjänstgöringspasset då han utför arbete betraktas som vanUg arbetstid och avräknas mot den ordinarie arbetstiden eller över­tiden.

Avsikten med lagens stadgande var inte att generellt bereda arbets­givarna möjligheter till uttag av jourtid utöver ordinarie arbetstid utan syftet har i stället varit att under arbetstidslagen inordna sådan verk­samhet som hade och för överskådlig framtid bedömdes behöva jour­tjänstgöring. Bestämmelserna om jourtid har således tiUämpning framför allt inom sjukvården, socialvården och brandväsendet samt på vissa statliga verksamhetsfält, där jourtjänstgöring är av relativt betydande omfattning.

Det bör framhållas att jourtidsbegreppet inte är tillämpligt på sådan verksamhet som i sig själv har karaktären av vakttjänst, tillsyn eller Uknande. Dessa former av verksamhet innebär att arbetstagaren är skyldig att hela tiden utföra arbete, även om arbetet endast består i att finnas till hands. Exempel på sådana arbetstagare är vakter och skötare av automatiska arbetsprocesser.

Bestämmelserna om jourtid är dispositiva. Parterna har således möjlighet att avtala om större jourtidsuttag och längre begränsnings­period än lagen stadgar.

Arbetarskyddsstyrelsen kan vidare ge dispens från lagens regler om jourtid om det stora flertalet av de arbetstagare som berörs samtycker eller annars särskilda skäl föreligger.

3.4 Övertid

Med övertid förstås sådan arbetstid som överstiger ordinarie arbetstid och jourtid enligt arbetstidslagen eller den längre ordinarie arbetstid eller jourtid som kan ha avtalats.

Detta innebär att, om kortare arbetsvecka än 40 timmar har avtalats i något fall, skUlnaden mellan avtalad tid och lagstadgad tid inte räknas som övertid i lagens mening. Övertid kan alltså normalt inte uppkomma förrän arbetstagaren har arbetat 40 timmar per vecka. Detta gäller dock inte om den ordinarie arbetstiden på grund av avtal som inte inneburit annat än en förlängning av begränsningsperioden kommit att under en viss del av begränsningsperioden understiga lagens maximum. Övertid får tas ut endast när det är påkallat av särskUda skäl. En kontinuerUg förlängning av arbetstiden med stöd av övertidsreglerna får således inte förekomma. Arbetstidslagen anger dels omfattningen av normal övertid, dels vissa specieUa situationer när övertid får förekomma utöver normal övertid.

Har natur- eller olyckshändelse eller annan omständighet, som inte har kunnat föratses, vållat avbrott i verksamheten eller medfört över-

Prop. 1975/76:179

29

hängande fara för sådant avbrott eller för skada på liv, hälsa eUer egendom, får övertid tas ut i den utsträckning som förhållandena kräver. Nödfallsarbetet behöver inte utföras av anställda i den drabbade verk­samheten. Restriktivitet bör dock iakttagas då det gäller nödfallsarbete utanför den egna verksamheten.

Vissa typer av arbete kan sägas ha karaktär av nödfallsarbete. Exem­pel på sådant arbete är visst sjukvårdsarbete. Omhändertagande av sjuka är emellertid det normala arbetet för sjukvårdsanstäUda och kan därför inte från sjukvårdens synpunkt anses som nödfallsarbete. I prin­cip skall alltså sjukvårdsarbete inte kunna betraktas som nödfaUsarbete. Avsteg från denna huvudregel kan dock tänkas i samband med omfat­tande epidemier, större olyckshändelser etc. Analoga resonemang kan föras för anställda inom t. ex. brand- och polisväsendet.

För nödfallsarbete har naturiigt nog inga regler om maximalt antal övertidstimmar fastställts. För att säkerställa att lagens regler om nöd­fallsarbete inte missbrakas har i arbetstidslagen förts in en bestäm­melse om att arbetsgivaren tUl arbetarskyddsstyrelsen skall anmäla ut­fört nödfaUsarbete. Anmälan, som skall göras inom två dygn från det arbetet tog sin början, skall ange anledningen tiU arbetet samt dess omfattning och varaktighet. Arbetet får inte fortsätta längre tid än två dygn utan att tillstånd har sökts hos styrelsen.

Arbetarskyddsstyrelsen har möjlighet att medge undantag från anmäl­ningsplikten och därvid föreskriva särskilda villkor. Denna möjlighet har tillkommit eftersom man i vissa fall kan tänka sig att anmälnings-och ansökningsförfarandet blir alltför opraktiskt. Som exempel på sådan verksanUiet anges övertid inom lantarbete på grund av födelser, sjuk­domsfall och olycksfall bland djur. För vissa typer av arbete anges att arbetarskyddsstyrelsen bör kunna ersätta ansökningsförfarandet med en periodvis rapportering av uttaget nödfallsarbete.

Övertid får också tas ut för förberedelse- eUer avslutningsarbete, som nödvändigtvis måste utföras före eUer efter den ordinarie arbetstiden för att verksamheten skall kunna fortgå utan hinder. Sådan övertid får tas ut med högst sex timmar i veckan eller, om man för den ordinarie arbetstiden får tillämpa en längre begränsningsperiod än en vecka, med högst 24 timmar under en tid av fyra veckor.

För att arbetet skall betraktas som förberedelse- eUer avslutnings­arbete krävs att det skiljer sig från det ordinarie arbetet. Det skall också ha en viss periodicitet och återkomma med korta intervaller.

För att tillgodose arbetsgivarnas behov av att på grand av särskilda omständigheter tiUfälligt öka arbetstidsuttaget får allmän övertid tas ut. Allmän övertid får omfatta högst 48 timmar under en period av fyra veckor eller 50 timmar under en kalendermånad, dock högst 150 timmar under ett kalenderår. Dessa maximigränser är dispositiva. Dis­positiviteten gäUer även begränsningsperiodemas längd.

Prop. 1975/76:179

30

övertid får tas ut endast när särskilda skäl föreligger. Tolkningen av särskilda skäl ankommer främst på arbetsgivaren. Om en arbetstagare skulle anse att övertidsuttaget strider mot arbetstidslagen kan han vända sig till tillsynsmyndigheten för att få frågan prövad.

När synnerliga skäl föreligger, får arbetarskyddsstyrelsen medge extra övertid med ytterligare 150 timmar per år. Att avtal träffats om avsteg från bestämmelsema om den allmänna övertiden utesluter inte dispens för extra övertid.

3.5     Ansvarsbestämmelser

Arbetsgivare som uppsåtligen eller av oaktsamhet använder arbets­tagare tUl arbete i strid mot arbetstidslagen eller föreskrift som med­delats med stöd av lagen kan dömas till böter. För arbetsgivare som underlåter att göra anmälan eller ansökan hos arbetarskyddsstyrelsen om övertid för nödfaUsarbete är påföljden böter. Åsidosättandet av an­mälnings- och ansökningsplikten kan också medföra att den uttagna övertiden betraktas som allmän övertid.

Arbetsgivare skall föra anteckningar om jourtid och övertid enligt anvisningar av arbetarskyddsstyrelsen. Arbetstagare har rätt att själv eller genom annan ta del av anteckningarna. Denna rätt tUlkommer också den anställdes fackliga organisation på arbetsstället. Om arbets­givaren underlåter att fullgöra sina skyldigheter i dessa avseenden eller om han uppsåtligen eUer av oaktsamhet lämnar oriktig eller vilse­ledande uppgift kan böter utdömas.

3.6     Tillsyn över lagens tillämpning

Arbetarskyddsstyrelsen är tillsynsmyndighet i fråga om arbetstids­lagen. TiUsyn utövas också av yrkesinspektionens tjänstemän och kom­munala tillsynsmän efter anvisningar från arbetarskyddsstyrelsen.

Den som har tagit befattning med tillsyn enUgt arbetstidslagen får inte obehörigen yppa eller utnyttja vad han vid tiUsynen erfarit om yrkeshemUghet, arbetsförfarande, affärsförhållande eller förhållande av betydelse för landets försvar. Bryter han häremot kan han dömas tiU ansvar enligt 20 kap. 3 § brottsbalken.

I arbetarskyddsstyrelsens avgörande av tiUämpningsfrågor i fråga om arbetstidslagen skall i den omfattning och ordning som regeringen be­stämmer delta särskUda representanter för arbetsmarknadens parter.

För handläggningen av arbetstidsfrågorna inom arbetarskyddsstyrelsen har inrättats en särskild nämnd som beslutar i styrelsens namn. I nämn­den är arbetsmarknadens huvudorganisationer företrädda. För beredning av nämndens ärenden finns inrättad en arbetstidsbyrå.

Talan får inte föras mot styrelsens beslut.

Prop. 1975/76:179

31

3.7 Formerna för handläggning av dispensärenden m. m.

Arbetarskyddsstyrelsen kan meddela dispens från vissa av arbetstids­lagens bestämmelser. Dispensmöjligheten avser ordinarie arbetstid och jourtid, nödfallsarbete i vissa fall och uttag av extra övertid.

I instruktionen för arbetarskyddsstyrelsen sägs att styrelsen om så behövs vid handläggningen av partsärenden som rör förhållandet meUan arbetsgivare och arbetstagare bör bereda vederbörande arbetsgivare och arbetstagare tillfälle att yttra sig samt söka samråd med representanter för arbetsgivare och arbetstagare inom området.

I praktiken handläggs dispensärendena hos arbetarskyddsstyrelsen en­Ugt följande. Har vederbörande arbetstagarorganisation lokalt eUer centralt eller också berörda arbetstagare tillstyrkt arbetsgivarens fram­stäUning, bifalls ansökan utan närmare utredning. Avser dispensen ordinarie arbetstid eller jourtid, sker dock remiss till partemas huvud­organisationer. Om arbetstagarparten helt eller delvis avstyrkt framställ­ningen bUr ärendet föremål för mer omfattande beredning. I sådana faU sker alltid remiss till arbetstagarpartens huvudorganisation. Organisa­tionens yttrande får därvid stor betydelse för ärendets fortsatta hand­läggning. Om organisationen avstyrker ansökan görs i vissa fall ytter­ligare utredningar som kan inkludera arbetsplatsbesök av tjänsteman vid arbetarskyddsstyrelsen eller yrkesinspektionen.

4    Departementspromemorian (Ds A 1975: 3): Arbetstidslagens till-lämpning

Genom beslut av chefen för arbetsmarknadsdepartementet den 3 maj 1974 förordnades att en arbetstidsgrupp skulle tUlsättas för att kart­lägga vissa frågor angående tillämpningen av 1970 års allmänna arbets­tidslag. Arbetstidsgrappens rapport är en företrädesvis teknisk rapport om lagens tiUämpning. Rapporten inehåller också en sammanfattning av partemas syn på lagen och dess tillämpning. Som tidigare nämnts har rapporten bilagts denna promemoria. Det har ändå bedömts vara lämpligt att här i korthet redogöra för vissa delar av innehållet i rappor­ten.

4.1 Avtalsreglering av arbetstidens längd

Arbetstidsgruppen har gjort en kartläggning av avtalsregleringen av arbetstidens längd och konstaterar därvid att man inom LO-området på den enskilda sektorn i allmänhet har en avtalad veckoarbetstid på 40 timmar. På senare år har dock slutits avtal för underjordsarbetare och skiftarbetare som innebär en ytterUgare reducering av arbetstiden.

Prop. 1975/76:179

32

På den privata tjänstemannasidan har man genom centrala avtal för större delen av tjänstemannaområdet utnyttjat möjligheterna till total frikoppling från lagen, varvid man syftade till att övervinna de anpass­ningsproblem som man befarade, om lagen i dess helhet skulle tillämpas inom området. Avtalen anknyter i vissa stycken nära tUl arbetstidslagen medan de i andra stycken uppvisar betydande avsteg. Så är t. ex. avtalens övertidsbegrepp ett annat än lagens.

Även för offentligt anställd personal har slutits arbetstidsavtal som på vissa punkter gör avsteg från lagens bestämmelser. Sådana avsteg har tillkommit för att möta de speciella behov som funnits inom sär­skilda områden men också för att möjliggöra s. k. sommartid inom den offentUga sektorn. Avtalens regler om övertid är i vissa fall mer gene­rösa än lagens.

4.2 Statistiska uppgifter om arbetstidens längd

För att belysa de faktiska arbetstiderna har arbetstidsgruppen redo­visat vissa statistiska uppgifter om arbetstidens längd enUgt vad som framkommit av statistiska centralbyråns arbetskraftsundersökningar. Enligt dessa undersökningar har medelarbetstiden för män sjunkit från 43,5 timmar 1970 tUl 41,2 timmar 1973. För kvinnor har medelarbets­tiden sjunkit från 32,8 timmar till 31,6 timmar under motsvarande period. Andelen personer med mycket lång arbetstid, 45 timmar eller mer, har sjunkit kraftigt under perioden. De långa arbetstiderna före­kommer företrädesvis bland egna företagare.

4.2 Arbetstidslagens tillämpningsområde

Lagens bestämmelser om undantag för vissa kategorier tjänstemän har varit föremål för vissa tolkningsproblem. Tveksamheten i tillämp­ningen har lett till att arbetarskyddsstyrelsen fått behandla vissa ärenden rörande olika grupper av statstjänstemän. På det privata området har som tidigare nämnts avtalats om total frikoppling från lagen. I privat­tjänstemännens avtal har dock infogats bestämmelser om att personer med viss lägsta månadslön i princip inte skall ha reglerad arbetstid.

Frågan om lagens territoriella giltighet har också varit föremål för diskussion. Arbetarskyddsstyrdsen har därvid tolkat lagen så att den inte är tUlämplig utanför landets gränser.

4.4 Bestämmelserna om ordinarie arbetstid

Möjligheten att i kollektivavtal överenskomma om längre ordinarie arbetstid än lagen anger har använts i mycket liten omfattning. Längre

Prop. 1975/76:179

33

arbetsvecka förekommer dock för bl. a. läkare, fyrvaktare och personal inom försvaret. Som tidigare nämnts har i avtal för underjordsarbetare och vissa skiftarbetare bestämts kortare ordinarie arbetstid än 40 tim­mar per vecka. Ett tjugotal ansökningar om dispens för förlängd ordi­narie arbetstid prövas årligen av arbetarskyddsstyrelsen.

4.5 Övertid

Beträffande övertidsregleringen har arbefstidsgrappen i sin genom­gång funnit att avtalen ofta tillämpar en annan definition på övertid än lagen. Flera avtal tillämpar således s. k. mjuk arbetsvecka, dvs. den ordinarie veckoarbetstiden reduceras sådana veckor då helgdagar inträf­far. Vad gäller övriga ledighetsperioder som semester, sjukfrånvaro och tjänstledighet finns i. kollektivavtalen ofta inga bestämmelser som reglerar verkningarna i övertidshänseende. Kritik har från arbetstagar­håll riktats mot lagen i detta hänseende. Man menar att arbetstidslagen borde innehålla bestämmelser om s. k. privUigierad frånvaro enUgt t. ex. semesterlagens modell.

Lagens möjlighet att genom avtal öka uttaget av allmän övertid har utnyttjats på det statliga tjänstemannaområdet. Avtalen för privattjänste­männen innehåller i en del fall bestämmelser om allmän övertid som går utöver lagens stadganden.

Arbetarskyddsstyrelsen kan om synneriiga skäl föreligger bevilja dispens för uttag av extra övertid. Antalet dispensärenden under åren 19711973 har håUit sig kring 5 500 per år och innebär ingen större för­ändring jämfört med förhåUandena innan den nya lagen trädde i kraft. Arbetarskyddsstyrelsen bifaUer regelmässigt utan närmare sakprövning framställningarna om extra övertid, om dispensansökningama tillstyrkts av vederbörande arbetstagare eller arbetstagarorganisation. Antalet ären­den som föranlett mera ingående sakprövning håller sig under tio per år.

Övertidsuttaget för förberedelse- och avslutningsarbete torde enligt arbetstidsgmppen vara obetydligt för det stora flertalet arbetstagare. Inom vissa områden förekommer det emellertid regelbundet. Från ar­betstagarhåll har ansetts att sådan övertid är principiellt otillfredsställan­de och att den tillämpas i alltför stor utsträckning. Arbetarskydds­styrelsen har årligen ett antal fall uppe tUl bedömning.

Omfattningen av övertid för nödfallsarbete har stigit kraftigt sedan lagen trädde i kraft. Detta kan emellertid till stor del förklaras med att tillämpningsområdet vidgats jämfört med tidigare. Arbetarskydds­styrelsen har möjlighet att ge dispens från anmälningsskyldigheten av­seende nödfallsarbete. Denna möjlighet har utnyttjats i ett fåtal fall.

Joumalföringen av övertid har vållat vissa smärre problem. Vissa företag har inte fört de lagstadgade anteckningarna. Vissa anpassnings­problem har också förekommit i samband med övertidsregistrering med hjälp av ADB.

Prop. 1975/76:179

34

4.6      Jourtid

Vid arbetstidslagens tUlkomst fanns vissa farhågor för att lagens jourtidsregler skuUe medföra att jourtid skulle komma att utnyttjas inom ett större område än tidigare. EnUgt arbetstidsgruppen finns emel­lertid inte belägg för att jourtid kommit att utnyttjas på områden för vUka den inte varit avsedd. Avsteg från lagens bestämmelser om juortid har gjorts i vissa avtal på bl. a. det statliga området och för kommunal-och landstingsanstäUda. Ansträngningar har dock kunnat spåras från arbetsgivarhåll att nedbringa jourtidsuttaget. Ett antal ärenden som berör jourtidsuttag handläggs årligen av arbetarskyddsstyrelsen. Proble­men vid tUlämpningen har framför aUt berört deltidsanställdas jourtid.

TUl skillnad från jourtid lagregleras ej beredskapstid. Från arbets­tagarhåll har framförts önskemål om bestämmelser som begränsar bered-skapstidsuttaget och regler för hur beredskap skall tillgodoräknas som arbetstid.

4.7      Överträdelser av arbetstidslagen

Överträdelser av arbetstidslagen som föranlett åtal och dom har före­kommit i några få fall under senare år. Förseelsema har gäUt övertids­uttag och anteckningar om övertid.

Från arbetstagarhåU har framförts att nuvarande sanktionssystem inte effektivt förhindrar brott mot arbetstidslagen.

4.8      TUlsynen

Arbetarskyddsstyrelsen har under åren 19711973 handlagt omkring 8 0009 000 ärenden per år med anledning av arbetstidslagen. Flertalet ärenden har gällt uttag av extra övertid (drygt 5 000 per år) och nöd­fallsarbete (omkring 2 000 per år).

4.9      Formerna för handläggning av dispensärenden

Frågan om obUgatorisk förbundsremiss vid handläggningen av dispens­ärenden har diskuterats såväl vid arbetstidslagens tillkomst som därefter. Från arbetstagarhåll har framställts yrkande om en sådan ordning.

Arbetarskyddsstyrelsen har i december 1974 tillstäUt partema en skrivelse vari rekommenderas att arbetsgivaren lämnar sin framställning om nödfallsarbete till den lokala arbetstagarorganisationen för påteck­ning innan den tillställs arbetarskyddsstyrelsen.

4.10    Sammanfattande synpunkter från arbetsmarknadens parter

Från arbetstagarhåll har kritik riktats mot arbetstidslagens bestäm­melser om ordinarie arbetstid, jourtid, beredskapstid m. m. Enligt orga­nisationernas mening finns behov av ett starkare stöd för arbetstagar­partens intressen än den nuvarande lagen ger.

Prop. 1975/76:179

35

Från arbetsgivarhåll framhåUs att en ytterligare reglering av arbets­tidsfrågorna inte är möjUg om arbetstidslagen skall behåUa sin karaktär av ramlag för i princip hela arbetsmarknaden. EnUgt arbetsgivarsidan finns snarare ett behov av uppmjukning av lagens regler vad gäller jour-och övertid, begränsningsperioder och dispensgivning.

5    Reformkrav

5.1 Framställning från Tjänstemännens centralorganisation

I en skrivelse tiU statsrådet och chefen för arbetsmarknadsdeparte­mentet den 17 mars 1974 hemstäUer TCO om en utredning rörande förkortningar av den dagliga arbetstiden och de specieUa problem som följer med deltidsarbete samt en allmän översyn av arbetstidslagen.

TCO:s krav på en översyn av arbetstidslagen bygger i huvudsak på följande överväganden.

De förslag från 1963 års arbetstidskommitté som lades tUl gmnd för allmänna arbetstidslagen betraktades som en radikal omgestaltning av arbetstidslagstiftningen och en anpassning tiU det moderna arbetsUvet. Reformverksamheten på arbetslivsområdet har emellertid fortsatt i snabb takt vilket kan motivera en översyn av lagen. Lagens utformning förutsatte en avtalsreglering mellan partema i en mängd frågor. TCO menar att arbetstagarparten i dessa avtalsförhandlingar inte ges tUl­räckligt stark ställning. Lagen har i vissa fall kommit att utgöra ett negativt normgivande element.

Förutom sådana allmänna synpunkter på lagen tas vissa konkreta punkter upp i TCO;s framställning.

En sådan är lagens bestämmelser om undantag från lagens tillämp­ning. TCO anser det otillfredsställande med nuvarande ordning som ger arbetsgivarna tolkningsföreträde på denna punkt. En annan punkt i lagen som berörs i TCO:s framställning är att lagen utgår från s. k. hård arbetsvecka. Eftersom flertalet arbetstagare i dag har sin arbetstid beräknad efter s. k. mjuk arbetsvecka, blir konsekvensen av lagens reg­ler att arbetsgivaren kan ta ut mer övertid än vad som avses enligt lagen. Lagen saknar även regler om vilken frånvaro som skall betraktas som privUigierad vid registrering av övertid.

Arbetstidslagen saknar regler om dygnsmaximum. Det är enligt TCO:s mening angeläget att frågan om dygnsmaximum löses antingen i arbetar­skyddslagen eller i arbetstidslagen. TCO önskar även en översyn av lagens bestämmelser om övertid, jourtjänst och beredskapstid. Arbets­tidslagen bör även kompletteras med bestämmelser som reglerar arbets­tidsuttaget vid tjänsteresor. TCO anser det angeläget inte minst ur familjepoUtisk synvinkel att arbetsgivarens rätt att ta ut mertid be­gränsas.

Prop. 1975/76:179

36

5.2      Framställning från Svenska Pappersindustriarbetareförbundets

avdelning 9 i Yärö

Svenska pappersindustriarbetareförbundet avdelning 9 i Värö har i skrivelse den 22 november 1974 hemställt om en översyn av arbetstids­lagen, syftande till att ändra lagens regler om övertidsuttag.

Anledningen till framställningen är att man inom avdelningen ifråga­sätter tillämpningen av reglerna för uttag av nödfallsövertid. EnUgt avdelningens uppfattning finns i dag möjUgheter att ta ut nödfalls­övertid för vad som måste betraktas som löpande underhållsarbete.

I framställningen påpekas att Svenska pappersindustriarbetareförbun­det vid förbundets kongress 1974 enades om att lagens regler på denna punkt borde ses över.

5.3      Framställning från Svenska Byggnadsarbetareförbundet

Svenska Byggnadsarbetareförbundet har i en skrivelse den 17 decem­ber 1974 hemställt att tillsynen över arbetstidslagen sker på ett sådant sätt att arbetsgivarna förhindras att regelmässigt tUlgripa övertid. Extra Övertid bör få tillgripas endast när synnerliga skäl föreligger. Svenska Byggnadsarbetareförbundet påpekar också i sin skrivelse att handlägg­ningen av ärenden om extra övertid bör ses över. EnUgt förbundet bör remiss ske till berört fackförbund i alla ärenden rörande extra övertid, oavsett om de berörda arbetstagarna tiUstyrkt framstäUningen.

5.4      Framställning från Svenska Pappersindustriarbetareförbundet

Svenska Pappersindustriarbetareförbundet har i skrivelse den 26 mars 1975 påpekat att lagens bestämmelse om att övertid inte skall registreras förrän 40 timmars arbete per vecka utförts medför olägenheter vid från­varo p. g. a. sjukdom, semester eller annan ledighet. Arbetsgivaren kan vid sådan ledighet ta ut övertid i större utsträckning än som avses i lagen.

I skrivelsen påpekas också att överenskommelse träffats om kortare arbetsvecka inom bl. a. massa- och pappersindustri för kontinuerUgt tre­skiftsarbete. Med lagens nuvarande utformning medför detta ytter­ligare möjligheter till uttag av oregistrerad övertid. Svenska Pappers­industriarbetareförbundet hemställer att dessa konsekvenser beaktas vid en översyn av lagen.

6   Överväganden och förslag

Som redogjorts för i det föregående har från vissa arbetstagarorgani­sationers sida gjorts framställningar om ändringar av bl. a. arbetstids­lagens övertidsbestämmelser. Framställningarna tar sikte bl. a. på över-

Prop. 1975/76:179

37

tidsberäkningen enligt lagen, vilken nu anknyter till det i lagen före­skrivna måttet för ordinarie arbetstid och jourtid. Ett önskemål har varit att det tillåtna övertidsuttaget kunde anknyta till den avtalade ordinarie arbetstiden och jourtiden, när denna är kortare än vad lagen anger.

Ett annat önskemål har varit att s. k. mjuk vecka tillämpas vid över­tidsberäkningen. Vidare har anmärkning riktats mot utformningen och tillämpningen av de särskilda övertidsbestämmelser som rör nödfaUs­arbete samt förberedelse- och avslutningsarbete. Slutligen har yrkats att frågor om dispens från arbetstidsbestämmelsema aUtid handläggs i sådan ordning att vederbörande fackliga organisation bereds tillfäUe att yttra sig innan beslut fattas. I det följande behandlas frågorna i den ordning de nu nämnts.

6.1 Övertidsberäkningen

Arbetstidslagen (1970: 103) innehåller ingen definition av vad som menas med övertid. I praxis anses emeUertid endast sådan arbetstid som överskrider de i lagen angivna gränserna för ordinarie arbetstid eller jourtid eller de högre gränser för sådan tid som partema enats om i kollektivavtal utgöra övertid enligt lagen. Vad som sagts nu hänger samman med lagens syfte att ange gränserna för det maximala uttaget av ordinarie arbetstid, jourtid och övertid.

Genom arbetstidslagens konstmktion kommer sålunda arbetstid i vad den understiger 40 timmar i veckan inte att utgöra övertid i lagens mening. Kortare arbetstid kan ha överenskommits genom kollektivavtal för visst avtalsområde. Sådana överenskommelser har senast träffats i fråga och treskifts- och underjordsarbetande samt för vissa grupper på den statliga sektorn med särskilt betungande och oregelbunden arbetstid (se bil. s. 6 och 10). Att den ordinarie arbetstiden är kortare än 40 tim­mar i veckan kan vidare bero på deltidstjänstgöring, på infallande helg­dagar eller på ledighet p. g. a. sjukdom eller av annan anledning. För­utsatt att detta är avtalat eller underförstått i anställningsavtalet, kan arbetsgivaren fylla ut skillnaden mellan den avtalade eller faktiskt arbetade tiden och den lagstadgade ordinarie arbetstiden innan över­tidsreglerna i lagen blir tillämpliga.

Från vissa av arbetstagarorganisationerna har man, som förat nämnts, pekat på de olägenheter som nuvarande system kan medföra för arbets­tagama. De frågor som har aktualiserats har olika räckvidd och förut­sätter i vissa fall långtgående ändringar av arbetstidslagen.

TUl en början kan böra övervägas om inte det samlade mått av över­tidsuttag som lagen medger bör kunna anknytas till sådan kortare ar­betstid för heltidstjänstgöring som har överenskommits genom kollektiv­avtal. De koUektivavtal som under senare tid träffats angående kortare

Prop. 1975/76:179

38

arbetstid för vissa grupper tar sikte på arbetstagare med besvärande arbetsförhållanden. Under den framtid som bör tas i beaktande i detta sammanhang finns anledning att räkna med att just sådana grupper som nu nämnts främst kommer i fråga för generella arbetstidsförkort­ningar avtalsvägen. I den mån sänkningen av arbetstiden har nu an­given grund, kan hävdas att en anknytning av det lagstadgade övertids­uttaget tUl den avtalade ordinarie arbetstiden ligger väl i linje med ar­betstidslagstiftningens allmänna syfte att ange den totala arbetstid som kan fordras av en arbetstagare. Även om en sådan ordning från formella utgångspunkter innebär en ändring i arbetstidslagens uppbyggnad, borde den därför vara möjlig att genomföra inom ramen för nuvarande lag.

Att göra skillnad mellan de fall då arbetstidsförkortningen motiveras med att arbetet av olika skäl är särskilt betungande och de fall då par­terna på andra grunder överenskommit om kortare arbetstid vid full tjänst än 40 timmar per vecka låter sig å andra sidan inte göra. En sådan ordning är inte praktiskt genomförbar. Övervägs en anknytning av lagens övertidsberäkning till den avtalade arbetstiden för heltid även när denna understiger 40 timmar per vecka, måste detta gälla oavsett på vilka grunder tiden förkortas.

Det kan däremot finnas skäl att fästa avgörande vikt vid frågan i vUka former den kortare arbetstiden har avtalats. Att låta bestämmelser i enskilda tjänsteavtal om kortare arbetstid än den lagen anger få be­tydelse för tillämpningen av lagens övertidsbestämmelser kan knappast vara befogat. Om behov föreUgger av en särskUd reglering i dessa fall, får den i stället tas in i avtalet. Arbetstidslagen är i stor utsträckning dispositiv i den meningen, att undantag från lagens bestämmelser får göras genom kollektivavtal, som på arbetstagarsidan slutits eller god­känts av huvudorganisation.

Även i nu aktuellt hänseende talar övervägande skäl för att man bör utgå från sådana avtal. Avtal om förkortning av den ordinarie arbets­tiden i förhållande till den i lagen föreskrivna maximitiden om 40 tim­mar i veckan torde också i praktiken vanligen träffas på förbundsnivå eller motsvarande.

En ändring av övertidsbegreppet av nu berört innehåll torde, mot bak­grand av den grundmurade tolkning begreppet fått i praxis, böra ske genom en utttrycklig bestämmelse i lagen. Denna bör innehålla en definition av vad som vid lagens tillämpning skall förstås med övertid. Sålunda bör föreskrivas att med övertid avses arbetstid som överstiger den för ordinarie arbetstid och jourtid i lagen angivna tidsmängden eUer, där i den ordning som anges i 3 § kortare ordinarie arbetstid eller jour­tid avtalats, arbetstid som överstiger tid som sålunda avtalats. Bestäm­melsen kan lämpligen inleda kapitlet om övertid.

Som förat antytts har arbetstidslagens övertidsbegrepp betydelse också för övertidsberäkningen vid minskning av den faktiska arbetstiden på

Prop. 1975/76:179

39

grund av ledighet vid infallande helger, semesterfrånvaro, sjukfrånvaro o. d. Om en arbetstagare arbetat på övertid visst antal timmar men inom begränsningsperioden varit frånvarande från arbetet av förat angivna skäl under samma antal timmar anses någon övertid enUgt lagen inte ha förekommit. Denna hindrar alltså inte att det maximala övertids­måttet enligt 810 §§ tas ut även i detta fall. En annan sak är att övertid kan anses föreUgga enligt avtal, vilket påverkar rätten till er­sättning för sådan arbetstid.

Arbetstidslagen utgår emellertid inte från att s. k. hård arbetsvecka skaU tillämpas. Man har vid lagens tUlkomst ansett att frågor om helg-dagsledigheter bäst löses avtalsvägen. Lagen lägger emellertid som fram­gått inte hinder i vägen för hård arbetsvecka, eftersom man ansett sig kunna föratsatta att arbetstagare med sådan arbetstidsförläggning kom­penseras genom fritid för arbetade helger. Helgledighetema är över­huvud inte lagreglerade i Sverige. Avtal som sedvänja avgör numera helt dessa spörsmål, delvis på olika sätt inom skUda verksamhetsom­råden. Att genereUt föreskriva att den högsta ordinarie arbetstiden för tillämplig begränsningsperiod skall reduceras med hänsyn tUl infallande helgdag innebär mot den bakgranden en deltaljreglerande åtgärd som inte passar väl in i arbetstidslagen. Nägot påtagligt behov av att nu ändra lagen på denna punkt har heller inte visat sig föreUgga. Skulle det emellertid visa sig att frågor om helgdagsledighet inte på tiUfreds­ställande sätt regleras mellan parterna, får frågan om lagstiftning senare tas upp till övervägande.

Även om en generell regel om reducering av den ordinarie arbetstiden med hänsyn till infallande helgdagar sålunda inte nu bör tas upp, kan övervägas att införa en bestämmelse som tar sikte på övertidsberäk­ningen i motsvarande fall. Övertid enUgt 10 § beräknas med utgångs­punkt från den i 4 § angivna högsta tillåtna ordinarie arbetstiden om 40 timmar i veckan och det i 5 § angivna måttet för jourtid. Enligt förslaget skall i vissa fall avtalad ordinarie arbetstid och jourtid utgöra utgångspunkt för beräkningen. Inträffar helgdagsledighet kan utan hin­der av arbetstidslagen motsvarande tid vid annat tUlfäUe tas ut som ordinarie arbetstid eUer övertid, innan den i 10 § reglerade övertiden be­höver tas i anspråk. Frågan har aktualitet endast i de fall då större övertidsuttag förekommer. Även om så är fallet kan antagas, att möjlig­heten att på angivet sätt kompensera bortfallet av arbetstid med anled­ning av helgdag vanligen inte tUlgrips. Undantagsvis inträffar dock detta.

Det nu berörda förfaringssättet framstår som föga rimligt. Även om arbetstidslagen inte förbjuder sådant övertidsuttag som nu nämnts, har det dock vid lagens tillkomst förutsatts att parterna avtalsvägen skulle enas om en lämplig lösning i nu angivet hänseende.

Sedan frågan om lagreglering nu på nytt väckts från arbetstagarhåll

Prop. 1975/76:179

40

mot bakgrund av att helgledighet i vissa fall kompenserats genom ökat övertidsuttag, bör emellertid övervägas att införa en bestämmelse i lagen. En sådan bestämmelse bör innebära, att den ordinarie arbetstiden i vissa fall reduceras vid beräkning av det maximalt tillåtna övertidsutta­get enligt 10 § arbetstidslagen. Detta bör ske när det under viss be­gränsningsperiod infaller helgdag på annan dag än lördag eller söndag. En ytterligare förutsättning bör vara att helgdagen är arbetsfri. För det stora flertalet arbetstagare torde detta vara fallet. För att uppnå enkel­het och klarhet vid tillämpningen bör vidare i lagen anges det antal timmar med vilket reduceringen skall ske. Det föreslås att den ordinarie arbetstiden vid övertidsberäkningen minskas med åtta timmar för varje sådan helgdag. Den nu föreslagna bestämmelsen bör tas in som ett andra stycke i den nya 7 a §.

Någon motsvarande reducering av avtalad ordinarie arbetstid i de fall denna ligger till grand för övertidsberäkningen föreslås inte. Denna fråga får föratsättas bli löst i de särskilda arbetstidsavtalen.

Att inte heller sjukfrånvaro eller annan form av frånvaro betraktas vid övertidsregistrering som sker strikt på lagens grundval hänger sam­man med arbetstidslagens karaktär av maximilagstiftning. I den mån frågan om hänsynstagande till olika frånvaroformer vid övertidsberäk­ning över huvud diskuterades vid lagstiftningens tillkomst, har det tro­ligen ansetts att lagstiftningen kunnat fylla sin uppgift utan att uppta regler härom. Denna uppfattning kan i vart fall sägas ha visst fog för sig när lagstiftningens uppgift nu begränsats till att ge vissa allmänna' maximinormer för arbetstidens längd. Det måste anses självfallet att arbetstidslagen skall tillämpas på sådant sätt, att exempelvis semester­ledighet och sjukledighet jämställs med arbetad tid vid beräkningen av tUlåtet övertidsuttag. I vissa andra fall kan det vara mera tveksamt i vad mån frånvaro skall i angivna hänseende jämställas med tid då arbete utförts. I praktiken torde emellertid lagens utformning på denna punkt inte föranleda nämnvärda olägenheter. En ändring skulle därför när­mast få motiveras från principiella utgångspunkter. Skulle det emeller­tid visa sig att avsaknaden av särskilda bestämmelser i nu berörda hän­seende vållar svårigheter, får frågan om lagstiftning tas upp nå nytt.

Det kan i detta sammanhang vidare framhållas att frågan vilka från­varoanledningar som vid övertidsberäkningen bör jämställas med arbetad ordinarie tid, s. k. privilegierad frånvaro, har visst samband med det arbete som f. n. bedrivs inom 1974 års semesterkommitté (A 1974: 01). Inom kommittén övervägs bl. a. vilka ändringar som bör göras beträf­fande privUegiegrunderna i semesterlagen. Även om de privUegierade frånvaroanledningar som kan tänkas komma i fråga inom arbetstidslag­stiftningen kan böra ges en annan utformning än motsvarande regler i semesterlagen, bör i vart fall semesterkommitténs förslag och den vidare behandUngen av detta avvaktas innan någon ändring övervägs i arbets­tidslagen.

Prop. 1975/76:179

41

övertidsberäkning som sker strikt enUgt arbetstidslagen kan leda tiU särskilda konsekvenser för den som är deltidsanställd. Att lagen, som tidigare framhålUts, utgår från den heltidsanstäUdes situation beror på att den avser att ge normer för vad som enligt allmän uppfattnmg skaU vara högsta tUlåtna ordinarie arbetstid, jourtid och övertid. Mot denna bakgrund uppstår inte övertid enligt lagen förrän arbetstagaren oavsett om han är heltids- eller deltidsanställd fullgjort en ordinarie arbetstid av minst 40 timmar per vecka. Önskemål har framstäUts om ett skydd mot att arbetsgivaren beordrar den deltidsanstäUde att utföra arbete i större utsträckning än vad som föratsätts vid anstäUningen. I denna del kan anföras att en arbetsgivare enligt allmänna avtalsrätts­liga grander inte kan ålägga arbetstagare övertid, jourtid eller beredskap utan att uttrycklig eller underförstådd överenskommelse träffats. Mot­svarande gäller i fråga om mertid utöver vad som överenskommits som ordinarie tid för deltidsanställd. Ett klarläggande av arbetsgivarens rätt i detta hänseende bör för undvikande av tvist ske i avtalet. Därmed kan man begränsa utrymmet för tysta överenskommelser om mertid av inne­börd att anställningen i och för sig drar med sig skyldighet att fullgöra arbetstid utöver avtalad normalarbetstid.

En närliggande fråga är den huravida övertidsuttaget enligt arbetstids­lagen bör sättas i relation till omfattningen av den deltidsanställdes ordinarie arbetstid enligt anställningsavtalet. En sådan ändring av lagens innehåll innebär emeUertid att lagen skulle ges en helt ny inriktning. Från allmänna skyddssynpunkter är ändringen inte heller motiverad. Nägon ändring av övertidsbestämmelsema i detta hänseende bör därför inte nu Övervägas. Liksom när det gäller arbetsgivarens möjlighet att av deltidsanställd beordra mertid inom ramen för den maximala ordinarie arbetstiden enligt arbetstidslagen fär begränsningar i rätten tUl övertids­uttag lösas i anställningsavtalet.

6.2 Särskilda former av övertid

Övertid enligt arbetstidslagen kan förekomma i fyra olika former, övertid för nödfallsarbete, övertid för förberedelse- och avslutningsar­bete, allmän övertid och extra övertid. Övertid för nödfallsarbete (8 §) kräver att en i lagen beskriven nödfallssituation föreligger. Sådan över­tid får tas ut i den utsträckning förhållandena kräver. Arbetsgivaren skall inom viss tid anmäla förhållandet till arbetarskyddsstyrelsen, vars tillstånd fordras för att arbetet skall få fortsättas. Övertid för förbe­redelse- och avslutningsarbete (9 §) förutsätter att det för driftens be­höriga gång är nödvändigt att före eller efter den ordinarie arbetstiden utföra sådant arbete. Övertidsuttaget är maximerat till sex timmar i veckan eller, i vissa fall, 24 timmar under en fyraveckorsperiod. AUmän övertid (10 §) får, utöver nu nämnd övertid, tas ut med visst antal tim-

Prop. 1975/76:179

42

mar per begränsningsperiod, om det påkaUas av särskilda förhållanden. Övertiden är maximerad till 150 timmar per år. Arbetarskyddsstyrelsen får, när synnerliga skäl föreUgger, lämna dispens för extra övertid med ytterligare 150 timmar per år.

I fråga om tillämpningen av de båda först nämnda formerna av över­tid har från arbetstagarorganisationerna framställts viss kritik.

Beträffande bestämmelsen om övertid för nödfallsarbete har friun-hålUts, att den kommit att tUlämpas i aUtför stor utsträckning vid in­träffade störningar i driften. Organisationerna önskar restriktivare be­stämmelser för att undvika att mer eUer mindre sedvanliga driftsavbrott föranleder nödfallsövertid. Man föreslår därför att en föratsättning för tillsynsmyndighetens godkännande skall vara att lokal facklig organisa­tion har tillstyrkt ansökan.

För att övertid för nödfallsarbete skall få tas ut enUgt lagen förat­sätts, att behovet av sådan övertid beror på omständighet som inte har kunnat föratses. I den mån sådan övertid tas ut i samband med vanUgen återkommande och därför föratsebara driftsstömingar, kan detta därför inte anses stå i överensstämmelse med lagen. Arbetstidslagen kräver å andra sidan inte, att den händelse som har vållat avbrott i verksamheten eller har medfört i lagen närmare beskriven fara är av särskUt drama­tisk art. Det innebär att nödfaUsövertid i och för sig kan tas ut, när avbrott i verksamheten beror på förhållandevis banala orsaker.

Övertid bör emeUertid, som också framhölls vid lagens tUlkomst, be­traktas som ett extraordinärt inslag i arbetstiden. Att detta i särskUd grad får anses gäUa övertid för nödfallsarbete torde vara obestridUgt. Mot bakgrand av den kritik som framförts av vissa arbetstagarorganisa­tioner bör därför övervägas, om möjlighetema att ta ut nödfallsövertid bör begränsas.

Att införa särskilda regler om tUlstyrkan från fackklubb e. likn. som villkor för godkännande av nödfallsövertid torde inte böra komma i fråga. Skall det för myndighetsgodkännande föratsättas sådant med­givande, förlorar myndighetsprövningen det mesta av sin mening. I stället bör lösningen sökas i en jämkning av den särskilda övertidsbe­stämmelsens lydelse. Genom att kräva att omständighet som får föran­leda uttag av nödfaUsövertid skall vara av visst kvaUficerat slag, torde ett snävare synsätt kunna markeras. Det får sedan ankomma på tUl­synsmyndigheten att genom sin praxis ge uttryck åt ett sådant ändrat synsätt. En ändring av nu angivet slag kan ske på så sätt att uttrycket "natur- eller olyckshändelse eller annan omständighet" i 9 § arbetstids­lagen ersätts med lokutionen "natur- eller olyckshändelse eUer annan därmed jämförlig omständighet".

Med ändringen markeras att i allmänhet endast händelser som Ugger utanför det skeende som arbetsgivaren kan påverka eller som har karaktär av olyckshändelse kan föranleda uttag av nödfallsövertid. Hit

Prop. 1975/76:179

43

hör sådana omständigheter som har karaktären av force rhajeure, lik­som också exempelvis inträffat avbrott i el- eller vattendistributionen eller de allmänna kommunikationerna. Liksom hittills skall som ytter­ligare förutsättningar gälla att den ifrågavarande omständigheten inte har kunnat föratses och att den vållat avbrott i verksamheten eUer medfört överhängande fara för sådant avbrott eller för skada på liv, hälsa eUer egendom.

Beträffande övertiden för förberedelse- och avslutningsarbete har från arbetstagarorganisationernas sida föreslagits att övertidsformen avskaf­fas. Behövlig tid för dessa arbeten bör enligt deras uppfattning räknas av på den ordinarie arbetstiden, som i viss utsträckning kan förskjutas, eller på den allmänna övertiden.

Eftersom förberedelse- och avslutningsarbetena definitionsmässigt återkommer med stor regelbundenhet kan det i och för sig från prin­cipiella utgångspunkter sägas vara otillfredsställande att ha en särskUd övertidsform för dem. Övertid enUgt arbetstidslagen skall ju i princip vara en extraordinär företeelse som ej skall utnyttjas till att mera regel­bundet förlänga arbetsdagen. Ett ytterligare problem med bestämmel­serna om förberedelse- och avslutningsarbeten är att de ibland vållar tolkningssvårigheter. Vid lagens tillkomst uttalades emeUertid, att de fyra övertidsformer som tidigare förekom motsvarade realiteter inom arbetslivet och därför borde behållas i den nya lagen.

Det är svårt att få en uppfattning om i vilken utsträckning övertid av detta slag förekommer. Viss ledning ger emellertid arbetstidskommitténs uttalanden i betänkandet Allmän arbetstidslag (s. 50). Kommittén fram­håUer där att det stora flertalet arbetstagare i praktiken har ingen eller obetydlig övertid av detta slag. Vissa arbetstagare har dock regelbundet sådan övertid, vilken kan bli förhållandevis omfattande, t. ex. arbets­ledare och personal som ansvarar för rengöring och smörjning av maski­ner, städning av arbetslokaler samt uppeldning och liknande arbeten. Hur omfattande denna övertid är saknar man mera bestämda uppgifter om. Den kan i vissa enstaka fall närma sig maximum men torde mer­endels ligga betydligt lägre.

Från arbetstagarhåll har som nämnts begärts, att denna form av över­tid utgår ur lagen och att den tid som behövs för förberedelse- och av­slutningsarbete i stället avräknas från den ordinarie arbetstiden. En sådan ordning har också i första hand övervägts, inte minst mot bak­grand av att denna form av övertid i vissa fall utgör ett normalt inslag i arbetstiden. En lagändring av detta innehåll förutsätter emeUertid en omfattande undersökning under medverkan av arbetsmarknadens organisationer av vilka möjUgheter som föreUgger inom olika bran­scher att genom förskjutning av arbetstiden föra in förberedelse- och avslutningsarbetena inom ramen för den ordinarie arbetstiden. Någon sådan undersökning har inte kunnat göras i detta sammanhang.

Prop. 1975/76:179

44

Eftersom sålunda verkan av en ändring, som innebär att den nu be­rörda övertiden skall inrymmas i den ordinarie arbetstiden, inte nu kan överblickas, bör man välja en annan väg för att uppnå en ändring av nuvarande ordning. Det kan sålunda finnas anledning att överväga, om det finns tUlräckliga skäl att tUlåta fullt uttag av allmän och extra övertid för arbetstagare som är skyldig att utföra förberedelse- och av­slutningsarbete utanför ordinarie arbetstid.

En möjlighet är att helt undanta bestämmelsema om allmän övertid i 10 § beträffande nu berörda arbetstagare. Detta skulle då ske utifrån antagandet att där förberedelse- och avslutningsarbete förekonmier, detta i allmänhet kan antas ha lika stor omfattning som den enUgt arbetstidslagen tillåtna allmänna övertiden. Med hänsyn till att f. n. tUlräckligt belägg saknas för ett sådant antagande bör i stället väljas den lösningen att, i den mån övertid för förberedelse- och avslutnings­arbete förekommer, anse den allmänna övertiden enUgt. 10 § ha i mot­svarande utsträckning konsumerats. Om övertiden för förberedelse- och avslutningsarbete uppgår till eller överstiger den allmänna övertiden enligt 10 § första stycket, får sistnämnda slag av övertid alltså inte tas ut av arbetstagaren.

Ändringen medför ett tillägg till 10 § första stycket av innebörd, att övertid som tagits ut enligt 9 § skall avräknas från den aUmänna övertid som får tas ut enligt 10 § första stycket.

6.3 Handläggningen av dispensärenden i arbetstidsnämnden

Frågor om dispens från arbetstidslagens bestämmelser handläggs en­ligt 7, 8 och 10 §§ i lagen av arbetarskyddsstyrelsen. Inom styrelsen av­görs ärendena av en särskild arbetstidsnämnd, i vilken ingår företrädare för arbetsgivarna och arbetstagama.

Av bilagan (s. 44) framgår att det allt övervägande antalet ärenden avser framställningar om extra övertid enligt 10 § andra stycket arbets­tidslagen och, i viss utsträckning, anmälningar om övertid för nödfalls­arbete enligt 8 § samma lag.

I fråga om handläggningen av dessa ärenden gäller bl. a. 18 § instruk­tionen (1972: 164) för arbetarskyddsstyrelsen. Enligt bestämmelsen bör styrelsen i ärende som rör förhållandet mellan arbetsgivare och arbets­tagare, om det behövs, bereda arbetsgivaren och arbetstagaren tillfälle att yttra sig samt söka samräda med representanter för arbetsgivare och arbetstagare inom verksamhetsområdet.

Arbetstidsbyrån tillämpar med stöd av den nämnda paragrafen följan­de handläggningsordning. Ansökningar från arbetsgivare utan tillstyrkan av fackförbund, lokal facklig organisation eller de berörda arbetstagar­na personligen remitteras före avgörande tUl respektive förbund för yttrande.   I  övriga  fall,  dvs.   när  ansökningshandlingen  försetts  med

Prop. 1975/76:179

45

tillstyrkan av central eller lokal fackUg organisation eller av arbets­tagaren själv, sker i allmänhet inget remissförfarande. Arbetstagarens tillstyrkan jämställs sålunda i princip med ett godkännande från orga­nisationens sida. Enligt en undersökning som gjordes 1968 avgjordes ca 20 % av ärendena efter tillstyrkan av enbart den berörda arbets­tagaren.

Från arbetstagarhåll har man begärt sådan ändring i arbetstidslagen, att extra övertid enligt 10 § andra stycket i lagen inte får medges av arbetarskyddsstyrelsen utan att central eUer lokal organisation godtagit detta. Det kan emeUertid lika lite i detta fall som när det gäller god­kännande av nödfallsarbete vara en lämplig lösning, att som viUkor för dispens ställa upp ett absolut krav på tUlstyrkan från arbetstagarorgani­sation. Hela dispenshandläggningen blir då enbart ett registreringsför­farande, vilket måste innebära felaktig resursanvändning. Vill man ha tUl stånd ökad sakprövning i vissa faU av frågan om synnerUga skäl föreligger, bör i stället eftersträvas att från myndighetshandläggning av­föra de många ärenden där partema är ense om behovet och lämpUg­heten av övertid utöver lagens normer för allmän övertid. MöjUgheten att träffa avtal i vederbörlig ordning om förhöjd aUmän övertid bör utnyttjas för dessa situationer. Några lagstiftningsåtgärder för att främja tillkomsten av sådana avtal är knappast behövliga eller möjliga. Genom vidgad sakprövning i de återstående fallen bör syftet bakom önskemålet i väsentUg utsträckning kunna tillgodoses.

En sådan utveckling som nu antytts skulle i hög grad underlätta ett mer ingående handläggningsförfarande hos arbetstidsnämnden. Denna fråga har också aktualiserats i Svenska byggnadsarbetareförbundets skrivelse till chefen för arbetsmarknadsdepartementet (5.3). Förbundet har i skrivelsen och i samband med överläggningar med departementet hemställt om bl. a. sådan ändring i arbetarskyddsstyrelsens instmktion, att de fackliga organisationerna kan utöva en bättre kontroll över ATL:s efterlevnad.

Från förbundet sida har man anfört att arbetsgivaren, särskilt i tider med hög arbetslöshet, har ett starkt övertag gentemot de anstäUda. Hans möjligheter att förmå dessa att acceptera extra övertid är stora. I det sammanhanget framhålls att de nya trygghetslagama delvis fått tiU följd ett ökat övertidsuttag. Det anges finnas företag som inte endast försöker klara tUlfälliga toppbelastningar med ett massivt övertidsuttag utan också arbetar med kontinuerliga övertidsuttag. Vidare har man pekat på att det inte säUan förekommer att särskilt arbetstagare som har sin arbetsplats förlagd långt från hemorten gäma fyUer ut sin fritid med arbete, även utöver de av arbetstidslagen stipulerade gränsema. I dessa faU föreUgger enUgt förbundet en konflikt mellan det individueUa arbetstagarintresset och det kollektiva arbetstagarintresset. Byggnads­arbetareförbundet menar mot den bakgrunden att arbetarskyddsstyrel-

Prop. 1975/76:179

46

sen regelmässigt borde kunna bereda arbetarpartens fackUga organisa­tion möjlighet att avge yttrande i dispensärenden, även om ett sådant förfarande inte är uttryckligen föreskrivet.

Vad som anförts från Byggnadsarbetareförbundets ;sida förtjänar be­aktande. Arbetstidslagen utgör en social skyddslag och det är därför angeläget att de möjligheter som finns att kringgå lagens syfte i möjUg mån begränsas. För medgivande att uttaga extra övertid enUgt 10 § andra stycket krävs synnerliga skäl. Ett mera regelmässigt utnyttjande av denna möjlighet måste, mot bakgrand av bestämmelsens skyddskarak­tär vara otillåtet, även om arbetstagaren av ekonomiska eller andra skäl gått med på det. I särskild grad gäller detta naturligtvis, om arbetstaga­ren har förmåtts eller känt sig tvingad att acceptera en begäran om extra övertidsuttag.

En från angivna utgångspunkter bättre ordning för dispensprövningen. skuUe otvivelaktigt kunna åstadkommas, om berörd arbetstagarorgani-, sation alltid fick tiUfälle att yttra sig över framställningar om extra övertid, om framställningen inte redan tiUstyrkts av organisationen. En sådan ordning föreslås därför bli införd. Huruvida ärendet i det enskilda fallet bör remitteras till central eller lokal organisation torde kunna från fall till fall avgöras av tiUsynsmyndigheten med hänsyn tiU framställ­ningens principiella betydelse, behovet av skyndsam behandling etc. Den nu föreslagna ordningen bör gäUa även i fråga om dispensansök­ningar som rör arbetarskyddslagens arbetstidsbestämmelser.

Även om således yttrande från berörd organisation i princip alltid skall begäras i dispensärenden, bör det finnas en möjlighet att i särskilda undantagsfall underlåta detta. En sådan möjlighet kan exempelvis be­hövas i särskilt brådskande ärenden. Den omständigheten att berörda arbetstagare inte är organiserade skall emeUertid inte medföra att remiss underlåts till den organisation som berörs av verksamheten.

Förslaget föranleder ändring i 27 § instruktionen (1972: 164) för arbetarskyddsstyrelsen.

NORSTEDTS TRYCKERI    STOCKHOLM 1974 760220