Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition nr 78 år 1975

Prop. 1975: 78

Nr 78

Regeringens proposition om lagstiftning angående ansvar för funktio­närer i offentlig verksamhet, m. m.;

beslutad den 13 mars 1975.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag av regeringsprotokpll denna dag.

På regeringens vägnar

OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

LENNART[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att det nuvarande ämbetsansvaret, som i huvudsak gäUer för dem som är anställda som tjänstemän hos stat­liga eller kommunala myndigheter, skaU avskaffas. Det straffbara om­rådet inskränks tUI tre brottstyper som framstår som särskilt straff­värda, nämligen oriktig myndighetsutövning, mutbrott och brott mot tystnadsplikt. Det nuvarande straffansvaret för tjänstefel bortfaller lik­som de särskilda ämbetsstraffen avsättning och suspension. Avskaffan­det av ämbetsansvaret innebär att den lagstiftning som särskilt berör offentiiga tjänstemän ytterligare" anpassas tUl de principer som har lagts fast för arbetsmarknaden i övrigi.

"Vissa beslämmelser om disciplinansvar behålls i slalstjänstemanna-lagen (1965: 274). KoUektivavlal kan dock träffas om disciplinpåföljder. Tjänsteman som är missnöjd med den offentlige arbetsgivarens beslut om disciplinpåföljd eller avskedande skall kunna få tvisten prövad av dom­stol på samma sätt som är fallet på den privata arbetsmarknaden.

Propositionen innehåller vidare förslag till följdändrmgar i ett stort antal författningar. Bl. a. föreslås att en mängd straffbestämmelser om brott mot tystnadsplikt inom specialstraffrätten skaU upphävas.

1   Riksdagen 1975.1 saml Nr 78

Prop. 1975:78

1   Förslag till

Lag om ändrmg i brottsbalken

Härigenom föreskrives i fräga om brottsbalken

dels att 17 kap. 3 och 14 §§, 20 kap. 615 §§, 21 kap. 17 §, 32 kap. 15 §§, 34 kap. 1417 §§ samt 35 kap. 2 § skall upphöra att gällai

dels att 1 kap. 35 §§, 5 kap. 5 §, 17 kap. 1, 2, 4, 5, 7, 8 och 15 §§, 20 kap. 15 §§, 21 kap. 18, 21 och 22 §§, 33 kap. 5 §, 35 kap. 4 § samt 38 kap. 4, 6, 8 och 9 §§ skall ha nedan angivna lydelse,     . . ,

dels att rubriken tUl 20 kap. skall lyda "Om myndighetsmissbruk m. m.",

dels att rubriken tUl 32 kap. skall lyda "Om discipUnstraff för krigs­män",

dels att i balken skall införas två nya paragrafer, 32 kap. 8 § och 33 kap. 9 §, av nedan angivna lydelse.

Föreslagen lydelse 1 kap. 3§

Nuvarande lydelse

Med påföljd för brott förstås i denna balk:

de allmänna straffen böter och fängelse,

ämbetsstraffen suspension och avsättning för innehavare av be­fattning, varmed ämbetsansvar är förenat, och discipUnstraff för krigsmän, samt

villkorlig dom, skyddstillsyn, ungdomsfängelse, internering och överlämnande till särskild vård.

Med påföljd för brott förstås i denna balk:

de allmänna straffen böter och fängelse,

disciplinstraff för krigsmän, samt

villkorlig dom, skyddstUlsyn, ungdomsfängelse, internering och överlämnande till särskild vård.

4§ Om användningen av straffen gäller i allmänhet vad i bestämmel­serna om de särskilda brotten är stadgat. Övriga påföljder må, enligt vad därom är föreskrivet, tillämpas ändå att de ej äro nämnda i dessa bestämmelser.

Fängelse, suspension och avsätt­ning äro att anse som svårare på­följder än böter och discipUn­straff.

Fängelse är att anse som svå­rare påföljd, än böter och discip­linstraff.

1 Senaste lydelse av 20 kap. 12 § 1974: 565 20 kap. 13 § 1974:565 20 kap. 14 § 1974:565.

Prop. 1975: 78

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5§

Ej må dömas tiU flera påföljder för samma brott, med mindre an­nat är stadgat.

Suspension eller avsättning ådö­mes vid sidan av annan påföljd, vartill den tilltalade finnes böra dömas.

5 kap. 

5 §2

Brott som avses i 13 §§ må ej åtalas av annan än målsägande. Förtal eller grovt förtal må dock åtalas av åklagare, om målsägande angiver brottet till åtal och åtal av särskilda skäl finnes påkallat ur aUmän synpunkt.

Brott som avses i 13 §§ må ej åtalas av annan än målsägande. Förtal och grovt förtal, så ock för­olämpning mot någon i eller för hans myndighetsutövning må dock åtalas av åklagare, om målsägan­de angiver brottet till åtal och åtal av särskilda skäl finnes påkallat ur allmän synpunkt.

Har förtal riktats mot avliden, må åtal väckas av den avlidnes efterle­vande make, bröstarvinge, fader, moder eller syskon samt, om åtal av särskilda skäl finnes påkallat ur allmän synpunkt, av åklagare.

Innebär brott som avses i 13 §§, att någon genom förgripelse å främmande makts statsöverhuvud som vistas här i riket eller å främ­mande makts representant här i riket kränkt den främmande makten, må brottet åtalas av åklagare utan hinder av vad som stadgas i första stycket. Åtal får dock ej ske ulan förordnande av regeringen eller den regeringen bemyndigat därtill,

17 kap.

1 §3

Förgriper sig någon med våld eller hot om våld å innehavare av ämbete eller annan befattning, varmed ämbetsansvar är förenat, i dennes tjänsteutövning eller för att tvinga honom tiU eller hindra honom från tjänsteåtgärd eller hämnas för sådan åtgärd, dömes för våld eller hot mot tjänsteman till fängelse i högst fyra år eller, om brottet är ringa, till böter eller fängelse i högst sex månader. Detsamma skall gälla, om någon sålunda för­griper sig mot den som innehaft ämbete   eller   annan   befattning,

2        Senaste lydelse 1974: 565,

3        Senaste lydelse 1974: 565,

Den som med våld eller hot om våld föregriper sig å någon i hans myndighetsutövning eller för att tvinga honom tiU eUer hindra ho­nom från åtgärd däri eller hämnas för sådan åtgärd, dömes för våld eller hot mot tjänste­man till fängelse i högst fyra år eller, om brottet är ringa, till bö­ter eller fängelse i högst sex må­nader. Detsamma skall gälla, om någon sålunda förgriper sig mot den som tidigare har utövat myn­dighet för vad denne däri gjort el­ler underlåtit.

Prop. 1975: 78

Nuvarande lydelse

varmed ämbetsansvar var förenat, för vad denne däri gjort eUer un­derlåtit.

Vad nu sagts om befattning, varmed ämbetsansvar är förenat, skall ock gälla befattning, med vil­ken enligt regeringens förord­nande samma skydd skaU vara förenat.

Föreslagen lydelse

2

§

Den som, annorledes än i 1 § sägs, för att tvinga eller hindra nå­gon, som åtnjuter skydd enligt nämnda paragraf, i utövningen av hans befattning eller hämnas för tjänsteåtgärd, otillbörligen företa­ger gärning, som för honom med­för lidande, skada eller annan olä­genhet, eller hotar därmed, dömes för förgripelse mot tjänsteman tUl böter eller fängelse i högst sex månader.

Den som, annorledes än i 1 § sägs, för att tvinga eller hindra nå-åon i hans myndighetsutövning el­ler för att hämnas för åtgärd däri, otillbörligen företager gärning, som för honom medför lidande, skada eUer annan olägenhet, eller hotar därmed, dömes för för­gripelse mot tjänste­man till böter eller fängelse i högst sex månader.

Är brottet grovt, dömes lill fängelse i högst fyra år.

4

§

Den som, utan att fall är för handen som förut i detta kapitel är sagt, genom alt sätta sig till motvärn eller eljest med våld sö­ker hindra utövningen av befatt­ning som avses i 1 §, dömes till våldsamt motstånd tiU böter eller fängelse i högst sex må­nader.

Den som, utan att fall är för handen som förut i detta kapitel är sagt, genom att sätta sig till motvärn eller eljest med våld sö­ker hindra någon i hans myndig­hetsutövning, dömes för. våld­samt motstånd tUl böter eller fängelse i högst sex månader.

Förolämpar man någon, som

åtnjuter skydd enligt 1 §, i eller

för hans befattning, dömes för

missfir melse

mot

tjänsteman   tiU   böter   eller fängelse i högst sex månader.

Vad i 1, 2 och 4 §§ stadgas skaU ock gälla, om någon på sätt som i nämnda paragrafer sägs förgriper sig mot eller hindrar den, som en­ligt särskild föreskrift skall åtnjuta samma skydd som är förenat med myndighetsutövning eller som är eller har varit kallad att biträda förrättningsman vid åtgärd som omfattas av sådant skydd.

Prop. 1975: 78

Nuvarande lydelse

Den som lämnar, utlovar eller erbjuder muta eller annan otUl-börlig belöning för utövning av befattning, varmed ämbetsansvar är förenat, dömes för bestick-ning tiU böter eller fängelse i högst två år.

Föreslagen lydelse

7

§

Den som tiU arbetstagare hos staten eller hos kommun eller till annan som avses i 20 kap. 2 § lämnar, utiovar eller erbjuder mu­ta eller annan otillböriig belöning för tjänsteutövningen, dömes för bestickning tiU böler eller fängelse i högst två år.

8§ Den som vid val till allmän befattning eller vid annan utövning av rösträtt i allmänt ärende söker hindra omröstningen eller förvanska dess utgång eUer eljest otillbörUgen inverka på omröstningen, dömes för otillbörligt verkande vid röstning till böter eller fäng­else i högst sex månader.

Är brottet grovt, skall dömas till fängelse i högst fyra år. Vid bedö­mande huruvida brottet är grovt skall särskilt beaktas, om det förövats med våld eller hot om våld eller innefattat missbruk av tjänsteställning. Den som mottager, låter åt sig        Den som mottager, låter åt sig

utlova eller begär otillbörlig för­mån för att i allmänt ärende rösta på visst sätt eller icke rösta, dö­mes, om det ej är ämbetsbrott, för tagande av otillbörlig förmån vid röstning till böter eller fängelse i högst sex må­nader.

utlova eUer begär otUlbörlig för­mån för att i allmänt ärende rösta på visst sätt eller icke rösta, dö­mes, om det ej är mutbrott, för tagande av otillbörlig förmån vid röstning tiU böter eller fängelse i högst sex må­nader.

15 §

Den som, utan att fall är för handen som i 14 § sägs, obehöri­gen giver sig ut för att innehava där avsedd befattning, dömes för föregivande av allmän ställning till böter eUer fäng­else i högst sex månader. Det­samma skall gälla, om någon obe­hörigen bör uniform, niärke eller annat tjänstetecken som giver ho­nom sken av att tillhöra krigsmak­ten eller annan kår i det allmän­nas tjänst eller kår, vars verksam­het avser allmän samfärdsel eller allmänhetens förseende med vat­ten, ljus, värme eUer kraft.

Om någon obehörigen giver sig ut vande av ställning såsom

Giver någon sig obehörigen ut för att utöva myndighet, dömes för föregivande av allmän ställning till böter eller fäng­else i högst sex månader. Detsam­ma skall gälla, om någon obehöri­gen bär uniform, märke eller an­nat tjänstetecken som giver honom sken av att tillhöra försvarsmakten eller annan kår i det allmännas tjänst eller kår, vars verksamhet avser allmän samfärdsel eller all­mänhetens förseende med vatten, ljus, värme eller kraft.

Är brottet med hänsyn till att det har medfört betydande men för det allmänna eller för någon enskild eller eljest att anse som grovt, skall dömas tiU fängelse i högst två år.

för advokat, dömes för  f ö r e g i-advokat tUl böler.

Prop. 1975: 78

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse 20 kap. 1§

Missbrukar ämbetsman, genom handling eller underlåtenhet, sin ställning till förfång för det all­männa eller någon enskild, dömes, om ej gärningen utgör försking­ring eller annan trolöshet eller el­jest är särskUt belagd med straff, för t j ä n s t e m i s s b r u k tiU suspension eller avsättning; om skäl äro därtUl, skall tillika dömas till fängelse i högst två år. 1 ringa fall skall dömas allenast till böter.

Är brottet grovt, dömes till av­sättning och fängelse i högst sex år.

Den som i myndighetsutövning åsidosätter vad som till följd av lag eller annan författning gäller för myndighetsutövningen dömes, om gärningen för det allmänna el­ler någon enskild medför förfång eller otillbörlig förmån som ej är ringa, för myndighetsmiss­bruk //// böter eller fängelse i högst två år. Är brottet grovt, dömes till fängelse i högst sex år.

Begår någon gärning som avses i första stycket av grov oaktsam­het, dömes för vårdslös myndighetsutövning till böter eller fängelse i högst ett år.

Den som är ledamot av beslu­tande statlig eller kommunal för­samling skall ej för någon sin åt­gärd i denna egenskap vara under­kastad ansvar enligt första eller andra stycket.

Vad i första och andra styckena sägs skall ej heller äga tillämpning, om gärningen eljest är särskilt be­lagd med straff.

2

§

Ämbetsman, som mottager, lå­ter åt sig utlova eller begär muta eller annan otillbörlig belöning för sin tjänsteutövning, dömes, om ej gärningen eljest är särskilt belagd med straff, för tagande av muta eller av otillbör­lig belöning såsom stadgas i 1 §. Detsamma skall gälla, om han begått sådan gärning innan han erhöll befattningen.

Begår den som varit ämbetsman gärning, som i första stycket sägs, dömes till böter eller fängelse en­Ugt vad i 1 § stadgas.

Om arbetstagare hos staten eller hos kommun mottager, låter åt sig utlova eller begär muta eller an­nan OtiUbörlig belöning för sin tjänsteutövning, dömes för mut­brott tUl böter eller fängelse i högst två år. Detsamma skall gälla, om arbetstagaren begått gär­ningen innan han erhöll anställ­ningen eller efter det han slutat densamma. Är brottet grovt, dö­mes till fängelse i högst sex år.

Vad i första stycket sägs om ar­betstagare äger motsvarande till-lämpning på

1.

ledamot av styrelse, verk, nämnd, kommitté eller annan så­dan myndighet som hör till staten eller till kommun,

2.

den som utövar uppdrag dt staten eller åt kommun, om han

Prop. 1975: 78

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

valts till uppdraget eller icke äger undandraga sig detta ävensom el­jest om uppdraget är reglerat i författning,

3.     krigsman eller annan som

fullgör lagstadgad tjänsteplikt och

4.    den som utan att inneha an­

ställning eller uppdrag som nu har

sagts utövar myndighet.

Med kommun likställes allmän inrättning som avses i 1 § andra stycket kommunal tjänstemannala­gen (1965:275).

3

§

Yppar ämbetsman vad han är pliktig att hemlighålla eller utnytt­jar han olovligen sådan hemlighet, dömes, om ej gärningen eljest är särskilt belagd med straff, för brott mot tystnadsplikt till suspension eller avsättning; om skäl äro därtUl, skall tillika dömas till fängelse i högst ett år. / ringa fall skall dömas allenast till böter.

Begår den som varit ämbetsman sådan gärning, dömes till böter eller fängelse enligt vad i första stycket sägs.

Yppar någon vad han tiU följd av lag eller annan författning är pliktig att hemlighålla eller ut­nyttjar han olovligen sådan hem­lighet, dömes, om ej gärningen eljest är särskilt belagd med straff, för brott mot tystnads­plikt till böter eller fängelse i högst ett år.

Den som av oaktsamhet begår gärning som avses i första stycket, dömes till böter.

4

§

*

Åsidosätter ämbetsman av för­summelse, oförstånd eller oskick­lighet vad honom åligger enligt lag, instruktion eller annan för­fattning, särskild föreskrift eller tjänstens beskaffenhet, dömes, om ej gärningen utgör tjänstemissbruk eller eljest är särskUt belagd med straff, för tjänstefel //// bö­ter eller suspensioii.

Är felet grovt, dömes till sus­pension eller avsättning; om skäl äro därtill, skall tillika dömas till fängelse i högst ett år.

Som tjänstefel anses icke i nå­got fall, att ämbetsman deltager i strejk eller därmed jämförlig strids­åtgärd efter beslut av arbetslagar-förening som anordnat åtgärden.

4 Senaste lydelse 1965: 280.

Den som har valts till statligt eller kommunalt uppdrag med vilket följer myndighetsutövning må av rätten skiljas från uppdra­get, om han har begått brott för vilket är stadgat färigelse i två år eller däröver och han genom brot­tet har visat sig uppenbarligen olämplig att inneha uppdraget.

Skiljes uppdragstagare från uppdraget enligt första stycket, skall hänsyn tagas därtill vid be­stämmande av straff för brottet.

Med kommun likställes allmän inrättning som avses i 1 § andra stycket kommunal tjänstemannala­gen (1965:275).

Prop. 1975: 78

Nuvarande lydelse

Finnes ämbetsman hava genom gärning, som är belagd med straff annorstädes än i 14 §§, åsido­satt sin tjänsteplikt, må fängelse i högst två år ådömas, ändå att så svårt straff eljest ej kunnat följa.

5§

Föreslagen lydelse

Åklagare må, utan hinder av vad eljest må vara stadgat, åtala brott enligt 1 och 2 §§ ävensom annat brott varigenom innehavare av anstäUning eller uppdrag som avses i 2 § har åsidosatt vad ho­nom åligger i utövningen därav.

Utan hinder av vad i första stycket sägs skall dock gälla

1.

vad i denna balk stadgas att åtal ej må ske utan förordnande av regeringen eller den regeringen har bemyndigat och

2.

vad i annan lag eller författ­ning är föreskrivet om åtal för gärning, för vilken straff är stad­gat allenast om den förövas av innehavare av anställning eller uppdrag som sägs i första stycket.

Är ej för visst fall annat stad­gat, må åklagare åtala brott mot sådan tystnadspUkt som gäller till förmån för enskild målsägande en­dast om denne anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från all­män synpunkt.

Om åtal för brott som i utöv­ningen av tjänsten eller uppdra­get begåtts av riksdagsledamot, statsråd, justitieråd, regeringsråd eller innehavare av tjänst eller uppdrag hos riksdagen eller dess organ gälla särskilda bestämmel-

21 kap. 18 §5

Åsidosätter krigsman, som ej är underkastad ämbetsansvar, av för­summelse, oförstånd eller oskick-Ughet vad honom åligger enligt reglementen, instruktioner eller andra allmänna bestämmelser, särskilda föreskrifter eller tjäns­tens beskaffenhet, dömes, om ej gärningen utgör tjänstemissbruk eller eljest är särskilt belagd med straff, för tjänstefel tiU dis­ciplinstraff. Beträffande krigsman,

5 Senaste lydelse 1965:280.

Åsidosätter krigsman av för­summelse, oförstånd eller oskick­lighet vad honom åligger enligt reglementen, instruktioner eller andra allmänna bestämmelser, särskilda föreskrifter eller tjäns­tens beskaffenhet, dömes, om ej gärningen eljest är särskilt belagd med straff, för tjänstefel tUl disciplinstraff.

Prop. 1975: 78

9

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

som är anställd vid krigsmakten,

äga bestämmelserna i 20 kap. 4 §

,

tredfe   stycket   motsvarande   till-

lämpning.

Är felet grovt, dömes tUl fängelse i högst ett år.

Som tfänstefel anses icke i nå­got fall att krigsman, som är an­ställd vid försvarsmakten, delta­ger i strefk eller därmed jämförlig stridsåtgärd.

21        §6

Av den personal som avses 120 § Krigsman, som är anställd vid

första stycket skall befäl av lägst försvarsmakten, skall enligt vad

överfurirs grad samt de som inne- regeringen närmare föreskriver

hava motsvarande tjänsteställning icke vara underkastad ansvar en-

vara underkastade ämbetsansvar, ligt detta kapitel då han tjänstgör

vare sig de äro tjänstgöringsskyl- vid civilt statligt organ, vid mili-

diga eller icke.

tärt   organ   med   arbetsuppgifter

som i huvudsak äro av civil natur eller vid kommunal myndighet.

22        

§

Vad i 20 kap. 14 § är stadgat

I fråga om åtal för brott som

skall äga motsvarande tillämpning

avses i detta kapitel äger vad i

i fråga om brott, varigenom krigs-

20 kap. 5 § sägs motsvarande till­

man åsidosatt sin tjänsteplikt.

lämpning.

32            kap.

8§

Krigsman som ej är underkas­tad ansvar enligt 21 kap. må ej ådömas disciplinstraff.

I fråga om sådan krigsman som avses i första stycket äger 7 § andra stycket motsvarande till-lämpning.

33          kap.

5 V

Dömes någon tUl fängelse på viss tid, ungdomsfängelse eller interne­ring eller förordnar rätten, med tillämpning av 34 kap. 1 § 1, att sådan påföljd skall avse ytterUgare brott, och har den dömde med anledning av misstanke om brott, som prövats genom dom i målet, under en sam­manhängande tid av minst tjugofyra timmar varit berövad friheten som anhållen, häktad, tagen i förvarsarrest eller intagen på rättspsykiatrisk klinik enUgt 9 § lagen (1966: 301) om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål, skall tiden för frihetsberövandet, till den del därunder icke samtidigt skett verkställighet av dom i annat mål, anses som tid under

6 Senasle lydelse 1972: 362.  Senaste lydelse 1973:43.

Prop. 1975: 78

10

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

vilken den ådömda påföljden verkställts i anstalt. Domstolen skall i do­men angiva det antal dagar påföljden skall anses verkställd. Är den tid varmed ådömt fängelse överstiger frihetsberövandet ringa, må förordnas atl fängelsestraffet skall anses helt verkställt genom frihetsberövandet.

Undanröjes vUlkorlig dom eller skyddstillsyn och dömes i stället till fängelse på viss tid, ungdomsfängelse eller internering, äger första styc­ket tUlämpning även i fråga om frihelsberövande, som föregått den vill­korliga domen, domen på skyddstillsyn eller dom, varigenom förordnats att den genom sådan dom ådömda påföljden skall avse även ytterUgare brott. Detta gäller dock endast i den mån frihetsberövandet icke tillgodo­räknats enligt första eller tredje stycket,

Dömes någon till böter, suspen- Dömes någon till böler eller dis-

sion eller disciplinstraff och har ciplinstraff och har han med an-

han med anledning av misstanke ledning av misstanke om brott,

om brott, som prövats genom dom som prövats genom dom i målet,

i målet, varit berövad friheten på varit berövad friheten på sätt som

sätt som angives i första stycket, angives i första stycket, må för­

må förordnas att påföljden skall ordnas att påföljden skall anses

anses helt eller delvis verkställd helt eller delvis verkställd genom

genom frihetsberövandet.

frihetsberövandet.

9§

Vid bestämmande av straff för brott av arbetstagare må hänsyn tagas till avskedande eller annan följd av brottet som är medgiven enligt arbetsavtalet eller enligt för­fattning, som gäller för anställ­ningsförhållandet, och må böter eller disciplinstraff som eljest sko­lat ådömas helt eftergivas.

Med arbetstagare likställes den som utövar uppdrag åt annan.

35 kap.

4. 

§

8

De i  1  och 2 §§ bestämda ti-

De i 1 :? bestämda tiderna skola

derna skola räknas från den dag räknas från den dag brottet be-

brottet begicks. Förutsattes för gicks. Förutsattes för ådömande

ådömande av påföljd att viss ver- av påföljd att viss verkan av hand-

kan av handlingen inträtt, skall ti- lingen inträtt, skall tiden räknas

den räknas från den dag då sådan från den dag dä sådan verkan in­

verkan inträdde.

trädde.

I fall, som i 11 kap. 5 § sägs, skall tiden räknas från den dag då beslut om egendomsavträde meddelades eller åtal eljest tidigast kunde ske.

38 kap.

4 §9

Anmälan jämlikt 34 kap. 10, 12

Anmälan jämUkt 34 kap. 10 el-

eller 15 § göres hos första domstol     ler 12 § göres hos första domstol i

i något av målen.

något av målen.

s Senaste lydelse 1973:648.

8 Senaste lydelse enligt prop. 1975: 35.

Prop. 1975: 78

11

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Ansökan jämUkt 34 kap. 13 § göres hos den rätt som först avgjort det mål vari dömts till internering.

Anmälan jämlikt 34 kap. 18 § göres hos den rätt som först dömt i må­let.

6 §10

Nämnd skall deltaga vid under­rätts avgörande av fråga, som av­ses i 2 § eUer i 27 kap. 6 §, 28 kap. 9 §, 30 kap. 8 § eller 34 kap. 10 § andra stycket, 12 §, 13 § el­ler 18 §. Detsamma skall gäUa i fråga om undanröjande av påföljd enligt 34 kap. 1 § 3, förverkande av villkorligt medgiven frihet eller annan åtg'ärd enligt 34 kap. 4 §, åt­gärd enligt 34 kap. 5 §, åtgärd eller behandling enligt 34 kap. 6 § samt återintagning i anstalt eller annan åtgärd enligt 34 kap. 8 eller 9 §.

Nämnd skall deltaga vid under­rätts avgörande av fråga, som av­ses i 2 § eller i 27 kap. 6 §, 28 kap. 9 §, 30 kap. 8 § eUer 34 kap. 10 § andra stycket, 12 §, 13 §, 15 § så­vitt angår tillämpning av 10 § and­ra stycket, eller 18 §. Detsamma skall gälla i fråga om undanröjan­de av påföljd enUgt 34 kap. 1 § 3, förverkande av villkorligt medgi­ven frihet eller annan åtgärd enligt 34 kap, 4 §, åtgärd enligt 34 kap. 5 §, åtgärd eller behandling enligt 34 kap, 6 § samt återintagning i anstalt eller annan åtgärd enligt 34 kap. 8 eUer 9 §.

Vid avgörande av fråga, som avses i 27 kap. 5 § andra stycket eUer 28 kap. 11 §, är underrätt domför med en lagfaren domare.

8§i

I mål om åtgärd enligt 2 § eller

27

kap. 5 § andra stycket eller 6 §,

28

kap. 9 §, 30 kap. 8 § eller 34 kap. 10 § andra stycket, 12 § el­ler 13 § skall underrätt lämna den dömde tillfälle att yttra sig. Begär han att bliva muntiigen hörd, skall tillfälle därtill beredas honom. I mål om åtgärd enligt 34 kap. 18 § skall den dömde lämnas tUlfälle att yttra sig där så är möjligt. Rät­tens avgörande av saken sker ge­nom beslut.

I mål om åtgärd enligt 2 § eller

27

kap. 5 § andra stycket eller 6 §,

28

kap. 9 §, 30 kap. 8 § eller 34 kap. 10 § andra stycket, 12 eller 13 § eller 15 § såvitt angår till-lämpning av 10 § andra stycket skall underrätt lämna den dömde tillfälle att yttra sig. Begär han att bliva muntiigen hörd, skall tillfälle därtill beredas honom. I mål om åtgärd enligt 34 kap. 18 § skaU den dömde lämnas tillfälle att yttra sig där så är möjligt. Rättens avgörande av saken sker genom beslut.

Åtgärd enUgt 28 kap. 11 § må beslutas ulan att tillfälle beredes den dömde att yttra sig.

9 §12

Rättens beslut om åtgärd enligt Rättens beslut om åtgärd enligt 27 kap. 5 § andra stycket, 28 kap. 27 kap. 5 § andra stycket, 28 kap. 11 § eller 34 kap. 10 § andra styc-     11 § eller 34 kap. 10 § andra styc-

1" Senaste lydelse enligt prop. 1975: 35. 1 Senaste lydelse enligt prop. 1975: 35. - Senaste lydelse enligt prop. 1975: 35.

Prop. 1975: 78

12

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

ket, 12 §, 13 §, 15 § såvitt angår

kel, 12 §, 13 § eUer 18 § länder

tillämpning av 10 § andra stycket,

omedelbart tiU efterrättelse om ej

eller 18 § länder omedelbart till ef-

annorlunda förordnas. Detsamma

terrättelse, om ej annorlunda för-

gäller avgöranden enligt 27 kap.

ordnas. Delsamma gäller avgöran-

6 §, 28 kap. 9 § eller 34 kap. 4, 5,

den enligt 27 kap. 6 §, 28 kap. 9 §

6 eller 8 § angående föreskrifter,

eller 34 kap. 4, 5, 6 eller 8 § an-

prövotid eller tid för ungdoms­

gående föreskrifter, prövotid eller

fängelse,

tid för ungdomsfängelse.

Avser beslut jämlikt 28 kap. 9 § andra stycket eller 34 kap, 6 § alt någon skall undergå behandlmg varom stadgas i 28 kap. 3 §, äger rätten, om förhållandena påkalla det, förordna att beslutet skall gå i verkstäl­lighet utan hinder av att det ej vunnit laga kraft. Sådant förordnande må ock meddelas i fråga om beslut jämlikt 34 kap. 8 § om återintagning i anstalt av den som undergår ungdomsfängelse.

Denna lag triider i kraft den 1 januari 1976.

Lagen (1948: 391) om ämbetsansvar för vigselförrättare i vissa fall skall samtidigt upphöra att gälla.

Till suspension och avsätlnmg får ej dömas efter ikraftträdandet. Ar fråga om gärning, som har begåtts före ikraftträdandet och som är straffbelagd enligt såväl äldre bestämmelse i 20 kap. 1, 2, 3 eller 4 § som motsvarande bestämmelse i dess nya lydelse, dömes till det straff för gärningen som föreskrives i den nya bestämmelsen. Den äldre be­stämmelsen skall dock tUlämpas, om den leder till lindrigare allmänt straff. I övrigt skall 5 § första och andra styckena lagen (1964: 163) om införande av brottsbalken äga motsvarande tUlämpning.

"Vad som föreskrives i 20 kap. 1 § andra stycket i dess nya lydelse skall tills vidare ej äga tillämpning i fråga om beslut angående taxering soih fattas av taxeringsnämnd.

Finns i författning som gäller när denna lag träder i kraft föreskrift om tystnadsplikt utan att straffansvar är föreskrivet för åsidosättande därav, äger 20 kap. 3 § i dess nya lydelse ej tillämpning.

Förekommer i lag eUer annan författning hänvisning till föreskrift, som har ersatts genom ny bestämmelse, skall hänvisningen i stället avse den nya bestämmelsen.

2   Förslag till

Lag om ändring i statstjänstemannalagen (1965:274

Härigenom föreskrives i fråga om statst jänstemannalagen (1965: 274)*

dels att rubriken närmast före 26 § skall utgå,

els att nuvarande 38, 54 och 55 §§ skaU betecknas 38 c, 55 och 56 U,

dels att 1, 3, 1827, 29, 32, 36, 37, 51 och 53 §§ samt rubriken när­mast före 18 § skall ha nedan angivna lydelse,

dels att rubriken närmast före 54 § skall sättas närmast före nya 55 §,

1 Omtryckt 1974:1009.

Prop. 1975: 78

13

dels att i lagen skall införas fem nya paragrafer, 34 a, 38, 38 a, 38 b och 54 §§, samt närmast före 25 respektive 37 § två nya rubriker av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1§2

Denna lag äger tUlämpning på anställning med staten såsom arbets­givare och tjänsteman såsom arbetstagare.

Lagen gäller icke statsråden eller riksdagens ombudsmän. Den är ej heller tillämplig på den som innehar eller uppehåller prästerlig tjänst.

Lagens bestämmelser om tjänst äga motsvarande tillämpning på vika­riat, om annat ej anges.

Bestämmelserna i 18, 19, 23, 24 och 5153 §§ gälla icke justitie­råd eller regeringsråd. Ej heller äro bestämmelserna i 18 och 19 §§ tillämpliga på justitiekanslern.

3 §3 I anslällningsförhåUande vara denna lag är tillämpUg gäller vad som är bestämt i avtal.

Avtal må ej träffas om

a)

inrättande eller indragning av tjänst eller tjänsteorganisationens utformning i övrigt;

b)

myndighets verksamhet;

c)

anställnings- eller arbetsvill­kor som regleras i denna lag eller i författning vartill lagen hänvi­sar eller enligt lagen tillhör re­geringens, riksdagens eller myndig­hets beslutanderätt.

Avtal må ej träffas om

a)

inrättande eller indragning av tjänst eller tjänsteorganisationens utformning i övrigi;

b)

myndighets verksamhet;

c)

anställnings- eller arbetsvill­kor som regleras i denna lag eller i författning vartill lagen hänvi­sar eUer enligt lagen tillhör re­geringens, riksdagens eller myndig­hets beslutanderätt, i den mån an­nat ej följer av 19 §.

Har avtal träffats i strid mot bestämmelserna i andra stycket, är av­talet i denna del utan verkan.

Åtal och disciplinär bestraffning

Disciplinansvar och avskedande

18 

§

4

Brott i tjänsten av den som in­nehar eller uppehåller ordinarie domartjänst eller tjänst som byrå­chef eller därmed jämställd eller högre tjänst i statsdepartement, central förvaltningsmyndighet el­ler länsstyrelse beivras efter åtal.

Åsidosätter tjänsteman uppsåtli­gen eller av oaktsamhet vad som åligger honom i hans tjänst och är felet ej ringa, må för tjänste­förseelse disciplinpåföljd åläggas honom. Disciplinpåfölfd må dock ef i något fall åläggas tjänsteman på den grund att han deltagit i

2 Senaste lydelse 1974: 1009.  Senaste lydelse 1974: 1009.  Senaste lydelse 1974: 1009.

Prop. 1975: 78

14

Nuvarande lydelse

Regeringen äger föreskriva att bestämmelserna i första stycket skola gälla även annan tjänsteman än som anges där.

Föreslagen lydelse

strejk eller därmed jämförlig stridsåtgärd.

Disciplinpåföljder äro varning och löneavdrag under högst tret­tio dagar. Mer än en disciplinpå­följd må ej samtidigt åläggas.

Om storleken av löneavdrag en­ligt andra stycket förordnar rege­ringen.

19 §"

Åsidosätter tjänsteman på vil­ken bestämmelserna i 18 § icke äga tillämpning av försummelse, oförstånd eller oskicklighet vad som åligger honom enligt lag, in­struktion eller annan författning, särskild föreskrift eller tjänstens beskaffenhet, må han dömas till disciplinstraff. Bestämmelserna i 20 kap. 4 § tredje stycket brotts­balken äga motsvarande tillämp­ning.

Disciplinstraff äro varning, lö­neavdrag under högst trettio da­gar, suspension i högst tre måna­der och, för tjänsteman som ej är anställd med fullmakt, avsättning. TiU avsättning må dömas endast om tjänstemannen gjort sig skyl­dig till svårare fel eller icke låtit sig rätta av tidigare bestraffning. Mer än ett disciplinstraff må ej samtidigt ådömas. Regeringen äger meddela bestämmelser om in­skränkning i tillämpligheten av di­sciplinstraff.

Om storleken av löneavdrag en­ligt andra stycket förordnar rege­ringen.

Innehåller kollektivavtal bestäm­melser om disciplinpåfölfder, skola 18 § andra och tredfe styckena ic­ke gälla för tjänstemän som äro sysselsatta inom yrkesgrupp och område som avtalet avser.

20 §6

Tjänsteman som kan dömas till disciplinstraff enligt 19 § skall an­mälas till åtal, om han är skäli­gen misstänkt för

a) brott som avses i 20 kap 13 §§ brottsbalken;

Disciplinpåföljd som avses i 18 eller 19 § må ef åläggas

1. krigsman som är underkas­tad ansvar enligt 21 kap. brotts­balken.

6 Senaste lydelse 1974:1009. 6 Senaste lydelse 1974:1009.

Prop. 1975: 78

15

Nuvarande lydelse

b)

brott som avses i 20 kap. 4 § andra stycket brottsbalken, såvitt fråga är om tjänsteman som är anställd med fullmakt;

c)

annat brott i tjänsten, för vilket är stadgat fängelse;

d)    brott i tjänsten i annat fall

än som avses i a)c) och det

finnes anledning antaga, att talan

om enskilt anspråk kommer att

föras, eller tjänstemannen bestri­

der vad som lägges honom till last

och tillfredsställande utredning ic­

ke kan åstadkommas hos myndig­

heten.

Regeringen mä befria från an­mälningsskyldighet enligt c) i frå­ga om brott som avses i 13 kap. 6 § första stycket brottsbalken.

Föreslagen lydelse

2.

medicinalpersonal som i sin yrkesutövning står under social­styrelsens inseende, om förseelsen skett i denna yrkesutövning,

3.

veterinär som står under lant­bruksstyrelsens inseende, om för­seelsen skett i iitövning av veteri­näryrket.

21 §

Har åtal väckts mot tjänstemän, må disciplinärt förfarande röran­de gärning som omfattas av åtalet ej inledas eller fortsättas. Om ver­kan av att åtal väckes innan be­slut rörande disciplinär bestraff­ning helt eller delvis verkställts fö­reskrives i 20 kap. 9 § brottsbal­ken.

Har åtal väckts mot tjänsteman, må disciplinärt förfarande enUgt denna lag rörande förseelse som omfattas av åtalet ej inledas eller fortsättas.

Disciplinpåföljd som avses i 18 eller 19 § må ej åläggas tjänste­man sedan anställningen hos myn­digheten upphört eller uppsägning ägt rum.

Tjänsteman, som ej inom två år efter förseelsen har erhållit skriftlig anmaning enligt 24 § förs­ta stycket, må icke åläggas disci­plinpåföljd som nyss sagts.

22 Har tjänsteman, som innehar tjänstebostad eller fri bostad, efter åtal eller disciplinärt förfarande dömts till suspension, äger han bo kvar i bostaden, om icke sär­skilda skäl föranleda annat. Åläg­ges tjänstemannen att flytta, skall han erhålla skälig tid därför.

§

Har tjänsteman begått brottsUg gärning varigenom han visat sig uppenbarligen olämplig att inne­ha sin tjänst, må han avskedas. Har åtgärd vidtagits för att an-, ställa åtal för gärningen, må fråga om avskedande på grund av denna ej avgöras förrän ansvarsfrågan slutUgt prövats.

Prop. 1975: 78

Nuvarande lydelse

16

Föreslagen lydelse

Har tjänsteman annorledes än genom brott gjort sig skyldig till grov tjänsteförseelse varigenom han visat sig uppenbarligen olämp­lig att inneha sin tjänst, må han avskedas i stället för att disciplin­påföljd ålägges honom. Detsamma skall gälla, om tjänsteman, som av myndighet ålagts disciplinpåföljd, inom två år därefter i anställning hos samma myndighet ånyo gjort sig skyldig till tjänsteförseelse och därigenom visat sig uppenbarligen olämplig att inneha sin tjänst.

Tjänsteman som har rätt till statlig pension men icke uppnått den ålder då han äger avgå med ålderspension må icke avskedas en­Ugt första eller andra stycket, om han begått brottet eller tjänste­förseelsen under inflytande av så­dan själslig abnormitet som avses i 33 kap. 2 § brottsbalken och lämpligen kan förflyttas till eller beredas annan anställning som är förenad  med  sådan  pensionsrätt.

Har i lag eller annan författning eljest meddelats bestämmelse, som inskränker rätten att avskeda tjäns­teman i förhållande till vad som föreskrives i första eller andra stycket, gäller den bestämmelsen.

Avskedande må ej grundas en­bart på omständighet som myndig­heten har känt till mer än en må­nad före avskedandet.

23 

§

7

Beslut varigenom tjänsteman har avskedats enligt 22 § må icke verkställas, förrän beslutet slutUgt prövats efter talan som avses i 53 § eller rätten till sådan talan har förlorats.

Om disciplinstraff enligt 19 §, åtalsanmälan enligt 20 § och flytt­ningsskyldighet enligt 22 § be­slutar den myndighet under vilken tjänstemannen lyder, om regering­en ej bestämmer annat.

Deltaga flera i avgörande som avses i första stycket skola rätte­gångsbalkens regler om omröst­ning i överrätt i fråga om ansvar äga motsvarande tillämpning.

' Senaste lydelse 1974: 1009.

Prop. 1975: 78

17

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

24 

§

8

/ ärende om disciplinär bestraff­ning skall, om tjänstemannen på­fordrar det, tillfälle beredas ho­nom att vid muntligt förhör utta­la sig i saken.

När fråga om disciplinansvar eller avskedande enligt denna lag uppkommer, skall genom skriftlig anmaning tillfäUe beredas tjänste­mannen att skriftligen eller, om han begär det eller det eljest finnes lämpligt, muntiigen yttra sig om vad som åberopas mot honom. Be­gär tfänstemannen att även annan skall yttra sig i saken eller att an­nan utredning skall förebringas, skall sådan begäran efterkommas, om det ej är uppenbart att åtgär­den saknar betydelse.

Finnes på framställning av tjänstemannen eller eljest erfor­derligt att vittne eller sakkunnig höres vid domstol eller att före­läggande meddelas någon att som bevis tillhandahålla skriftUg hand­ling eller föremål, skall ansökan därom göras hos den allmänna underrätt inom vars område den som skall höras eller åtgärden el­fest angår vistas. Tillhandahålles erforderlig utredning, skall rätten anställa förhör eller meddela före­läggande, om laga hinder ej mö­ter. Angående sådan åtgärd skall i tillämpliga delar gälla vad som föreskrives om bevisupptagning i rättegång utom huvudförhandling.

I fråga om varsel till och över­läggning med lokal arbetstagar­organisation gälla bestämmelserna i lagen (1974:12) om anställnings­skydd. Dessa bestämmelser äga tillämpning även i fråga om tjäns­teman i verksledande eller därmed jämförlig ställning.

Åtal och avstängning m. m.

25 § Om åtal och disciplinär bestraff-        Tjänsteman,   som   är   skäligen ning av tjänsteman som är krigs-     misstänkt för sådant i tjänsteut-man samt om åtal för brott i tjäns-     övningen begånget brott som av-ren av vissa tjänstemän vid riks-     ses i 20 kap. 13 §§ brottsbalken

s Senaste lydelse 1971:637.

2    Riksdagen 1975.1 saml Nr 78

Prop. 1975: 78

18

Nuvarande lydelse

dagens   verk  gälla   särskilda  be­stämmelser.

Föreslagen lydelse

eller annat brott varigenom han åsidosatt åliggande i tjänsteutöv­ningen, skall anmälas till åtal, om för brottet är stadgat fängelse eller det finnes anledning antaga, att ta­lan om enskUt anspråk kommer att föras.

Regeringen må befria från an­mälningsskyldighet i fråga om brott som avses i 13 kap. 6 § första stycket brottsbalken.

26 §9

"Vidtages åtgärd för att anställa åtal eller inledes disciplinärt för­farande enligt denna lag mot tjäns­teman, må han, om den gärning varom är fråga kan antagas med­föra avsättning eller om eljest sär­skilda skäl föreligga, avstängas från utövning av tjänsten med omedelbar verkan, dock icke för längre tid än till dess lagakraft­ägande dom eller beslut föreUg­ger. Finnas ej längre skäl för av­stängning, skall denna omedelbart hävas.

Beslut om avstängning medde­las i fråga om tfänsteman, som icke kan dömas till discipUnstraff, av regeringen och eljest av myndig­het som regeringen bestämmer. I ärende om avstängning skola be­stämmelserna i 23 § andra stycket och 24 § iakttagas. Bestämmelser­na i 15, 17 och 18 §§ förvaltnings­lagen (1971:290) skola tiUämpas även om beslut som nyss sagts utgör beslut under ärendes hand­läggning.

Om avstängning av domare som misstankes för brott och om skyl­dighet för vissa tjänstemän vid riksdagens verk att frånträda ut­övningen av sin tjänst, om de åta­las för brott i tjänsten, gälla sär­skilda bestämmelser.

Vidtages åtgärd för att anställa åtal eller inledes förfarande enligt 24 § mot tjänsteman, må han, om den gärning varom är fråga kan antagas medföra avskedande en­ligt 22 §, avstängas från utövning av tjänsten med omedelbar ver­kan, dock icke för längre tid än lill dess frågan om avskedande slutligt prövats. Finnas ej längre skäl för avstängning, skall denna omedelbart hävas.

/ ärende om avstängning skola bestämmelserna i 24 § första styc­ket äga motsvarande tillämpning. Bestämmelserna i 17 och 18 §§ förvaltningslagen (1971:290) sko­la tillämpas även om beslut om avstängning utgör beslut under ärendes handläggning.

Beslutas avstängning, skall frå­gan om avskedande snarast upp­tagas tiU prövning. Vid avgöran­det av denna fråga skall prövas om avstängningen skall bestå.

Om tjänsteman, som varit av­stängd från tjänsten, ej avskedas, äger han uppbära den lön som må ha avdragits.

9 Senaste lydelse 1974:1009.

Prop. 1975: 78

19

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

27 §10

Tjänsteman som ej fullgör sin tjänst tUlfredsstäUande må avstängas från utövning av tjänsten med omedelbar verkan, om den bristande tjänstdugUgheten beror av sjukdom, vanförhet, lyte eUer annat därmed jämförUgt förhållande eller om den sannolikt har sådan orsak och tjäns­temannen vägrar att låta sig imdersökas av läkare som anvisas honom. Beslut om avstängning av justitieråd eUer regeringsråd må dock ej verk­ställas förrän beslutets giltighet har prövats av högsta domstolen. Finnas ej längre skäl för avstängning, skall denna omedelbart hävas.

Beslut   om   avstängning   enligt        I ärende om avstängning enligt första stycket eller om  läkarun-    första stycket eller om läkarunder-dersökning som avses där medde-    sökning som avses där skola be­las i fråga om  tfänsteman,  som    stämmelserna i 24 § första styc-icke kan dömas till disciplinstraff,     ket äga motsvarande tillämpning, av regeringen och elfest av myn­dighet som regeringen bestämmer. I sådant ärende skola bestämmel­serna i 23 § andra stycket iaktta­gas. Om tjänstemannen påfordrar det, skall tillfälle beredas honom att muntiigen uttala sig i ärendet.

Bestämmelserna i 15, 17 och Bestämmelserna i 17 och 18 §§

18 §§ förvaltningslagen (1971: förvaltn;ngslagen (1971:290) sko-

290) skola tillämpas även om be- la tillämpas även om beslut som

slut som nyss sagts utgör beslut nyss sagts utgör beslut under ären-

under ärendes handläggning.

des handläggning.

Närmare bestämmelser om tillämpningen av första stycket och om läkarundersökning som avses där meddelas av regeringen.

Beslut om läkarundersökning som avses i första stycket mä ej läggas till grund för avstängning, förrän beslutet slutUgt prövats efter talan som avses i 53 § eller rätten Ull sådan talan har förlo­rats. Beträffande justitieråd eller regeringsråd må beslut som nu sagts ej läggas till grund för av­stängning, förrän beslutet prövats av högsta domstolen enligt bestäm­melserna i 54 §.

29 §11 Tjänsteman må skiljas från Tjänsteman må skiljas från tjänsten endast av allmän domstol tjänsten endast med stöd av be-efter åtal eller av regeringen eller stämmelse i denna lag. I fråga myndighet med stöd av bestäm- om tjänsteman som är förordnad melse i denna lag eUer, i fråga om     tills vidare, gälla dock även  be-

lo Senaste lydelse 1974: 1009. " Senaste lydelse 1974: 1009.

Prop. 1975: 78

20

Nuvarande lydelse

tjänsteman som är förordnad tUls vidare, i lagen (1974:12) om an­ställningsskydd.

Föreslagen lydelse

stämmelserna om uppsägning i la­gen (1974:12) om anställnings­skydd.

32 

§

Tjänsteman är skyldig att avgå från tjänsten innan han uppnått den ålder som avses i 31 §, om han

a)

tUl följd av förlust av eller nedsättning i arbetsförmågan är för framtiden oförmögen att full­göra sin tjänst tillfredsställande;

b)

till följd av nedsatt arbets­förmåga under två år i följd icke tjänstgjort annat än försöksvis un­der kortare tid samt socialstyrel­sen finner det sannolikt att han icke kan återinträda i tjänst inom ytterligare ett år och ovisst hur arbetsförmågan därefter kommer att utveckla sig.

Tjänsteman är skyldig att avgå från tjänsten innan han uppnått den ålder som avses i 31 §, om han

a)

till följd av förlust av eller nedsättning i arbetsförmågan är för framtiden oförmögen att full­göra sin tjänst tillfredsställande;

b)

till följd av nedsatt arbets­förmåga under två år i följd icke tjänstgjort annat än försöksvis un­der kortare tid samt socialstyrel­sen finner det sannolikt att han icke kan återinträda i tjänst inom ytterligare ett år och ovisst hur ar­betsförmågan därefter kommer att utveckla sig;

c)

genom lagakraftägande dom befunnits skyldig till brott vara avsättning kunnat fölfa men en­Ugt 33 kap. 2 § brottsbalken över­lämnats till särskild vård, dömts till böter eller skyddstillsyn eller förklarats fri från påföljd.

Tjänsteman som är anställd med fullmakt eller konstitutorial är skyl­dig att avgå från tjänsten, om han är urståndsatt att fullgöra tjänsten tillfredsställande och högst fem år återstå till dess han äger avgå med ålderspension.

Tjänsteman som har rätt till stalUg pension men icke uppnått den ål­der då han äger avgå med ålderspension må icke åläggas att avgå från tjänsten enligt första eller andra stycket, om han lämpligen kan förflyt­tas till eller beredas annan anstäUning som är förenad med sådan pen­sionsrätt.

34 a §

Beslut varigenom tjänsteman har skilts från tjänsten enligt 32 § eUer förflyttats till annan tjänst enligt 34 § må icke verkställas, förrän beslutet slutligt prövats ef­ter talan som avses i 53 § eller rätten till sådan talan har förlo­rats. Detsamma gäller beslut om avgångsskyldighet enligt 31 §, om ej annat följer av 53 §.

Prop. 1975: 78

21

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

I fråga om justitieråd eller rege­ringsråd må beslut om skiljande från tjänsten enligt 31 eller 32 § icke verkställas, förrän beslutet prövats av högsta domstolen enligt bestämmelserna i 54 §.

36 §

Tjänsteman som är förordnad för bestämd tid må på egen be­gäran bevUjas avsked före anställ­ningstidens utgång, om särskUda skäl föreligga.

Tjänsteman som är förordna'i för bestämd tid må på egen be­gäran entledigas före anställnings-lidens utgång, om särskilda skäl föreligga.

Beslutande organ

37 §12

Fråga om disciplinpåföljd enligt 18 §, avskedande enligt 22 §, åtals­anmälan enligt 25 §, avstängning enligt 26 eller 27 § eller läkarun­dersökning som avses i 27 § prö­vas av den myndighet under vil­ken tjänstemannen lyder, om ej annat fölfer av 38 § eller av före­skrift som regeringen meddelar. Fråga om avstängning enligt 26 § på grund av misstanke om brott upptages även på anmälan av åkla­gare.

Fråga om anställnings upphö­rande enUgt 30 eller 31 §, 32 § första stycket, 35 eller 36 § prö­vas i fråga om tjänst, som rege­ringen tillsätter, av regeringen el­ler myndighet som regeringen be­stämmer och i annat fall av den myndighet som tillsätter tjänsten. Fråga om anställnings upphöran­de enligt 32 § andra stycket eller 33 § prövas av regeringen.

Fråga om anställnings upphö­rande enUgt 30 eller 31 §, 32 § första stycket a) eller b), 35 eUer 36 § prövas i fråga om tjänst, som regeringen tillsätter, av regering­en eller myndighet som regeringen bestämmer och i annat faU av den myndighet som tillsätter tjänsten. Fråga om anställnings upphöran­de enligt 32 § första stycket c) el­ler andra stycket eller enligt 33 § prövas av regeringen.

Fråga om förflyttning av tjänsteman enligt 34 § prövas av rege­ringen. Fråga om förflyttning tUl tjänst som tUlsättes av samma myn­dighet som anstäUt tjänstemannen prövas dock av myndigheten.

12 Senaste lydelse 1974: 1009.

38 §

Beträffande justitieråd eller re­geringsråd prövar regeringen frå­ga om åtalsanmälan enligt 25 §

Prop. 1975: 78

Nuvarande lydelse

22

Föreslagen lydelse

eller om avstängning eller läkarun­dersökning enligt 27 §. Beslut om avskedande enligt 22 § eller av­stängning enligt 26 § meddelas av högsta domstolen enligt vad som föreskrives i 54 §.

I fråga om den som eljest in­nehar eller uppehåller ordinarie domartjänst eller tjänst som byrå­chef eller därmed jämställd eller högre tjänst vid statlig myndighet prövas fråga som avses i 37 § förs­ta stycket av en särskild nämnd. Denna nämnd skall bestå av fem ledamöter. Ordföranden skall vara lagkunnig och erfaren i domar­värv. Regeringen meddelar närma­re bestämmelser om nämndens sammansättning och verksamhet samt om den personkrets som nämndens verksamhet skall avse.

38 a § , Deltaga flera i avgörande som avses i 37 § första stycket skola, i annat fall än då ärendet prövas av regeringen, bestämmelserna i 29 kap. rättegångsbalken om omröst­ning i domstol med endast lagfar­na ledamöter äga motsvarande till-lämpning.

38 b §

Beträffande tjänsteman hos riks­dagen eller dess organ meddelar riksdagen bestämmelser om beslu­tande organ i frågor som avses i 37 och 38 §§.

51 § Mål om skadestånd enligt 16 § prövas av arbetsdomstolen. Sådant mål, liksom mål om tiUämpning av 7 § tredje eUer fjärde stycket, 30 §, 35 § eller 3943 § eller av föreskrift som avses i 7 § tredje stycket, 30 § andra stycket eller 39 §, handlägges enUgt lagen (1974:371)  om  rättegången i  ar-

'3 Senaste lydelse 1974: 1009.

13

Mål om skadestånd enUgt 16 § prövas av arbetsdomstolen. Sådant mål, liksom mål om tillämpning av 7 § tredje eller fjärde stycket, 18 §, 22 §, 26 §, 27 §, 3052 §, 34 §, 35 §, 36 § eller 3943 § eller av föreskrift som avses i 7 § tredje stycket, 30 § andra stycket eller 39   §,   handlägges   enligt   lagen

Prop. 1975: 78

23

Föreslagen lydelse

(1974: 371) om rättegången i ar-betstvister.

Nuvarande lydelse

betstvisler. Enligt nämnda lag handlägges även mål om tillämp­ning av 27, 31 eller 32 § i fråga om ordinarie domare. Mål som gäller justitieråd eller regerings­råd prövas dock av högsta dom­stolen enligt 57 kap. rättegångs­balken på talan av riksdagens om­budsman eller justitiekanslern.

I fråga om tvist som rör företrädesrätt tUl ny anställning tillämpas ej 42 § lagen (1974: 12) om anställningsskydd.

53 §14

Har i fråga om annan ordinarie domare än justitieråd eller rege­ringsråd meddelats beslut om lä­karundersökning som avses i 27 § eller om anställningens upphöran­de enligt 31 eller 32 § och vill han ha ändring i beslutet, skall han väcka talan inom fyra veckor från den dag då han fick del av be­slutet. Iakttager han ej detta, är rätten till talan förlorad.

/ fråga om ordinarie domare må beslut om läkarundersökning som avses i 27 § ej läggas till grund för avstängning enligt nämn­da paragraf, förrän beslutet slut­ligt prövats av domstolen eller rätten till talan förlorats. Ej heller må verkstälUghet äga rum av be­slut, varigenom ordinarie domare skilts från tjänsten enligt 32 § el­ler, om ej annat följer av tredje stycket, enligt 31 §, förrän beslu­tet slutligt prövats av domstolen eller rätten till talan förlorats.

I mål som gäller ordinarie do­mare äger domstolen för liden in­till dess lagakraftägande dom el­ler beslut föreligger förordna, i tvist om avstängning enUgt 27 §, att beslutad avstängning skall va­ra hävd, och, i tvist om tillämp­ningen av 31 § beträffande annan tjänsteman än justitieråd eller re­geringsråd, att anställningen skall upphöra när tjänstemannen upp­nått den ålder då skyldighet att avgå senast inträder.

» Senaste lydelse 1974:1009.

Vill tjänsteman söka ändring i beslut enligt 18, 22, 27. 31, 32 eller 34 §, skall han väcka talan inom fyra veckor från den dag då han fick del av beslutet. Iakttager han ej delta, är rätten till talan förlorad. Talan mot beslut om av­stängning enligt 27 § är dock ej inskränkt till viss tid.

För tiden intill dess lagakraft­ägande dom eller beslut föreUg­ger äger domstolen förordna, i tvist om avstängning enligt 26 el­ler 11 §, att beslutad avstängning skall vara hävd, och, i tvist om till-lämpningen av 31 §, att anställ­ningen skall upphöra när tjänste­mannen uppnått den ålder då skyl­dighet att avgå senast inträder.

Prop. 1975: 78

24

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

54 §

Beträffande justitieråd eller re­geringsråd prövas mål om tillämp­ning av 22, 26, 27, 31 eller 32 § av högsta domstolen enligt 57 kap. rättegångsbalken på talan av riks­dagens ombudsman eller justitie­kanslern.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

Lagen (1955: 261) om avstängning av domare skall samtidigt upphöra att gälla.

I fråga om talan mot myndighets beslut som meddelats före ikraftträ­dandet gäUer äldre bestämmelser.

Vid tillämpning av bestämmelsen i 22 § femte stycket skall iakttagas att i fråga om omständighet som myndigheten kände tUl vid ikraft­trädandet den i lagrummet angivna tiden skall räknas från ikraftträ­dandet.

3   Förslag tUl

Lag om ändrmg i lagen (1974:359) om ändrmg i statsjänstemanna-lagen (1965: 274)

Härigenom föreskrives att andra stycket i övergångsbestämmelsema till lagen (1974: 359) om ändring i slatstjänslemannalagen (1965: 274) skall upphöra att gälla vid utgången av år 1975.

4   Förslag till

Lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrives att 7 kap. 4 §, 23 kap. 22 §, 24 kap. 1 §, 36 kap. 5 §, 48 kap. 5 och 15 §§ samt 58 kap. 1 och 2 §§ rättegångsbalken skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 kap, 

4 §2 

Allmän åklagare vid underrätt och hovrätt är statsåklagare eller di­striktsåklagare.

Riksåklagaren är dock allmän

Riksåklagaren är dock allmän

åklagare vid underrätt och hovrätt

åklagare vid underrätt och hovrätt

i mål om ansvar eller enskilt an-

i mål om ansvar eller enskUt an­

språk på grund av brott som i ut-

språk på grund av brott som i ut­

övningen av tjänsten eller uppdra-

övningen av tjänsten eller uppdra­

get   begåtts   av   statstjänsteman,

get har begåtts av

1       Senaste lydelse 1974: 1008.

2       Senaste lydelse 1974:573.

Prop. 1975: 78

25

Nuvarande lydelse

som ej är underkastad disciplinär bestraffning, av ledamot av dom­stol eller central statlig förvalt­ningsmyndighet, som ej är stats­tjänsteman, eller av krigsman, som bestrider regementschefs eUer därmed likställd eUer högre tjänst.

Föreslagen lydelse

1.    den sorn innehar eller uppe­

håller ordinarie domartjänst eller

tjänst som byråchef eller därmed

jämställd eller högre tjänst vid

statlig myndighet;

2.      ledamot av domstol eller

central statlig förvaltningsmyndig­

het, som ej är statstjänsteman; el­

ler

3.     krigsman, som bestrider re­

gementschefs eller därmed lik­

ställd eller högre tjänst.

Allmän åklagare vid högsta domstolen är riksåklagaren.

Har talan tUl högsta domstolen fullföljts allenast av enskUd part, må åklagartalan där, efter riksåklagarens förordnande, föras av lägre åkla­gare.

Närmare bestämmelser om fördelningen av uppgifterna mellan åkla­garna meddelas i de för dem gällande instruktionerna.

23 kap.

22 Förundersökning enligt detta kapitel är, om tillräckliga skäl för åtal ändock föreligga, ej erforder­lig beträffande brott, för vilket icke svårare påföljd än böter är stadgad, eller beträffande brott, som avses i 45 kap, 2 § första eUer andra stycket. Ej heller är förun­dersökning erforderUg i mål om brott, som avses i 3 kap. 3 § och 7 kap. 4 § andra stycket, med mindre anledning förekommer tUl ådömande av annan påföljd än böter eller suspension.

Förundersökning enligt detta kapitel är, om tillräckliga skäl för åtal ändock föreligga, ej erforder­Ug beträffande brott, för vilket icke svårare påföljd än böter är stadgad, eller beträffande brott, som avses i 45 kap. 2 § första eller andra stycket. Ej heller är förun­dersökning erforderlig i mål om brott, som avses i 3 kap. 3 § och 7 kap. 4 § andra stycket, med mindre anledning förekommer till ådömande av annan påföljd än böter.

Vill åklagaren utvidga väckt åtal, må det ske, utan att förundersök­ning enUgt delta kapitel ägt rum.

24 kap.

1§4

Är någon på sannolika skäl misstänkt för brott, för vilket är stadgat fängelse i ett år eller däröver, må han häktas, om med hänsyn till brot­tets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller annan omständighet skäligen kan befaras, att han avviker eller annorledes undandrager sig lagföring eller straff eller genom undanröjande av bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning, eller ock anledning förekommer, att han fortsätter sin brottsliga verksamhet.

Är brottet ringare än i första stycket sägs men kan därå följa fäng-

3          Senaste lydelse 1974: 573.

4          Senaste lydelse 1964: 166.

Prop. 1975: 78

26

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

else och har den misstänkte icke stadigt hemvist inom riket, må han häktas, om det skäligen kan befaras, att han avviker.

Är för brottet icke stadgat lindrigare straff än fängelse i två år, skall häktning ske, om det ej är uppenbart, att anledning därtill saknas.

Kan det antagas, att den miss­tänkte kommer att dömas allenast till böter eller suspension, må häktning icke ske.

Kan det antagas, att den miss­tänkte kommer att dömas allenast tUl böter, må häktning icke ske.

36 kap. 5 §5

Ämbets- eller tjänsteman eller den som är förordnad eller vald att förrätta offentligt tjänsteä­rende eller utöva annan allmän befattning må ej höras som vittne angående något, varom han på grund av denna sin ställning har att iakttaga tystnad.

Ej heller må advokat, läkare, tandläkare, barnmorska, sjukskö­terska, kurator vid familjerådgiv­ningsbyrå, som drives av kommun, landstingskommun, församling el­ler kyrklig samfäUighet, eller de­ras biträden höras angående nå­got, som på grund av denna deras ställning förtrolls dem eller de i samband därmed erfarit, med mindre det är i lag medgivet eller den, tUl vilkens förmån tystnads­plikten gäller, samtycker därtUl.

Ej må någon höras som vittne angående något, som han enligt lag eller annan författning är plik­tig att hemlighålla, med mindre den, till vilkens förmån tystnads­plikten gäller, samtycker därtUl

Ej heller eljest må advokat, lä­kare, tandläkare, barnmorska, sjuksköterska, kurator vid familje­rådgivningsbyrå, som drives av kommun, landstingskommun, för­samling eller kyrklig samfäUighet, eller deras biträden höras angå­ende något, som på grund av den­na deras ställning förtrolls dem el­ler de i samband därmed erfarit, med mindre det är i lag medgivet eller den, till vilkens förmån tyst­nadsplikten gäller, samtycker där­tUl. Rättegångsombud, biträde eller försvarare må ej höras som vittne om vad för uppdragets fullgörande förtrotts honom, med mindre parten medgiver, att det må yppas.

Utan hinder av vad i andra eUer tredje stycket sägs vare annan än försvarare skyldig att avgiva utsaga i mål angående brott, för vilket icke är stadgat lindrigare straff än fängelse i två år.

Om tystnadsplikt för präst inom svenska kyrkan är särskilt stadgat. Präst inom annat trossamfund än svenska kyrkan eller den som i sådant samfund intager motsvarande ställning må icke höras som vittne om nå­got, som han vid hemligt skriftermål eller under därmed jämförliga för­håUanden erfarit,

48 kap, 5 §6

Strafföreläggande får icke ut­färdas,

om förutsättningar för allmänt åtal ej föreligga,

5 Senasle lydelse 1973: 240. « Senaste lydelse 1968: 193.

Strafföreläggande får icke ut­färdas,

om förutsättningar för allmänt åtal ej föreligga.

Prop. 1975: 78

27

Föreslagen lydelse

om i föreläggandet ej upptagas alla brott av den misstänkte, vilka enligt åklagarens vetskap föreligga till bedömning,

om målsägande förklarat, att han ämnar föra talan om enskilt anspråk i anledning av brottet, el­ler begärt, att åtal skall väckas.

Nuvarande lydelse

om i föreläggandet ej upptagas alla brott av den misstänkte, vilka enligt åklagarens vetskap föreligga tUl bedömning,

om målsägande förklarat, att han ämnar föra talan om enskilt anspråk i anledning av brottet, el­ler begärt, att åtal skall väckas, el­ler

om brottet bör föranleda äm-betsstraff.

I fråga om villkor för användning av strafföreläggande i miUtärt brottmål gälla särskUda bestämmelser.

15.

Föreläggande av ordningsbot får icke utfärdas,

om den misstänkte förnekar gärningen,

om i föreläggandet ej upptagas alla brott av den misstänkte, vilka enligt polismannens vetskap före­ligga till bedömning,

om det föreligger anledning att antaga att talan om enskilt an­språk kommer att föras, eller

om det föreUgger anledning att antaga att brottet bör föranleda disciplinstraff för krigsman.

Föreläggande av ordningsbot får icke utfärdas,

om den misstänkte förnekar gärningen,

om i föreläggandet ej upptagas-alla brott av den misstänkte, vilka enligt polismannens vetskap före­ligga till bedömning,

om det föreligger anledning att antaga att talan om enskilt an­språk kommer alt föras, eller

om det föreligger anledning att antaga att brottet bör" föranleda ämbetsstraff eller disciplinstraff för krigsman.

Föreläggande bör ej utfärdas, om det i annat fall kan antagas vara på­kallat att åklagare prövar fråga om strafföreläggande eller åtal för brot­tet.

58 kap. 1§

Sedan dom i tvistemål vunnit laga kraft, må lill förmån för nå­gon av parterna resning beviljas:

1. om ledamot av rätten eller där anställd tjänsteman eller ombud eller ställföreträdare med avseende å målet gjort sig skyldig till brottsligt förfarande, som kan antagas hava inverkat på målets utgång;

Sedan dom i tvistemål vunnit laga kraft, må till förmån för nå­gon av parterna resning beviljas:

1. om ledamot av rätten eller där anställd tjänsteman med av­seende å målet gjort sig skyldig tUl brottsligt förfarande eller tfänste-förseelse eller om brott som har avseende å målet ligger ombud el­ler ställföreträdare till last, samt brottet eller tjänsteförseelsen kan antagas hava inverkat på målets utgång;

' Senaste lydelse 1968: 193.

Prop. 1975: 78

28

Nuvarande lydelse

1. om skriftlig handUng, som åberopats till bevis, varit falsk el­ler om part, som hörts under san­ningsförsäkran, eller vittne, sak­kunnig eUer tolk avgivit falsk ut­saga samt handlingen eller utsagan kan antagas hava inverkat på ut­gången;

3.

om omständighet eller bevis, som ej tidigare förebragts, åbero­pas och dess förebringande sanno­likt skulle hava lett till annan ut­gång; eller

4.

om rättstillämpning, som Ug­ger till grund för domen, uppen­bart strider mot lag.

Föreslagen lydelse

1. om skriftUg handUng, som åberopats till bevis, varit falsk el­ler om part, som hörts under san­ningsförsäkran, eller vittne, sak­kunnig eller tolk avgivit falsk ut­saga samt handlingen eller utsagan kan antagas hava inverkat på ut­gången;

3.

om omständighet eller bevis, som ej tidigare förebragts, åbero­pas och dess förebringande sanno­likt skulle hava lett till annan ut­gång; eller

4.

om rättstillämpning, som lig­ger till grund för domen, uppen­bart strider mot lag.

Ej må på grund av förhåUande, som avses i 3, resning bevUjas, med mindre parten gör sannoUkt, att han icke vid den rätt, som meddelat do­men, eller genom fullföljd från denna kunnat åberopa omständigheten eUer beviset eller han eljest haft giltig ursäkt att ej göra det.

2

§

Sedan dom i brottmål vunnit laga kraft, må lill förmån för den tilltalade resning beviljas:

1. om ledamot av rätten eller där anställd tjänsteman, åklagare eller ombud, ställföreträdare eller försvarare med avseende å målet gjort sig skyldig till brottsligt för­farande, som kan antagas hava in­verkat på målets utgång;

2.

om skriftlig handling, som åberopats till bevis, varit falsk el­ler om vittne, sakkunnig eller tolk avgivit falsk utsaga samt hand­lingen eller utsagan kan antagas hava inverkat på utgången;

3.

om omständighet eller bevis, som ej tidigare förebragts, åbero­pas och dess förebringande sanno­likt skulle hava lett till att den tUl­talade frikänts eUer brottet hän­förts under mUdare straffbestäm­melse än den som tillämpats eller ock med hänsyn till vad sålunda åberopas och i övrigt förekommer

Sedan dom i brottmål vunnit laga kraft, må till förmån för den tilltalade resning beviljas:

1.

om ledamot av rätten, där anställd tjänsteman eller åklagaren med avseende å målet gjort sig skyldig till brottsligt förfarande el­ler tfänsteförseelse eller om brott som har avseende å målet ligger ombud, ställföreträdare eller för­svarare till last, samt brottet eller tfänsieförsedsen kan antagas hava inverkat på målets utgång;

2.

om skriftlig handling, som åberopats till bevis, varit falsk el­ler om vittne, sakkunnig eller tolk avgivit falsk utsaga samt hand­lingen eller utsagan kan antagas hava inverkat på utgången;

3.

om omständighet eller bevis, som ej tidigare förebragts, åbero­pas och dess förebringande sanno­likt skulle hava lett till att den tUl­talade frikänts eller brottet hän­förts under mildare straffbestäm­melse än den som tillämpats eller ock med hänsyn till vad sålunda åberopas och i övrigt förekommer

Prop. 1975: 78

29

Nuvarande lydelse

synnerliga skäl äro, att frågan, hu­ruvida den tUltalade förövat det brott, för vilket han dömts, prövas ånyo; eller

4. om rättstillämpning, som lig­ger till grund för domen, uppen­bart strider mot lag.

Föreslage nlyddse

synneriiga skäl äro, att frågan, hu­

ruvida den tUltalade förövat det

brott, för vilket han dömts, prövas

ånyo; eller

i

4. om rättstillämpning, som lig­ger till grund för domen, uppen­bart strider mot lag.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

5   Förslag till

Lag om ändrmg i militära rättegångslagen (1948:472)

Härigenom föreskrives i fråga om mUUära rättegångslagen (1948: 472)1

dels all i 4, 13, 15, 1719, 24, 41, 60, 67, 70, 71, 95, 98, 102 106 och 107 §§ ordet "Konungen" i oUka böjningsformer skaU bytas ut mot "regeringen" i motsvarande form,

dels att 3, 8, 9, 22, 66 och 79 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

3 

§

2

Nuvarande lydelse

Såsom militära brottmål anses enhgt denna lag:

1.

mål om ansvar för sådant av Tirigsman förövat brott som om­förmäles i något av följande kapi­tel eller lagrum i brottsbalken, nämligen 16 kap, 15 och 16 §§ därest den brottslige vid gärning­ens begående var iklädd militär tjänstedräkl, 8, 9, 10, 12 och 13 kap. därest brottet angått krigs­makten tUlhörig eller för dess be­hov avsedd egendom, 20 kap. 1 4 och 10 §§ samt 21 och 22 kap.;

2.

mål om ansvar för annat i brottsbalken omförmält brott som

Föreslagen lydelse

Såsom militära brottmål anses enligt denna lag:

1.

mål om ansvar för sådant av krigsman förövat brott som om­förmäles i något av följande kapi­tel eller lagrum i brottsbalken, nämligen 16 kap. 15 och 16 §§ därest den brottslige vid gärning­ens begående var iklädd miUtär tjänstedräkt, 8, 9, 10, 12 och 13 kap. därest brottet angått försvars­makten tillhörig eller för dess be­hov avsedd egendom, 20 kap. 7 5 ? samt 21 och 22 kap.;

2.

mål om ansvar för annat i brottsbalken omförmält brott som

" Senaste lydelse av 13 § 1972:363   24 § 1964: 200 15 § 1959:105   60 § 1964: 200 17 § 1972: 363   67 § 1973:19 19 § 1968:330  98 § 1972:363 22 § 1973: 19   107 § 1949: 364.

2 Senaste lydelse 1964: 200.

Prop. 1975: 78

30

Nuvarande lydelse

krigsman förövat med anledning av den förfördelades eller sin egen tjänst vid krigsmakten eller ock mot myndighet eller annat organ tUlhörande krigsmakten;

3.

mål om ansvar i andra fall för brott varigenom krigsman åsi­dosatt sin tjänsteplikt, dock ej mål om förseelse som avses i 3639 §§ värnpliktslagen; samt

4.

mål om ansvar för brott var­igenom någon som ej är krigsman men innehar tjänst vid krigsmak­ten åsidosatt sin tjänsteplikt.

Föreslagen lydelse

krigsman förövat med anledning av den förfördelades eller sin egen tjänst vid försvarsmakten eller ock mot myndighet eller annat organ tillhörande försvarsmakten;

3.

mål om ansvar i andra fall för brott varigenom krigsman åsi­dosatt sin tjänsteplikt, dock ej mål om förseelse som avses i 3639 §§ värnpliktslagen; samt

4.

mål om ansvar för brott var­igenom någon som ej är krigsman men innehar tjänst vid försvars­makten åsidosatt sin tjänsteplikt.

Vad i denna lag stadgas om mUitära brottmål skall äga motsvarande tillämpning i fråga om domstols befattning med förundersökning och användande av tvångsmedel med anledning av brott som är av beskaf­fenhet att fråga om ansvar därför skall handläggas som miUtärt mål.

8 §3

Straff må åläggas i disciplinmål allenast om den misstänkte står under militärt befäl och straffet finnes böra bestämmas till discipUnstraff.

Den som tUlhör hemvärnet eller eljest förbundit sig att såsom frivilUg fuUgöra krigstjänst må dock bestraffas i disciplinmål, ändå att han vid tiden för bestraffningens åläggande ej står under militärt befäl.

Krigsman, som ej är underkas­tad ansvar enligt 21 kap. brotts­balken, må ej åläggas straff i di­sciplinmål.

9 §4

För följande i brottsbalken om­förmälda brott må, där ej annat följer av 10 §, straff åläggas i dis­ciplinmål:

1.

brott som sägs i 16 kap. 15 eller 16 §, därest den brottslige vid gärningens begående var iklädd mUitär tjänstedräkt;

2.

brott som avses i 10 kap. 2, 4 eller 7 § eller 12 kap. 2 §, under förutsättning att fråga är om krigs­makten tillhörig eller för dess be­hov avsedd egendom samt, såvitt angår brott mot någon av nämnda paragrafer i 10 kap., att egendo­men lämnats åt den brottslige för begagnande;

För följande i brottsbalken om­förmälda brott må, där ej annat följer av 10 §, straff åläggas i disciplinmål:

1.

brott som sägs i 16 kap. 15 eller 16 §, därest den brottslige vid gärningens begående var iklädd militär tjänstedräkt;

2.

brott som avses i 10 kap. 2, 4 eller 7 § eller 12 kap. 2 §, un­der förutsätining att fråga är om försvarsmakten tillhörig eller för dess behov avsedd egendom samt, såvitt angår brott mot någon av nämnda paragrafer i 10 kap., att egendomen lämnats åt den brotts­lige för begagnande;

3       Senasle lydelse 1973:19.

4       Senasle lydelse 1964: 200.

Prop. 1975: 78

31

Nuvarande lydelse

3.

brott som sägs i 20 kap. 4 § eller 21 kap. 18 §, dock ej då fråga är om sådan förseelse vid manövrering eller navigering av krigsmaktens fartyg eller luftfar­tyg, som någon för dess säkerhet ansvarig krigsman begått under ut­övande av befäl å detsamma eller, om fartyget var luftfartyg, såsom förare därå, samt genom förseel­sen skada uppkommit; samt

4.

brott varom förmäles i 21 kap. 1, 4, 79 eller 1116 §§ eller 22 kap. 4 §.

Föreslagen lydelse

3.

brott som sägs i 21 kap. 18 §, dock ej då fråga är om sådan för­seelse vid manövrering eller navi­gering av försvarsmaktens fartyg eller luftfartyg, som någon för dess säkerhet ansvarig krigsman begått under utövande av befäl å det­samma eller, om fartyget var luft­fartyg, såsom förare därå, saml genom förseelsen skada uppkom­mit; samt

4.

brott varom förmäles i 21 kap. 1, 4, 79 eller 1116 §§ eller 22 kap. 4 §.

22 §5

Har bestraffningsberättigad befattningshavare på grund av anmälan eller eljest erhållit kännedom om brott som avses i 21 §, skall han ge­nast hänskjuta målet tUl åklagaren:

1.

om straff för brottet ej må åläggas i disciplinmål;

2.

om den bestraffningsberättigade enligt 29 § förordnat om den misstänktes gripande;

3.

om det finnes skäl antaga att straffet ej kommer att stanna vid disciplinstraff eller böter;

4.

om det kan förutses att nöjaktig utredning om brottet ej skall kunna åstadkommas genom den bestraffnmgsberättigades försorg;

5.

om den bestraff ningsberättigade eljest på grund av sakens beskaf­fenhet finner synnerliga skäl föreUgga att målet handlägges vid domstol; eller

6.

om civil myndighet har att verkstäUa utredning angående annat brott, som den misstänkte antages hava begått, och ej genom målets hänskjutande vällas uppskov, som är till avsevärt men för krigslydna­den.

Målet skall hänskjutas till åkla­gare vid den underrätt som är domstol för avdelningen, enligt den fördelning av uppgifterna mel­lan olika åklagare som Kommgen bestämt. Är fråga om ämbetsbrott, som avses i 20 kap. 14 §§ brottsbalken, av den som bestri­der tjänst som regementschef el­ler därmed likställd eller högre tjänst, skaU målet hänskjutas till justitiekanslern eller riksåklaga­ren.

Målet skall hänskjutas till åkla­gare vid den underrätt som är domstol för avdelningen, enligt den fördelning av uppgiftema mel­lan olika åklagare som regering­en bestämt. Är fråga om brott som i utövningen av tjänsten har begåtts av den som bestrider tjänst som regementschef eller därmed lik­ställd eller högre tjänst, skall må­let hänskjutas till justitiekanslern eller riksåklagaren.

Om målet icke hänskjutes tUl åklagare och förundersökning angående brottet ej ändock inletts av civil myndighet, skall utredning om brottet

8 Senaste lydelse 1973:19.

Prop. 1975: 78

32

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

ske vid miUtärförhör. Finnes tillrättavisning vara tiUfyllest, gäller vad i 67 § stadgas.

Är saken av mindre vikt, äger bestraffningsberättigad befattningsha­vare utan hinder av vad förut i denna paragraf sägs avskriva målet, om annan målsägande än kronan ej finnes eller målsäganden förklarar att han icke ämnar föra talan om enskilt anspråk i anledning av brottet och ej heller eljest påfordrar att målet handlägges vid domstol samt straff för brottet må åläggas i discipUnmål. Beslut om avskrivning kan meddelas även om det icke klarlagts att den misstänkte begått brottet.

66 §6

Rätt att ålägga tUlrättavisning enligt 17 § lagen om disciplinstraff för. krigsmän tiUkommer de befattningshavare som äga bestraffningsrätt i discipUnmål, envar i fråga om den personal över vilken han har sådan rätt.

TiUrättavisningsrätt mot underlydande tillkommer även den som, utan att äga bestraffningsrätt i discipUnmål, innehar ovan i 13 § första styc­ket omförmäld befattning och har lägst fänriks grad eller tjänsteklass, så ock chef för bataljon elier däremot svarande avdehiing.

Såvitt angår underlydande som icke är underkastad ämbetsansvar må tillrättavisning ock åläggas av chef för kompani eller däremot svarande avdelning, chef för ut-bildningsanslalt, sekond å fartyg vars chef innehar lägst kommen­dörkaptens grad och i dé fall Konungen bestämmer annan be­fattningshavare vid krigsmakten. Vad i detta stycke stadgas skall ic­ke äga tillämpning å hemvärnet.

Såvitt angår underlydande som innehar högst furirs tjänstegrad ' eller tjänsteklass må tiUrättavis-ning ock åläggas av chef för kom­pani eller däremot svärande avdel­ning, chef för utbUdningsanstalt, sekond å fartyg vars chef innehar lägst kommendörkaptens grad och i de fall regeringen bestämmer an­nan befattningshavare vid försvars­makten. "Vad i detta stycke stad­gas skall icke äga tillämpning å herrivärnel.

79 §T

Allmän åklagare i militärt brott­mål är, om annat ej stadgas i 15 kap., allmän åklagare vid domstol som har att upptaga målet. Om fördelning av uppgifterna mellan olika åklagare bestämmer Konung­en. Juslitiekanslem eller riksåkla­garen är åklagare i mål om an­svar eller enskilt anspråk på grund av ämbetsbrott, som avses i 20 kap. 14 §§ brottsbalken, av den som bestrider regementschefs el­ler därmed likställd eller högre tjänst.

Allmän åklagare i miUtärt brott­mål är, om annat ej stadgas i 15 kap., allmän åklagare vid domstol som har att upptaga målet. Om fördelning av uppgifterna meUan olika åklagare bestämmer rege­ringen. Justitiekanslern eller riks­åklagaren är åklagare i mål om ansvar eller enskUt anspråk på grund av brott som i utövningen av tjänsten har begåtts av den som bestrider regementschefs eller där­med likställd eller högre tjänst.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

« Senaste lydelse 1973: 19. f Senaste lydelse 1973:19,

Prop. 1975: 78

33

6   Förslag till

Lag om ändring i förvaltningslagen (1971: 290)

Härigenom föreskrives i fråga om förvaltningslagen (1971:290) dels att i 1 och 2 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "rege­ringen", dels all 3 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3

§

Bestämmelserna i 1420 §§

Bestämmelserna i 1420 §§

gäller endast i den mån fråga är

gäller endast i den mån fråga är

om utövning av befogenhet att för

om utövning av befogenhet att för

enskild bestämma om förmån, rät-

enskild bestämma om förmån, rät­

tighet, skyldighet, disciplinär be-

tighet, skyldighet, disciplinpåföljd,

straffning eller annat jämförbart

avskedande eller annat jämförbart

förhållande.

förhållande.

Bestämmelserna i 1420 §§ tillämpas ej

1.

i ärende i första instans när ärendet avser sjukvård och myndighe­tens beslut ej kan överklagas genom besvär eller

2.

när ärendet avser föreskrift till allmän efterrättelse och fråga ej är om prövning med anledning av överklagande.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

7    Förslag tiU

Lag om ändring i lagen (1937: 249) om inskränkningar i rätten att utbekomma allmänna handlingar

Härigenom föreskrives att 41 § lagen (1937: 249) om inskränkningar i rätten att utbekomma allmänna handlingar skall ha nedan angivna ly­delse.

3    Riksdagen 1975.1 saml Nr 78

Prop. 1975: 78

34

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

41 §

Utlämnar någon handling i strid mot föreskrifterna i denna lag el­ler mot förbud som jämlikt den­samma meddelats, eller bryter nå­gon mot förbehåll som gjorts vid handlings utlämnande, straffes, där gämingen är att anse som brott i ämbete eller tjänst eller el­jest är i annan lag belagd med straff, enligt vad där sägs. I andra fall vare straffet dagsböter; dock att vid brott med avseende å handlingar, varom i 14, 20 och 36 §§ sägs, fängelse må ådömas.

Böter som ådömas enligt denna lag tillfalla kronan. Saknas till­gång till böternas gäldande, skola de förvandlas enligt allmän straff­lag.

Utlämnar någon handling i strid mot föreskrifterna i denna lag el­ler mot förbud som jämlikt den­samma meddelats, eller bryter nå­gon mol förbehåll som gjorts vid handlings utlämnande, straffes, där gärningen är i annan lag be­lagd med straff, enligt vad där sägs. I andra fall vare straffet dagsböter; dock att vid brott med avseende å handlingar, varom i 14, 20 och 36 §§ sägs, fängelse må ådömas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

8    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1966: 413) om vapenfri tjänst

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1966: 413) om vapenfri tjänsti

dels alt 23 § skall upphöra att gälla,

dels att i 5, 7, 10 och 22 §§ orden "Konungen" och "Kungl. Maj:l" skall bytas ut mot "regeringen",

dels atl 19 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19

§

Befogenhet   att   meddela   va-        Befogenhet   att   meddela   va­

penfri tjänstepliktig tillrättavisning

penfri tjänstepliktig tUlrättavisning

tUlkommer   civUförsvars-,   brand-

tiUkommer   hos  staten   eller   hos

1 Senasle lydelse av 5 § 1972: 335.

Prop. 1975: 78

35

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

eller arbetschef, som är underkas- kommun anställd civilförsvars-,

tad ämbetsansvar, i fråga om un- brand- eUer arbetschef i fråga om

derstäUd personal.

undersläUd   personal.   Med  kom-

mun likställes allmän inrättning som avses i 1 § andra stycket kom­munalt jänstemannalagen (1965: 275).

Innan någon meddelar tUlrättavisning, skall han vid förhör med den felande lämna denne tillfälle all förklara sig.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

9    Förslag till

Lag om ändring i förordningen (1960: 267) angående skogsvårds­styrelser

Härigenom föreskrives i fråga om förordningen (1960: 267) angående skogsvårdsstyrelser

dels att i 14, 6 och 9 §§ ordet "Kungl. Maj:t" skall bytas ut mot "regeringen",

dels att i 9 § ordet "förordning" skall bytas ut mot "lag",

dels att rubriken till förordningen och 7 § skall ha nedan angivna ly­delse.

Lag om skogsvårdsstyrelser

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §= Ordförande och övriga ledamö-        Regeringen   meddelar   bestäm-ter    i    skogsvårdsstyrelse    samt     melser om åtal och disciplinär be-skogsvårdsstyrelses tjänstemän äro     straffning j fråga om skogsvårds-i utövningen av sina befattningar     styrelses tjänstemän, underkastade det ansvar och den påföljd, som i allmän lag stadgas om statens ämbets-  och  tjänste­män. Kungl. Maj:t meddelar be­stämmelser om åtal och discipli­när bestraffning.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

Förekommer i lag eller annan förfatming hänvisning till förordningen angående skogsvårdsstyrelser, skaU hänvisningen i stället avse lagen om skogsvårdsstyrelser.

2     Senaste lydelse av

1 § 1967: 802

3

§ 1970: 52

4

§ 1965: 581.

3      Senaste lydelse 1965: 581.

Prop. 1975: 78

36

10    Förslag tiU

Lag om ändring i vattenlagen (1918: 523)

Härigenom föreskrives i fråga om vattenlagen (1918: 523)i dels all 10 kap. 9 § och 13 kap. 6 § skall upphöra att gälla, dels att 10 kap. 10 och 47 §§ skaU ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

10 kap. 10 §2 Kommer ej förrättningsman tillstädes å den för sammanträde utsatta tid, och infinner han sig ej heller inom tre tunmar därefter; då må de, som tillstädeskommil, åtskUjas. Utebliver god man, kalle förrättnings­mannen genast i hans ställe annan god man, förfaren i flottning, jord­bruk eller skogsbruk, allt efler den särskilda sakkunskap den uteblivne ägt.

Syneman, som utan skäUg orsak

Syneman, soni utan skälig orsak

utebliver   från   sammanträde,   er-

utebliver   från   sammanträde,   er­

satte all skada och olägenhet, som

sätte all skada pch olägenhet, som ,

därav    uppstår;    förrättningsman

därav uppstår.

ansvare därjämte såsom för tjäns­

tefel.

Sökandens, annan sakägares, allmänt ombuds eller orlsombuds utebli­vande från sammanträde må ej hindra förrättningens fortgång.

47 §3 

Kommer ej förrättningsman eller biträdande förrättningsman till­städes å den för förrättningen utsatta tid, och infinner han sig ej heller inom tre timmar därefter; då må de, som tUlstädeskommit, åtskiljas. Utebliver god man, kalle förrättningsmannen genast annan god man i stället.

Syneman, som utan skälig orsak

Syneman, som utan skälig orsak

utebliver   från   förrättningen,   er-     utebliver   från   förrättningen,   er-sätte all skada och olägenhet, som     sätte all skada och olägenhet, som därav    uppstår;    förrättnings man     därav uppstår. och    biträdande   förrättningsman ansvare därfämte såsom för tfäns­tefel.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

1       Senasle lydelse av 10 kap. 9 § 1919: 425, av 13 kap. 6 § 1920: 459.

2       Senaste lydelse 1919: 425.

» Senaste lydelse 1920: 459.

Prop. 1975: 78

37

11    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1939: 608) om enskilda vägar

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1939: 608) om enskilda vä-gari

dels att i 39, 70, 79, 93 och 107 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "regeringen",

dels att 29 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

29 §

Kommer ej förrättningsmaimen

Kommer ej förrältningsmannen

tillstädes å den för sammanträde

tillstädes å den för sammanträde

Utsatta tid och infirmer han sig ej

utsatta tid och infinner han sig ej

heller inom tre timmar därefter,

heller inom tre timmar därefter,

då må de, som tUlstädeskommit,

då må de, som tillsfådeskommit,

åtskiljas.  Får  förrältnmgsmannen

åtskiljas.  Får förrältningsmannen

laga förfall, underrätte han så fort

laga förfall, underrätte han så fort

ske kan alla vederbörande d'ärom.

ske kan alla vederbörande därom.

Förrättningsman, som utan skälig

Förrätlningsman, som ulan skälig

orsak utebliver från sammanträde,

orsak utebliver från sammanträde,

ersatte  all  skada  och  olägenhet

ersatte all skada och olägenhet,

samt svare därfämte för tfänstefe-

let.

Utebliver god man från förrättning, varde annan i hans ställe utsedd, såframt ej alla närvarande sakägare begära uppskov med ärendets vidare handläggning.

Utebliver sakägare från lagligen kungjord förrättning, vare det ej hin­der för förrättningens företagande; dock att om sökanden, utan att hava anmält laga förfaU, utebliver från första sammanträdet, skall så förfaras som om han hade vid sammanträdet återkallat sin talan.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

12    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1952:166) om häradsallmänningar

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1952: 166) om häradsall-männingar dels att 46 § skall upphöra att gälla,

 Senaste lydelse av

39 § 1971: 1049

70 § 1971:586

79 § 1954: 197

93 § 1971:586

107 §1971: 586.

" Senaste lydelse av

2 §1971: 1056,

47 §1971: 562.

Prop. 1975: 78

38

dels atl rubriken närmast före 46 § skall ulgå,

dels att i 2, 6, 9, 23, 40, 41, 45 och 47 §§ ordet "Konungen" i olika böjningsformer skaU bytas ut mot "regeringen" i motsvarande form.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

13    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1952:167) om allmänningsskogar i Norr­land och Dalarna

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1952: 167) om allmännings­skogar i Norrland och Dalarna

dels att 45 § skall upphöra att gälla,

dels all mbriken närmast före 45 § skall utgå,

dels att i 7, 8, 22 och 39 §§ ordet "Konungen" skaU bytas ul mot "re­geringen".

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

14    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1936: 567) om domkapitel

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1936: 567) om domkapitel dels all i 12 och 21 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "rege­ringen",

dels atl 2 § 1, 3 och 4 mom., 13 § 27 mom. saml 20 § skaU ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2

§1

1 mom.  Domkapitel  består av

1 mom.  Domkapitel beslår av

följande ledamöter, nämligen:

följande ledamöter, nämligen:

biskopen såsom preses;

biskopen såsom preses;

domprosten eller, där domprost

domprosten eller, där domprost

ej finnes, en av Konungen för sex

ej finnes, en av regeringen för sex

år i sänder bland stiftets kyrkoher-

år i sänder bland stiftets kyrkoher­

dar förordnad ledamot såsom vice

dar förordnad ledamot såsom vice

preses;

preses;

en av stiftets präster vald präst,

en ay stiftels präster vald präst,

som innehar prästerlig tjänst i stif-

som innehar prästerlig tjänst i stif­

tet;

tet;

en av ombud för pastoraten i

en av ombud för pastoralen i

stiftet vald lekman, som ådagalagt

stiftet vald lekman, som ådagalagt

nit och insikt i det kyrkliga för-

nit och insikt i del kyrkliga för­

samlingslivet;

samlingslivet;

två av Konungen efter förslag

två av regeringen efter förslag

av domkapitlet för sex år i sänder

av domkapitlet för sex år i sänder

förordnade, i allmänna värv för-

förordnade, i allmänna värv för­

farna lekmän.

farna lekmän,

> Senaste lydelse 1970: 754.

Prop. 1975: 78

39

Nuvarande lydelse

3

mom. För envar av de leda­möter, som förordnas av Konung­en efter förslag av domkapitiet eller tillsättas genom val, utses tUl-lika en suppleant. Beträffande ord­ningen för suppleanternas tillsät­tande samt behörighet att vara suppleant gälle vad i denna lag är stadgat i fråga om motsvarande ledamöter.

4

mom. "Vid handläggning av ärenden som avses i 13 § 25 mom. skall den i 12 § omförmälde stiftssekreteraren hava säte och stämma i domkapitlet.

Föreslagen lydelse

3

mom. För envar av de leda­möter, som förordnas av rege­ringen efter förslag av domkapitlet eller tillsättas genom val, utses till­lika en suppleant. Beträffande ord­ningen för suppleanternas tillsät­tande samt behörighet att vara suppleant gälle vad i denna lag är stadgat i fråga om motsvarande ledamöter.

4

mom. Vid handläggning av ärenden som avses i 13 § 2 mom. skall den i 12 § omförmälde stiftssekreteraren hava säte och stämma i domkapitlet.

13 §2

2 mom. Åsidosätter irmehavare av prästerlig befallning, som lyder under domkapUel, sin tjänsteplikt, äger domkapitlet tilldela honom varning eller suspendera honom under högst tre månader. Är brot­tet av svårare beskaffenhet, skall domkapitlet göra anmälan för åtal vid domstol.

3     mom. Står innehavare av

prästerlig befattning, som lyder

under domkapitel, under åtal för

brott och äro omständigheterna

sådana att han satt i fara det an­

seende innehavaren av befatt­

ningen bör äga, må domkapitlet

för tiden intill dess lagakraft­

ägande dom föreligger avstänga

honom från utövningen av befatt­

ningen.

Har domkapitel fattat beslut om suspension av prästerlig befatt­ningshavare, äger domkapitlet ock, till dess beslutet vunnit laga kraft, avstänga honom från ut­övningen av befattningen.

4     mom. Har prästerlig befatt­

ningshavare, som enligt lagakraft-

2 mom. Åsidosätter innehavare

av prästerlig befattning vad som

åligger honom i befattningen, äger

det domkapitel under vilket han

lyder besluta om disciplinpåföljd,

avskedande, åtalsanmälan och av­

stängning med motsvarande till-

lämpning av 18 och 2126 §§

statstjänstemannalagen

(1965:

274). Lyder han ej under dom­kapitel, tillkommer befogenhet, som nu har sagts, den myndighet som regeringen förordnar.

3 mom.  Har prästerlig befatt­ningshavare blivU avskedad enligt

' Senaste lydelse 1963: 502 (jfr 1964: 644).

Prop. 1975: 78

40

Prästerlig befattningshavare må av domkapitlet förklaras obehörig att utöva prästämbetet under tid då han är suspenderad eller av­stängd från utövningen av sin be­fattning.

Präst utan prästerlig befattning, som på grund av sitt leverne eller nå­gon sin gärning finnes hava i avsevärd mån skadat det anseende han så­som präst bör äga, må av domkapitlet skiljas från prästämbetet eller för viss tid, ej över ett år, förklaras obehörig att utöva detsamma.

5 mom. Domkapitel tUlkommer

4 mom. Domkapitel tillkommer

 att upptaga och avgöra fråga om

att upptaga och avgöra fråga om

 skyldighet för prästerlig befatt-

skyldighet för prästerlig befatt­

 ningshavare att avgå från sin be-

ningshavare att avgå från sin be-

Nuvarande lydelse

ägande dom funnits hava begått brott, till följd därav avsatts eller förklarats skyldig att avgå från sin befattning, må han av domkapitlet skUjas från prästämbetet eller för viss tid, ej över ett år, förklaras obehörig att utöva detsamma. Har han ej avsatts eller förklarats skyl­dig att avgå men i anslutning tUl domen på gmnd av sin sinnesbe­skaffenhet erhållit tjänstiedighet från sin befattning, äger domka­pitlet förklara honom obehörig att utöva prästämbetet för tid, varun­der han icke uppehåller sin befall­ning.

fattning  på  den  grund   alt han övergivit svenska kyrkans lära.

Föreslagen lydelse

2 mom. och har beslutet vunnit la­ga kraft, må han av domkapitlet skiljas från prästämbetet eller för viss tid, ej över ett år, förklaras obehörig att utöva detsamma. Har han eljest enligt lagakraftägande dom funnits hava begått brott eller har disciplinpåföljd ålagts honom genom beslut som vunnit laga kraft och har han i anslutning till domen eller beslutet på grund av sin sinnesbeskaffenhet erhållit tjänstledighet från sin befattning, äger domkapitlet förklara honom obehörig alt utöva präsfämbetet för tid, varunder han icke uppe­håller sin befattning.

fattning   på   den   grund   alt   han övergivit svenska kyrkans lära.

Prästerlig befattningshavare må av domkapitiet förklaras obehörig att utöva prästämbetet under tid då han är avstängd från ut­övningen av sin befattning.

Prästerlig befattningshavare, som övergivit svenska kyrkans lära och avgått från befattningen, skall av domkapitlet skiljas från prästämbetet. Samma lag vare om annan präst som övergivit svenska kyrkans lära.

6 mom. I fråga om innehavare av prästerlig befattning, som ej ly­der under domkapitel, och präst utan prästerlig befattning tUlkom­mer befogenhet, som i 4 och 5 mom. sägs, domkapitiet i det stift, inom vilket prästen har sitt hem­vist. Äger han ej hemvist inom ri­ket, tillkommer dylik befogenhet Uppsala domkapitel.

5

mom. I fråga om irmehavare av prästerlig befattning, som ej ly­der under domkapitel, och präst utan prästerlig befattning tillkom­mer befogenhet, som i 3 och 4 mom. sägs, domkapitiet i det stift inom vilket prästen har sitt hem­vist. Äger han ej hemvist inom ri­ket, tillkommer dylik befogenhet Uppsala domkapitel.

6

mom. Mål rörande tillämp­ning av 2 mom. och 4 mom. första stycket handlägges enligt lagen (1974: 371) om rättegången i ar-

Prop.1975: 78

41

Nuvarande lydelse

1 mom. Mot domkapitels beslut enligt 25 mom. föres talan hos kammarrätten genom besvär.

Beslut av domkapitel eller kam­marrätt i ärende som avses i 3 el­ler 4 mom. går i verkstälUghet utan hinder av klagan, där ej an­norlunda förordnas,

Föreslagen lydelse

betstvister. Härvid skall 51 §, 52 § första stycket och 53 § statstjäns­temannalagen (1965:274) äga motsvarande tillämpning.

1 mom. Mot beslut som har meddelats i något av de i 3 mom. eller 4 mom. andra stycket angivna hänseendena föres talan hos kam­marrätten genom besvär.

Beslut av domkapitel, nämnd som sägs i 20 § eller kammarrätt i ärende som avses i 3 mom, går i verkställighet utan hinder av kla­gan, där ej annorlunda förordnas.

20

§

3

Med avseende å biskop tillkom­mer befogenhet, som i 13 § 35 mom. sägs, regeringsrätten.

Med avseende å biskop tUlkom­mer befogenhet, som i 13 § 24 mom. sägs särskild nämnd. Denna nämnd består av fem leda­möter. Ordföranden skall vara lag-kunnig och i domarvärv erfaren. Övriga ledamöter förordnas av re­geringen för sex år i sänder. Av dem skall en vara biskop samt återstående ledamöter vara lekmän som har ådagalagt nit och insikt i det kyrkliga församlingslivet. När­mare bestämmelser om nämndens sammansättning och verksamhet meddelas av regeringen.

Denna lag träder i kiaft den 1 januari 1976. Bestämmelserna i 13 § 4 och 7 mom. i deras äldre lydelse skall dock fortfarande äga tillämpning i fråga om där avsedd dom eller beslut som har meddelats före den 1 ja­nuari 1976.

15    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1971: 289) om allmänna förvaltningsdom­stolar

Härigenom föreskrives alt 2 § lagen (1971: 289) om allmänna förvalt­ningsdomstolar skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande Ivdelse

Föreslagen lydelse

2§i

Regeringsrätten prövar

1. besvär över kammarrätts be-

' Senaste lydelse 1971: 580. 1 Senasle lydelse 1974: 577.

Regeringsrätten prövar

1. besvär över kammarrätts be-

Prop. 1975: 78

42

Föreslagen lydelse

slut   enligt   förvaltningsprocessla­gen (1971: 291),

2. besvär över annat beslut i förvaltningsärende som enligl lag eller av riksdagen beslutad författ­ning eller enligt instruktion för kammarrätterna anföres hos domstolen.

Nuvarande lydelse

slut enligt förvaltningsprocesslagen (1971: 291),

2.

besvär över annat beslut i förvaltningsärende som enligt lag eller av riksdagen beslutad författ­ning eller enligt instruktion för kammarrätterna anföres hos dom­stolen,

3.

mål som avses i 20 § lagen (1936: 567) om domkapitel.

Om regeringsrättens behörighet alt pröva ansökningar om resning och återställande av försutten lid finns beslämmelser i 11 kap. 11 § rege­ringsformen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

16    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1971: 309) om behörighet för allmän för­valtningsdomstol att pröva vissa mål

Härigenom föreskrives att 1 § lagen (1971: 309) om behörighet för all­män förvaltningsdomstol att pröva vissa mål skall ha nedan angivna ly­delse.

1§2

Nuvarande lydelse

Om besvär mol beslut, vilket, meddelats med slöd av lag eller annan författning som utfärdats före den 1 januari 1972, enligt vad hittUls gällt skall anföras hos Kon­ungen, skall besvären, i den mån ej armat föreskrives i 2 §, i sfället anföras hos kammarrätt i följande mål:

1.

mål om val tUl befattning el­ler uppdrag, mål om val för upp­rättande av förslag till befattning eller uppdrag,

2.

mål om avlöningsförmån, in­begripet ersättning för viss förrätt­ning eller visst uppdrag, sjukvård, beklädnad och dylikt, mål om re­sekostnads- och traktamenlsersätt­ning, mål om delaktighet i eller avgift lill pensionslnrättning eller annan sådan allmän anstalt eller

2 Senaste lydelse 1973: 858 och 859.

Föreslagen lydelse

Om besvär mot beslut, vilket meddelats med stöd av lag eller annan författning som utfärdals före den 1 januari 1972, enligt vad hittills gällt skall anföras hos Kon­ungen, skall besvären, i den mån ej annat föreskrives i 2 §, i stället anföras hos kammarrätt i följande mål:

1.

mål om val till befattning el­ler uppdrag, mål om val för upp­rättande av förslag till befattning eller uppdrag,

2.

mål om avlöningsförmån, in­begripet ersättning för viss förrätt­ning eller visst uppdrag, sjukvård,' beklädnad och dylikt, mål om re­sekostnads- och traktamenlsersätt­ning, mål om delaktighet i eller avgift tUl pensionsinrättning eller annan sådan allmän anstalt eller

Prop. 1975: 78

43

Nuvarande lydelse

kassa, mål om rätt tUl pension el­ler dylik förmån, aUt såvida målet avser vad som skall utgå enligt gällande föreskrift eller över­enskommelse och målet ej gäller fråga som enligt avtal skall avgö­ras av arbetsgivaren,

3.

mål om ersättning tiU tjäns­teman vid polis-, åklagar- eller exe­kutionsväsendet för utgift, som är föranledd av hans verksamhet,

4.

mål om annan ersättning som enligt författning utgår av statsmedel, såvida ej författningen hänvisar den som gör anspråk på ersättning att vid tvist anhängig-göra talan hos allmän domstol el­ler expropriationsdomslol eller er­sättning enligt författningen utgår lill kommun eller annan kommu­nal förvaltningsenhet eller fråga är om ersättning eller hittelön enligt lagen (1942: 350) om fornminnen eller om ersättning enligt natur­vårdslagen (1964: 822),

5.

mål om beslut av tullmyn­dighet i samband med in- eller ut­försel av vara med undantag dock för sådant beslut om befrielse från eller nedsättning eller återbetal­ning av tull, skatt eller annan av­gift som meddelats med stöd av Konungens bemyndigande, mål om tillstånd alt hålla proviante-ringsfrilager,

6.

mål om beslut rörande sta­tens, kommuns eller annan kom­munal förvaltningsenhets ut­tagande enligt gällande föreskrift av skatt eller annan avgift, såvida ej beslutet avser nedsättning eller befrielse och meddelats med stöd. av Konungens bemyndigande eller fråga är om oljeavgift eller avgift, vars uttagande genom utmätning förutsätter beslut av allriiän dom­stol,

7.

mål om beslut rörande åter­betalning av utskylder, böter eller andra aUmänna medel, såvida ej. beslutet meddelats med stöd av

Föreslagen lydelse

kassa, mål om rätt till pension el­ler dylik förmån, allt såvida målet avser vad som skall utgå enligt gällande föreskrift eller över­enskommelse och målet ej gäller fråga som enligt avtal skall avgö­ras av arbetsgivaren,

3.

mål om ersättning tUl tjäns­teman vid polis-, åklagar- eller exe­kutionsväsendet för utgift, som är föranledd av hans verksamhet,

4.

mål om annan ersättning som enligt författning utgår av statsmedel, såvida ej författningen hänvisar den som gör anspråk på ersättning att vid tvist anhängig-göra talan hos allmän domstol el­ler expropriationsdomslol eller er­sättning enligt författningen utgår till kommun eller annan kommu­nal förvallrungsenhet eller fråga är om ersättning eller hittelön enligl lagen (1942: 350) om fornminnen eller om ersättning enligt natur­vårdslagen (1964: 822),

5.

mål om beslut av tuUmyn-dighel i samband med in- eller ut­försel av vara med undantag dock för sådant beslut om befrielse från eller nedsättning eller återbetal­ning av tull, skatt eller annan av­gift som meddelats med stöd av regeringens bemyndigande, mål om tillstånd atl hålla proviante-ringsfrilager,

6.

mål om beslut rörande sta­tens, kommuns eller annan kom­munal förvaltningsenhets ut­tagande enligt gällande föreskrift av skatt eller annan avgift, såvida ej beslutet avser nedsättning eller befrielse och meddelats med stöd av regeringens bemyndigande eller fråga är om oljeavgift eller avgift, vars uttagande genom utmätning förutsätter beslut av allmän dom­stol,

7.

mål om beslut rörande åter­betalning av utskylder, böler eller andra allmänna medel, såvida ej beslutet meddelats med stöd av re-

Prop. 1975: 78

44

Nuvarande lydelse

Konungens bemyndigande eller avser avgift vars uttagande genom utmätnmg förutsätter beslut av allmän domstol,

8.

anmärknmgs- och avkort-ningsmål, mål om tUlsyn över stif­telser,

9.

mål om beslut som enligt författning eller föreskrift rörande den allmänna hälsovården, rö­rande förebyggande eller bekäm­pande av djur- eller växtsjukdo-mar eller rörande djurs vård eller behandling i särskilt fall medde­lats angående förbud, föreläg­gande, föreskrift, tillstånd eller godkännande eUer angående om­händertagande,

smittrening, oskadliggörande eller lUcnande åt­gärd, såvida ej fråga är om skyl­dighet, som enligt författning åvi­lar kommun eller annan kommu­nal förvaltningsenhet, eUer om be­slut enligt arbetarskyddslagen (1949: 1) eller med stöd därav meddelade föreskrifter, allmänna ordningsstadgan (1956: 617), lagen (1956:618) om allmäima sam­mankomster eller strålskyddslagen (1958: 110) eller i ärende som av­ses i skogsförläggningslagen (1963: 246),

10.

mål om förordnande an­gående läkarundersökning av den som är anställd i allmän tjänst, mål om discipUnär bestraffning, mål om avstängning från tjänstgö­ring, mål om skiljande från all­män tjänst eller därmed jämförligt uppdrag annorledes än i samband med förflyttning,

11.

mål om föreläggande vid vite, såvida ej fråga är om skyldig­het, som enligt författning åvUar kommun eller annan kommunal förvaltningsenhet, eller om före­läggande enligt lagen (1919: 240) om fondkommissionsrörelse och fondbörsverksamhet,

lagen (1940: 358) med vissa bestämmel­ser till skydd för försvaret m. m..

Föreslagen lydelse

gerlngens bemyndigande eUer av­ser avgift vars uttagande genom utmätning fömtsätter beslut av allmän domstol,

8.

anmärknmgs- och avkort-nlngsmål, mål om tillsyn över stif­telser,

9.

mål om beslut som enligt författning eller föreskrift rörande den allmänna hälsovården, rö­rande förebyggande eller bekäm­pande av djur- eller växtsjukdo-mar eUer rörande djurs vård eller behandling i särskUt fall medde­lats angående förbud, föreläg­gande, föreskrift, tillstånd eller godkännade eller angående om­händertagande,

smittrening, oskadliggörande eller liknande åt­gärd, såvida ej fråga är om skyl­dighet, som enligt författning åvi­lar kommun eller annan kommu­nal förvaltningsenhet, eller om be­slut enligt arbetarskyddslagen (1949: 1) eUer med stöd d"ärav meddelade föreskrifter, allmänna ordnmgssladgan (1956: 617), lagen (1956:618) om allmänna sam­mankomster eller strålskyddslagen (1958: 110) eller i ärende som av­ses i skogsförläggningslagen (1963: 246),

10.    mål om disciplinär bestraff­

ning, mål om avstängning från

tjänstgöring, mål om skiljande från

aUmän tjänst eller därmed jämför­

ligt uppdrag annorledes än i sam­

band med förflyttning,

11. mål om föreläggande vid

vite, såvida ej fråga är om skyldig­

het, som enligt författning åvUar

kommun eller annan kommunal

förvaltningsenhet, eller om före­

läggande enligt lagen (1919: 240)

om fondkommissionsrörelse och

fondbörsverksamhet,

lagen

(1940: 358) med vissa bestämmel­ser lill skydd för försvaret m. m..

Prop. 1975: 78

45

Nuvarande lydelse

lagen (1942:335) om särskilda

skyddsåtgärder för vissa kraftan­

läggningar, lagen (1948: 433) om

försäkringsrörelse,

lagen

(1950: 272) om rätt för utiändsk

försäkringsanslalt alt driva försäk­

ringsrörelse här i riket, lagen

(1950: 596) om rätt tiU fiske, lagen

(1955: 183) om bankrörelse, lagen

(1955: 416) om sparbanker, lagen

(1956: 216) om jordbmkskasserö­

relsen, lagen (1959: 73) med vissa

bestänmielser om inländsk försäk­

ringsrörelse vid krig m. m., lagen

(1959: 118) om krigsansvarighet

för liv- och invaliditetsförsäkring,

civUförsvarslagen (1960:74), la­

gen (1963: 76) om kreditakliebo­

lag, jordförvärvslagen (1965: 290),

förordningen (1968: 576) om Kon­

ungariket Sveriges stadshypoleks­

kassa och om stadshypoteksför-

eningar,

mUjöskyddslagen

(1969:387),

jordhävdslagen

(1969:698), lagen (1970:65) om

Sveriges allmänna hypoteksbank

och om landshypoteksföreningar,

lagen (1970:596) om förenklad

aktiehanlering

eller

lagen

(1971: 827) om registrering av ak­tieinnehav,

12.

mål om utdömande av vite,

13.

mål om beslut som i särskilt fall meddelats angående behand­lingen av häktad eller den som an­hållits eller gripits för brott eller som eljest hålles i förvar tUlfäUigt eller angående verkställighet av straff eller annan brottspåföljd el­ler av intagning i arbelsanslalt,

14.

mål om handräckning.

Föreslagen lydelse

lagen (1942:335) om särskilda

skyddsåtgärder för vissa kraftan­

läggningar, lagen (1948:433) om

försäkringsrörelse,

lagen

(1950: 272) om rätt för utiändsk

försäkringsanslalt att driva försäk­

ringsrörelse här i riket, lagen

(1950: 596) om rätt liU fiske, lagen

(1955: 183) om bankrörelse, lagen

(1955: 416) om sparbanker, lagen

(1956: 216) om jordbmkskasserö­

relsen, lagen (1959: 73) med vissa

beslämmelser om inländsk försäk­

ringsrörelse vid krig m. m., lagen

(1959: 118) om krigsansvarighel

för liv- och invaliditelsförsäkring,

civilförsvarslagen (1960:74), la­

gen (1963: 76) om kreditaktiebo­

lag, jordförvärvslagen (1965: 290),

förordningen (1968: 576) om Kon­

ungariket Sveriges stadshypoleks­

kassa och om stadshypoteksför-

enlngar,

mUjöskyddslagen

(1969:387),

jordhävdslagen

(1969:698), lagen (1970:65) om

Sveriges allmänna hypoteksbank

och om landshypoteksföreningar,

lagen (1970:596) om förenklad

aktiehanlering

eller        lagen

(1971: 827) om registrering, av ak­tieinnehav,

12.

mål om utdömande av vite,

13.

mål om beslut som i särskilt fall meddelats angående behand­lingen av häktad eller den som an­hållits eller gripits för brott eller som eljest hålles i förvar tillfälligt eller angående verkställighet av straff eller annan brottspåföljd el­ler av intagning i arbelsanslalt,

14.

mål om handräckning.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976 rnen skall icke tillämpas på beslut som meddelats före nämnda dag. Vid tUlämpningen av 1 § i den nya lydelsen skall med regeringens bemyndigande jämställas be­myndigande som före den 1 januari 1975 har meddelats av Konungen.

Prop. 1975: 78

46

17    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1960: 408) om behörighet att utöva läkar-yrket

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1960: 408) om behörighet alt utöva läkaryrkeli

dels att 13 § skall upphöra alt gälla,

dels att i 2, 9, 10 och 12 §§ ordet "Konungen" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "regeringen" i motsvarande form,

dels alt 3 och 6 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

3 

§

2

Nuvarande lydelse

Har legitimerad läkare genom dom, som vunnit laga kraft,

dömts lill fängelse eller avsatts eller suspenderats från tjänst som läkare för brott, som han förövat under utövning av läkaryrket,

dömts tUl fängelse i minst sex månader för armat brott eller

funnits skyldig tUl medverkan tUl obehörig utövning av läkaryr­ket eller till medverkan till hälso­farligt kvacksalveri eller till med­verkan till brott, som avses i 10 § lagen om förbud i vissa faU mot verksamhet på hälso- och sjukvår­dens område, eller ock till obehö­rig utövning av tandläkaryrket el­ler medverkan därtill.

äger socialstyrelsen återkalla hans legitimation, om han genom brottet visat sig icke vara skickad alt utöva läkaryrket.

Föreslagen lydelse

Har legitimerad läkare genom dom, som vunnit laga kraft,

dömts till fängelse för brott, som han förövat under utövning av läkaryrket,

dömts till fängelse i minst sex månader för annat brott eller

funnits skyldig tUl medverkan tUl obehörig utövning av läkaryr­ket eUer till medverkan till hälso­farligt kvacksalveri eller tUl med­verkan till brott, som avses i 10 § lagen om förbud i vissa fall mot verksamhet på hälso- och sjukvår­dens område, eller ock till obehö­rig utövning av tandläkaryrket el­ler medverkan d'ärtiU,

eller har legitimerad läkare, som omfattas av statstjänsteman-nulägen (1965: 274) eller stadgan (1965:602) om vissa tjänstemän hos kommuner m. fl, för brott el­ler förseelse, som han har begått under utövning av läkaryrket, blivit avskedad genom beslut som vunnit laga kraft,

äger socialstyrelsen återkaUa hans legitimation, om han genom brottet eller förseelsen visat sig icke vara skickad att utöva läkar­yrket.

' Senaste lydelse av

2 § 1972: 666

9 § 1972: 666

10 § 1971:621

12 § 1971:621.

' Senaste lydelse 1971: 621.

Prop. 1975: 78

47

6 §3

Nuvarande lydelse

Legitimation för läkare, ' som Konungen eller socialstyrelsen förordnat till innehavare av läkar­tjänst, må icke återkallas så länge fäkaren innehar tjänsten; dock må legitimationen återkallas för tid, då han på grund av ådömd sus­pension icke är i tjänst, så ock för tid, då han av anledning som i 5 § första stycket sägs icke uppehåller sin befattning.

Föreslagen lydelse

Legitimation för l'äkare, som re­geringen eller socialstyrelsen för­ordnat till innehavare av läkar­tjänst, må icke ålerkallas så länge läkaren innehar tjänsten; dock må legitimationen återkallas för tid, då han av anledning som i 5 § första stycket sägs icke uppehåller sin befattning.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.1 fråga om dom som har meddelats före den 1 januari 1976 gäller 3 och 6 §§ i deras äldre ly­delse även efter ikraftträdandet.

18    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1963: 251) om behörighet att utöva tandlä­karyrket

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1963: 251) om behörighet alt utöva landläkaryrketi

dels att 15 § skall upphöra att gälla,

dels att i 3, 10, 11 och 13 §§ ordet "Konungen" i oUka böjningsfor­mer skall bytas ut mot "regeringen" i motsvarande form,

dels att 4 och 7 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

4 

§

2

Nuvarande lydelse

Har legitimerad tandläkare ge­nom dom, som vunnit laga kraft,

dömts till fängelse eller avsatts eller suspenderats från tjänst som tandläkare för brott, som han för­övat under utövning av tandläkar­yrket,

dömts lill fängelse i minst sex månader för annat brott,

funnits skyldig till medverkan tlU obehörig utövning av tandlä­karyrket eller

» Senasle lydelse 1971: 621, 1 Senaste lydelse av 3 §1971: 622

10

§1971: 622

11

§1971: 622 13 §1971: 622.

 Senaste lydelse 1971: 622.

Föreslagen lydelse

Har legitimerad tandläkare ge­nom dom, som vunnit laga kraft,

dömts liU fängelse för brott, som han förövat under ulöviung av tandläkaryrket,

dömts tUl fängelse i minst sex. månader för annat brott,

funnits skyldig till medverkan tiU obehörig utövning av tandlä­karyrket eller

Prop. 1975: 78

48

Nuvarande lydelse

funnits skyldig tiU obehörig ut­övning av läkaryrket, tUl hälsofar­ligt kvacksalveri eller till brott, som avses i 10 § lagen om förbud i vissa fall mot verksamhet på hälso- och sjukvårdens område, eller till medverkan till brott som nu sagts,

äger socialstyrelsen ålerkaUa hans legitimation, om han genom brottet visat sig icke vara skickad alt utöva tandläkaryrket.

Föreslagen lydelse

fuimits skyldig lill obehörig ut­övning av läkaryrket, till hälsofar­ligt kvacksalveri eller tUl brott, som avses i 10 § lagen om förbud 1 vissa fall mot verksamhet på hälso- och sjukvårdens område, eller till medverkan tUl brott som nu sagts,

eller har legitimerad tandläkare, som omfattas av statstjänsteman­nalagen (1965: 274) eller stadgan (1965:602) om vissa tjänstemän hos kommuner m. fl, för brott el­ler förseelse, soth han har begått under utövning av tandläkaryrket, blivit avskedad genom beslut som vunnit laga kraft,

äger socialstyrelsen återkalla hans legitimation, om han genom brottet eller förseelsen visat sig icke vara skickad att utöva tandlä­karyrket.

Legitimation för landläkare, som Konungen förordnat lill inne­havare av tandläkartjänsl, må icke ålerkallas så länge tandläkaren in­nehar tjänsten; dock må legitima­tionen återkallas för tid, då han på grund av ådömd suspension icke är i tjänst, så ock för tid, då han av anledning som i 6 § första styc­ket sägs icke uppehilller sin befatt­ning.

7

§

Legitimation för tandläkare, som regeringen förordnat till inne­havare av tandläkartjänst, må icke återkallas så länge tandläkaren in­nehar tjänsten; dock må legitima­tionen återkallas för tid, då han av anledning som i 6 § första stycket sägs icke uppehåller sin befatt-nine.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976. I fråga om dom som har meddelats före den 1 janueuri 1976 gäller 4 och 7 §§ i deras äldre ly­ delse även efler ikraftträdandet.

19    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1965: 61) om behörighet att utöva veterl* näryrket m. m.

Härigenom föreskrives att 3, 6 och 16 §§ lagen (1965: 61) om behö­righet att utöva velerinäryrket m. m. skall ha nedan angivna lydelse.

Prop. 1975:78

49

3 §1

Nuvarande lydelse

Har legitimerad veterinär genom dom som vunnit laga kraft

dömts tiU fängelse eller avsatts eller suspenderats från tjänst som veterinär för brott som han för­övat under utövning av veterinär-yrket,

dömts tUl fängelse i minst sex månader för annat brott,

funnits skyldig lill medverkan till obehörig utövning av veterinär­yrket eller

funnits skyldig till medverkan till smittfarligt kvacksalveri på djur.

äger lantbruksstyrelsen återkalla hans legitimation, om han genom brottet visat sig icke vara skickad alt utöva velerinäryrket.

Föreslagen lydelse

Har legitimerad veterinär genom dom som vunnit laga kraft   .

dömts till fängelse för brott som han förövat under utövning av ve­terinäryrket.

dömts till fängelse i minst sex månader för annat brott,

funnits skyldig till medverkan till obehörig utövning av veterinär-yrket eller

funnits skyldig till medverkan till smittfarligt kvacksalveri på djur,

eller har legitimerad veterinär, som omfattas av statstjänsteman­nalagen (1965: 274) eller stadgan (1965:602) om vissa tjänstemän hos kommuner m. fl, för brott el­ler förseelse, som han har begått under utövning av veterinäryrket, blivit avskedad'genom beslut som vunnit laga kraft,

äger lantbruksstyrelsen återkalla hans legitimation, om han genom brottet eller förseelsen visat sig icke vara skickad alt utöva veleri­näryrket.

6 §2

Legitimation för veterinär som regeringen, lantbruksstyrelsen eller statens livsmedelsverk förordnat till innehavare av veterinärtjänsl må icke ålerkallas så länge veteri­nären innehar tjänsten. Legitima­tionen må dock ålerkallas för tid då han pä grund av ådömd sus­pension eller av anledning som av­ses i 5 § första stycket icke uppe­håller tjänsten.

Legitimation för veterinär som regeringen, lantbmksstyrelsen el­ler statens livsmedelsverk förord­nat till innehavare av veterinär­tjänst må icke återkallas så länge veterinären innehar tjänsten. Legi­timationen må dock återkallas för tid då han av anledning som avses i 5 § första stycket icke uppehåller tjänsten.

16 §3

Veterinär får icke yppa något som meddelats honom i förtroende i hans egenskap av veterinär eller

' Senaste lydelse 1971: 1116.

' Senaste lydelse enligt prop. 1975: 8.

' Senaste lydelse enligt prop. 1975: 8.

4   Riksdagen 1975.1 saml Nr 78

Veterinär får icke yppa något som meddelats honom i förtroende i hans egenskap av veterinär eller

Prop. 1975: 78

50

Nuvarande lydelse

obehörigen uppenbara vad han i denna egenskap erfarit om djur­sjukdom eller dess uppkomst. Han får ej heller obehörigen röja eller utnyttja yrkeshemlighet söm han fått k'ännedom om i sin verksam­het.

Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot bestämmel­serna i första stycket dömes till bö­ter eller fängelse i högst ett år. Allmänt åtal får väckas endast ef­ter angivelse av målsäganden.

Föreslagen lydelse

obehörigen uppenbara vad han i denna egenskap erfarit om djur­sjukdom eller dess uppkomst. Han får ej heller obehörigen röja eller utnyttja yrkeshemlighet som han fått kännedom om i sin verksam­het.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.1 fråga om dom som har meddelats före den 1 januari 1976 gäller 3 och 6 §§ i deras äldre ly­delse även efter ikraftträdandet.

20    Förslag tiU

Lag om ändring i sjukvårdslagen (1962: 242)

Härigenom föreskrives all 22 § sjukvårdslagen (1962: 242) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

22 §1

Har socialstyrelsen vidtagit åt­gärd för att ställa läkare under åtal för fel eller försummelse i tjänsten och är felet eller försum­melsen av sådan beskaffenhet, att det för sjukvårdens behöriga uppe­hållande finnes nödigt att för­sätta läkaren ur tjänstgöring, äger socialstyrelsen med omedelbar verkan avstänga honom från ut­övning av tjänsten, dock icke längre än till dess lagakraftägande dom eller beslut föreligger.

Har socialstyrelsen vidtagit åt­

gärd för att ställa läkare under

åtal för förseelse i tjänsten eller

enligt vad därom är särskUt före­

skrivet anmält förseelsen till den

som enligt statstjänstemannalagen

(1965:274)

eller

stadgan

(1965:602) om vissa tjänstemän hos kommuner m. fl. har att be­sluta om läkarens avskedande, äger socialstyrelsen, om förseelsen är av sådan beskaffenhet att det för sjukvårdens behöriga uppehål­lande finnes nödigt att försätta lä­karen ur tjänstgöring, med ome­delbar verkan avslänga honom från utövning av tjänsten, dock icke längre än till dess frågan om tjänsteförseelse slutligt har prö­vats.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976. ' Senaste lydelse 1968: 232.

Prop. 1975: 78

51

21   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1959: 590) om gränstullsamarbete med an­ nan stat

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1959: 590) om gränstullsam­arbete med annan stat

dels att 14 § skall upphöra att gäUa,

dels att i 1, 2 och 11 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "rege­ringen",

dels att 8 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8

§

Tulltjänsteman från den andra Tulltjänsteman från den andra

staten åtnjuter under utövning här

staten åtnjuter under utövning här

i riket av tullljänst, som omfattas

i riket av tuUtjänst, som omfattas

av gränstullsamarbele, skydd en-

av gränstullsamarbete, skydd en­

ligl 10 kap. strafflagen men skall

ligt 17 kap. 5 § brottsbalken men

icke vara underkastad i 25 kap.

skall icke vara underkastad ansvar

samma lag meddelade bestämmel-

enligt 20 kap. samma balk.

ser om ämbetsbrott.

Har svensk tulltjänsteman ge- Har svensk tulltjänsteman, då

nom gärning som avses i 25 kap.

han i anledning av gränstuUsam-

15 §§ strafflagen åsidosatt sin

arbete haft att utöva tulltjänst för

tjänsteplikt, då han i anledning av

den andra staten, begått brott som

gränstullsamarbete haft att utöva

avses i 20 kap. 13 §§ brottsbal-

tulltjänst för den andra staten, .

keti eller eljest gjort sig skyldig

skall så anses som om gärningen

till tjänsteförseelse, skall så anses

begåtts under utövning av svensk

som om han begått brottet eller

tulltjänst.

gjort sig skyldig till förseelsen un­

der utövning av svensk tullljänst.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

22    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1974:191) om bevakningsföretag

Härigenom föreskrives att 7 § lagen (1974: 191)  om bevaknings­företag skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7

§

Den som är godkänd för an-

Den som är godkänd för an­

ställning i bevakningsföretag och

ställning i bevakningsförelag och

har till uppgift alt utföra bevak-

har till uppgift atl utföra bevak-

Prop. 1975: 78

52

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

ningstjänst (väktare)

åtnjuter ningstjänst (väktare) åtnjuter skydd

skydd som avses i 17

kap. 1 § som avses i 17 kap. 5 § brottsbal-

brottsbalken,

ken.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

23    Förslag till

Lag om skydd för viss tjänsteutövning

Härigenom föreskrives följande.

Skydd som avses i 17 kap. 5 § brottsbalken skall tillkomma

1.

befatmingshavare som handhar säkerhets- eller ordningstjänst vid kanal- eUer slussverk eller järnvägsanläggning eller aUmän flygplats eller godkänd enskUd flygplats;

2.

den som utan att vara krigsman för försvaret fuUgör bevaknings-eller ordningsuppgift och därvid bär uniforih eller märke som tydligt utvisar deima uppgift.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

24   Förslag till

Lag om tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare

Härigenom föreskrives följande.

1 §

Denna lag äger tillämpning på tolk och översättare som anlitas av myndighet eller annat organ som utövar verksamhet för vars fullgö­rande staten eller kommun svarar samt på tolk och översättare som ge­nomgått av regeringen eller av förvaltningsmyndighet som regeringen bestämmer föreskriven prövning. Med kommun likställes allmän inrätt­ning som avses i 1 § andra stycket kommunaltjänstemannalagen (1965: 275).

2 

§

Den som fullgör eller har fullgjort uppdrag som tolk eller översättare enligt 1 § får ej obehörigen yppa vad han under uppdraget har erfarit om enskilds personliga förhållanden eller om yrkeshemlighet, affärsför­hållande eller förhållande av betydelse för landets försvar. Vad som har sagts nu gäller även den som är eller har varit anställd som tolk eUer översättare.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

Prop. 1975: 78

53

25    Förslag tiU

Lag om ändring i förordningen (1935: 395) om kontroll över tiU­verkningen av krigsmateriel m. m.

Härigenom föreskrives i fråga om förordningen (1935: 395) om kon­troll över tillverkningen av krigsmateriel m. m,i

dels alt 10 och 13 §§ skall upphöra att gälla,

dels att i 17 §§ ordet "Konungen" i olika böjnmgsformer skall by­tas ut mot "regeringen" i motsvarande form,

dels att i 1 och 9 §§ ordet "förordnmg" skall bytas ut mol "lag",

dels att mbriken till förordningen skall ha nedan angivna lydelse.

Lag om kontroll över tillverkningen av krigsmateriel m. m.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

Förekommer i lag eUer annan författning hänvisning tiU förordningen om kontroll över tiUverkningen av krigsmateriel m. m., skaU hänvis­ningen i stället avse lagen om kontroll över tillverkningen av krigsmate­riel m. m.

26    Förslag tiU

Lag om ändring i förordningen (1939:174) angående tillverkning, införsel och försäljning av gasskyddsmateriel

Härigenom föreskrives i fråga om förordningen (1939:174) angående tillverkning, införsel och försäljnmg av gasskyddsmaterieP

dels att 11 och 12 §§ skall upphöra alt gälla,

dels alt i 13, 6 och 7 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "re­geringen",

dels att i 1 och 810 §§ ordet "förordning" skall bytas ut mol "lag",

dels att mbriken lill förordningen skall ha nedan angivna lydelse.

Lag om tillverkning, införsel och försäljning av gasskyddsmateriel

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

Förekommer i lag eller annan författning hänvisning till förordningen angående tillverkning, införsel och försäljning av gasskyddsmateriel, skall hänvisningen i stäUet avse lagen om tillverkning, införsel och för­säljning av gasskyddsmateriel.

' Senaste lydelse av 7 § 1964: 108. ' Senaste lydelse av 9 § 1960: 425.

Prop. 1975: 78

54

27    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1944:133) om kastrering

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1944: 133) om kastrering dels att 9 och 10 §§ skall upphöra att gälla,

dels att 1 4 och 7 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "rege­ringen", dels att 8 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8

§*

Den som verkställer kastrering i

Den som verkställer kastrering i

strid med denna lag eller mot

slrid med denna lag eller mot

bättre vetande tUl myndighet eller

bättre vetande till myndighet eller

läkare avgiver osann utsaga i

läkare avgiver osann utsaga i

ärende angående kastrering eller

ärende angående kastrering, dö-

överträder vad i 6 § stadgas, dö-

mes, om ej för gärningen är stad­

mes, om ej för gärningen är stad-

gat straff i brottsbalken, tUl dags-

gal straff i brottsbalken, till dags-

böter eller fängelse i högst sex må-

böter eller fängelse i högst sex må-

nåder,

nåder.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

28    Förslag tiU

Lag om ändring i lagen (1948: 390) om skyldighet för näringsidkare m. fl. att biträda vid planläggningen av rikets ekonomiska försvars-beredskap

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1948: 390) om skyldighet för näringsidkare m. fl. att biträda vid planläggningen av rikels ekonomiska försvarsberedskap

dels att 5 och 6 §§ skall upphöra att gälla,

dels att 1, 3 och 4 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1

§

Det åligger ägare eller inneha-

Det åligger ägare eller inneha­

vare av industriell anläggning även-

vare av industriell anläggning även­

som annan näringsidkare här i ri-

som   annan   näringsidkare   här   i

    Senaste lydelse av

4§ 1971:588

7 §1971: 588 9 § 1964: 174,

*     Senaste lydelse 1964: 174.

Prop. 1975: 78

55

Nuvarande lydelse

ket att på särskUd anfordran av riksnämnden för ekonomisk för­svarsberedskap eller annan myn­dighet, som Konungen förordnar, beträffande anläggningen eller rö­relsen lämna de uppgifter om per­sonal, lokalförhållanden, maskin­park och annan utmstning, pro­duktion och produktionsförmåga, förbmkning av elektrisk kraft, bränslen, råvaror eller andra för­nödenheter, lagerhållning, inköp, leveranser och dylikt, vilka myn­digheten finner erforderliga för planläggningen av rikels ekono­miska försvarsberedskap, ävensom i övrigt biträda vid nämnda plan­läggning.

Statlig eller kommunal myndig­het eller inrättning är jämväl el­jest skyldig att inom sitt verksam­hetsområde lämna de uppgifter för planläggningen och det biträde vid densamma, som riksnämnden eller annan av Konungen förordnad myndighet påfordrar.

Föreslagen lydelse

riket att på särskUd anfordran av överstyrelsen för ekonomiskt för­svar eller annan myndighet, som regeringen förordnar, beträffande anläggningen eller rörelsen lämna de uppgifter om personal, lokal­förhållanden, maskinpark och an­nan utmstning, produktion och produktionsförmåga, förbruknmg av elektrisk kraft, bränslen, råva­ror eller andra förnödenheter, la­gerhållning, inköp, leveranser och dylikt, vUka myndigheten finner erforderliga för planVäggningen av rikels ekonomiska försvarsbered­skap, ävensom i övrigt biträda vid nämnda planläggning.

Statlig eller kommunal myndig­het eller inrättning är jämväl eljest skyldig att inom sitt verksamhets­område lämna de uppgifler för planläggningen och del biträde vid densamma, som överstyrelsen eller annan av regeringen förordnad myndighet påfordrar.

3

§

Den som underiåler att fullgöra honom jämlikt 1 § åliggande upp­gifts- eller bilrädesskyldighet eller härvid mot bättre vetande lämnar felaktig uppgift vare, därest han är offentlig tjänsteman, underkas­tad ansvar såsom för annat tjäns­tefel men straffes eljest med dags­böter.

Den som underlåter att fullgöra honom jämlikt 1 § åliggande upp­gifts- eller bilrädesskyldighet eller härvid mot bättre vetande lämnar felaktig uppgift straffes med böter.

4

§

Uppgifter angående näringsid­kares verksamhet, som införskaf­fats jämUkt 1 § eller eljest erhållits i samband med planläggningen av den ekonomiska försvarsberedska­pen, må ej yppas i vidare mån än som erfordras för planläggningen. Bryter någon häremot, straffes med dagsböter eller fängelse.

Uppgifter angående näringsid­kares verksamhet, som införskaf­fats jämlikt 1 § eller eljest erhållits i samband med planläggningen av den ekonomiska försvarsberedska­pen, må ej yppas i vidare mån än som erfordras för planläggningen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

Prop. 1975: 78

56

29    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1948: 433) om försäkringsrörelse

Härigenom föreskrives att 329 a § lagen (1948: 433) om försäkrings­rörelse! skall upphöra att gälla vid utgången av år 1975.

30    Förslag tiU

Lag om ändring i arbetarskyddslagen (1949:1)

Härigenom föreskrives att 68 § arbetarskyddslagen (1949:1)2 skall upphöra att gäUa vid utgången av år 1975.

31    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1950: 272) om rätt för utländsk försäk­ringsanstalt att driva försäkringsrörelse här i riket

Härigenom föreskrives att 37 § lagen (1950: 272) om rätt för utländsk försäkringsanstalt alt driva försäkringsrörelse här i riket skall upphöra att gälla vid utgången av år 1975.

32    Förslag till

Lag om ändring i uppbördslagen (1953: 272)

Härigenom föreskrives att 82 § uppbördslagen (1953: 272)* skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

82 §5 Den, som jämlikt 73 § tagit del av självdeklaration eller annan upp­gift eller handlmg, som avVämnats eUer tillhandahåUits enligt bestämmel­serna i denna lag eller som lämnats till ledning vid årlig taxering, må ej i vidare mån än utövningen av tjänst eller uppdrag erfordrar offentlig­göra eller yppa innehållet i sådan handling.

 Senaste lydelse av 329 a § 1961: 610.

» Senasle lydelse av 68 § 1973: 834,

' Senaste lydelse 1965: 168,

* Rubrikens lydelse enligt 1974: 771. Lagen omtryckt 1972: 75.

' Senasle lydelse 1971:75.

Prop. 1975: 78

57

Nuvarande lydelse

Den som bryter mot första styc­ket dömes till böter eller fängelse i högst sex månader, om ej gärning­en är belagd med straff i brotts­balken.

Föreslagen lydelse

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

33    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1953: 397) om avgift för fettvaror som an­vändas för framställning av fettemulsion m. m.

Härigenom föreskrives att 16 och 18 §§ lagen (1953: 397) om avgift för fettvaror som användas för framstäUning av feltemulsion m. m.i skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 §2

Den som har eller haft att taga befattning med ärende, som avses i denna lag, må ej i vidare mån än hans tjänsteutövning fordrar yppa affärsförhållande, varom han därvid erhållit kännedom. Bryter någon häremot, straffes, där han för brottet ej är underkastad an­svar enligt allmänna strafflagen, med dagsböter.

Den som har eller haft alt taga befattning med ärende, som avses i denna lag, må ej i vidare mån än hans tjänsteutövning fordrar yppa affärsförhållande, varom han därvid erhållit kännedom.

18 §

Förseelse som avses i 15 § må av allmän åklagare åtalas allenast efler angivelse av kontrollstyrel­sen.

Brott som avses i 16 § må, där det icke skall straffas enligt all­männa strafflagen, av allmän åklagare åtalas allenast efter angi­velse av målsäganden.

Förseelse som avses i 15 § må av allmän åklagare åtalas allenast efter angivelse av riksskatteverket.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

 Rubrikens lydelse enligt 1974: 861.  Senaste lydelse 1974: 861.

Prop. 1975: 78

58

34    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1954: 243) om yrkesskadeförsäkring

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1954: 243) om yrkesskadeför­säkring!

dels att i 2, 3, 5, 6, 12, 16, 32, 36, 39, 41, 48, 58 och 59 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "regeringen",

dels att 57 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

57 §2

Underlåter arbetsgivare eller arbetsföreslåndare att fullgöra något av vad som åligger honom enligt 32 §, eller försummar någon all ställa sig till efterrättelse vad i 40 § är föreskrivet, dömes han till böter.

Lämnar någon uppsåtligen eller av grov oaktsamhet i uppgift, som skall avgivas enligt denna lag, orikligt meddelande, dömes han till böter, om gärningen ej är belagd med straff i brottsbalken.

Bryter någon mot vad i 56 § är stadgat, dömes han till böter eller fängelse i högst ett år. Brott som nu sagts må åtalas av åklagare en­dast efter angivelse av målsägan­de.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

35    Förslag till

Lag om ändring i allmänna förfogandelagen (1954: 279)

Härigenom föreskrives i fråga om allmänna förfogandelagen (1954: 279)3

dels att 38 och 42 §§ skall upphöra att gälla,

dels att i 1, 311, 15, 17, 23, 2628, 30, 46 öch 48 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "regeringen".

Denna lag tr'äder i kraft den 1 januari 1976.

> Lagen omtryckt 1962: 408. Senaste lydelse av

2

§1971: 607   36 §1967: 916

3

§1971: 280 39 § 1973: 478 12 §1967: 916 41 §1971: 280 16 §1967: 916 48 §1971: 607 32 §1967: 916   58 § 1967: 916.

' Senaste lydelse 1967: 916.  Senaste lydelse av

23 § 1971:609

38 § 1964: 206

42 § 1964: 206.

Prop. 1975: 78

59

36    Förslag tiU

Lag om ändring i allmänna ransoneringslagen (1954: 280)

Härigenom föreskrives i fråga om allmänna ransoneringslagen (1954: 280)1

dels att 34 § skaU upphöra att gäUa,

dels att i 19, 14, 15, 1921, 23, 36 och 46 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "regeringen",

dels att 43 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

43 §2

Brott varom förmäles i 34 § må -ej åtalas av allmän åklagare utan att målsägande angivit det till åtal. Är för gärningen stadgat straff i brottsbalken, gäller vad där sägs i fråga om rätt till åtal.

Åtal för brott som avses i 35 §

Åtal för brott som avses i 35 §

må väckas allenast efler anmälan må väckas allenast efter anmälan

eller medgivande av myndighet eller medgivande av myndighet

som Konungen bestämmer.

som regeringen bestämmer.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

37    Förslag tiU

Lag om ändring i rusdryicksförsäljningsförordningen (1954: 521)

Härigenom föreskrives i fråga om rusdrycksförsäljningsförordningen (1954: 521)

dels alt ordet "Konungen" i olika böjningsformer skall bytas ut mol "regeringen" i motsvarande form,

dels alt ordet "förordning" i olika böjningsformer skall, om del avser denna förordning, bytas ut mot "lag" i motsvarande form,

dels att mbriken lill förordningen och 87 § skall ha nedan angivna ly­delse.

 Senasle lydelse av 1 § 1957: 287

34 § 1964: 207

36 § 1964: 207

43 § 1964: 207. ' Senaste lydelse 1964: 207

Prop. 1975: 78

60

Rusdrycksförsäljningslag

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

87

§1

Vad som med stöd av bestäm-

Vad som med slöd av bestäm­

melserna i denna förordning in-

melserna i denna förordning in­

hämtats vid granskning av räken-

hämtats vid granskning av räken­

skaper och verifikationer, så ock

skaper och verifikationer, så ock

vad som eljest vid tillsyn å ut-

vad som eljest vid tiUsyn å ut-

skänkning inhämtats må ej yppas i

skänkning inhämtats må ej yppas i

vidare mån än som erfordras för

vidare mån än som erfordras för

vinnande av det med bestämmel-

vinnande av det med bestämmel­

serna avsedda ändamålet. Ej hel-

sema avsedda ändamålet. Ej hel­

ler må någon, som handhar utml-

ler må någon, som handhar ulmi-

nutering, för obehöriga yppa vad

nutering, för obehöriga yppa vad

han i samband därmed inhämtat

han i samband därmed inhämtat

rörande  enskUds persoiUiga för-

rörande  enskilds personliga för­

hållanden. Bryter någon häremot,

hållanden.

dömes till böter eller fängelse i

högst sex månader, om ej för gär­

ningen är stadgat straff i brotts­

balken.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

Förekommer i lag eller annan författning hänvisning tiU msdrycks-försäljningsförordningen, skall hänvisningen i stället avse msdrycksför-säljningslagen.

38    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1954: 579) om nykterhetsvård

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1954: 579) om nykterhets-vård2

dels att i 8, 9, 14, 17, 40, 43 och 62 §§ ordet "Konungen" skaU bytas ut mot "regeringen",

dels att 64 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

64 §3 Då undersökning eller annan åtgärd enUgt denna lag vidtages, bör noga tillses alt den som åtgärden avser icke utsattes för allmän upp-m'ärksamhet eller onödigtvis stores i lovlig verksamhet.

Den som är eller varit verksam

Den som är eller varit verksam

inom    samhällets   nykterhetsvård     inom    samhäUets   nykterhetsvård må ej  obehörigen yppa vad han     må ej obehörigen yppa vad han

1 Senaste lydelse 1966: 223, ' Lagen omtryckt 1971: 307. ' Senaste lydelse 1964: 779.

Prop. 1975: 78

61

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

därvid erfarit rörande enskilds därvid erfarit rörande enskilds personliga förhållanden. Bryter personliga förhållanden. någon häremot, dömes till dagsbö­ter eller fängelse i högst sex måna­der. Brott som nu sagts må åtalas av allmän åklagare endast efter angivelse av målsäganden.

Alla handlingar i förekommande ärenden skola så förvaras, atl de icke äro tillgängliga för obehöriga.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

39    Förslag tiU

Lag om ändring i lagen (1956: 2) om socialhjälp

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1956: 2) om socialhjälp* dels all i 11, 19 a, 24, 62 och 66 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "regeringen",

dels alt 64 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

64 §5

Den som är eller varit verksam vid behandlingen av frågor enligt denna lag må ej obehörigen yppa vad han därvid erfarit rörande en­skilds personliga förhållanden.

Den som är eller varit verksam vid behandlingen av frågor enligt denna lag må ej obehörigen yppa vad han därvid erfarit rörande en­skilds personliga förhållanden. Bryter någon häremot straffes med dagsböter eller fängelse i högst sex månader. Å brott som nu sagts må allmän åklagare tala allenast efter angivelse av måls­äganden.

Alla handlingar i förekommande ärenden skola så förvaras, att de icke äro tillgängliga för obehöriga.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

* Senaste lydelse av

11 § 1971:664

19 a§ 1971: 829

62 §1971: 664. ' Senaste lydelse 1960: 98.

Prop. 1975: 78

62

40    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1956: 245) om uppgiftsskyldighet rörande pris- och konkurrensförhållanden

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1956: 245) om uppgiftsskyl­dighet rörande pris- och konkurrensförhållandeni

dels att 11 och 15 §§ skall upphöra att gälla,

dels alt i 3, 7 och 13 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mol "rege­ringen".

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

41    Förslag tiU

Lag om ändring i atomenergilagen (1956: 306)

Härigenom föreskrives i fråga om atomenergilagen (1956: 306) dels alt 14 § skall upphöra att gäUa,

dels att i 15 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "regeringen", dels att 1113 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11 §2

Den som har eller haft att utöva Den som har eller haft att utöva

tUlsyn å efterlevnaden av denna

tillsyn å efterlevnaden av denna

lag eller med stöd av lagen med-

lag eUer med slöd av lagen med­

delade villkor eller föreskrifter el-

delade villkor eller föreskrifter el­

ler anlitats som biträde vid till-

ler anlitats som biträde vid till­

synsverksamhetens utövande eller

synsverksamhetens utövande eller

som eljest tagit befallning med

som eljest tagit befattning med

ärende, som avses i denna lag, må

ärende, som avses i denna lag, må

ej röja eller obehörigen nyttja yr-

ej röja eller obehörigen nyttja yr­

keshemlighet, som därigenom bli-

keshemlighet, som därigenom bli­

vit känd för honom, och ej heller,

vit känd för honom, och ej heller,

där det ej kan anses påkallat i

där det ej kan anses påkallat i

tjänstens intresse, yppa arbetsför-

tjänstens intresse, yppa arbetsför­

farande eUer affärsförhållande,

farande eller affärsförhållande,

vilket sålunda blivit honom kun-

vilkel sålunda blivit honom kun­

nigt. Bryter någon häremot, dö-

nigt.

mes till dagsböter eller fängelse i

högst ett år.

12 §

Brott som avses i 7 eller 9 § må ej åtalas av allm'än åklagare, där det ej av tillsynsmyndigheten anmäles lill åtal.

1 Senaste lydelse av 3 § 1972: 763. = Senaste lydelse 1964: 209.

Prop. 1975: 78

63

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Brott som i 11 § sägs må åtalas av allmän åklagare allenast efter angivelse av målsägande.

13 §

Över beslut av myndighet enligt

Talan mot beslut av myndighet

denna  lag  må   klagan  föras  hos     enligt denna lag föres hos rege-Konungen genom besvär, som sko-     ringen genom besvär, la ingivas till handelsdepartemen­tet.

Beslut av tillsynsmyndigheten skall lända till efterrättelse ulan hinder av förd klagan, där ej annorlunda förordnas.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976,

42    Förslag till

Lag om ändring i taxeringslagen (1956: 623)

Härigenom föreskrives i fråga om taxeringslagen (1956: 623)i att 117, 170 och 198 §§ samt mbrikerna närmast före nämnda paragrafer skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

XV. 

Om straff och viten

XV. 

Om straff och viten m. m.

117 §,

Innehållet i deklaration eller annan i 50 § avsedd handling må, utom i de fall som angivas i nämnda paragraf, icke yppas för annan än den som själv må taga del av handlingen i fråga.

Vad som med stöd av bestämmelserna i denna lag inhämtats vid taxe­ringsrevision eller vid granskning av handling, som avses i 43 § 5 mom. eller 46 §, må ej yppas i vidare mån än som erfordras för vinnande av det med revisionen eller granskningen avsedda ändamålet.

Ej heller må för obehörig uppenbaras vad som upplysts eller i övrigt yttrats vid sammanträde med taxeringsnämnd.

Den som bryter mot föreskrift i förstatredje stycket dömes till böter eller fängelse i högst sex må­nader, om ej gärningen är belagd med straff i brottsbalken.

Allmänt åtal för brott enligt denna paragraf får väckas endast om målsägande anger brottet till åtal.

> Rubrikens lydelse enligl 1974: 773, Lagen omtryckt 1971: 399.

Prop. 1975: 78

64

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

X. 

Om straff

X. 

Om straff m. m.

170

§

Vad   i   117   §   första,   tredje.

Vad i 117 § första och tredje

fjärde och femte styckena före-

styckena    föreskrives    skall    äga

skrives skall äga motsvarande lUl-

motsvarande  tUlämpning  i fråga

lämpning i fråga om allmän fas-

om allmän fastighetstaxering,

tighetstaxering.

X. 

Om straff

X. 

Om straff m. ni.

198

§

Vad   i   117   §   första,   tredje,

Vad i 117 § första och tredje

fjärde  och  femte  styckena före-

styckena    föreskrives    skall    äga

skrives skall äga motsvarande till-

motsvarande   tillämpning  i  fråga

lämpning i fråga om särskild fas-

om särskild fastighetstaxering,

tighetstaxering.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976,

43    Förslag till

Lag om ändring i förordningen (1957: 343) om oljelagring m. m.

Härigenom föreskrives i fråga om förordningen (1957: 343) om olje­lagring m. m.i

dels att i 14, 6 a8, 11, 16, 17, 22 och 23 §§ orden "Kungl. Maj:t" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "regeringen" i motsvarande form,

dels att i 14, 7, 8, 11, 14, 15, 18, 19, 22 och 23 §§ ordet "förord­ning" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "lag" i motsvarande form,

dels att mbriken till förordningen samt 20 och 21 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

Lag om oljelagring m. m.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

20

§

Vad som inhämtats genom upp-

Vad som inhämtats genom upp­

gift enligt denna förordning eller

gift enligt denna lag eller vid in­

vid inventering eller besiktning av

ventering eller besiktning av lager

lager eller ock vid granskning av

eller ock vid granskning av han-

handelsböcker eller affärshand-

delsböcker eller affärshandlingar

lingar må ej yppas i vidare mån

må ej yppas i vidare mån än som

Un som erfordras för vinnande av

erfordras för vinnande av del med

det med uppgiften eller åtgärden

uppgiften eller åtg"ärden avsedda

avsedda syftet. Bryter någon upp-

syftel.

' Förordningen omtryckt 1969: 755 Senaste lydelse av 7§ 1971:64 22 § 1971:665.

Prop. 1975:78

65

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

såtUgen eller av oaktsamhet här­emot, dömes, där han ej för brot­tet är underkastad ansvar enligt allmän strafflag, till dagsböter el­ler fängelse.

21 § Brott, varom i 19 § sägs, må av allmäii åklagare åtalas allenast efter anmälan eller medgivande av tillsynsmyndigheten.

Brott, varom i 20 § sägs, må ej åtalas av allmän åklagare utan att målsäganden angivit det till åtal. Skall brottet straffas efter allmän strafflag, gäller vad där stadgas i fråga om rätt till åtal.

Denna lag ttäder i kraft den 1 januari 1976.

Förekommer i lag eller annan författning hänvisning tUl förordningen om oljelagring m. m., skall hänvisningen i stället avse lagen om olje­lagring m. m.

44    Förslag till

Lag om ändring i strålskyddslagen (1958:110)

Härigenom föreskrives i fråga om strålskyddslagen (1958: 110)i dels alt I 2, 3, 5, 22, 26 och 2931 §§ ordet "Konungen" i olika böj­ningsformer skall bytas ut mot "regeringen" i motsvarande form, dels alt 23 och 28 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

23 

§

2

1 mom. Angående påföljd för olovlig införsel av radioaktivt ämne och försök därtill stadgas i lagen om straff för varasmuggling.

Med   dagsböter   eller   fängelse

Med   dagsböter   eller   fängelse

straffes

straffes

1. den som olovligen bedriver

1. den som olovligen bedriver

radiologiskt arbete eller som eljest,

radiologiskt arbete eUer som eljest,

annorledes än genom olovlig in-

annorledes än genom olovlig in­

försel, bryter mot vad i 2, 4 eller

försel, bryter mot vad i 2, 4 eller

6 § sägs;

6 § sägs;

' Senaste lydelse av 2§ 1973: 1004

22 § 1973: 1004

26 § 1960:423

29 §1971: 617. ' Senasle lydelse 1960: 423.

5    Riksdagen 1975.1 saml Nr 78

Prop. 1975: 78

66

Föreslagen lydelse

2.

den som åsidosätter med stöd av 5 eller 16 § givna villkor eller andra föreskrifter;

3.

den som underlåter att ställa sig till efterrättelse åläggande, fö­reskrift eller förbud som medde­lats med stöd av 9 §, 18 § första stycket eller 19 §;

4.

den som i ansökan eller an­mälan eller eljest angående om­ständighet, varom det enligt denna lag eller med stöd därav meddelad föreskrift åligger honom att lämna upplysning, uppsåtiigen lämnar oriklig eller ofullständig uppgift.

Nuvarande lydelse

2.

den som åsidosätter med stöd av 5 eller 16 § givna villkor eUer andra föreskrifter;

3.

den som underlåter att ställa sig tUl efterrättelse åläggande, fö­reskrift eller förbud som medde­lats med stöd av 9 §, 18 § första stycket eller 19 §;

4.

den som i ansökan eller an­mälan eller eljest angående om­ständighet, varom det enligt denna lag eller med stöd därav meddelad föreskrift åUgger honom att lämna upplysning, uppsåtligen lämnar oriktig eller ofullständig uppgift; och

5.   den som bryter mot vad i 21 §

sägs.

28

§

                          -., ..'    ;..

Brott som avses i 23 § 1 mom. 14 och 2 hiom. eller i 24 § må ej åta­las av allmän åklagare, med mindre slrålskyddsmyndigheten anmäler det tUl åtal.

Brott som avses 123 § 1 mom. 5 må åtalas av allmän åklagare alle­nast efter angivelse av målsägan­den.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

45    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1958: 295) om sjömansskatt

Härigenom föreskrives att 29 § lagen (1958: 295) om sjömansskatt skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

29 §* Den som jämlikt 25 § tagit del av ansökan om jämkning av sjömans­skatt eller annan handling, som avlämnats eller tillhandahållits enligt be­stämmelserna i denna lag eller som avlämnats till ledning vid årlig taxe­ring eller till ledning för uppbörd av skatt enligt uppbördslagen, må ej i vidare mån än utövningen av tjänst eller uppdrag erfordrar offentlig­göra eller yppa innehållet i sådan handling.

' Rubrikens lydelse enligt 1974: 777. Lagen omtryckt 1970: 933. * Senaste lydelse 1974: 777.

Prop. 1975: 78

67

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Den som bryter mot föreskrift i första stycket dömes till böter eller fängelse i högst sex månader, 'om ej gärningen är belagd med straff i brottsbalken.

Denna lag ttäder i kraft den 1 januari 1976.

46   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1959:92) om förfarandet vid viss konsmn-tionsbeskattning

Härigenom föreskrives att 49 § lagen (1959: 92) om förfarandet vid viss konsumtionsbeskattningi skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

49 §2

Vad som inhämtats vid skattekontroll enligt denna lag må ej yppas i vidare mån än som erfordras för virmande av det med kontrollen av­sedda ändamålet.

Den som bryter mot första styc­ket dömes till böter eller fängelse i högst sex månader, om ej gär­ningen är belagd med straff i brottsbalken.

Brott som nu sagts må, där det ej innefattar ämbetsbrott, av åkla­gare åtalas allenast efter angivelse av målsägande.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

47   Förslag till

Lag om ändring i civilförsvarslagen (1960: 74)    ,

Härigenom föreskrives alt 82 § civUförsvarslagen (1960: 74) skaU ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

82 §3 Vad som inhämtats genom så-        Vad som inhämtats genom så­dan upplysning eller sådant tUl-     dan upplysning eller sådant till­handahållande av handUngar som     handahållande av handlingar som

' Rubrikens lydelse enligt 1974: 863. Senaste lydelse 1974: 863. » Senaste lydelse 1964: 213.

Prop. 1975: 78

68

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

avses i 47 § första stycket e), vid avses i 47 § första stycket e), vid besiktning jämlUtt 65 § eUer vid besiktning jämUkt 65 § eller vid sådan förfrågan, undersökning el- sådan förfrågan, undersökning el­ler gransknmg som avses i 66 § ler granskning som avses i 66 § må ej yppas i vidare mån än som må ej yppas i vidare mån än som erfordras för vinnande av det av- erfordras för vinnande av det av­sedda syftet. Bryter någon här- sedda syftet. emot, dömes till dagsböter eller fängelse i högst ett år.

Förseelse som i första stycket sägs må åtalas av allmän åklagare endast   efter  angivelse   av   måls-    . äganden.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

48    Förslag till

Lag om ändring i barnavårdslagen (1960: 97)

Härigenom föreskrives i fråga om barnavårdslagen (1960: 97)i dels att 99 § skall upphöra att gälla,

dels att i 3 a, 13, 52, 57, 59, 64, 72 och 98 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "regeringen",

dels att 91 och 92 §§ skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

91      §

Den som är eller varit verksam

Den som är eller varit verksam

inom samhällets barnavård må ej

inom samhällets barnavård må ej

obehörigen yppa vad han därvid

obehörigen yppa vad han därvid

erfarit rörande enskilds personliga

erfarit rörande enskilds personUga

förhållanden.  Bryter  någon  här-

förhållanden.

emot, straffes med dagsböter eller

fängelse i högst sex månader.

AUa handlingar i förekommande mål och ärenden skola så förvaras, att de icke äro tillgängliga för obehöriga.

92      §

Gärning som är belagd med straff enligt 8S, 89 eller 90 § må ej åtalas av alhnän åklagare, om ej gärnmgen anmäles till åtal av vederbörande barnavårdsnämnd eller styrelse för ungdomsvårdsskola eller av tillsyns­myndighet.

1 Lagen omtryckt 1971:'308. Senaste lydelse av 3 a § 1973: 808.

Prop. 1975: 78

69

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Brott som avses i 91 § första stycket må åtalas av allmän åkla­gare endast efter angivelse av målsäganden.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

49    Förslag till

Lag om ändring i ölförsäljningsförordningen (1961:159)

Härigenom föreskrives i fråga om ölförsäljningsförordningen (1961: 159)1

dels att i 10, 28 och 30 §§ orden "Kungl. Maj:t" i olika böjnings­former skall bytas ut mot "regeringen" i motsvarande form,

dels att i 3, 11, 26, 27, 29, 30, 32, 34 och 36 §§ ordet "förordnmg" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "lag" i motsvarande form,

dels all rubriken till förordningen och 35 § skall ha nedan angivna ly­delse.

Ölförsäljningslag

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

35 §

Vad  som med  stöd  av denna

Vad som med stöd av denna lag

förordning inhämtats vid gransk-     inhämtats vid gransknmg av han-ning av handelsböcker med tillhö-     delsböcker med tUlhörande verifi-rande verifikationer eller eljest vid     kationer eller eljest vid tillsyn över tillsyn över ölförsäljningen må ej     ölförsäljningen må ej yppas i vi-yppas i vidare mån än som erford-     dåre mån  än som erfordras för ras för vinnande av det med kon-     vinnande av det med kontrollen trollen avsedda ändamålet. Bryter     avsedda ändamålet. någon häremot, straffes med dags­böter eller fängelse i högst sex må­nader, där ej gärningen är belagd med straff i strafflagen.

Brott som nu sagts må, där det ej innefattar ämbetsbrott, av åkla­gare åtalas endast efter angivelse av målsägande.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

Förekommer i lag eller annan författning hänvisning till ölförsälj­ningsförordningen, skall hänvisningen i stället avse ölförsäljningslagen.

 Senaste lydelse av

26

§

 1972:269

27

§

 1972: 269 30 

§

 1971: 1219 32 

§

1963: 222.

Prop. 1975: 78

70

50    Förslag tiU

Lag om ändring i förordningen (1961:180) om tillverkning av sprit och vin

Härigenom föreskrives i fråga om förordningen (1961:180) om tiU­verkning av sprit och vini

dels att i 2, 4, 6 och 9 b §§ orden "Kungl. Maj:t" skall bytas ut mot "regeringen",

dels att i 2, 3, 8, 10 och 14 §§ ordet "förordning" i oUka böjningsfor­mer skall bytas ut mot "lag" i motsvarande form,

dels att rubriken tUl förordnmgen och 12 § skall ha nedan angivna ly­delse.

Lag om tillverkning av sprit och vin

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

12 §2

Vad  som med stöd av denna

Vad som med stöd av denna lag

förordning inhämtats vid gransk-     inhämtats vid granskning av han-ning av handelsböcker med tillhö-     delsböcker med tUlhörande verifi-rande verifikationer eller eljest vid     kationer eller eljest vid tillsyn över tUlsyn över tUlverkning må ej yp-     tillverkning må ej yppas i vidare pas i vidare mån än som erfordras     mån än som erfordras för vin-för vinnande av det med kontrol-     nande av det med kontrollen av-len avsedda ändamålet. Bryter nå-     sedda ändamålet. gon häremot, dömes till dagsböter eller fängelse i högst sex månader,. om  ej för gärningen  är stadgat straff i brottsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

Förekommer i lag eUer annan författning hänvisning tUl förordning­en om tUlverkning av sprit och vin, skall hänvisningen i stället avse lagen om tillverkning av sprit och vin.

' Senaste lydelse av

2

§

 1974: 728

3

§

 1974: 728

4

§

 1974: 728 8 

§

 1964: 216 9b 

§

1974: 728

10 

§

 1974: 728. 

«

 Senaste lydelse 1964: 216.

Prop. 1975: 78

71

51   Förslag till

Lag om ändring i förordningen (1961:181) om försäljning av tek­nisk sprit och alkoholhaltiga preparat

Härigenom föreskrives i fråga om förordningen (1961:181) om för­säljning av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparati

dels att i 5 § orden "Kungl. Maj:t" skall bytas ut mot "regeringen",

dels att i 1, 2, 5, 8, 9 och 12 §§ ordet "förordnmg" skall, om det avser denna förordning, bytas ut mot "lag",

dels alt rubriken tUl förordningen och 15 § skall ha nedan angivna, ly­delse.

Lag om försäljnmg av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

15 §

Vad som inhämtats vid tUlsyn

Vad som inhämtats vid tUlsyn

enligt denna förordning må ej yp-     enligt denna lag må ej yppas i vi­pas i vidare mån än som erfordras     dåre mån  än som  erfordras för för vinnande av det med tUlsynen     vinnande av det med tillsynen av-avsedda ändamålet. Bryter någon     sedda ändamålet. häremot, dÖmes till dagsböter eller fängelse i högst sex månader, där ej gärningen är belagd med straff i strafflagen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

Förekommer i lag eller annan författning hänvisning till förordning­en om försäljning av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat, skall hänvisningen i stället avse lagen om försäljning av teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat.

52    Förslag tiU

Lag om ändring i förordningen (1961: 381) om tillverkning av och handel med fodermedel m. m.

Härigenom föreskrives i fråga om förordningen (1961: 381) om till­verkning av och handel med fodermedel m. m.2

dels att i 3, 5, 6, 12 och 19 §§ orden "Kungl. Maj:t" i olika böjnings­former skall bytas ut mot "regeringen" i motsvarande form,

' Senaste lydelse av

2 §1974: 729

5 §1963: 225

8 §1974: 729. > Senasle lydelse av 3 § 1969: 665.

Prop. 1975: 78

72

dels alt i 14, 11, 12 och 19 §§ ordet "förordning" i olika böjnings­former skall bytas ut mot "lag" i motsvarande form,

dels att mbriken till förordningen och 14 § skall ha nedan angivna ly­delse.

Lag om tillverkning av och handel med fodermedel m. m.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 §3

Den som hos kontrollmyndighe­ten eller för dess räkning eUer hos annan myndighet tagit befallning med uppgift som lämnats enligt 10 § eller deltagit i undersökning enligt 11 § får ej obehörigen yppa uppgiftens innehåll eller vad som framkommit vid undersökningen. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter häremot dömes till böter eller fängelse i högst ett

Den som hos kontrollmyndighe­ten eUer för dess räkning eUer hos annan myndighet tagit befattning med uppgift som lämnats enligl 10 § eller deltagit i undersökning enligt 11 § får ej obehörigen yppa uppgiftens innehåll eller vad som framkommit vid undersökningen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

Förekommer i lag eller annan författning hänvisning till förordning­en om tUlverkning av och handel med fodermedel m. m., skall hän­visningen i stället avse lagen om tillverkning av och handel med foder­medel m. m.

53    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1962: 381) om allmän försäkring

Härigenom föreskrives att 18 kap. 28 § lagen (1962: 381) om allmän försäkring! skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse 18 kap.

28 §

Vad ledamot av styrelse, pen­sionsdelegation eller försäkrings­nämnd, revisor eller befattnings­havare hos allmän försäkrings­kassa så ock den som eljest biträ­der sådan kassa under sin verk­samhet hos kassan erfarit rörande enskUds personliga förhållanden må  ej   obehörigen  yppas.  Bryter

' Senaste lydelse 1969: 665.  Lagen omtryckt 1973: 908.

Vad ledamot av styrelse, pen­sionsdelegation eUer försäkrings-närrmd, revisor eller befattnings­havare hos allmän försäkrings­kassa så ock den som eljest biträ­der sådan kassa under sin verk­samhet hos kassan erfarit rörande enskilds personliga förhållanden må ej obehörigen yppas.

Prop. 1975: 78

73

Nuvarande lydelse

Föreslagen.lyddse

någon häremot, straffes med dags­böter eller fängelse i högst sex må­nader, där ej gärningen är belagd med straff i strafflagen.

Alla handlingar i förekommande ärenden skola så förvaras, alt de icke äro tillgängliga för obehöriga.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

54    Förslag tUl

Lag om ändring i stämpelskattelagen (1964: 308)

Härigenom föreskrives alt 55 § stämpelskattelagen (1964: 308)2 sjan ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

55 §3

Vad som inhämtats vid skatte-

Vad som inhämtats vid skatte-

kontroll enligt denna lag må ej yp-     kontroU enligt denna lag må ej yp­pas i vidare mån än som fordras     pas i vidare mån än som fordras för att vinna ändamålet med kon-     för att vinna ändamålet med kon­trollen. Bryter någon häremot, dö-     trollen. mes till dagsböter eller fängelse i högst  sex  månader,  där  ej  gär­ningen   är   belagd   med   straff   i brottsbalken.

Brott som nu sagts må, där det ej innefattar ämbetsbrott, av åkla­gare åtalas endast om målsägande anger brottet till åtal.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

55    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1964: 542) om personundersökning i brott­mål

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1964: 542) om personunder­sökning i brottmål!

dels att 11 § skall upphöra att gälla,

' Rubrikens lydelse enhgt 1974: 864. Lagen omtryckt 1971: 454, ' Senaste lydelse 1974: 864. ' Lagen omtryckt 1973: 1214.

Prop. 1975: 78

74

dels att i 7 och 10 §§ ordet "Konungen" skaU bytas ut mot "rege­ringen", dels att 8 § skall ha nedan angivna lydelse,

Nuvarande lydelse

Den som utfört eUer biträtt vid utförande av personundersökning eller fullgjort uppdrag som för­troendeman må ej obehörigen yppa vad han därvid erfarit rö­rande enskilds personliga förhål­landen. Bryter någon häremot, dö­mes, om ej gärningen är att anse såsom ämbetsbrott, till dagsböter eller fängelse i högst sex månader.

8

§

Föreslagen lydelse

Den som utfört eller biträtt vid utförande av personundersökning eller fullgjort uppdrag som för­troendeman må ej obehörigen yppa vad han därvid erfarit rö­rande enskilds personliga förhål­landen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

56    Förslag tiU

Lag om ändring i lagen (1965: 94) om polisregister m. m.

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1965: 94) om polisregister m. m.i

dels att i 25, 7 a, 9 och 11 §§ ordet "Konungen" i olika böjnings­former skall bytas ut mot "regeringen" i motsvarande form,

dels att 10 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

10 Den som i sin tjänst eller med stöd av denna lag fått del av upp­gift ur polisregister om annans personliga förhållanden får icke obehörigen yppa vad han sålunda erfarit. Bryter någon uppsåtligen

 Senaste lydelse av 3 §1971: 1188 5 § 1968: 706

7§ 1970: 642 (jfr 1973:56) 7a § 1970: 642 (jfr 1973: 56) 8§ 1970: 642 (jfr 1973:56) 9 § 1970: 422 (jfr 1970: 806) 11 §1968:326.

' Senaste lydelse 1968: 326.

Föreslagen lydelse

§

2

Den som i sin tjänst eller med slöd av denna lag fått del av upp­gift ur polisregister om annans personliga förhållanden får icke obehörigen yppa vad han sålunda erfarit.

Prop. 1975: 78

75

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

eller av oaktsamhet häremot, dö­mes till böter eller fängelse i högst ett år, om gärningen ej är belagd med straff i brottsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

57   Förslag tiU

Lag om ändring i lagen (1965:719) om säkerheten på fartyg

Härigenom föreskrives att 10 kap. 9 § lagen (1965: 719) om säker­heten på fartyg skall upphöra att gälla vid utgången av år 1975.

58    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1966: 314) om kontinentalsockeln

Härigenom föreskrives att 13 och

14 §§ lagen om konlinentalsockeha"

skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

13

§

Den som deltager eller deltagit i

Den som dellager eUer deltagit i

tillsyn över efterlevnaden av

tiUsyn över efterlevnaden. av

denna lag eller med stöd av lagen

denna lag eller med slöd av lagen

meddelade föreskrifter eUer viU-

meddelade föreskrifter eller vill­

kor eUer som anlitats såsom bi-

kor eller som anlitats såsom bi­

träde vid tUlsynens utövande eller

trade vid tUlsynens utövande eUer

som på annat sätt tagit befattning

som på annat sätt tagit befattning

med ärende som avses i lagen, får

med ärende som avses i lagen, får

ej röja eller obehörigen nyttja yr-

ej röja eller obehörigen nyttja yr-

keshemUghet, som därigenom bli-

keshemlighet, som därigenom bli­

vit känd för honom, och får ej

vit känd för honom, och får ej

heller, om det ej kan anses påkal-

heller, om det ej kan anses påkal­

lat i tjänstens intresse, yppa ar-

lat i tjänstens intresse, yppa ar­

betsförfarande eller affärsförhål-

betsförfarande eller affärsförhål­

lande varom han sålunda fått kän-

lande varom han såludna fått kän­

nedom. Bryter någon häremot, dö-

nedom. Om ansvar och åtal för

mes tUl böter eller fängelse i högst

brott häremot föreskrives i .20

ett år.

kap. 3 och 5 §§ brottsbalken.

Prop. 1975: 78

76

14

§1

Den som utom riket begått

Den som utom riket begått

brott som avses i 11 eller 13 §, dö-

brott som avses i 11 eller 13 §, dö­

mes, om han firmes här, efter

mes, om han finnes här, efter

denna lag och vid svensk domstol,

denna lag och brottsbalken samt-

även om 2 kap. 2 eller 3 § brotts-

vid svensk domstol, även om 2

balken ej är tillämpUg och utan

kap. 2 eller 3 § nämnda balk ej är

hinder av 2 kap. 5 a § första och

tillämplig och utan hinder av 2

andra styckena nämnda balk.

kap. 5 a § första och andra stycke­

na nämnda balk.

Åtal för brott som avses i 11 §

Åtal för brott som avses i 11 §

första och tredje styckena får väc-

första och tredje styckena får väc­

kas endast efter förordnande av

kas endast efter förordnande av

regeringen eller den regeringen be-

regeringen eller den regeringen be­

myndigar,

myndigar.

Brott som avses i 13 § får åtalas av åklagare endast efter angivelse av målsägande.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

59    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1967: 940) angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda

Härigenom föreskrives att 58 § lagen (1967: 940) angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

58 § Den som är eller varit verksam inom den verksamhet för omsorger om psykiskt utvecklingsstörda som avses i denna lag får ej obehörigen yppa vad han därvid erfarit om enskilds personliga förhållanden.

Den som bryter mot första styc­ket dömes, om gärningen ej är be­lagd med straff i brottsbalken, till böter eller fängelse i högst ett år.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

60    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1968: 430) om mervärdeskatt

Härigenom föreskrives att 65 § lagen (1968: 430) om mervärdeskatt skall ha nedan angivna lydelse,

' Senaste lydelse 1974: 891,

» Rubrikens lydelse enligt 1974: 885, Lagen omtryckt 1969: 237.

Prop. 1975:78

77

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

65 §3 Innehållet i deklaration eller annan handling enligl 2224 öch 26 §§ får icke yppas för annan än den som själv får laga del av handlmgen i fråga. Den som med stöd av bestämmelsema i denna lag gjort skatlere-vision eller granskat handling som avses i 27 § får ej obehörigen yppa, vad som därvid framkommit.

Den som bryter mot första styc­ket dömes till böter eller fängelse i högst sex månader, om ej gär­ningen är belagd med straff i brottsbalken.

Allmänt åtal för brott enligt denna paragraf får väckas endast om målsägande anger brottet till åtal.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

61    Förslag till

Lag om ändring i förordningen (1968: 551) om begränsning av sva­velhalten i eldningsolja

Härigenom föreskrives i fråga om förordningen (1968: 551) om be­gränsning av svavelhalten i eldningsolja

dels att i 1, 6 och 7 §§ ordet "Kommgen" skaU bytas ut mot "rege­ringen",

dels att i 3 och 7 §§ ordet "förordning" i olika.böjningsformer skall bytas ut mot "lag" i motsvarande form,

dels att mbriken till förordningen och 5 § skall ha nedan angivna ly­delse.

Lag om begränsning av svavelhalten i eldningsolja

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5§

TUl böter eller fängelse i högst

Till böter eller fängelse i högst

ett år dömes den som uppsåtligen ett år dömes den som uppsåtiigen

eUer av oaktsamhet bryter mot 1 § eller av oaktsamhet bryter mot 1 §

första stycket eller vUlkor som första stycket eUer villkor som

meddelats vid medgivande enligt meddelats vid medgivande enligt

1 § andra stycket eller mot 3 §.

1 § andra stycket.

TUl böter dömes den som

a)

underlåter att fullgöra skyldighet enligt 4 §,

b)

vid länmande av uppgift enligt 4 § uppsåtligen eller av oaktsamhet anger lägre svavelhalt än den verkliga, om ej gärningen är belagd med straff i brottsbalken.

' Senaste lydelse 1974: 885.

Prop. 1975: 78

78

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Brott mot 3 § får åtalas av åkla­gare endast efter angivelse av måls­ägande.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

Förekommer i lag eUer annan författning hänvisning tiU förordningen om begränsning av svavelhalten i eldningsolja, skall hänvisningen i StäUet avse lagen om begränsning av svavelhalten i eldningsolja,

62   Förslag tiU

Lag om ändring i miljöskyddslagen (1969: 387)

Härigenom föreskrives i fråga om miljöskyddslagen (1969: 387)i dels att 46 ocb 52 §§ skall upphöra att gäUa, dels att 45 § skaU ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

45 §2 Den som uppsåtUgen eller av        Den som uppsåtligen eller av

oaktsamhet

oaktsamhet

1.

bryter mot förbud som med-

1. bryter mot förbud som med­delats med stöd av 8, 23 eller 41 §

delats med stöd äv 8, 23 eUer 41 § eller åsidosätter sådana bestäm-

eller åsidosätter sådana beslärii-melser som avses i 2 § fjärde styc-

melser som avses i 2 § fjärde styc­ket,

ket,

2.

underlåter att iakttaga före-

2. underlåter att iakttaga före­skrift som regeringen meddelat en-

skrift som regeringen' meddelat ligt 10 § första stycket utan att un-

enligt 10 § första stycket utan att dantag har medgivils med stöd av

undantag har medgivits med stöd 10 § andra stycket eller 17 § andra

av 10 § andra stycket eller 17 § stycket,

andra stycket, dier

3.

åsidosätter vUlkor eller före-

3. åsidosätter vUlkor eller före­skrift som meddelats med stöd av

skrift som meddelats med slöd av 10 § andra stycket eUer 17 §, 18 §

10 § andra stycket eller 17 §, 18 § första stycket, 1921, 24, 25, 27

första stycket, 1921,,24, 25, 27 eller 41 §, så att allmän eller en-

eller 41 §, så att.alhnän eller en­skild rätt kan kränkas, cZ/er

skild rätt kan kränkas,

4.

bryter mot 44 §,

dömes tUl böter eUer fängelse i

dömes tiU böter eller fängelse i

högst ett år.

högst ett år.

Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att fullgöra vad som åligger honom enligt 43 § första stycket, dömes tUl böter.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

1 Lagen omtryckt 1972: 782.

" Senaste lydelse enligt prop. 1975: 30.

Prop. 1975: 78

79

63   Förslag till

Lag om ändring i allmänna arbetstidslagen (1970:103)

Härigenom föreskrives i fråga om aUmänna arbetstidslagen (1970: 103)

dels att i 2 och 13 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "rege­ringen",

dels att 14 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

14 §

Den som tagit befattning med tillsyn enligt denna lag får ej obe­hörigen yppa eller nyttja vad han därvid erfarit om yrkeshemlighet, arbetsförfarande, affärsförhål­lande eller förhållande av bety­delse för landets försvar. Den som uppsåtUgen eller av oaktsamhet bryter häremot dömes till böter el­ler fängelse i högst ett år. Gäller brottet annat än förhållande av betydelse för landets försvar, får allmänt åtal väckas endast om målsägande anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmän synpunkt.

Den som tagit befattning med tillsyn enligt denna lag får ej obe­hörigen yppa eller nyttja vad han därvid erfarit om yrkeshemlighet, arbetsförfarande, affärsförhål­lande eller förhållande av bety­delse för landets försvar.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

64    Förslag till

Lag om ändring i sjöarbetstidslagen (1970:105)

Härigenom föreskrives i fråga om sjöarbetstidslagen (1970: 105) dels att i 2 och 17 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "rege­ringen",

dels att 21 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

21 §

Den som tagit befattning med tUlsyn enligt denna lag får ej obe­hörigen yppa eller nyttja vad han därvid erfarit om yrkeshemlighet, arbetsförfarande,        affärsförhål-

Den som tagit befattning med tUlsyn enligt denna lag får ej obe­hörigen. yppa eller nyttja vad han därvid erfarit om yrkeshemlighet, arbetsförfarande,        affärsförhål-

Prop. 1975: 78

80

Nuvarande lydelse

lande eller förhållande av bety­delse för landels försvar. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter häremot dömes till böter el­ler fängelse i högst ett. år. Gäller brottet annat än förhållande av betydelse för landets försvar, får allmänt åtal väckas endast om målsägande anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmän synpunkt.

Föreslagen lydelse

lande eller förhållande av bety­delse för landets försvar.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

65   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1970: 244) om allmänna vatten- och av­ loppsanläggningar

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1970: 244) om allmänna vatten- och avloppsanläggningar!

dels att i 35, 36 och 43 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "re­germgen",

dels att 34 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

34 

§

Den som deltagit i undersök­ning enligt 20 § får ej obehörigen röja eller nyttja yrkeshemlighet el­ler annat förhållande som han därvid fått kunskap om.

Den som deltagit i undersök­ning enligt 20 § får ej obehörigen röja eller nyttja yrkeshemlighet el­ler annat förhållande som han därvid fått kunskap om. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter häremot dömes till böter el­ler fängelse i högst ett år. Allmänt åtal får väckas endast om målsä­gande anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmän syn­punkt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

66    Förslag tUl

Lag om ändring i lagen (1970: 725) om lokaliseringssamråd

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1970: 725) om lokaliserings­samråd

dels att i 1 och 3 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "rege­rmgen",

dels att 4 § skall ha nedan angivna lydelse.

' Senaste lydelse av 35 § 1971: 645.

Prop. 1975: 78

81

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

4 

§

Den som tagit befattning med samrådsverksamhet enligt denna lag får ej obehörigen yppa eller nyttja vad han därvid erfarit om enskilt företags eller enskild sam­manslutnings affärs- eUer driftför-håUanden. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter här­emot dömes till böter eller fäng­else i högst ett år. Allmänt åtal får väckas endast om målsägande an­ger brottet till åtal eller åtal är på­kallat från allmän synpunkt.

Den som tagit befattning med samrådsverksamhet enligt denna lag får ej obehörigen yppa eller nyttja vad han därvid erfarit om enskilt förelags eUer enskUd sam­manslutnings affärs- eller driftför­hållanden.'

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

67    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1970: 943) om arbetstid m. m. i husligt ar­bete

Härigenom föreskrives att 16 § lagen (1970: 943) om arbetstid m. m. i husligt arbete skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 §

Den som tagit befattning med tillsyn enligt denna lag får ej obe­hörigen yppa vad han därvid fått veta om enskilds personliga för­hållanden. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter här­emot dömes till böter eller fäng­else i högst ett år. Allmänt åtal får väckas endast om målsägande an­ger brottet till åtal eller åtal är på­kallat från allmän synpunkt.

Den som tagit befattning med tillsyn enligt denna lag får ej obe­hörigen yppa vad han därvid fått veta om enskilds personliga för­håUanden.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

68    Förslag tiU

Lag om ändring i livsmedelslagen (1971: 511)

Härigenom föreskrives i fråga om livsmedelslagen (1971: 511)i

dels att 31 § skall upphöra att gälla,

dels att i 3,  6,  7, 9---13,  15,  2023,  26,  29  och 35   §§   ordet

Senaste lydelse av 35 § 1972: 434. 6   Riksdagen 1975.1 saml Nr 78

Prop. 1975: 78

82

"Kommgen" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "regeringen" i motsvarande form,

dels att 30 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

30

§

TUl böter eUer fängelse i högst

TUl böter eller fängelse i högst

ett år dömes den som uppsåtiigen

ett år dömes den som uppsåtligen

eller av oaktsamhet

eller av oaktsamhet

1.

bryter mot 6, 8, 14, 1620 §,

1. bryter mot 6, 8, 14, 1620 §, 21 § första stycket, 23 eller 28 §,

21 § första stycket eller 23 §,

2.

bryter mot föreskrift som

2. bryter mot föreskrift som meddelats med stöd av 9 eUer 10 §,

meddelats med stöd av 9 eller 10 §, 11 § såvitt avser hantering, 12 §,

11 § såvitt avser hantering, 12 §, 21 § andra stycket, 22 § tredje

21 § andra stycket, 22 § tredje stycket eUer 29 §,

stycket eller 29 §,

3.

vid märkning enligt 13 § eller

3. vid märkning enligt 13 § eller enUgt föreskrift som meddelas med

enligt föreskrift som meddelas med stöd av 13 § lämnar sådana orik-

stöd av 13 § lämnar sådana orik­tiga uppgifter, som innebär skada

tiga uppgifler, som innebär skada eller annan olägenhet för motta-

eller annan olägenhet för motta­garen,

garen,

4.

åsidosätter vUlkor som med-

4. åsidosätter vUlkor som med­delats med stöd av 6 § eUer 20 §

delats med stöd av 6 § eUer 20 § andra stycket.

andra stycket.

Den som uppsåtligen eUer av oaktsamhet underlåter att fullgöra vad som åligger honom enligt 26 § första stycket andra punkten, dömes till böter.

Ansvar enligt första stycket inträder ej, om ansvar för gämingen kan ådömas enligt brottsbalken.

Om ansvar för den som i strid mot föreskrift som meddelats med stöd av 11 § inför Uvsmedel tUl riket och försök därtUl finns bestäm­melser i lagen (1960: 418) om straff för varusmuggling.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

69   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1971:1078) om försvarsuppfinningar

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1971:1078) om försvars-uppfinningar

dels att i 1, 3, 9, 10, 11, 13 och 22 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "regeruigen",

dels att 19 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 § Den som uppsåtligen bryter mot        Den som uppsåtligen bryter mol 4 eller 10 § eller mot förordnande     10 § dömes, om gämingen ej äi enligt 6 eller 16 § dömes, om gär-     belagd med straff i brottsbalken.

Prop. 1975: 78

83

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

ningen ej är belagd med straff i     till böter eller fängelse i högst ell brottsbalken, till böler eller fängel-     år. se i högst ett år.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

70    Förslag tUl

Lag om ändring i lagen (1971:1154) om förbud mot dumpning av avfall i vatten

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1971:1154) om förbud mot dumpning av avfall i vatten

dels att i 3 och 4 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "rege­ringen",

dels att 7 § skaU ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7 § Den som lagit befattning med        Den som tagit befallning med tUlsyn enligt denna lag får ej obe-     tiUsyn enligt denna lag får ej obe­hörigen yppa vad han därvid erfa-     hörigen yppa vad han därvid erfa­rit om yrkeshemlighet eller affärs-     rit om yrkeshemlighet eller affärs­förhållande. Den som uppsåtligen     förhållande. eller av oaktsamhet bryter häremot dömes  till  böter eller fängelse  i högst ett år. Allmänt åtal får väc­kas endast om målsägande anger brottet till åtal eller åtal är på­kallat från allmän synpunkt.

Derma lag träder i kraft den 1 januari 1976.

71    Förslag tiU

Lag om ändring i lagen (1971:1204) om byggnadstillstånd m. m.

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1971:1204) om byggnads­tillstånd m. m.

dels att i 1, 3, 5 och 6 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "rege­ringen",

dels att 9 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 § Till böter dömes den som

1.

underlåter att fullgöra uppgiftsskyldigbet som avses i 6 § eUer

2.

vid fullgörande av uppgiftsskyldighet som avses i 6 § uppsåtligen

Prop. 1975: 78

84

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift, om ej gärningen är belagd med straff i brottsbalken.

Till böter eller fängelse i högst ett år dömes den som uppsåtUgen eller av oaktsamhet bryter mot 7 §, om ej gärningen är belagd med straff i brottsbalken.

I fråga om brott som avses i första stycket får allmänt åtal väckas en­dast efter anmälan av arbetsmarknadsstyrelsen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

72    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1972:119) om fastställande av könstillhö­righet i vissa fall

Härigenom föreskrives att 7 § lagen (1972: 119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall skaU ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 § Den som tagit befattning med        Den som tagit befattning med ärende enligt denna lag får ej obe-     ärende enUgt denna lag får ej obe­hörigen yppa vad han därvid erfa-     hörigen yppa vad han därvid erfa­rit om enskilds personliga förhål-     rit om enskUds personliga förhål­landen. Den som uppsåtligen eller     landen. av oaktsamhet bryter häremot dö­mes till böter eller fängelse i högst ett år. Allmänt åtal får väckas en­dast om målsägande anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmän synpunkt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

73   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1972: 826) om uppgiftsskyldighet i vissa planeringsfrågor

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1972: 826) om uppgLftsskyl-dlghet i vissa planeringsfrågor

dels att i 1 § ordet "Konungen" skall bytas ut mot "regeringen", dels att 8 § skall ha nedan angivna lydelse.

Prop. 1975: 78

85

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 § Vad någon på gnmd av denna        Vad någon på grund av denna lag  fått veta om  näringsidkares     lag  fått veta om  näringsidkares affärs- eUer driflförhåUanden får     affärs- eller driflförhållanden får han ej obehörigen yppa eller nytt-     han ej obehörigen yppa eller nytt­ja. Den som uppsåtligen eller av     ja. oaktsamhet bryter häremot dömes till böter eller fängelse högst ett år. Allmänt åtal får väckas endast om målsägande anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från all­män synpunkt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

74    Förslag tiU

Lag om ändring i sjömanslagen (1973:282)

Härigenom föreskrives i fråga om sjömanslagen (1973: 282) dels att i 15 och 5860 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "re­geringen",

dels att 64 och 72 §§ skaU ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

64 § TUl böter eUer fängelse i högst sex månader dömes ledamöt av far­tygsnämnd, som vid sin medverkan i nämnden är partisk eUer brister i omsorg.

Ledamot av fartygsnämnd får

Ledamot av fartygsnämnd får

ej obehörigen yppa vad han har     ej obehörigen yppa vad han har erfarit i denna egenskap. Den som     erfarit i denna egenskap.  , uppsåtligen   eller   av   oaktsamhet bryter häremot dömes till böter el­ler fängelse i högst ett år.

72 §

Allmänt åtal för brott mot tyst-

..       

nadsplikt enligt 64 § andra stycket får väckas endast om målsägande anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmän synpunkt.

Allmänt åtal för brott som avses i 70 § får väckas endast om redaren, befälhavaren eUer målsägande anger brottet tUl åtal eUer åtal är påkallat från allmän synpunkt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

Prop. 1975: 78

86

75   Förslag till

Lag om ändring i datalagen (1973: 289)

H"årigenom föreskrives i fråga om datalagen (1973: 289) dels att i 2, 7, 18 och 25 §§ ordet "Konungen" skaU bytas ut mot "re­geringen",

dels att 20 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

20

§

Till böter eller fängelse i högst        TUl böter eller fängelse i högst

ett år dömes den som uppsåtligen

ett år dömes den som uppsåtligen

eller av oaktsamhet

eller av oaktsamhet

1.

inrättar eller för persomegis-

1. inrättar eller för personregis­ter utan tiUstånd enligt denna lag,

ter utan tillstånd enligt denna lag, när sådant erfordras,

när sådant erfordras,

2.

bryter mot föreskrift som

2. bryter mot föreskrift som meddelats enligt 5, 6 eller 18 §,

meddelats enligt 5, 6 eller 18 §,

3.

länmar ut personuppgift i 3. lämnar ut personuppgift i strid mot 11 §,

slrid mot 11 §,

4.

bryter mot 12 eller 13 §,

4. bryter mot 12 §,

5.

lämnar osann uppgift vid

5. lämnar osann uppgift vid fullgörande av skyldighet att

fullgörande av skyldighet att lämna underrättelse enligt 10 §,

lämna underrättelse enligt 10 §,

eller

6.

lämnar osann uppgift i faU

6. lämnar osann uppgift i fall som avses i 17 §, eller                          som avses i 17 §.

7.

bryter mot 19 §.

Allmänt åtal för brott mot 13 eller 19 § får väckas endast om målsäganden anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmän synpunkt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

76   Förslag till

Lag om ändring i lagen (1973: 329) om hälso- och miljöfarliga va­ror

Härigenom föreskrives atl 17 § lagen (1973: 329) om hälso- och mU­jöfarliga varor skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

17 §

Den som tagit befattning med

Den som tagit befattning med

ärende som avses i denna lag får     ärende som avses i denna Tag får ej   obehörigen  yppa  eller  nyttja     ej   obehörigen  yppa  eller nyttja

Prop. 1975: 78

87

Nuvarande lydelse

vad han därvid erfarit om yrkes­hemlighet eller affärsförhållande. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter häremot dömes till böter eller fängelse i högst ett år. Allmänt åtal får väckas endast om målsägande anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från all­män synpunkt.

Föreslagen lydelse

vad han därvid erfarit om yrkes­hemlighet eller affärsförhållande.

Denna lag ttäder i kraft den 1 januari 1976.

77    Förslag tiU

Lag om ändring i kreditupplysningslagen (1973:1173)

Härigenom  föreskrives  i  fråga  om  kreditupplysningslagen  (1973: 1173) dels att i 23 § ordet "Kungl. Maj:t" skall bytas ut mot "regermgen", dels alt 19 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

19 §

Till böter eller fängelse I högst ett år dömes den som uppsåtligen eller av oaktsamhet

1.

bedriver kreditupplysnings­verksamhet ulan tillstånd enligt denna lag, när sådant erfordras,

2.

bryter mot 69, 13, 14 eller 18 § eller mot föreskrift som med­delats enligt 4 § första stycket el­ler 17 §, eller

3.

lämnar osann uppgift i fall som avses i 10 eller 11 § eller i 16 § andra stycket.

Allmänt åtal för brott mot 14 eller 18 § får väckas endast om målsäganden anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmän synpunkt.

TiU böler eller fängelse i högst ett år dömes den som uppsåtligen eller av oaktsamhet

1.

bedriver kreditupplysnings-verksamhet utan tillstånd enligt denna lag, när sådant erfordras,

2.

bryter mot 69 eller 13 § el­ler mot föreskrift som meddelats enligt 4 § första stycket eller 17 §, eller

3.

lämnar osann uppgift i fall som avses i 10 eller 11 § eller i 16 § andra stycket.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

Prop. 1975: 78

78    Förslag tiU

Lag om ändring i lagen (1974:13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder

Härigenom föreskrives i fråga om lagen (1974: 13) om vissa ansläll-ningsfrämjande åtgärder

dels att 21 § skall upphöra att gälla,

dels att i 24 och 25 §§ ordet "Konungen" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "regeringen" i motsvarande form,

dels atl 22 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

22 §

Allmänt åtal för gärning som Allm'änt åtal för gärning som

avses i 19 eller 20 § får väckas avses i 19 eller 20 § får väckas

endast efter anmälan av arbets- endast efter anmälan av arbets­

marknadsstyrelsen,

marknadsstyrelsen.

Allmänt åtal för gärning som avses i 21 § får väckas endast om

målsägande anger brottet till åtal

'     ..'.

eller åtal är påkallat från allmän synpunkt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

79    Förslag tiU

Lag om ändring i inkassolagen (1974:182)

Härigenom föreskrives i fråga om inkassolagen (1974: 182)

dels att i 19 § ordet "Kungl. Maj:t" skaU bytas ut mot "regeringen",

dels att 17 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

          .        11

%

TUl böter eller fängelse i högst

Till böter eller fängelse i högst

elt år dömes den som uppsåtligen

etl år dömes den som uppsåtiigen

eller av oaktsamhet

eller av oaktsamhet

1.

bedriver inkassoverksamhet

1. bedriver inkassoverksamhet utan tillstånd enligt denna lag, när

utan tillstånd enligt denna lag, när sådant erfordras,

sådant erfordras, eller

2.

bryter mot 11 eller 16 §, eller

2. lämnar osann uppgift i fall

3.

lämnar osann uppgift i fall

som avses i 14 § andra stycket, som avses i 14 § andra stycket.

Allmänt åtal för brott mot 11 eller 16 § får väckas endast om

Prop. 1975: 78

89

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

målsäganden anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmän synpunkt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

80    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1974:268) med anledning av miljö­skyddskonventionen den 19 februari 1974 mellan Danmark, Fin­land, Norge och Sverige

Härigenom föreskrives att 2 § lagen (1974: 268) med anledning av miljöskyddskonventionen den 19 febmari 1974 mellan Danmark; Fin­land, Norge och Sverige skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 § Den   som   hos   svensk  bevak-        Den   som  hos   svensk   bevak­ningsmyndighet   tagU   befaltnmg     nmgsmyndighet   tagit   befattning med ärende angående mUjöskadlig     med ärende angående miljöskadlig verksamhet  i  Danmark,  Finland     verksamhet  i  Danmark,  Fmland eller Norge får ej obehörigen yppa     eller Norge får ej obehörigen yppa yrkeshemlighet, driftanordnmg el-     yrkeshemlighet, driftanordning el­ler    affärsförhåUande    som    han     ler affärsförhåUande som han där-därigenom   fått   kännedom   pni.     igenom fått kännedom om. Den   som   uppsåtligen   eller   av oaktsamhet bryter häremot dömes till böter eller fängelse i högst ett år. Allmänt åtal får väckas endast om målsägande anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från all­män synpunkt.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

81    Förslag tiU

Lag om ändring i gruvlagen (1974: 342)

Härigenom föreskrives alt 11 kap. 5 § gruvlagen (1974: 342) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

11 KAP. 5 §1 Den som deltagit i tillsyn enligt        Den som deltagit i tillsyn enligt denna lag eller på annat sätt ta-     denna lag eller på annat sätt ta-

> Senaste lydelse 1974: 892.

Prop. 1975: 78

90

Nuvarande lydelse

git befattning med ärende som av­ses i lagen får ej obehörigen röja eller nyttja yrkeshemlighet eller annat förhållande som han där­vid fått kunskap om. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter häremot dömes till böter el­ler fängelse i högst ett år. Allmänt åtal får väckas endast om måls­ägande anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmän syn­punkt.

Föreslagen lydelse

git befattning med ärende som av­ses i lagen får ej obehörigen röja eller nyttja yrkeshemlighet eller annat förhållande som han där­vid fått kunskap om.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

82    Förslag tiU

Lag om ändring i abortlagen (1974: 595)

Härigenom föreskrives att 8 § abortlagen (1974: 595) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 §

Den som har tagit befattning med abortärende får ej obehörigen yppa vad han därvid erfarit om enskilds personliga förhållanden. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter häremot dömes till böter eller fängelse i högst ett år. Allmänt åtal får väckas endast om målsägande anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från all­män synpunkt.

Den som har tagit befattning med abortärende får ej obehörigen yppa vad han därvid erfarit om enskilds personliga förhållanden.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

83    Förslag tUl

Lag om ändring i lagen (1974: 890) om vissa mineralfyndigheter

Härigenom föreskrives att 45 § lagen (1974: 890) om vissa mineral­fyndigheter skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

45

§

Den  som deltagit i tillsyn en-

Den som deltagit i tiUsyn en­

ligt denna lag eller på annat sätt

ligt denna lag eller på annat sätt

Prop. 1975: 78

91

Nuvarande lydelse

lagit befattning med ärende som avses i lagen får ej obehörigen rö­ja eller nyttja yrkeshemlighet el­ler annat förhållande som han där­vid fått kunskap om. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter häremot dömes till böter el­ler fängelse i högst ett år. All­mänt åtal får väckas endast om målsägande anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmän synpunkt.

Föreslagen lydelse

lagit befattning med ärende som avses i lagen får ej obehörigen rö­ja eller nyttja yrkeshemlighet el­ler annat förhållande som han där­vid fått kunskap om.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

84    Förslag tiU

Lag om ändring i lagen (1975: 55) om folk- och bostadsräkning år 1975

Härigenom föreskrives att 16 § lagen (1975: 55) om folk- och bo­stadsräkning år 1975 skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

16 §

Den som tagit befattning med uppgift som avses i denna lag får ej obehörigen yppa dess innehåll. Den som uppsåtligen eller av oakt­samhet bryter häremot, dömes till böter eller fängelse i högst ett år om ej gärningen är belagd med straff i brottsbalken. Allmänt åtal får väckas endast om målsägande anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmän synpunkt.

Den som tagit befattning med uppgift som avses i denna lag får ej obehörigen yppa dess innehåll.

Denna lag ttäder i kraft den 1 januari 1976.

85    Förslag till

Lag om ändring i byggnadslagen (1947:385)

Härigenom föreskrives alt 147 a § byggnadslagen (1947: 385) skall ba nedan angivna lydelse.

Prop. 1975: 78

92

Nuvarande lydelse

147

Den som hos myndighet tagit befattaing med ärende som avses i 136 a § får ej obehörigen yppa yr­keshemlighet, som därigenom bli­vit känd för honom, eller drift-anordning, affärsförhållande eller förhållande av betydelse för lan­dels försvar varom han därigenom fått kännedom.

Den som uppsåtUgen eller av oaktsamhet bryter mot bestämmel­serna i första stycket dömes till bö­ter eller fängelse i högst ett år. All­mänt åtal får väckas endast om målsäganden anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmän synpunkt.

Föreslagen lydelse

a §1

Den som hos myndighet tagit befattning med ärende som avses i 136 a § får ej obehörigen yppa yr-, keshemlighet, som därigenom bli­vit känd för honom, eller drift­anordning, affärsförhållande eUer förhållande av betydelse för lan­dets försvar varom han därigenom fått kännedom.

86    Förslag tiU

Lag om ändring i lagen (1975: 000) om beslutanderätt för Sveriges exportråd beträffande handelssekreterare m. m.

/ prop. 1975: gen lydelse

1 bilaga 12 föreslå-     Här föreslagen lydelse

3 

§

Vad någon i samband med Sve­riges exportråds befattning med handelssekreterares verksamhet i anstäUning hos rådet eller på gmnd av uppdrag hos detta har erfarit om enskUda företags eller sammanslutningars affärs- eller driflförhållanden får han ej obe­hörigen yppa eller utnyttja. Den som uppsåtligen eller av oaktsam­het bryter häremot dömes till bö­ter eller fängelse i högst ett år.

Vad någon i samband med Sve­riges exportråds befattning med handelssekreterares verksamhet i anstäUning hos rådet eller på grund av uppdraget hos detta har erfarit om enskUda förelags eUer sammanslutningars affärs- eller driflförhåUanden får han ej obe­hörigen yppa eller utnyttja.

Denna lag ttäder i kraft den 1 januari 1976.

' Senaste lydelse enligt prop. 1975: 30 Bilaga 1.

Prop. 1975: 78

93

87    Förslag tiU

Lag om ändring i lagen (1975: 000) om offentliga funktionärers tystnadsplikt

Härigenom föreskrives att 5 § lagen (1975: 000) om offentiiga funk­tionärers tystnadsplikt! samt tredje stycket av ikraftlrädandebestämmel-serna tUl denna lag skall upphöra att gälla vid utgången av år 1975.

88    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1975: 000) med vissa bestämmelser för personal inom hälso- och sjukvård m. m.

7 prop. 1975: 8 föreslagen lydelse        Här föreslagen lydelse

4 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot föreskrift som har meddelats med stöd av 1 § dömes till böter eller fängelse i högst sex månader. Till samma straff dömes den som hindrar eller undandrar sig inspektion som avses i 2 §.

Den  som  uppsåtligen  eller av

Bestämmelserna i första stycket

oaktsamhet bryter mot 3 § dömes gäller endast om gäming som där

till böter eller fängelse i högst ett sägs ej är belagd med straff i

år.

brottsbalken  eller  annan   förfalt-

Beslämmelserna   i   första   och     ning. andra styckena gäller endast om gärning som där sägs ej är belagd med straff i brottsbalken eller an­nan författning.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

89    Förslag till

Lag om ändring i oljekrislagen (1975: 000)

Härigenom föreskrives att 20 § oljekrislagen (1975: 000)2 sall upp­höra alt gälla vid utgången av år 1975.

' Se'prop. 1975: 8. ''Se;;prop. 1975:42.

Prop. 1975: 78

94

Utdrag

JUSTITIEDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1975-02-06

Närvarande: statsmmistem[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Jo­hansson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Lagrådsremiss med förslag till ändringar i brottsbalken m. m.

Föredraganden anför,

1    Inledning

Genom reformer som beslutades av 1965 års riksdag bar statens och kommunernas tjänstemän fått förhandlingsrätt enligt i princip samma regler som gäller för andra arbetstagare. De offentliga tjänstemännens rättsställning regleras i stats- och kommunaltjänstemannalagarna (1965: 274 och 275) jämte därtill anslutande författningar. Tjänstemannalag-stiftnmgen innebär emellertid inte i alla delar en slutlig lösning på de problem som aktualiseras av en modern syn på den offentliga tjänsten. I propositionen till 1965 års riksdag (prop. 1965: 60) framhölls sålunda bl. a. behovet av en allmän översyn av ämbetsansvaret och den offent­liga tjänstemannarättens sanktionssystem i övrigt. Riksdagen hemställde också om en allsidig och fömtsättningslös utredning om ämbelsansva-rets innebörd och utformning.

Med stöd av Kungl. Maj:ts bemyndigande tillkallade chefen för justi­tiedepartementet den 16 juli 1966 sakkunniga för utredning av frågan om ämbetsansvar och disciplinärt ansvar i offentlig tjänst.i j) sakkun­niga, som antog namnet ämbelsansvarskommiitén, avgav i juni 1969 elt delbetänkande, Ämbetsansvaret (SOU 1969: 20). I detta betänkande re-

' Numera hovrättspresidenten Sten Rudholm, ordförande, professorn emeri­tus Ivar Strahl, landstingsrådet Sten[REDACTED_EFTERNAMN], avdelningsdirektören Daniel[REDACTED_EFTERNAMN] och kanslirådet Thore Wisén. Experter numera utredningschefen Erik[REDACTED_EFTERNAMN], expeditionschefen Claes Edgardh, direktören Styrbjörn von Feilit-zen, ombudsmannen Jan Neumiiller, numera direktören Rolf[REDACTED_EFTERNAMN] och för­bundsjuristen Stig[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1975: 78

95

dovisades ett principförslag för utformning av ett sanktionssystem av­seende den offentliga sektorns funktionärer. I december 1971 avlämna­de kommitién sitt slutbetänkande rörande ämbetsansvar och disciplinärt ansvar i offentlig tjänst, Ämbetsansvaret 

II 

(SOU 1972: 1).

Efter remiss avgavs ytttande över kommitténs delbetänkande av justi­tiekanslern (JK), riksåklagaren (RÅ), Göta hovrätt, hovrätten för Nedre Norrland, rikspoUsstyrelsen, kriminalvårdsstyrelsen, överbefälhavaren (ÖB), försvarets civilförvaltning, socialstyrelsen, riksförsäkringsverket, poststyrelsen, televerket, statens järnvägar (SJ), statens vägverk, stats­kontoret, dåvarande kammarrätten, generaltullstyrelsen, riksrevisions­verket, universitetskanslersämbetet, skolöverstyrelsen, domänverket, lantbmksstyrelsen, arbetsdomstolens ordförande, arbetsmarknadsstyrel­sen, siatens avtalsverk (SAV), statens personalpensionsverk, statens vat-tenfaUsverk, länsstyrelserna i Stockholms, Jönköpings, Hallands, Älvs­borgs, Gävleborgs och Norrbottens län, gmndlagberedningen, kommu-nalrättskommittén, förhandlingsuttedningen, lönesystemulredningen, riksdagens ombudsmannaexpedition (JO), fiUlmäktige i riksgäldskonto­ret, domkapitlet i Uppsala ärkestift. Svenska kommunförbundet, Svenska landstingsförbundet, Föreningen Sveriges häradshövdingar och stadsdomare, Sveriges advokatsamfund, Landsorganisationen i Sverige (LO), Statstjänstemännens riksförbund (SR), Sveriges arbetsledareför­bund, Sveriges akademikers centralorganisation (SACO), Svenska under­officersförbundet. Svenska Facklärarförbundet och Sveriges Lärarför­bund, Sveriges kommunaltjänstemannaförbund och Svenska Hälso- och Sjukvårdens Tjänstemannaförbund, Slatsljänstemannaförbundet, Svenska Industritjänstemannaförbundet, Svenska Arbetsgivareföre­ningen, Aktiebolaget Svensk BUprovning, Allmänna bevakningsaktiebo­laget (ABAB), Sveriges Radio aktiebolag och Systembolaget aktiebolag.

RÅ bifogade yttranden från överåklagarna i Stockholms, Göteborgs och Malmö åklagardistrikt samt från länsåklagarna i Uppsala, Kristian­stads, Älvsborgs, Värmlands, Gävleborgs och Västerbottens län. Vid ÖB:s yttrande var fogade yttranden från cheferna för armén, marinen och flygvapnet. Universitelskanslersämbetet bifogade yttranden från de juridiska fakulteterna vid universiteten i Uppsala,[REDACTED_EFTERNAMN] och Stockholm. Av länsstyrelsen i Stockholms län bifogades ytttande från kronofogde­myndigheten i Stockholm, av länsstyrelsen i Jönköpings län yttrande från stadsfullmäktige i Jönköping och av länsstyrelsen i Norrbottens län yttrade från drätselkammaren i Luleå stad.

Över kommitténs slutbetänkande avgavs efter remiss yttranden av samma instanser i stäUet för kammarrätten dock kammarrätten i Stockholm som hade yttrat sig över delbelänkandet, med undantag av gmndlagberedningen, kommunalrättskommittén, Sveriges arbetsleda­reförbund, Svenska Facklärarförbundet och Sveriges Lärarförbund, Sve­riges kommunaltjänstemannaförbund och Svenska Hälso- och Sjukvår-

Prop. 1975: 78

96

dens Tjänstemannaförbund, Slatsljänstemannaförbundet samt Svenska Industritjänstemannaförbundet.Vidare avgavs yttranden av utredningen rörande ökad anställningstrygghet och vidgad behörighet för arbets­domstolen, utredningen om den kommunala demokratin, fullmäktige i riksbanken. Tjänstemännens centralorganisation (TCO) samt Sjukvår­dens och socialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut.

TUl RÅ:s yttrande bUades yttranden från överåklagarna i Stockholms, Göteborgs och Malmö åklagardistrikt samt från länsåklagarna i Upp­sala, Kalmar och Västmanlands län. Socialstyrelsen bifogade yttranden från medicinalväsendets ansvarsnämnd. Av länsstyrelsen i Hallands län överlämnades yttrande från kommunstyrelsen i Halmstads kommun samt av LO yttranden från Svenska kommunalarbetareförbundet och Statsanställdas förbund.

2    Gällande rätt

Statens och kommunernas tjänstemän har sedan länge ett vittgående straffansvar för fel och försummelser i tjänsten. Reformer beträffande hithörande beslämmelser har förelagils vid olika tUlfällen och i systema­tiskt hänseende gjordes en genomgripande revision av ämbetsbrotten år 1948. Som motiv för de ansvarsregler som då var aktuella anfördes i straffrättskommitléns betänkande med förslag till lagstiftning om brott mot staten och allmänheten (SOU 1944: 69) att den offentliga tjänstens behöriga gång måste skyddas. För att garantera nödvändig standard inom mängden av tjänsteåtgärder och upprätthålla berörda tjänstemäns integritet var det därför enligt kommitténs mening nödvändigt alt i bety­dande utsträckning underkasta ämbetsmän strafftvång för gärningar som inte var straffbara om de begicks av andra medborgare.

De beslämmelser rörande ämbetsbrott, som sålunda infördes i straff­lagen genom 1948 års lagstiftning, överfördes i princip oförändrade tUl 20 kap. brottsbalken (BrB). Där upptas sålunda f.n. fyra självständiga ämbetsbrott, nämligen tjänstemissbmk, tagande av muta eller av otill­börlig belöning, brott mot tystnadsplikt och tjänstefel.

I 1 § behandlas tjänstemissbmk. Det straffbara förfarandet består i att ämbetsman genom handling eller underlåtenhet missbmkar sin ställning till förfång för det allmänna eller någon enskild. En fömtsättning för lagmmmets tillämpning är att gärningen inte utgör förskingring eller an­nan trolöshet eller annars är särskUt belagd med straff. Straffet för tjäns­temissbruk är suspension eller avsättning, eventueUt i förening med fängelse i högst två år. Är brottet grovt blir straffet alltid avsättning och fängelse i högst sex år. I ringa fall skall endast böter utdömas.

I 2 § avses det fall att ämbetsman mottar, låter åt sig utlova eUer be­gär mula eller annan otiUbörlig belöning för sin tjänsteutövning. Gär­ningen rubriceras som tagande av mula eller av otillåten belöning, och

Prop. 1975: 78

97

paragrafen blir tillämplig bara när gärningen inte i övrigt är särskilt be­lagd med straff. Även den som har varit ämbetsman kan straffas enligt lagrummet, likaså den som har begått gärningen innan han erhöll den befattning som det i det enskilda fallet är fråga om. Straffet för brott mot 2 § är detsamma som vid tjänstemissbruk.

Brott mot tystnadsplikt behandlas i 3 §. Om gärningen inte är straff­belagd annorstädes skall lagrummet tillämpas på den som är eller varit ämbetsman och som yppar vad han är pliktig att hemlighålla eller som olovligen utnyttjar sådan hemlighet. Straffet är suspension eller avsätt­ning, vartill kan komma fängelse i högst ett år. För ringa fall stadgas böter. Tystnadsplikten följer i första hand av skilda författningar. Så­lunda innehåller t. ex. 2 kap. 4 § nya riksdagsordningen (RO) förbud för ledamot eller tjänsteman i riksdagen att obehörigen yppa vad som har förekommit vid sammanträde inom stängda dörrar. Straffbestämmelsen i 20 kap. 3 § BrB har emellertid, som senare skall närmare beröras, före ikraftträdandet av nya regeringsformen (RF) kunnat tillämpas även i vissa fall där tystnadsplikten inte grundas på någon författningsbestäm­melse ulan följer av myndighets eller överordnads föreskrift eller av sa­kens beskaffenhet.

I 4 § slutiigen stadgas ansvar för tjänstefel, bestående i att ämbetsman av försummelse, oförstånd eller oskicklighet åsidosätter vad som åligger honom eiUigt lag, instmktion eller annan författning, särskild föreskrift eller tjänstens beskaffenhet. Lagrummet skall enligt sitt innehåll tilläm­pas subsidiärt, nämligen endast om gämingen inte utgör tjänstemissbruk eller eljest är särskUt belagd med straff. Straffet för tjänstefel är böter eller suspension, i grova fall suspension eller avsättning i eventuell för­ening med fängelse i högst ett år. I samband med tillkomsten av 1965 års tjänstemaimalagstiftning intogs i 4§ ett tillägg av innehåll, alt som tjänstefel inte i något fall skall anses att ämbetsman deltar i strejk eller därmed jämförUg stridsåtgärd efter beslut av arbetslagarförehing som har anordnat åtgärden.

Möjligheten att döma lill suspension eller avsättning enligt 14 §§ förutsätter givetvis att vederbörande tjänsteman alltjämt innehar den tjänst i vilken han förbrutit sig. Är så inte fallet skall enligt 6 § andra stycket endast det för brottet stadgade hötes- eller fängelsestraffet tUl-lämpas men detta straff bestämmas strängare än annars med hänsyn tUl att suspension eller avsättning inte ådöms. Skulle ämbetsmannen inte ha dömts till annan påföljd än suspension eller avsättning kan dock påföljd efterges. Situationen kan ju vara den att ämbetsmannen inför en väntad avsätlningsdom självmant avgår. Har ämbetsman förskyllt suspension eller avsättning från den tjänst vari han har förbrutit sig men har han lämnat denna tjänst och fått en ny med likartade arbetsuppgifter, skall han enligt 6 § första stycket i stället suspenderas eller avsättas från den nya befallningen. Har han fått en annan med ämbetsansvar förenad tjänst

7   Riksdagen 1975.1 saml Nr 78

Prop. 1975: 78

98

än som nu sagts skall han enligt 7 § likaledes dömas till avsättning om han genom brottet visat sig uppenbarligen inte vara skickad att inneha denna nya befatlnmg. Avsätts han inte skall han ådömas suspension om han i avsevärd mån har skadat det anseende innehavaren av befattning­en bör äga. Dessa bestämmelser i 7 § äger tUlämpning även på det fall att fömtvarande ämbetsman fälls till ansvar för tagande av muta eller brott mot tystnadspUkt som har begåtts efter det att han famnat sin tjänst. Innehar han vid lagföringen annan tjänst än den som brottet ägde samband med, kan han alltså enligt 7 § andra stycket avsättas eller suspenderas även från denna andra tjänst.

Om en ämbetsman begår ett allmänt brott skall han som andra, straf­fas enligt de regler som gäller för sådant brott. I vissa fall kan emellertid en straffskärpning inträda. Har ämbetsman genom allmänt brott åsido­satt sin tjänsteplikt kan han sålunda enligt 5 § dömas till fängelse i högst två år även om så svårt straff annars inte är stadgat för brottet. Har äm­betsmannen i sådant faU genom brottet visat sig uppenbarligen inte vara skickad att inneha sin befattning skall han, enligt vad som stadgas i 8 §, utöver annan påföljd även dömas tUl avsättning. För detta senare fall finns emellertid en spärregel som innebär att, i fall då för brottet inte är stadgat fängelse i två år eUer däröver, han får dömas till avsättning endast om tjänstens särskUda beskaffenhet kräver det. Döms ämbets­mannen inte till avsättning enligt dessa beslämmelser skall han, lika­ledes enligt 8 §, ådömas suspension om han genom brottet i avsevärd mån har skadat det anseende innehavaren av befattningen bör äga. I samma lagmm stadgas också, att den fÖrlUst en ämbetsman lider genom att ådömas avsättning eller suspension skall beaktas vid bestämmandet av annan påföljd för brottet. I enlighet härmed kan.böter eller disciplin­straff som annars skulle ha ådömts bortfalla helt.

Bestämmelserna i 6, 7 och 8 §§ om avsättning och suspension kom­pletteras av ett stadgande I 15 § om möjUghet att i särskilt mål föra ta­lan om förstnämnda lagrums tUlämpnmg när ämbetsman som har dömts för brott förordnats eller valts tUl befattning innan domen meddelades eller därefter men innan den vunnit laga kraft.

I 9 § ges regler tUl undvikande av dubbelbestraffning i det faU att för­valtningsmyndighet ålagt ämbetsman disciplinär bestraffning för visst brott. I sådant fall skall domstolen ta hänsyn tUl denna bestraffning då den bestämmer påföljd för brottet, och domstolen kan härvid t. ex. efterge böter eUer suspension helt. Har förvaltningsmyndighetens beslut inte helt eller delvis verkställts när åtal väcks, skall beslutet förfalla.

Försök, förberedelse eller stämpUng tiU brott enligt 14 §§ är inle straffbart. Däremot är reglema i 23 kap. BrB om ansvar för medverkan tUlämpliga även när det gäller dessa ämbetsbrott, dock att ansvar för medverkan tUl tjänstefel enligt 4 § kan ådömas endast den som genom sin medverkan åsidosatt egen tjänsteplikt. Bestämmelse härom återfinns

Prop. 1975: 78

99

i 11 §. Där föreskrivs också att medverkan tUl brott enligt 13 §§ be­straffas med böter eller fängelse enligt reglerna i dessa lagrum. Är den medverkande i sistnämnda fall själv ämbetsman kan också reglerna i 8 § om avsättning och suspension tillämpas på honom.

I 10 § ges en regel som gör del möjligt alt i visst fall avsätta tjänste­man även om det inte har styrkts att Ijänsleförsummelse föreligger. En­ligt lagmmmet skall nämligen ämbetsman, som utan lov eller tillkänna­givet förfall har avhållit sig från tjänstgöring och inte kunnat träffas med kallelse eller inställas, dömas tUl avsättning om han inte kommer innan tre månader har förflutit från det kallelse som domstolen utfärdat på honom publicerats i allmänna tidningarna. Derma regels placering i strafflag får historiskt ses mot bakgmnden av den tidigare i § 36 gamla RF intagna bestämmelsen alt ämbetsman inte fick avsättas annat än efler rannsakning och dom.

Personkretsen för ämbetsansvaret bestäms i 12 §. Den närmare inne­börden av bestämmelsen i paragrafens första stycke har utformats i rätts­praxis. I stora drag innebär bestämmelsen följande. AUa som är an­ställda som tjänstemän hos staten, landstingskommun eller kommun står i princip under ämbetsansvar. Emellertid har en gräns dragits nedåt så alt ämbetsansvar inte har ansetts föreligga då en tjänst innefattar endast osjälvständig verksamhet. Även sådana tjänster har dock ansetts grunda ämbetsansvar om de innefattar utövning av offentlig myndighet eller, såsom inom kommunikatlonsinfättningar, angår förbållandet till allmän­heten. Även de som utan anställning haft uppdrag att förrätta verksam­het av offentiig art har i åtskilliga fall ansetts bära ämbetsansvar. Vad angår personal hos inrättningar som har stadfästs av regeringen har vid bedömningen om en inrättning är allmän beaktats om den utövar nå­gon offenllig funktion eller tjänar ett allmännyttigt ändamål. Betydelse har även tillagts den omständigheten alt inrättningen har grundats med hjälp av allmänna medel eller erhåller understöd av sådana medel. Som exempel på sådana inrättningar som i rättspraxis ansetts vara allmänna kan nämnas av enskild stiftelse driven uppfosttingsanstalt (NJA 1937 s. 656). I inrättaingar av detta slag är styrelseledamöter och ledande befattningshavare underkastade ämbetsansvar liksom sådana underly­dande tjänstemän vilkas verksamhet enligt författning, reglemente eller annan föreskrift avser uppfyllande av den funktion som över huvud grundar ämbetsansvarets tillämplighet på inrättningen.

I 12 § andra stycket ges regler om det begränsade ämbetsansvar avseende endast tagande av muta och brott mot tystnadspUkt men inte ijänstemissbruk och tjänstefel som gäUer för ledamöter av riksdagen, landsting, kommimfuUmäktige och taxeringsnämnd samt jurymän i tryck­frihetsprocess. Ordförande i beslutande församling anses dock ha full­ständigt ämbetsansvar för uppgifter som åligger honom i denna egen­skap (NJA 1921 s. 172). Enligt sista punkten i andra stycket har straff-

Prop. 1975: 78

100

ansvar enUgt 3 § för brott mot tystnadsplikt vidare lagts på alla an­ställda i allmän tjänst Uksom på dem som fullgör lagstadgad tjänste­plikt oavsett om de har ämbetsansvar.

I 13 § ges en särskild ansvarsregel för vissa personer som inte är äm­betsmän, nämligen för personer anställda i förelag för allmän samfärd­sel, vilka enligt regeringens förordnande skall åtnjuta det skydd som re­geln i 17 kap. 1 § BrB om straffansvar för våld eller hot mot tjänsteman innebär. Åsidosätter sådan person vad som åligger honom tUl förekom­mande av olyckshändelse skall reglerna i 5 § om slraffskärpning och i 8 § om avsättning och suspension kunna tUlämpas.

I 14 § slutiigen föreskrivs att brott varigenom ämbetsman åsidosatt sin ämbetsplikt med vissa angivna undantag alltid hör under allmänt åtal utan hinder av annars gällande regler.

I det följande avses med funktionärer såväl arbetstagare som upp­dragstagare.

Särskilda ansvars- och åtalsregler gäller för vissa persongrupper. En­ligt 12 kap. 3 § RF får sålunda statsråd fällas tUl ansvar för brott i utövningen av statsrådstjänsten endast om han därigenom grovt har åsidosatt sin tjänsteplikt. Åtal beslutas av riksdagens konstitutionsut­skott och prövas av högsta domstolen. Åtal för brott i utövningen av tjänst som ledamot av högsta domstolen och regeringsrätten skall en­ligt 8 § samma kapitel väckas av JO eller JK i högsta domstolen, som också har att pröva om justitieråd eller regeringsråd skall skUjas eller avstängas från sin tjänst eller vara skyldig att undergå läkarunder­sökning. Högsta domstolen har vidare enligt 3 kap. 3 § rättegångsbalken (RB) att pröva mål om ansvar på grund av ämbetsbrott av JO, JK, RÅ eller den som utövar något av dessa ämbeten eller av hovrällsdomare el­ler revisionssekreterare. Mål om ansvar på grund av sådant brott av bl. a, domare i allmän underrätt som har begåtts i utövning av hans tjänst upptas enligt 2 kap. 2 § RB av hovrätt. Åtal mot JK beslutas av regeringen eller möjligen av RÅ (jfr prop. 1973: 90 s. 437), I fråga om åtal mot vissa andra högre ämbetsmän tUlkommer beslutanderätten, fömtom JO och JK, även RÅ (7 kap. 4 § andra stycket RB). Beträffan­de JO ankommer det enligt 9 kap. 8 § RO på riksdagens konstitutions­utskott att besluta om åtal. Paragrafen innehåller också åtalsregler be­träffande vissa befattningshavare hos riksdagens organ. Enligt 8 kap. 10 § RO kan riksdagen på hemställan av. det utskott som granskai be­rättelse över JO:s verksamhet entlediga ombudsman som inte åtnjuter riksdagens förtroende.

Den som har utnämnts tiU ordinarie domare får enligt 11 kap. 5 § RF skUjas från tjänsten endast om han genom brott eller grovt eller uppre­pat åsidosättande av tjänsteåliggande har visat sig uppenbarligen olämp­lig alt inneha tjänsten eller om han har uppnått gällande pensionsålder eller annars enligt lag är skyldig all avgå med pension. Har ordinarie

Prop. 1975: 78

101

domare skUls från tjänsten genom beslut av annan myndighet än dom­stol, skall han enligl samma bestämmelse kunna påkalla domstols pröv­ning av beslutet. Detsamma gäller beslut varigenom ordinarie domare har avslängts från utövning av sin tjänst eller ålagts att undergå läkar­undersökning.

Beträffande andra tjänstemän än domare som har tillsatts genom fuUmakt finns i statstjänstemannalagen (1965:274, omtryckt 1974: 1009) beslämmelser som svarar mot stadgandet i 11 kap. 5 § RF och som innebär att sådana tjänstemän, med vissa närmare angivna undan­tag såsom uppnådd pensionsålder och nedsatt arbetsförmåga, inte får skUjas från tjänsten annat än av allmän domstol efter åtal.

Mot den som utövar eller har utövat uppdrag som riksdagsledamot får enligt 4 kap. 8 § RF åtal inte väckas på grund av hans yttranden el­ler gärningar under utövandet av uppdraget utan att riksdagen har med­givit det genom beslut om vilket minst fem sjättedelar av de röstande har förenat sig. Åtalet prövas av allmän underrätt, som enligt 7 § samma kapitel även äger besluta om riksdagsledamots skiljande från uppdraget om denne genom brottet visat sig uppenbarligen olämplig för uppdraget.

När det gäller funktionärer i de organ som är underställda riksdagen, exempelvis fullmäktige i riksbanken, beslutas åtal för brott begånget i utövningen av uppdraget eller tjänsten enligt 9 kap. 8 § RO av riksda­gens finansutskott eller annat utskott. Detta gäller dock inle åtal mol fullmäktig i riksbanken i fråga om brott som har begåtts i utövningen av riksbankens beslutanderätt enligt valutalagen (1939: 350) utan här är allmänna åtalsregler tillämpliga.

Hittills har behandlats ansvarsregler som riktar sig mot offentliga funktionärer vilka inte fullgör sina uppgifler på ett riktigt sätt. Den all­männa verksamheten behöver emellertid också skyddas mot angrepp från utomstående. I 17 kap. BrB straffbeläggs sådana gärningar. Be­stämmelserna i 15 §§ avser att förhindra obehöriga påtryckningar på dem som utövar allmän verksamhet, medan 14 och 15 §§ riktar sig mot dem som obehörigen utövar eller ger sig ut för att utöva befattning, var­med ämbetsansvar är förenat. Den krets som skyddas enligt först­nämnda bestämmelser består av innehavare eller fömtvarande inneha­vare av ämbete eller annan befattning varmed 'ämbetsansvar är förenat. Regeringen äger dock förordna att samma skydd skall tillkomma även innehavare av annan befattning.

I 1 § föreskrivs ansvar för den som med våld eller hot om våld för­griper sig på den som åtnjuter skydd i dennes tjänsteutövning eller för att tvinga honom till eller hindra honom från tjänsteåtgärd eller hämnas för sådan åtgärd. Straffet för våld eller hot mot tjänsteman är fängelse i högst fyra år eller, om brottet är ringa, böter eller fängelse i högst sex månader.

Prop. 1975: 78

102

Enligt 2 § skall den som på annat sätt, för att tvinga eller hindra nå­gon som åtnjuter skydd i utövningen av hans befattning eller hämnas för tjänsteåtgärd, otillbörligen företar gärning som för honom medför li­dande, skada eller annan olägenhet eller hotar därmed dömas för förgri­pelse mot tjänsteman till böter eller fängelse i högst sex månader eller om brottet är grovt, till fängelse i högst fyra år.

Det skydd som tjänsteman med ämbetsansvar m. fl. har enligt 1 och 2 §§ gäller enligt 3 § även den som har kallals att biträda sådan befatt­ningshavare vid förrättning.

Den som utan att fömt nämnda beslämmelser är tUlämpliga genom att sätta sig tUl motvärn eller på annat sätt söker hindra utövningen av befattnuig som avses i 1 §, skall enligt 4 § dömas för våldsamt mot­stånd till böter eUer fängelse i högst sex månader.

I 5 § föreskrivs ansvar för den som förolämpar någon som åtnjuter skydd i eller för hans befattning. Straffet för missfirmelse mot tjänste­man är böter eller fängelse i högst sex månader.

Bestämmelsen i 14 § om obehörig tjänsteutövning avser det fallet att någon obehörigen utövar vad som hör tUl befattning med vUken äm­betsansvar är förenat. Straffet är böter eller fängelse i högst sex måna­der eUer, om brottet med hänsyn till att gärningsmannen vUle skaffa sig obehörig vinning eller annars är att anse som grovt, fängelse i högst fyra år.

Den som i annat fall än som avses i 14 § obehörigen ger sig ut för atl inneha befaltnmg med vUken ämbetsansvar är förenat, skall enligt 15 § första stycket dömas för föregivande av allmän ställning tUl böter eller fängelse i högst sex månader. Detsamma gäller om någon obehörigen bär imiform, märke eller annat tjänstetecken som ger honom sken av att tillhöra krigsmakten eller annan kår i det allmännas tjänst eller kår, vars verksamhet avser allmän samfärdsel eller allmänhetens förseende med vatten, ljus, värme eller kraft.

Enligt 15 § andra stycket skall den som obehörigen ger sig ut för ad­vokat dömas för föregivande av ställning såsom advokat till böter.

För statstjänstemännens del kompletteras .de tidigare återgivna reg­lerna om ämbetsansvar av vissa regler i statstjänstemannalagen. Enligt 19 § i denna lag kan sålunda en statstjänsteman i administrativ väg ådömas disciplinstraff för tjänsteförseelser vilka anges i en gärnings­beskrivning som i sak är likalydande med beskrivningen av tjänstefel i 20 kap. 4 § första stycket BrB. Från detta disciplinansvar är enligt 18 § statstjänstemarmalagen undantagen den som innehar eller uppe­håller ordinarie domartj'änst eller oavsett om tjänsten är ordinarie eller inte tjänst som byråchef eller därmed jämställd eller högre tjänst i departement, central förvaltningsmyndighet eller länsstyrelse. Vidare är från ansvaret undantagna de personer som enligt 1 § stats­tjänstemannalagen över huvud inte omfattas av denna lag, dvs. stats-

Prop. 1975: 78

103

råden och JO samt den som innehar eller uppehåller prästerlig tjänst.

Disciplinstraff enligt statstjänstemannalagen är varning, löneavdrag under högst trettio dagar, suspension i högst tre månader samt vid svå­rare eller upprepad förseelse avsättning. I överensstämmelse med gäl­lande regler om oavsätllighet är dock tjänsteman med fullmakt på tjäns­ten undantagen från det disciplinära åvsättningsslraffei.

Liksom i 20 kap. 9 § BrB finns även i statstjänstemannalagen en regel till förekommande av dubbelbestraffning. Har åtal väckts mot tjänsteman får sålunda enligt 21 § i lagen disciplinärt förfarande rörande gäming som omfattas av åtalet inle inledas eller fortsättas.

Beslut om disciplinstraff fattas enligt 23 § statstjänstemannalagen av den myndighet under vilken tjänstemannen lyder, om regeringen inte bestämmer annat. Deltar flera i avgörandet skall RB:s regler om om­röstning i överrätt i fråga om ansvar äga motsvarande tiUämpning. I ärendet skall, om tjänstemannen påfordrar det, tUlfälle beredas honom att vid munUigt förhör uttala sig i saken (24 §).

Talan mot myndighetens beslut i ärende om disciplinär bestraffning förs enligt 1 § lagen (1971: 309) om behörighet för allmän förvaltnings­domstol att pröva vissa mål samt 18 § allmänna verksstadgan (1965: 600, ändrad 1974: 833) hos kammarrätt genom besvär. Kammar­rättens beslut kan överklagas hos regeringsrätten som sista instans.

Beträffande valet mellan judiciellt och disciplinärt förfarande gäUer enligt 20 § statstjänstemannalagen att disciplinmyndigheten skall anmäla tjänsteman, som är underkastad disciplinansvar, lill åtal om han är skä­ligen misstänkt för tjänstemissbruk, lagande av mula eller av otUlbörlig belöning, brott mot tystnadsplikt eller annat brott i tjänsten för vilket är stadgat fängelse. Vidare skall tjänsteman som är anställd med fullmakt anmälas till åtal om han är skäligen misstänkt för grovt tjänstefel. När det föreligger skälig misstanke om brott i tjänsten i annat fall t. ex. i fråga om tjänstefel som inte är grovt skall åtalsanmälan göras om det finns anledning anta alt talan om enskUt anspråk kommer att föras eller om tjänstemannen bestrider vad som läggs honom till last och till­fredsställande utredning inte kan åstadkommas hos myndigheten.

Om tjänsteman anmäls till åtal eller disciplinärt förfarande inleds mot honom och den gärning som det gäller kan antas medföra avsättning el­ler om annars särskilda skäl föreligger, kan tjänstemannen enligt 26 § statstjänstemannalagen avstängas, från tjänsten med omedelbar verkan. Om avstängning av domare som misstänks för brott finns särskUda be­stämmelser i lagen (1955: 261) om avstängning av domare (ändrad se­nast 1974: 1013).

Även åtskilliga tjänstemän som sorterar imder kommunaltjänsteman­nalagen (1965: 275, ändrad senast 1974:1010) är underkastade ett för­fattningsreglerat disciplinansvar. Här kommer närmast i fråga sådana tjänstemän hos kommun eller allmän inrättning, vilkas anställnmgsför-

Prop. 1975: 78

104

håUanden redan före 1965 års tjänstemannalagstiftning helt eller delvis var författningsreglerade. I den mån regeringen enligt 1 § stadgan (1965: 602) om vissa tjänstem'än hos kommuner m. fl. (omtryckt 1974: 1017), i det följande kallad kommunaltjänstemannastadgan, förordnat att denna stadga skall vara tUlämplig på dem blir de också underkastade de i denna stadga intagna disciplinära ansvarsreglerna, vUka i sak är av samma innehåll som motsvarande regler i statstjänstemannalagen. Den största gruppen av dessa tjänstemän totalt cirka 110 000 (se SOU 1974: 8 s. 115) utgörs av lärarpersonal inom det kommunala skol­väsendet. Vidare kan nämnas kyrkliga befattningshavare såsom försam­lingspräster och kyrkomusiker.

Beträffande statstjänstemän samt kommunaltjänstemän som omfattas av kommunaltjänstemannastadgan gäller vidare att den offentlige ar­betsgivaren i stället för alt utkräva straff- eller disciplinrättsligt ansvar vanligen kan använda sig av det civUrättsliga regelsystemet. Sålunda kan flertalet tjänstemän som inte tillsatts med fullmakt sägas upp från sin tjänst med stöd av bestämmelserna i lagen. (1974: 12) om anställ­ningsskydd (se 30 § statstjänstemannalagen och 36 § kommunaltjänste­mannastadgan). Reglerna om avskedande i lagen om anställningsskydd gäller däremot inte för dessa gmpper av arbetstagare.

För de kommunaltjänstemän som inte omfattas av kommunaltjänste­mannastadgan omkring 400 000 (se SOU 1973:56 s. 89) råder fuUständig avtalsfrihet i disciplinfrågor. Vidare, gäller lagen om anställ­ningsskydd i fuU utsträckning bettäffande dessa tjänstem'än. Detta har resulterat i att vissa regler om discipUnära åtgärder har tagils in i ett kollektivt huvudavlal med allmänna bestämmelser, avsett att antas i samband med de kommunvis slutna kollektivavtalen. Som disciplin­påföljder upptas i nämnda allmänna bestämmelser varning och av­skedande ulan iakttagande av uppsägningstid samt för ordinarie tjänste­man även suspension under högst 90 dagar. För de fast anställda tjänste­männens del är fömtsättningen för alt avskedande skall kunna tillgripas att tjänsteman efter erhållen varning eller suspension åter gör sig skyl­dig till fel eller försummelse eUer att han genom fel eller försummelse eller på annat sätt visat sig vara uppenbart olämplig att inneha tjänsten. Vidare finns en regel om att varning inle får åberopas som skäl för tjänstemans skUjande från tjänsten om två år har förflutit efter var­ningens utdelande utan att tjänstemannen har erhåUit förnyad dscipli-när bestraffning eUer under mellantiden dömts för ämbetsbrott.

Arbetstagare hos staten skall enligt kungörelsen (1971: 940) om tjäns­temannaanställning för arbetstagare hos staten med några få uppräk­nade undantag numera i princip anställas som tjänsteman. Däremot finns det fortfarande åtskilliga kommunalanställda arbetstagare som inle är tjänstemän. I fråga om sådana arbetstagare. omkring 200 000 är bestämmelser om påföljder vid förseelser intagna i elt kollektivt hu-

Prop. 1975: 78

105

vudavtal med allmänna bestämmelser, avsett att införas i de kommunvis slutna kollektivavtalen. Huvudavlalet upptar som påföljder varning, suspension och avskedande utan iakttagande av uppsägningstid. Avtalet innehåller även regler om avstängning. I likhet med vad som har av­talats för de kommunala tjänstemännen gäller även beträffande ifråga­varande arbetstagare att varning inte får åberopas som skäl för avske­dande om två år har förflutit sedan varningen utdelats ulan att arbets­tagaren erhållit förnyad bestraffning. Vidare är lagen om anställnings­skydd tillämplig i full utsträckning.

I arbetsrättsligt hänseende anses ämbetsansvaret ha den betydelsen alt det utesluter avtalsfrihet i varje fall rörande åligganden i tjänsten. Omvänt gäller att ämbetsansvaret liksom det lagreglerade disciplinan­svaret inle kan utkrävas för förseelser inom det område där de offentliga tjänstemännen har avtalsfrihet.

3    Ämbetsansvarskommitténs principbetänkande

I sitt första betänkande redovisade kommittén de principer som den ansåg böra ligga till grund för ett nytt sanktionssystem för offentliga funktionärer. Dessa principer innebar i huvudsak följande.

Det nya systemet skulle inle som det nuvarande ämbetsansvaret ute-" sluta avtalsfrihet rörande tjänsteåligganden. Inskränkningar i delta hän­seende skulle bero av lag. Det offentliga anställningsförhållandet i sin helhet skulle sålunda formellt behandlas som avlalsgmndat, vilket enligt kommitién medförde den konsekvensen alt det ansågs som en avtals-förpliktelse för arbetslagaren atl åtlyda av arbetsgivaren uppställda vill­kor även på områden där dennes ensamma bestämmanderätt inte fick inskränkas genom avtal.

Vidare skulle det nya sanktionssystemet till skillnad från ämbetsan­svaret kunna tUlämpas både vid åsidosättande av offentligrättsliga för­pliktelser och vid avtalsbrott. Sanktionernas syfte skulle vara att tillgo­dose samhällsmedlemmarnas intresse av att offentliga funktioner utan ovidkommande hänsyn fullgjordes på elt rikligt sätt. Sanktionssyslemet skulle därför utformas efter de offentliga funktionernas art och inle vara beroende av om de offentUga funktionärerna intog ställning som tjänstemän eller inte.

Det nya systemet skulle vidare anpassas till den nuvarande strukturen av den offentliga sektorn, vilken innefattar både traditionella myndig­hetsorgan och privalrältsligt bildade organ, och utformas så att det kunde tillämpas oberoende av framlida förändringar i. den förvallnings-mässiga organisationen.

Prop. 1975: 78

106

Med en privaträltslig grundsyn på det offenlligrältsliga anställnings­förhållandet skulle varje tjänsteförseelse komma alt betraktas som ett avtalsbrott, för vUket i första hand borde tUlämpas de sanktionsmedel som privattälten erbjöd. I vissa fall skiUle det emellertid vara nödvän­digt att komplettera dessa sanktionsmedel med ett straffrättsligt ansvar, som koncentrerades tUl centrala områden av offenllig verksamhet och där främst tog sikte på fall av oriktig myndighetsutövning.

4    Principerna för ett nytt sanktionssystem 4.1 Kommittén

Flertalet remissinstanser ställde sig i stort, sett positiva till eller läm­nade utan erinran grunderna för förslagen i principbetänkandet (en sammanstäUning av remissyttrandena finns i SOU 1972:1 s. 98121). I allt väsentligt ansåg sig därför kommittén i sitt fortsatta arbete kunna bygga vidare på de i principbetänkandet intagna ståndpunkterna. Slut­betänkandet innehåller förslag till erforderliga författningsändringar jämte motiveringar.

En av kommitténs målsättningar är att söka åstadkomma elt för all offentiig verksamhet enhetligt sanktionssystem. Straffansvaret koncentre­ras enligt förslaget till centrala områden av offentlig verksamhet och tar främst sikte på oriktig utövning av offentUg myndighet. En ny straffbe­stämmelse rörande missbruk av offentiig myndighet föreslås ersätta den nuvarande ansvarsregeln om tjänstemissbruk i 20 kap. 1 § BrB medan stadgandena angående tagande av muta och brott mot tystnadsplikt i 2 resp. 3 § samma kapitel bibehålls med vissa ändringar och bestämmelsen i 4 § om tjänstefel upphävs.

Kommitténs förslag att avskaffa straffansvaret för vanliga tjänstefel innebär inte att sådana fel bör lämnas obeivrade. I stället föreslås att här skall gälla ett utomstraffrättsligt ansvar ett disciplinansvar av i huvudsak samma natur som det vUket förekommer i privat tjänst. Här­igenom tiUgodoser koimnitlén också ett annat av sina huvudsyften, näm­ligen att bryta det samband som fiims mellan rådande ansvarsregler och förbudet för slora funktionärsgrupper all träffa avtal om vissa tjänsteå­ligganden. Med en privalrättslig grundsyn på det offentliga anställnings­förhållandet blir enligt kommitién varje tjänsteförseelse att se som elt avtalsbrott för vilket bör tillämpas de sänktionsmedel som privaträtten erbjuder.

Vidare föreslår kommittén att avsättning och suspension avskaffas både som straff och som disciplinpåföljd. Om funktionären genom brott eller tjänsteförseelse visat sig uppenbarligen inte vara skickad att inneha sin anställning eller sitt uppdrag skall han enligt förslaget 1 stället kunna -avskedas.

Prop. 1975: 78

107

Om funktionären är missnöjd med den offentlige arbetsgivarens be­slut om disciplinpåföljd eller avskedande skall tvisten enligl kommitténs förslag kunna prövas av domstol på samma säll som är fallet på den pri­vata arbetsmarknaden.

4.2 Remissyttrandena

De i slulbeiänkandet redovisade principerna för ett nytt sanklionssys-tem tUlstyrks eUer lämnas utan erinran av flertalet remissinstanser.

Några remissinstanser anför reservationer mot förslaget utan att gene­rellt avstyrka det. JK anser att detaljförslagen, särskilt vad gäller dis­ciplinansvaret, präglas av arbetsgivare- och arbetstagarsynpunkter i viss mån på bekostnad av tredje mans den enskilde medborgarens in­tressen. Liknande synpunkter anförs av hovrätten för Nedre Norrland, SJ, länsstyrelsen i Jönköpings län och JO. JO , betonar att det före­slagna disciplinförfarandets utformning företer sådana brister att det är olämpligt att låta det nuvarande straffansvaret bortfalla i föreslagen utsträckning och ersättas med ett disciplinansvar, om inte bättre ga­rantier skapas för att discipUnansvaret verkligen kan utkrävas när så är påkallat från allmän synpunkt. Enligt Sveriges advokatsamfund skulle kommitténs målsättning att söka åstadkomma ett för all offentlig verksamhet enhetligt sanklionssyslem ha kunnat åstadkommas utan den långtgående avkriminalisering som de framlagda förslagen innebär. Kommunalarbetareförbundet a andra sidan anser inte att samhället som arbetsgivare har större behov av ett disciplininstitut än arbetsgivare på den privata arbetsmarknaden.

Juridiska fakulteten vid Stockhalms universitet anser att kommitténs försök att lägga en privaträttslig grundsyn på det offentliga anställnings-förhåUandet inte har lyckats. Sålunda brister enligt fakultetens mening kommitténs principiella utgångspunkt nämligen att det allmännas befatt­ningshavare har samma frihet att träffa anställningsavtal och kollektiv­avtal och att förhandla om avtal och tillgripa stridsåtgärder som an­ställda i privat tjänst. Vidare anser fakulteten att en privalrättslig grund­syn på det offentUga anställnlngsförhåUandet lätt blir aUtför ensidig inte minst såvitt gäller ämbelmän med rättstUlämpande uppgifler samt uni­versitetslärare. Beslut om antagande och avskedande av sådan befatt­ningshavare liksom utformningen av deras anställningsvillkor har nämli­gen en betydelsefull offentligrältslig aspekt, eftersom dessa frågor påver­kar rättssäkerheten och forskningens frihet.

Juridiska fakulteten vid Lunds universitet avstyrker väsentliga delar av kommitténs förslag och juridiska fakulteten vid Uppsala universitet menar att de anmärkningar som fakulteten framför och som redovi­sas i det följande gäller så grundläggande förhållanden att förslaget i sin nuvarande utformning inte bör läggas tiU grund för lagstiftning.

Prop. 1975: 78

108

5    Avtalsförbudet i 3 § statstjänstemannalagen

5.1 Kommittén

Kommittén framhåller att de nya sanktionsreglerna inte bör utesluta avtalsfrihet men att det samtidigt inte heller bör vara uteslutet att till-lämpa dem vid avtalsbrott. De bör således utformas oberoende av om tjänsteförseelserna begås inom det avtalsförbjudna eller det avlalslillåtna området. För att åstadkomma att det offentliga tjänsteavtalet i sin hel­het kommer att omfattas av samma rättsregler i clvilrättsligt och proces-suellt hänseende som tjänsteavtal i allmänhet föreslår kommittén därför att det nuvarande stadgandet i 3 § andra stycket statstjänstemannalagen resp. 2 § andra stycket kommunaltjänstemannalagen, som anger alt av­tal inte får ttäffas om inrättande eller indragning av tjänst m. m. ersätts av en bestämmelse av innebörd att det i avtal inte får stadgas inskränk­ning i rätt för arbetsgivaren att ensam besluta om dessa angelägenheter. Härigenom blir enligt kommittén en förseelse i offentUg tjänst att be­döma som ett mot det allmänna såsom arbetsgivare riktat avtalsbrott.

5.2 Remissyttrandena

Den föreslagna lagändringen tillstyrks av Göta hovrätt. LO konstate­rar att den avtalsfrihet som sålunda föreslås visserligen endast är av for­mell natur men att ändringen leder till alt berörda beslämmelser får en mer logisk uppbyggnad och framför allt åstadkommer ett närmande lill den privata arbetsmarknadens regelsystem. Liknande synpunkter anförs av SACO.

Televerket, SAV, förhandlingsutredningen och 'lönesystemutredningen avstyrker förslaget. Televerket anser att den nuvarande strikta uppdel­ningen av anställningsförhållandet i en offenlligrätlslig och en civilrätts­lig del är klarare från processuell synpunkt och att den föreslagna änd­ringen därför skuUe vara ägnad att komplicera förvaltningsprocessen. Samma uppfattning har lönesystemulredningen som i likhet med SAV anser att de av kommittén aktualiserade reformerna beträffande ansvars-syslem och processuella frågor skulle kunna vidtas utan den föreslagna lagändringen. Enligt förhandlingsutredningen bör som huvudregel gäl­la alt förhandlings- och avtalsrätten begränsas till frågor som de av­talande partema förfogar över. Den av kommittén föreslagna kon­struktionen harmonierar inle med denna grundsyn.

Juridiska fakulteten vid Lunds universitet anser att den föreslagna omformuleringen närmast framstår som en lek med ord.

Prop. 1975: 78

109

6    Det straffrättsliga ansvarsområdet 6.1 Kommittén

Den principiella utgångspunkten för kommitténs förslag är som tidi­gare nämnts att det bör skapas ett för all offenllig verksamhet enhetligt sanktionssystem som kan tUlämpas såväl då det allmänna uppträder i traditionell myndighetsform som då offenllig verksamhet fullgörs exem­pelvis genom privaträttsUgt bildade organ samt oberoende av den for-meUa gränsdragningen mellan tjänstemän och andra arbetstagare. Delta sanktionssystem bÖr enligt kommittén omfatta två olika slags påföljder, straffrättsUga och utomstraffrättsliga. Båda skall ha lill syfte att skydda samhäUsmedlemmamas intresse av att offentliga funktioner ulan ovid­kommande hänsyn fullgörs på elt riktigt sätt. Svårhetsgraden av möj­liga angrepp på detta intresse får avgöra vilket slag av påföljd som skall tiUgripas. Det utomstraffrättsliga ansvaret, som föreslås utformat inom ramen för ett discipUnförfarande av i huvudsak samma natur som det vilket redan förekommer i privat tjänst, avses samtidigt tillgodose det allmännas intresse såsom arbetsgivare.

De nuvarande straffbestämmelserna i 20 kap. BrB föreslås bli ersatta av tre nya ansvarsregler som var för sig gäller oriktig myndighetsutöv­ning, mutbrott och brott mot tystnadspUkt. Straffansvar för vanliga tjänstefel bortfaller alltså.

Den föreslagna straffbestämmelsen om oriktig myndighets­utövning, som närmast motsvarar nu gällande regler om tjänste­missbmk (20 kap. 1 § BrB), avser dels ett uppsåtiigt brott, benämnt missbruk av myndighet, dels ett oaktsamhetsbrott, kallat vårdslöshet i myndighetsutövning. Den som i utövning av offentlig myndighet åsido­sätter vad som tUl följd av lag eller annan författning eller eljest gäller för myndighetsutövning skall sålunda, om gärningen för det allmänna eller någon enskild medför förfång eller otillbörlig förmån som inte är ringa, dömas för missbmk av myndighet till böter eller fängelse i högst två år eller, om brottet är grovt, tUl fängelse i högst sex år. Om gärningen begås av grov oaktsamhet, skall dömas för vårdslöshet i myndighets­utövning tUl böler eller fängelse i högst ett år. Straffbestämmelsen är inte avsedd all tiUämpas om gämingen annars är belagd med straff.

Genom alt använda begreppet offentlig myndighet avser kommittén att dra en gräns mot det område där det allmänna uppträder som part i avtalsförhållanden. Kommittén framhåller att offentiig myndighet yt­terst är grundad i lag eller annan författning och att det genom de of­fentiiga funktionäremas utövning av denna myndighet för enskilda eller andra subjekt skapas plikter eller rättigheter som inte är av privaträttslig natur. Myndighetsutövning tar sig enligt kommittén normalt uttryck i formliga beslut men kan också förekomma i form av faktiska ålgärder

Prop. 1975:78

110

som inte föregåtts av formliga beslut, t. ex. n'är polisen griper en för brott misstänkt person. Till myndighetsutövning räknar kommittén också vissa åtgärder som till formen endast innefattar elt meddelande om vissa faktiska förhållanden men som likväl skapar rättigheter eller skyldigheter på samma sätt som annan myndighetsutövning. Som exem­pel anförs bl. a. olika i författning stadgade former av registeranteck­ningar, inskrivningsåtgärder i fastighelsböcker etc.

Då det allmänna uppträder exempelvis som arbetsgivare," hyresvärd, köpare eller säljare och tillvaratar sina intressen i denna egenskap ge­nom att med stöd av avtalsvUlkor eller privaträttsliga lagbestämmelser avkräva motparten i a'vtalsförhållandet något är det med den givna defi­nitionen inte fråga om någon myndighetsutövning. Som exempel på cl­vilrättsligt agerande anför kommittén också det fallet att staten med tillämpning av de föreslagna lagreglerna om disciplinansvar utkräver disciplinpåföljd av en statstj'ånsteman. Det påpekas dock i betänkandet att själva rätten för det allmänna att ttäffa avtal ibland kan vara på så­dant sätt reglerad i författning att missbmk av denna rätt kan vara att bedöma som oriktig myndighetsutövning. Som exempel härpå hänvisas till gällaode inskränkningar för kommun att avhända sig fast egendom och till bestämmelsema om statlig upphandling.

Kommittén framhåller alt den innebörd som kommittén tillagt be­greppet myndighetsutövning stämmer väl överens med den beskrivning av begreppets innehåll som gjorts i förarbetena till förvaltningslagen (1971: 290) och skadeståndslagen (1972: 207) och att begreppet således skulle få samma innebörd i såväl skadeslåndsrättslig öch förvaltnings-rättslig som sträffrättslig lagstiftning. Det påpekas dock att stats och kommuns ansvar för allmän förmögenhetsskada enligt 3 kap. 2 § ska­deståndslagen avser fel eller försummelse vid myndighetsutövning, inle genom myndighetsutövning.

Eftersom skadestånd enligt de i skadeståndslagen sålunda angivna or­dalagen kan utkrävas även för vissa åtgärder som ingår endast som led i myndighetsutövningen, t. ex. förberedande handläggningsåtgärder, och andra handlingar som står i elt nära tidsmässigt och funktionellt sam­band med myndighetsutövningen, är området för det allmännas skade­ståndsansvar alltså något vidare än det straffbara område som avses med den av kommitién föreslagna bestämmelsen.

Missbruk av myndighet föreUgger enligt förslaget då de för myndig­hetens behöriga utövande gällande reglerna överträds. KommUtén fram­håller emellertid alt oriklig myndighetsutövning kan föreligga även där ett fattat beslut i och för sig står i överensstämmelse med författning­arna men meddelats endast sedan visst ovidkommande villkor uppfyllts. Även underlåtenhet att vara. verksam kan enligt kommittén innefatta oriktig myndighetsutövning, såsom då en åklagare underlåter alt åtala brott eller då utfärdande av stämning fördröjs i syfte att åtalspreskrip-

Prop. 1975:78

111

tion skall hinna inträda. Kommitién påpekar också att ett beslut som typiskt sett innefattar missbruk av myndighet kan vara behäftat med fel som gör att det redan från början är alt betrakta som ogiltigt utan atl det behöver undanröjas efter besvär. Elt sådant beslut bör enligl kom­mitténs mening inle föranleda tUlämpning av den föreslagna ansvars­regeln.

Straffbestämmelserna rörande missbmk av myndighet och vårdslöshet i myndighetsutövning föreslås inte bli tillämpliga beträffande ledamot av beslutande statlig eller kommunal församling.

Den föreslagna straffbestämmelsen om mutbrott skUjer sig från det nu gäUande stadgandet i 20 kap, 2 § BrB om tagande av mula eller av otillbörlig belöning såtillvida att bestämmelsen är tUlämplig även om gärningen faller under annat straffstadgande. Vidare har en väsentiig ut­vidgning skett såvitt gäller den ansvariga personkretsen. Kommitténs, syfte har varit att bestämma denna krets så att mutansvaret kommer att gälla inom all mer betydelsefull offentlig verksamhet oavsett om denna utövas av traditionella myndighetsorgan eller via privaträttsUgt bildade subjekt som ägs av det allmänna. Personkretsen föreslås sålunda omfatta alla arbetstagare hos staten eller kommun, oavsett om de har tjänste­mannaställning eller ej, ledamöter av styrelser, verk, nämnder, kommit­téer eller andra sådana inrättningar som hör till staten eller till kom­mun, personer som i övrigt till följd av val eller plikt utför uppdrag åt det allmänna eller vUkas uppdrag finns reglerade! författning, krigsmän eller andra som fullgör lagstadgad tjänsteplikt samt personer som utan all inneha tjänst eller uppdrag av berört slag utövar offentlig myndighet. Vidare föreslås att Kungl. Maj:t skall bemyndigas att besluta om straff­bestämmelsens tillämpning även på arbetstagare hos allmän inrättning eller hos aktiebolag, förening eller stiftelse vari staten eller kommun till följd av aktieinnehav eller på annat sätt har en avgörande bestämmande­rätt och på ledamot av styrelse för sådan inrättning eller sådant företag. Som fömtsättning för att Kungl. Maj:t skall meddela beslut härom an­ger kommittén att inrättningen eUer företaget har pålagts myndighetsut­övning eller andra mera väsentiiga offentliga funktioner eller intar mono­polställning. Med kommun likställs enligt förslaget landstingskommun; kommunalförbund, församling, kyrklig samfäUighet, skogsvårdsstyrelse och allmän försäkringskassa.

Straffet för mutbrott föreslås vara böter eller fängelse i högst två år eller, om brottet är grovt, fängelse i högst sex år.

Kommittén framhåller att den föreslagna straffbestämmelsen om mutbrott skall ses som ett provisorium. Kommittén bar nämligen genom tilläggsdirektiv den 4 juni 1971 erhåUit uppdrag att utreda förutsättning­arna för en generellt utformad ansvarsregel som tar sikte på varje an­ställd eller uppdragstagare, oavsett om han återfinns inom den offentiiga eller den privata sektorn. I avbidan på residtatet av detta utredningsar-

Prop. 1975:78

112

bete, som enligt direktiven skulle påbörjas först efter framläggandet av slutbetänkandet rörande ämbetsansvaret, har kommittén ansett sig böra lägga fram förslag till en ansvarsregel som tar sikte endast på den of­fentliga sektorn.

Beträffande brott mot tystnadsplikt är personkretsen för ansvar enligt gällande straffbud i 20 kap. 3 § BrB avsevärt vidare än den krets som omfattas av det egentliga ämbetsansvaret. Den tystnadsplikt, som straff sanktionerats genom stadgandet, följer i första hand av skilda författningar som än lar sikte på offentliga funktionärer än på enskilda personer. Straffbestämmelsen, som är subsidiär i förhållande till före­kommande specialstraffrättsliga stadganden, kan emellertid tillämpas även i vissa fall där tystnadsplikten inte gmndas på någon direkt författ­ningsbestämmelse. Kommittén framhåller att det är osäkert var grän­serna går kring denna oreglerade tystnadspUkt. Enligt kommitténs me­ning bör emeUertid etl slraffbud inte gälla generellt inom elt så diffust bestämt område utan för dess tiUämpning bör krävas att själva tystnads­plikten finns angiven i författning. Det föreslås därför att den nuvarande bestämmelsen i 20 kap. BrB om tystnadsplikt ersätts av en ny straffbe­stämmelse som, utan angivande av personkrets, stadgar ansvar böter eller fängelse i högst två år för var och en som yppar vad han till följd av författning är pliktig att hemlighålla. Det föreslagna straffbudet är avsett alt ersätta en stor del av de skiftande straffbestämmelser rö­rande brott mot tystnadsplikt som f. n. finns införda i olika special­författningar. Kommittén har därför gjort en översyn av dessa straff­bestämmelser och föreslår att ett stort anlal av dem upphävs.

För de fall då det trots avsaknad av författningsstöd kan anses åligga en offentiig funktionär att iaktta tystaad rörande visst ämne, bör bry­tande av sådan tystnadsplikt enligt kommitténs mening i princip beivras i discipUnär väg. Kommittén anser emellertid att denna oreglerade tyst­nadsplikt i vissa fall bör lagfästas så att brytande av plikten kan för­anleda straffansvar. Främst gäller detla enligt kommittén plikten atl iaktta tystnad rörande innehållet i allmän handling som är hemlig. En sådan generell föreskrift skulle, framhåller kommittén, ha sin rätta plats i sekretesslagstiftningen och därmed få vissa tryckfrihetsrältsliga konse­kvenser. Med hänsyn till alt offentiighets- och sekretesslagstiftningskom­mittén (Ju 1970: 49) enligt sina direktiv har att utreda bl. a. denna fråga har ämbetsansvarskommillén emeUertid stannat för att inte" läg­ga fram förslag tUl en generell regel av det slag som nyss har sagts. Kom­mittén föreslår inte heller några särskilda straffbestämmelser om tyst­nadsplikt rörande vad som förekommit vid offentliga beslutande försam­lingars sammanttäden inom stängda dörrar. Beträffande riksdagen har, som tidigare nämnts, sådan tystnadsplikt stadgats efter det att kommit­tén lagt fram sitt betänkande (2 kap. 4 § RO).

Nuvarande straffbestämmelser i BrB om brott mot tystnadsplikt för-

Prop. 1975:78

113

utsätter i subjektivt hänseende uppsåt. Om tjänsteman med ämbetsan­svar av oaktsamhet bryter mot tystaadsplikt, kan straff inträda för tjäns­tefel enligt 20 kap. 4 § BrB. Vidare innehåller vissa specialstraffrättsliga bestämmelser föreskrifter om straff för oaktsamhetsbrott även beträf­fande andra personer. Efiersom kommitién föreslår att 20 kap. 4 § BrB skall utgå och de specialstraffrättsliga reglerna skall ersättas av ett nytt straff stadgande i BrB:s 20 kap., bör denna bestämmelse enligt kommU­téns mening innehålla föreskrifter om ansvar även för det fallet att bry­tandet av tystnadsplikt sker av oaktsamhet.

Såsom framgår av det föregående har de särskilda ämbetsstraffen avsättning och suspension utmönstrats ur de föreslagna straffbestämmelserna. Detta får ses mot bakgrunden av kommitténs se­nare berörda förslag att som ersättning för de särskilda änibetsstraffen införa ett privaträttsUgt avskedandeinstitut. I samband därmed föreslår kommittén också en ny regel i 33 kap. BrB som har tUl syfte att för­hindra dubbelbestraffning och som i viss mån motsvarar den nu gällande bestämmelsen i 20 kap. 9 § samma balk. Enligt den före­slagna regeln får domstol vid bestämmande av straff för brott av arbets-eller uppdragstagare ta hänsyn tUl avsked eller annan enligt anställ­ningsavtalet medgiven följd av brottet.

6.2 Remissyttrandena

De allmänna principerna för det straffbara områdets omfattning tiUstyrks eller länmas utan eruuran av flertalet remiss­instanser som yttrat sig i frågan, däribland JK och Göta hovrätt.

Juridiska fakulteten vid Lunds universitet avstyrker förslaget om av-kriminalisering av tjänstefel och Sveriges advokatsamfund anser den föreslagna begränsningen av det straffbara området vara ägnad att inge betänkligheter särskilt med hänsyn tUl medborgarnas intresse av att den offentliga verksamheten bedrivs korrekt och att begångna förseelser verk­ligen blir beivrade. JO anser, som tidigare nämnts, alt det föreslagna disciplinförfarandet företer sådana brister att det är olämpligt att låta del nuvarande straffansvaret bortfalla i föreslagen utsträckning, om inte garantier skapas för alt disciplinansvaret verkligen kan utkrävas när så är påkallat från allmän synpunkt. Juridiska fakulteten vid Uppsala uni­versitet anser att beskrivningen av förslaget som en avkriminalisering är ett utslag av modetänkande och i sak överdrivet, eftersoni kommitténs system väsentiigen innebär att det av allmän domstol hUtills handhavda straffrättsliga förfarandet ersätts med ett administrativt disciplinärt för­farande.

Den föreslagna straffbestämmelsen om oriktig myndighets­utövning har i huvudsak fått ett positivt mottagande av remissin­stansema. JK anför att hans i yttrandet över kommitténs principbetän-

8    Riksdagen 1975.1 saml. Nr 78

Prop. 1975: 78

114

kände uttryckta tvekan inför begreppet myndighetsutövning numera skingrats. Överåklagaren i Stockholms åklagardistrikt anser dock att stadgandet fått en alltför snäv avgränsning och påpekar att utnyttjande av tjänstestäUning genom åtgärder av faktisk karaktär, som inte kan in­ordnas under begreppet myndighetsutövning, faller utanför det straff­bara området. Juridiska fakulteten vid Uppsala universitet anser att den innebörd kommittén vUl ge begreppet myndighetsutövning "är oklar och motsägelsefull. Från den enskildes synpunkt är det enligt fakultetens mening högst väsentiigt att även förberedande åtgärder i beslutsförfa­randet omfattas av straffansvar liksom tjänstemäns uppträdande mot aUmänheten och underordnade. Fakulteten finner det också ohållbart att den som är ansvarig för myndighets beslut i disciplinärende inte själv skall kunna stäUas tUl straffrättsligt ansvar för vad som enligt tjänste­mannens eller allmänhetens uppfattnmg kan uppfattas som myndighels-missbruk eller vårdslöshet i myndighetsutövning, enär kommittén undan­tar sådana beslut från sitt begrepp myndighetsutövnmg trots att beslutet skall fattas enligt förvaltningslagens principer. Kritiska synpunkter av sistnämnda slag uttalas också av de juridiska fakulteterna vid Lunds uni­versitet och Stockholms universitet samt av SJ. De juridiska fakulteterna vid Uppsala universitet och Lunds universitet har vidare invändningar mot kommitténs uppfattning att elt beslut som är till den grad felaktigt att det är en nuUitet inte kan innebära missbruk av myndighet. Det på­pekas att även ett ogUtigt beslut kan ha faktiska verkningar och följ­aktligen medföra förfång eller otUlbörlig förmån för det allmänna eller någon enskild samt att de grova fallen av myndighetsmissbruk med kommitténs ståndpunkt skulle gå fria från ansvar,

RÅ anser att det straffbara område som avses med den föreslagna an­svarsregeln rörande oriktig myndighetsutövning bör sammanfalla med omrädet för det allmännas skadeståndsansvar.

Enligt iänsåklagaren i Kalmar län föreligger med de vidgade discipli­nära beslraffnmgsmöjligheter som kommittén föreslår knappast något reellt behov av att krimuialisera tjänsteåtgärder såsom sådana.

Den föreslagna begr'änsningen av det straffbara området vid oaktsam myndighetsutövnmg tUl grova fall har genomgående fått ett gynnsamt mottagande av remissinstanserna.

Brottsbenämningen missbmk av myndighet anses av JK och Sveriges advokatsamfund vara att föredra framför det i principbetänkandet an­vända namnet maktmissbmk, medan Föreningen Sveriges tingsrättsdo­mare har motsatt uppfattnmg och hovrätten för Nedre Norrland före­drar benämningen tjänstemissbmk såsom mera adekvat. Länsstyrelsen i Älvsborgs län förordar benämningen oriktig myndighetsutövning och Göta hovrätt föreslår missbmk i myndighetsutövnmg, vilken beteckning korresponderar med benämningen vårdslöshet i myndighetsutövning. LO har mgenting att erinra mot att det uppsålliga brottet kallas miss-

Prop. 1975: 78

115

bmk av myndighet men finner däremot den föreslagna benämningen för oaklsamhetsbrottet, vårdslöshet i myndighetsutövning, vara otymplig från språklig synpunkt och förordar i stället beteckningen vårdslös myn­dighetsutövning.

Den föreslagna utvidgningen av den ansvariga personkretsen vid mutbrott tillstyrks eller lämnas utan erinran av flertalet remissin­stanser som yttrat sig i frågan. Endast TCO anser att någon ändring inte bör göras i avvaktan på att frågan om generellt mutansvar för såväl of­fentligt som privat anställda får en lösning. Hovrätten för Nedre Norr­land anmärker att två fall, som enligt gällande rätt faller inom det straffbara området, inte täcks av den av kommitién föreslagna lydelsen, nämligen då gämingen begåtts av ämbetsman inncn han erhållit befatt­ningen samt av den som varit ämbetsman. Hovrätten anser att de skäl som föranlett kriminalisering av dessa fall alltjämt är aktuella. Vidare bör det enligt hovrättens mening övervägas om inte de av kommittén angivna förutsättningarna för att Kungl. Maj:t skall förordna om straff­bestämmelsens tiUämpning på arbetstagare hos allmän inrättning m. m. borde inarbetas i lagtexten. Slutligen har hovrätten inte kunnat finna nå­got motiv för att mutbrottet inle längre skall vara subsidiärt i förhål­lande tUl allmänna brott.

Den föreslagna straffbestämmelsen om brott mot tystnads­plikt har i stort sett mötts positivt av remissinstanserna. JK påpekar att den av kommittén förordade begränsningen till i lag eller författning angiven tystnadsplikt medför att åtskUUga fall som nu faller under straffbestämmelsen i 20 kap. 3 § BrB i fortsättningen får beivras i dis­ciplinär väg. JK anser i likhet med skolöverstyrelsen att några större olägenheter inte följer med en sådan ordning men finner det lämpligt att frågan om ytterligare reglering på detta område får avvakta i avbidan på resultatet av offentlighets- och sekretesslagstiftningskommitténs ar­bele. Kammarrätten i Stockholm anser att behovet av en generell lagre­gel, som sanktionerar offentlig funktionärs tystnadsplikt i fråga om hemUg handling, är synnerligen ttängande och ifrågasätter därför om tUlskapandet av en sådan lagregel kan anstå. Enligt Svenska kommun­förbundet och Svenska landstingsförbundet bör en generell lagregel om tystnadsplikt innefatta skyldighet att iaktta tystnad även om vad som förekommit vid de kommunala beslutande församlingarnas sammanträ­den inom lyckta dörrar.

Sveriges Radio riktar kritik mot förslaget att ansvarsbestämmelsen i 9 § radioansvarighetslagen (1966: 756) skall utgå och ersättas med den strängare straffbestämmelsen i BrB. Konsekvenserna härav samt tyst-nadspliklsstadgandets förenlighet med 2 § radioansvarighetslagen och 7 kap. 4 och 5 §§ tryckfrihetsförordningen bör enligt bolaget utredas sär­skilt.

LO påpekar att den föreslagna straffbestämmelsen avser även brott

Prop. 1975:78

116

mot tystnadsplikt som begås av oaktsamhet och som f. n. bestraffas som tjänstefel. Eftersom kommitténs förslag bl. a. syftar till att avkriminali­sera förseelser som kan hänföras tUl tjänstefel, hade det enligt LO:s mening varit på sin plats att kommittén utförligare redovisat motiven tUl atl oaktsamt brytande av tystnadsplikten fortfarande skall beivras straffrättsligt. LO vUl dock inte utesluta alt visst fog kan föreligga för StraffrättsUga sanktioner mot denna typ av förseelser.

Förslaget att avskaffa de särskilda ämbetsstraffen avsättning och suspension länmas utan erinran av JK, RÅ, socialstyrelsen. Svenska kommunförbundet, Svenska landstingsförbundet och SACO samt avstyrks av juridiska fakulteterna vid Lunds universitet och Stock­holms universitet.

7    Disciplinansvaret

7.1 Kommittén

,

För tjänsteförseelser, som inte består i oriktig myndighetsutövning, mutbrott eUer brott mot tystnadsplikt, föreslår kommittén såsom tidi­gare anförts ett utomstraffrättsligt sanktionssystem. Detta system skall enligt förslaget regleras i en särskUd lag om disciplmansvar i offentlig tjänst. Lagen föreslås bli tUlämplig på i stort sett samma personkrets som enligt förslaget tUl ny lydelse av 20 kap. 2 § BrB skall vara under­kastad ansvar för mutbrott. Den enda skillnaden är att lagen om discip­linansvar inte skall omfatta krigsman eller annan som fuUgör lagstadgad tjänsteplikt och inte heller den som utan att inneha tjänst eller uppdrag som sägs i 20 kap. 2 § BrB utövar offentiig myndighet.

Disciplinlagen föreslås bli av delvis d i s p o s i t iv karaktär. Enligt förslaget skall sålunda däri intagna bestämmelser om disciplinpåföljder inte gälla, om anställningsavtalet innehåller bestämmelser om andra så­dana påföljder. Beträffande statstjänstemän och tjänstemän på vilka kommimaltjänstemannastadgan är tillämplig föreslås att avtalsfriheten skall begränsas till denna fråga och alltså inte avse övriga ämnen som regleras i den föreslagna lagen, däribland frågan om avsked som påföljd vid tjänsteförseelse samt förfarandet i disciplinärenden. Flertalet kom­munaltjänstemän, alla uppdragstagare samt anställda hos samhällsägda företag och liknande inrättningar får däremot avtalsfrihet över hela lin­jen. Det centrala ansvarssladgandet samt bestämmelsema om bevisupp­tagning inför domstol och om beslutande organ skall dock äga tUlämp­ning på samtliga funktionärer.

Experten[REDACTED_EFTERNAMN], med vilken ledamoten[REDACTED_EFTERNAMN] samt experterna von FeUitzen och[REDACTED_EFTERNAMN] instämmer, anser att discipUnlagen inte ens subsidiärt bör gälla inom detkommunalaområdet. Dis-

Prop. 1975:78

117

ciplinansvar för förtroendemän inom kommunala nämnder och styrelser innebär enligt Romsons mening, som också delas av ledamoten Söder­berg, en nyhet av principiell innebörd. Att få de på val grundade för­troendeuppdragen att upphöra genom beslut i elt disciplinförfarande torde enligt[REDACTED_EFTERNAMN] strida mot riktlinjerna för den kommunalrättsliga uppbyggnaden av dessa uppdrag. Det synes enligt hans mening heller knappast realistiskt att räkna med alt ett sådant system skall kunna till-lämpas i praktiken.

Den föreslagna lagen innehåller ett allmänt stadgande om att dis­ciplinpåföljd får åläggas arbetstagare som åsidosätter vad som åUgger honom i hans tjänst, om felet inte är ringa. Meningen är alt stad­gandet, utan alt del särskilt anges, skall vara tillämpligt vid både uppsåt­iigt och oaktsamt handlande på samma sätt som vid tjänsteavtalsbrott på den privata arbetsmarknaden.

Disciplinpåföljderna utgör enligt lagförslaget varning och penning­plikt, Penningpliklen skall avse minst en och högst 50 dagar och pliktens belopp för dag skall fastställas till lägst fem och högst 100 kronor, var­vid beloppels storlek slutiigt får bero av den förpliktades ekonomiska förhållanden. Penningplikt tillfaller arbetsgivaren och dennes fordran på penningplikt skall behandlas som en vanlig civil fordfan. I ett avseende föreslås dock avvikelse från eljest gällande regler och det gäller arbetsgi­varens möjlighet att kvitta sin fordran på penningplikt mot arbetslaga­rens lönefordran. Kommittén konstaterar sålunda att som den nuva­rande påföljden löneavdrag är konstruerad anses en sänkning äv lönen med ett belopp motsvarande löneavdraget inte som kvittning utan som verkställighet i offentUgrättslig ordning av ett likaledes offenlligrättsligl anspråk. Eftersom den offentlige arbetsgivaren inte bör försättas i sämre läge enbart till följd av att löneavdraget förvandlas till en civil fordran i form av penningplikt eller annan särskilt avtalad ekonomisk disciplinpå­följd, föreslår kommittén att bland de fall, då kvittning enligt lagen (1970: 215) om arbetsgivares kvittningsrätt får ske utan arbetslagarens medgivande, skall tas med även det fall att.kvittningsfordringen avser disciplinpåföljd som ålagts arbetstagare på vilken den föreslagna disci­plinlagen är tUlämplig.

Kommitténs förslag mnebär som tidigare nämnts att de särskilda äm­betsstraffen avsättning och suspension avskaffas och disciplinpåföljden suspension försvinner. Kommittén påpekar att dessa påföljder har två skilda funktioner. Dels utgör de straff, dels har de en skyddsuppgift, nämligen att från tjänsten skilja den tjänsteman som uite fyller förut­sättningarna för en godtagbar tjänsteutövnmg. ÅtskUUga skäl talar enligt kommittén för att låta enbart de allmänna strafformerna följa på brott av offentliga funktionärer på samma sätt som vid brott av andra perso­ner. Även med en sådan ordning måste emellertid den offentiiga tjäns­tens integritet skyddas genom alt funktionären i förekommande fall kan

Prop. 1975:78

118

skUjas från tjänsten, framhåller kommittén, som menar att det skulle vara en vinning om avskedandet som skyddsåtgärd inte tog sig formen av en så svår prickning som är fallet om det sker genom avsätt­ning i brottsmålsdom.

Det ter sig vidare enligt kommitténs uppfattning önskvärt med en en­hetiig reglering av samtliga avskedandefrågor rörande offentliga funktio­närer.

På anförda skäl föreslår kommittén alt avsätlningsfrågan bryts ut ur brottmålet och regleras i privaträttslig ordning. För att det oavsättlig-hetsskydd, som f. n. tUlkommer vissa offentUga befattningshavare, inte skall förringas anges i den föreslagna discipUnlagen de gmnder som kan föranleda avskedande och som helt överensstämmer med dem som gäller för avsättning enUgt nuvarande bestämmelser i 20 kap. 7 och 8 §§ BrB. Arbets- eller uppdragsgivare skall sålunda kunna avske­das, om han begått brott eller på annat sätt än genom brott gjort sig skyldig till grovt eller upprepat åsidosättande av tjänsteåliggande, allt under fömtsättning att han genom gämuigen visat sig uppenbarligen inte vara skickad att inneha sin befattning.

Avsked till följd av brottsUg gäming skall i och för sig kunna beslutas redan innan frågan om straffrättsligt ansvar för gärningen prövats i brottmål men i tveksamma fall bör arbetsgivaren enligt kommitténs me­ning avvakta utgången i brottmålet innan avskedandefrågan slutligt prövas.

Ledamoten Wisén är ense med majoriteten om att det i princip bör ankomma på arbetsgivaren att i första hand besluta om avskedande på gmnd av icke kriminaliserad tjänsteförseelse. Såvitt gäller medicmalper-sonal anser dock Wisén alt det bör ankomma på domstol att besluta om avskedande, bl. a. därför att yrkesförseelser av sådan personal vanligen riktar sig mot tredje man och ofta ger upphov tUl skadeståndsanspråk mot arbetsgivaren. Vidare reserverar sig Wisén mot kommitténs förslag att bryta ut avskedandefrågan ur brottmålet, Wisén anser att elt effektivt, praktiskt och rättvist system endast kan vinnas genom att det anförtros åt den domstol som prövar brottmålet att på yrkande av arbetsgivaren förklara arbetstagaren skyldig att avgå från tjänsten. För de privalan-ställdas del förordar Wisén särskUda avräkningsregler eftersom dessa ar­betstagare inte kan ådömas avsättning och har full avtalsfrihet beträffan­de avskedande. Sålunda anser Wisén bl. a, att det är erforderligt med en regel som åtminstone inom vissa gränser medger ny straffmätning om be­slående avskedandebeslut föreligger först sedan brottmålsdomen -vunnit laga kraft, I anslutning till gäUande bestämmelser i statstjänstemanna­lagen och kommunaltjänstemannastadgan föreslår kommittén att i dis­ciplinlagen tas in ett stadgande som möjliggör att arbetstagare skall kunna avstängas från tjänstgöring i avbidan på att frå­gan om påföljd för brott eUer tjänsteförseelse slutligt prövas, om gär­ningen kan antas medföra avskedande eUer om eljest särskUda skäl fö-

Prop. 1975:78

119

religger. Innan beslut om avstängning meddelas skall arbetstagaren be­redas lillfälle att yttra sig.

Arbetstagare skaU enligt förslaget anmälas till åtal, om han är skäligen misstänkt för sådant i tjänsten begånget brott som avses i 20 kap. BrB eUer annat brott, varigenom han åsidosatt åliggande i anställ­ningen, och för brottet är stadgat fängelse eller det finns anledning anta att talan om enskilt anspråk kommer att föras. Kungl. Maj:t skall dock, liksom hittUls, kunna befria från anmälningsskyldighet i fråga om all­mänfarlig vårdslöshet enligt 13 kap. 6 § första stycket BrB.

För att undvika att någon blir utsatt för dubbelbestraffning föreslår kommittén, såsom tidigare nämnts, en ny regel i 33 kap. BrB av innehåll att domstol vid bestämmande av straff för brott av arbets- eller uppdragstagare får ta hänsyn till avskedande eller annan i tjänsteavtalet stadgad påföljd. Regeln bör enligt kommitténs förslag kompletteras med en bestämmelse i disciplinlagen att arbets- eller uppdragstagare som ge­nom lagakraflvunnen dom dömts till påföljd eller förklarats fri från på­följd för brott, som innefattat åsidosättande av tjänsteåliggande, inte får åläggas disciplinpåföljd för samma gäming. Kommittén anser vidare att det i författning bör stadgas skyldighet för sådana offentliga arbets-eUer uppdragsgivare som avses i disciplinlagen att avge yttrande i på­följdsfrågan då de bereds tillfälle lill det av domstolen.

Ledamoten Wisén anser att den domstol som handlägger brottmål mot tjänsteman, liksom i fråga om avskedande, vid sin straffmätning bör få ta hänsyn tUl disciplinpåföljd som ålagts för samma förseelse endast om beslutet därom vunnit laga kraft.

Disciplinpåföljd får enligt förslaget inte åläggas arbetstagare sedan an­ställningen upphört eller uppsägning ägt mm.

Kommitténs förslag innehåller vidare elt stadgande av innebörd att disciplinpåföljd inte får åläggas arbetstagare som inte inom två år efter tjänsteförseelsen fått del av den skriftliga anmaning som enUgt vad se­nare sägs skall inleda disciplinförfarandet. Beträffande avskedande där­emot anser kommittén någon särskild preskriptionsregel inte vara erforderlig, eftersom bedömningen av om arbetslagaren till följd av brottet eller förseelsen kan anses uppenbarligen inle vara skickad att in­neha sin befattning skall ta sikte på förhållandena vid den tidpunkt då avskedandefrågan prövas.

Innan fråga om disciplinpåföljd eller avskedande avgörs skaU arbetsla­garen enligt förslaget genom skriftUg anmaning beredas tillfälle att skriftligen eUer vid muntligt förhör uttala sig om vad som åberopas mot honom. Enligt förslaget skall vidare i dessa sammanhang finnas möjlig­het atl höra vittne eller sakkunnig vid domstol liksom möjlighet alt begä­ra domstols föreläggande för någon att tillhandahålla bevis. I fråga om själva beslutet föreslås att detta skall vara skriftligt och ange de skäl på vilka det gmndats. Arbetstagaren skall slutiigen äga rätt att anlita bi-

Prop. 1975: 78

120

trade under utredningen. För den fackföreningsanslutna personalen före­slås en regel som anger att disciplinfrågan inle får avgöras förrän över­läggning i saken ägt rum med fackföreningen, om denna påyrkat sådant samråd.

I anslutning till reglema i disciplinlagen om förfarandet i ärenden rörande disciplinpåföljd och avskedande föreslår kommittén" så­dan ändring i förvaltningslagen alt de bestämmelser om förfarandet i förvaltningsärenden, som tar sikte på myndighetsutövning, blir tillämp­liga även i ärenden av förstnämnda slag.

Beslut om disciplmpåföljd och avskedande bör enligt kommitténs mening fattas av kollegiala organ med inslag av juridisk kompetens. I fråga om den statliga sektorn föreslås som huvudregel atl beslutanderätten tillkommer den myndighet varunder arbetstagaren ly­der. I beslutet skall delta minst tre och högst fem personer, av vilka minst en skall ha avlagt för behörighet till domarämbete föreskrivna kunskapsprov. Beträffande vissa högre befattningshavare dem som innehar eller uppehåller ordinarie domartjänst eller tjänst som byråchef eller därmed jämställd eller högre tjänst vid statlig myndighet samt leda­möter av sådan myndighet föreslår kommittén en särskild disciplin­nämnd med tre eller fem ledamöter, av vilka ordföranden skall vara lag-kunnig och ha erfarenheter från domarvärv.

I fråga om de arbetstagare på vilka kommunaltjänstemannastadgan är tUlämplig skall det enligt förslaget ankomma på Kungl. Maj:t alt med­dela bestämmelser om beslutande organ, medan det beträffande arbets-eller uppdragstagare vid riksdagen eller dess verk föreslås att riksdagen meddelar bestämmelser om beslutande organ. Vad angår övriga arbels-och uppdragstagare hos kommun eller hos företag vari kommun har av­görande bestämmanderätt skall del enligt förslaget ankomma på kom­munen eller organ som kommunen utser att fatta beslut i disciplinä­rende.

Med kommun likställs i den föreslagna lagen, landstingskommun, kommunalförbund, församling, kyrklig samfäUighet, skogsvårdsstyrelse och allmän försäkringskassa.

7.2 Remissyttrandena

Skolöverstyrelsen har ingenting att erinra mot den föreslagna lagen, om disciplinansvar.

Den föreslagna utvidgningen av disciplinansvaret lämnas ulan erinran av RÅ, Göta hovrätt och televerket. SACO godtar förslaget i vad det avser den statliga sektorn. JK har ingen annan erinran mot förslaget så­vitt avser den personkrets som skall omfattas av.lagen än alt JK bör vara helt undantagen från dess tillämpningsområde.

Flera remissinstanser är kritiska mot förslaget alt disciplinansvaret

Prop. 1975:78

121

skall omfatta ledamöter av statiiga och kommunala styrelser m. m. samt valda uppdragstagare hos stat och kommun. Riksförsäkrings­verket anser det vara tillräckligt att ledamöter av verksstyrelser och nämnder underkastas straffrättsligt ansvar. Juridiska fakulteten vid Lunds universitet framhåller att de personer som avses med förslaget i regel är valda av politiska inslanser och alt deras huvuduppgift inte är att utföra vissa arbetsprestationer litan att säkra lekmannainflytandet i förvaltningen, varför det framstår som ganska egendomligt alt under­kasta dem disciplinärt ansvar på samma sätt som anställda. Enligt SR synes det inte vara möjligt att använda institutet avskedande, som är en privalrättslig sanktion, i sådana fall där en offentiigrättslig sanktion, avr sättning, nu kan tillgripas, eftersom ledamot av nämnd eller styrelse inte har något rättsförhållande till det allmänna förutom just ledamotskapet vilket inte är grundat-på anställning eUer förordnande utan endast på valkorporationens val. Utredningen oin den kommunala demokratin. Svenska kommunförbundet, Svenska landstingsförbundet samt Sjukvår­dens och socialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut avslyrker att disciplinlagen görs tillämplig på kommunala förtroendemän.

JO anser att formuleringen i 1 § första stycket 2 i den föreslagna dis­ciplinlagen ("annan sådan inrättning som hör tUl staten eller töl kom­mun") lämnar utrymme för viss tvekan och frågar om den omfattar t, ex. allmänna reklamationsnämnden och statens betongkorrmiitlé.

Den föreslagna bestämmelsen om rätt för Kungl. Maj:t.alt förordna om disciplinlagens tUlämpning på arbetstagare och styrelseledamöter i vissa allmänna inrättningar och samhällsägda företag kritiseras av flera remissinstanser. Sveriges advokatsamfund, TCO, Sveriges kreditbank' och Systembolaget anser att disciplinlagens tiUämpningsområde bör pre­ciseras i lagtexten.

Socialstyrelsen anser det vara angeläget att personalen vid de statliga och de erkända vårdanstalterna för alkoholmissbmkare liksom vid de allmänna och de privata barnavårdsanstalterna jämställs i fråga om dis­ciplinansvar och att möjlighet därför bereds.Kungl. Maj:t att förordna om disciplinlagens tillämpning även beträffande personalen vid nämnda institutioner.

TCO sfäUer sig avvisande till förslaget alt vidga disciplinansvaret lill tjänstemän vid vissa helt eller delvis samhällsägda företag och Sveriges. Radio tar avstånd från de föreslagna reglerna om disciplinansvar för bor lagets anställda och uppdragstagare. ABAB vill inte motsätta sig den föreslagna utvidgningen av personkretsen för. straff- och disciplinansvar, om ansvaret för bolagels vidkommande begränsas till dén verksamhet som är att hänföra till det s. k. monopolomrädet.

Utredningen om den kommunala demokratin avstyrker atl disciplinla­gen görs tillämplig på förtroendemän i de kommunala bolagens och stif­telsernas styrelser. Utredningen påpekar också att det föreligger risk för

Prop. 1975: 78

122

en kollision mellan de föreslagna bestämmelserna om disciplinansvar för styrelseledamötema i kommunala bolag och aktiebolagslagens (1944: 705) stadganden om beslutsformerna i dessa bolag. Liknande syn­punkter anförs av Svenska kommunförbundet och Svenska landstings­förbundet.

I frågan om disciplinansvaret bör vara lagreglerat eller ej har skilda uppfattningar gjort sig gällande bland remissinstansema. Kommitténs förslag tillstyrks eller lämnas utan erinran av JK, Göta hovrätt, socialstyrelsen, poststyrelsen, kammarrätten i Stockholm, riks­revisionsverket, förhandlingsutredningen, lönesystemutredningen, Sveri­ges advokatsamfund och Statsanställdas förbund. Föreningen Sveriges tingsrättsdomare anser att den av kommittén valda konstmktionen kan accepteras men ifrågasätter om inte reglerna i 723 §§ i den föreslagna disciplinlagen bör vara obligatoriskt tUlämpliga inte bara på statstjänste­män och de kommunaltjänstemän som omfattas av bestämmelserna i kommunaltjänstemannastadgan utan även på andra kategorier, såsom övriga kommunaltjänstemän.

Utredningen rörande ökad anställningstrygghet och vidgad behörighet för arbetsdomstolen framhåller iilan alt ta ställning till förslaget att den av kommittén valda lösningen ger upphov till frågor exempelvis om det för dispositivileten bör krävas kollektivavtal eller ej, på vUken nivå kollektivavtalen i så fall skall träffas och i vilken mån kollektivav­talen får tiUämpas på oorganiserade arbetstagare. Sistnämnda fråga be­rörs även av SA V.

JK ulgår från att det skall tillkomma disciplinorganet att avgöra frå­gan om avtalade disciplinpåföljder är tillräckliga som ersättning för var­ning och penningplikt men anser det vara oklart vilka bedömningsgrun­der som därvid skall anläggas. Del kan enligl JK råda tvekan om huru­vida det räcker med att påföljder av samma slag som enligt disciplinla­gen finns stadgade i avtalet eller om det skall krävas att de avtalade på­följderna är av sanima kvalitet som de lagstadgade.

En över hela området tvingande lagreglering av disciplinansvaret för­ordas av RA, riksförsäkringsverket, televerket och generaltullstyrelsen. Som motivering anförs dels alt medborgarnas krav på alt offentliga funktioner utförs på ett korrekt sätt bäst tillgodoses genom ett lagstadga! disciplinansvar, dels att elt lagbundet system garanterar likformighet vid behandlingen av olika kategorier arbetstagare.

Hovrätten för Nedre Norrland förordar enhetliga, lagreglerade dis­ciplinpåföljder beträffande de centralare delarna av stats- och kommu­nalförvaltningen. EnUgt SAV:s mening finns det inte något behov av att tillämpa olika påföljdsformer inom det statiigt reglerade området,

LO avvisar kommUténs förslag och anser att det bör överlämnas till den offentliga sektorns avtalsparter att helt fritt utforma regler för dis­ciplinansvaret.

Prop. 1975: 78

123

Betr"äffande den kommunala sektorn ansluter sig elt tiotal remissinstanser tUl experten Romsons reservation mot det av kommit­téns majoritet föreslagna systemet. Bland dessa remissinstanser märks länsstyrelserna i Jönköpings län och Hallands län, kommunstyrelsen i Halmstads kommun, Svenska kommunförbundet. Svenska landstingsför­bundet, Svenska kommunalarbetareförbundet och TCO.

Den föreslagna gärningsbeskrivningen i disciplinlagen lämnas utan erinran av Göta hovrätt. Hovrätten för Nedre Norrland an­ser att de subjektiva rekvisiten för tydlighets skull bör anges i lagtexten såsom skett i gällande bestämmelser om tjänstefel i 20 kap. 4 § BrB. En­ligt SJ inger det betänkligheter att lämna åt arbetsgivaren att, eventuellt efter förhandling med arbetstagarorganisation och med beaktande av ren­odlade intressesynpunkter, avgöra humvida han i det enskilda fallet vill utkräva påföljd.

Kommitténs förslag i fråga om disciplinpåföljder får ett blandat mottagande av remissinstansema. Endast två instanser, social­styrelsen och televerket, lämnar förslaget helt utan erinran.

Påföljden varning kommenteras bara av SJ, som anser att den enligt gällande kungörelse (1965:844) om handläggning av disciplinärenden hos statens jämvägar föreliggande möjligheten att ålägga varning genom strafföreläggande bör behållas.

Utformningen av påföljden penningplikt lämnas utan erinran av Göta hovrätt, som dock förordar att närmare anvisningar för bestämmande av pliktens belopp bör utfärdas till vägledning för de tillämpande myn­digheterna. Samma uppfattning uttalas av statskontoret, kammarrätten i Stockholm, generaltullstyrelsen, länsstyrelsen i Jönköpings län och För­eningen Sveriges tingsrättsdomare. Försvarets civilförvaltning ifrågasät­ter om inte penningpliklen bör bestämmas efter vissa fasta normer samt efterlyser klarläggande av huruvida penningpliktens sloriek skall fast­ställas i förhållande tUl arbetstagarens löneförmåner vid tidpunkten för förseelsen eller vid tidpunkten för myndighetens beslut om disciplinpå­följd.

Benämningen peimmgplikt kritiseras av hovrätten för Nedre Norr­land, kammarrätten i Stockholm och Föreningen Sveriges tingsrättsdo­mare. Kammarrätten förordar termen disciplinbot medan hovrätten föredrar benämningen löneavdrag under hänvisning bl. a. till kommit­téns uttalande att löneavdrag i motsats till penningplikt minskar det in­komstskattepliktiga lönebeloppet.

TCO anser att det av lagtexten klart bör framgå alt penningplikl en­dast får användas i allvarligare fall.

SAV påpekar att det av bestämmelsema i 3 § lagen om arbetsgivares kvittningsrätt följer att avdrag på lönen inte får verkställas förrän beslu­tet inte längre kan angripas samt ifrågasätter om inte detta förhållande i tydlighetens intresse bör komma tUl uttryck i själva disciplinlagen. Hov-,

Prop. 1975: 78

124

rätten för Nedre Norrland och Föreningen Sveriges tingsrättsdomare anser att det bör anges i lagtexten vem penningpliklen skaU tUlfalla.

TCO kan inte biträda förslaget tUl ändring av lagen om arbetsgivares kvittningsrätt. Enligt TCO:s mening finns det inte anledning alt i denna del tiUerkänna den offentlige arbetsgivaren en särsläUning, något som inte heller skulle vara förenligt med kommitténs uttalade syfte att åstad­komma ett närmande meUan den offentliga och den privata arbetsmark­nadens regelsystem. Liknande synpunkter anförs av juridiska fakulteteii vid Uppsala universitet.

RÅ och riksrevisionsverket uttalar sig för bibehållandet av ett på sed­vanligt sätt bestämt löneavdrag som ekonomisk disciplinpåföljd men till­styrker att, om kommUténs förslag godtas, möjlighet tUl kvittning av penningplikt mot lönefordran skapas. RÅ erinrar om att kommittén i sitt principbetänkande framhöll att ledning vid beräkning av penning­pliktens storlek kunde hämtas av de relativt enkla och lätthanterliga reg­ler för bestämmande av dagsböters storlek som utvecklats vid de all­männa dorastolarna. Enligt RÄ:s mening är emellertid dessa regler var­ken enkla eller lätthanterliga för den som inte i sin dagliga verksamhet sysslar med straffmätningsfrågor, varför införandet av en disciplinpå­följd sådan som den föreslagna med slOr sannolikhet skulle föranleda betydande praktiska problem och en mycket oenhetlig praxis.

Länsstyrelsen i Älvsborgs län förordar att penningplikten konstrueras så att den bl. a. i skattetekniskt avseende kommer att stå löneavdraget närmare. Länsstyrelsen i.Hallands län, som i första hand avstyrker bibe­hållandet av någon form av ekonomisk sanktion, anför liknande syn­punkter för det fall att penningplikt likväl bör komma i fråga.

SJ avstyrker både löneavdrag och penningplikt som disciplinpåföljd. Juridiska fakulteten vid Lunds universitet avstyrker kommitténs förslag om disciplinpåföljder.

Förslaget att avskaffa de särskilda ämbetsstraffen a v s ä 11 n i n g och suspension lämnas, såsom tidigare nämnts, utan erinran av JK, RÅ, socialstyrelsen, Svenska kommunförbundet, Svenska landstings­förbundet och SACO samt avstyrks av de juridiska fakulteterna vid Lunds universitet och Stockholms universitet. SJ tillslyrker avskaffandet av suspension som disciplinpåföljd.

Kommitténs förslag att ersätta avsättning som ämbetsstraff med e 11 privaträttsUgt avskedandeinstitut tillstyrks eller läm­nas utan erinran av riksförsäkringsverket och televerket. Försvarets ci-vilförvaltning ifrågasätter om inte kommitténs uttalande alt arbetsgiva­ren i tveksamma fall bör avvakta utgången i brottmålet innan avske-' dandefrågan slutiigt prövas bör las in i lagtexten eller åtminstone i mo­tiven till ett blivande lagförslag. Göta hovrätt anser att det bör krävas att lagakraftägande dom i brottmålet föreligger innan frågan om avske­dande slutiigt prövas. Såvitt gäller ordinarie domare och andra tjänste-

Prop. 1975:78

125

män med fullmakt på tjänsten föreslår hovrätten att frågor om avske­dande i anledning av brott eller grov eller upprepad tjänsteförseelse skall prövas av allmän domstol i den för brottmål stadgade ordningen utan annat föregående förfarande inför disciplinnämnd än prövning av frågan huruvida saken skall anmälas till åklagare.

RÅ anser alt den föreslagna bestämmelsen om avskedande i 12 § disciplinlagen bör utformas inte bara som en rätt utan fastmera som en skyldighet för arbetsgivare att tillse alt arbetstagare, som visat sig up­penbarligen inte vara skickad att inneha sin tjänst, avskedas. Samma upp­fattning uttalas av JK, hovrätten för Nedre Norrland, SJ, statskontoret och Föreningen Sveriges tingsrättsdomare. Överåklagaren i Göteborgs åklagardistrikt anser att åtminstone vid oriktig myndighetsutövning, mutbrott och brott mot tystnadsplikt frågan om avskedande inte bör överlämnas tUl arbetsgivarens gottfinnande. .

Förhandlingsutredningen finner det vara en mindre tillfredsställande konsekvens av förslaget om Införande av institutet avskedande i stället för avsättning som brottspåföljd att frågan om arbetslagarens skiljande från tjänsten bryts ut ur brottmålet. Samma uppfattning har medicinal­väsendets ansvarsnämnd och juridiska fakulteten vid Stockholms univer­sitet.

Det lämpligaste synes enligt RÅ.s mening vara att arbetsgivaren åläggs att i förekommande fall hos domstol framställa yrkande att domstolen måtte besluta om avskedande. Arbetsmarknadsstyrelsen, läns­styrelserna i Stockholms län, Jönköpings län och Gävleborgs län samt Uppsala domkapitel finner de synpimkter som i detta hänseende uttalals av ledamoten Wisén i hans reservation vara värda beaktande. Hovrätten för Nedre Norrland förordar att brotlmålsdomslolen tillåts alt på yr­kande av endera parten i samband'med brottmålet uppta frågan om av­skedande tUl avgörande.

Kammarrätten i Stockholm ifrågasätter om inte skäl kan föreligga att införa en bestämmelse som ger Kungl. Maj:t möjlighet att dispensera från disciplinpåföljd om särskUda omständigheter föranleder därtill.

Det föreslagna stadgandet om avstängning av arbetstagare från tjänstgöring kommenteras av hovrätten för Nedre Norrland, som utgår från att avstängning skall få ske på grund av både brott och annan tjänsteförseelse samt att beslut därom skaU gälla ej endast tUls domstols dom vunnit laga kraft utan även under den tid därefter som kan förflyta tills arbetsgivarens beslut i frågan om avskedande vunnit laga kraft. Hovrätten förordar at lagtexen förtydligas i detta hänseende. Liknande synpunkter anförs av försvarets civilförvaltning. SA V finner det önskvärt att det av lagtexten klart framgår huruvida talan mot avstängningsbeslut skall kunna föras inte bara genom besvär i administrativ ordning utan även "vid domstol. Poststyrelsen anser att bestämmelsen om att avstäng­ningsbeslut inte får meddelas mnan arbetstagaren haft tillfälle att yttra sig i ärendet bör utgå av praktiska skäl.

Prop. 1975: 78

126

I anslutning tiU den föreslagna bestämmelsen om arbetsgivares skyl­dighet alt anmäla arbetstagare till åtal framhåller arbetsmark­nadsstyrelsen önskvärdheten av alt förvaltningsmyndighet även fram­deles får göra hänvändelse tUl åklagarmyndighet i utredningssyfle när tillfredsställande utredning inte kan åstadkommas hos förvaltningsmyn­digheten. Poststyrelsen anser att disciplinärt förfarande är att föredra även vid vissa lindrigare brott, t. ex. olovligt förfogande över smärre be­lopp, och att det därför bör övervägas att sätta ned de för dessa brott stadgade påföljderna till böter för att därigenom möjUggöra disciplinärt förfarande.

De föreslagna bestämmelserna till förekommande av dubbelbe­straffning föranleder JK att konstatera att ett helt invändningsfritt samordningssystem uppenbarUgen inte kan konstmeras och att det finns anledning anta att de med kommitténs förslag förenade olägenheterna endast undantagsvis skall uppträda i praktiken. Poststyrelsen har med utgångspunkt från sin praktiska erfarenhet samma uppfattaing. Social­styrelsen och länsstyrelsen i Älvsborgs län föreslår att domstol skall åläg­gas skyldighet att inhämta yttrande från arbetsgivaren i avskedande­frågan innan brottmålet avgörs. Varken kommitténs eller reservantens förslag utgör emellertid enligt länsstyrelsens uppfattning en godtagbar lösning av sammankopplingen mellan dom och avskedande. Hovrätten för Nedre Norrland anser alt den föreslagna regeln i 33 kap. 5 § BrB kan vålla en del praktiska problem och anger två tänkbara lösningar. Den ena innebär att domstolen efter ett inledande skede av huvudför­handlingen fattar ståndpunkt i själva saken och först därefter inhämtar yttrande av arbetsgivaren. Den andra lösningen, som dock enligt hov­rättens mening är så omständlig att den om möjligt bör undvikas, går ut på ett förfarande som efter mönster av 34 kap. 10 § BrB tiUåter om­prövning av påföljden. En liknande konstruktion skisseras av Före­ningen Sveriges tingsrättsdomare. Hovrätten för Nedre Norrland kon-' staterar vidare att den föreslagna bestämmelsen i 8 § disciplinlagen synes medge att arbetstagare, som av domstol med stöd av 33 kap. 4 § BrB meddelats påföljdseftergift för viss gärning, åläggs disciplinpåföljd för samma gärning, vUket inle är möjUgt enligt gällande rätt. För att undvika denna konsekvens förordar hovrätten att orden "till påföljd" i förstnämnda bestämmelse får utgå. Göta hovrätt anser att det bör särskUt anges att arbetsgivare inte får ingripa med disciplinpåföljd sedan åtal väckts eller anmälan tUl åtal gjorts.

Kommitténs försök att lösa dubbelbestraffningsproblemet kritiseras av överåklagaren i Stockholms åklagardistrikt samt länsåklagarna i Kalmar län och Västmanlands län. överåklagaren anser att det i varje fall bör övervägas att tillskapa sådana regler att kumulering i görligaste mån kan komma tUl stånd mellan brottmål mot arbetstagare och civilmål, av-

Prop. 1975: 78

127

seende domstolsprövning enligt 18 § disciplinlagen av avskedande eller disciplinpåföljd som grundas på samma brottslighet.

Göta hovrätt har ingen erinran mot den föreslagna preskrip­tionsfristen på två år vid disciplinpåföljd men anser i likhet med RÅ att en preskriptionsregel även bör finnas för avskedande. Medicinal­väsendets ansvarsnämnd ställer sig tveksam tUl en preskriptionslid på två år i fråga om medicinalärenden, enär en del skador, t. ex. vissa strålskador, uppttäder först efter avsevärd tid. Nämnden vUl dock inte föreslå någon särskild preskriptionsfrist för medicinalpersonal.

Det föreslagna förfarandet i disciplinärenden lämnas i hu-vud­sak utan erinran av televerket, Sveriges advokatsamfund, utredningen rörande ökad anställningstrygghet m. m. och SACO. Televerket anser dock i likhet med SAV och lönesystemutredningen att den föreslagna ändringen i förvaltningslagen är alltför långtgående, medan Sveriges ad­vokatsamfund understryker vikten av att arbetstagaren har rätt tUl bi­träde av försvarare infor disciplinmyndighet. Den senare frågan berörs också av länsstyrelserna i Stockholms län och Hallands län, som påpe­kar att arbetstagaren då fråga är om avskedande kommer i en väsentiigt sämre ställning enligt kommitténs förslag än vad som gäller f. n, då av­sättningsfrågan oftast prövas av domstol med möjlighet att förordna of­fentlig försvarare.

JO konstaterar att handläggningen av disciplinärenden enligt kommit­téns förslag liksom f. n. blir inkvisitorisk, vUket enligt JO:s mening är en klar brisl.

Utredningen rörande ökad anställningstrygghet m. m. framhåUer att det finns ytterligare frågor alt behandla i samband med förfarandet i disciplinärenden, exempelvis om varsel skall lämnas till arbetstagarens fackliga organisation, arbetslagarens inlegrilelsskydd vid tillämpningen av regeln om överläggning i disciplinärende med arbetstagarförening som arbetslagaren tillhör, verkan av åsidosättande av förfaranderegler samt möjligheten tUl interimistiskt domstolsbesked i avslängningssilua-tioner.

Förslagel att den myndighet under vilken arbetstagaren lyder normalt skall fungera som disciplinorgan kritiseras av JK, som finner det betänkligt såväl från allmän synpunkt som av hänsyn till arbetstaga­ren att en myndighet på detta sätt förenar arbetsgivare- och bestraff­ningsfunktioner. Enligt JK:s mening förtjänar det övervägas att anförtro den disciplinära uppgiften åt ett domstolsliknande organ, gemensamt för exempelvis alla myndigheter även kommunala inom ett län och knutet till en allmän domstols kansliorganisation. Liknande synpunkter anförs av statens vattenfallsverk och länsstyrelsen i Jönköpings län.

Riksförsäkringsverket, Statsanställdas förbund och SR understryker vikten av att personalvårdsexpertis hlii representerad i beslutsorganen och att arbetstagarna och deras organisationer bereds medinflytande.

Prop. 1975:78

128

Enligt Systembolagets mening bör avtal om disciplinansvar kunna avse även de organ som skall pröva ansvaret. Sveriges advokatsamfund anser det kunna övervägas att, om juristmedverkan i dét beslutande organet inskränks till en ledamot, denne åtminstone i frågor som rör avskedande bör hämtas från annan myndighet än arbetslagarens,

Göta hovrätt påpekar att 17 § första stycket i den föreslagna disci­plinlagen innehåller en regel om att myndighet vid avgörande av disci­plinärende skall bestå av minst tte och högst fem ledamöter medan kommitién i motiven uttalar att tre eller fem personer skall delta i pröv­ningen av sådana ärenden. Om disciplinorganet skall kunna bestå av fyra personer, anser hovrätten atl en omröstningsregel bör tas in i discir plinlagen. Liknande synpunkter anförs av hovrätten för Nedre Norrland och kriminalvårdsstyrelsen.

Den föreslagna disciplinnämnden för vissa.högre befattningshavare tillstyrks av flertalet av de remissinstanser som yttrat sig i saken. Juri­diska fakulteten vid Stockholms universitet och Sveriges advokatsam­fund anser dock att bestämmelser om nämndens sammansättning bör ges i lag. Länsstyrelsen i Jönköpings län framhåller att nämnden, som endast kommer att handlägga frågor om disciplinansvar, får domstols­karaktär och ifrågasätter på gmnd härav om inte handläggningen lika­väl kunde anförtros åt domstol. Kammarrätten i Stockholm anser att den personkrets, som berörs av den särskilda disciplinnämndens verk­samhet, inle angivils helt tydligt i disciplinlagen.

När det gäller beslutande organ för kommunala befattningshavare hävdar Föreningen Sveriges tingsrättsdomare att en förstärkning av dessa organ måste ske, om möjligt genom att låta någon med domarer­farenhet ingå i organet eller i vart fall genom att tillförsäkra det biträde av juridisk sakkunskap. TCO förordar att beslutanderätten utövas av elt centralt organ för kommunen respektive landstinget, vari skall ingå lag­faren person om behovet av juridisk sakkunskap inte på annat sätt är tillgodosett inom organet. Beträffande skolområdet bör länsskolnämn-den enligt TCO och SACO även i fortsättningen vara disciplinorgan, Sveriges advokatsamfund anser det önskvärt att en reglering i lag sker beträffande sättet och formerna för utövningen av den kommimala be­straffningsrätten.

Avgörandet av disciplinfrågor inom de statliga bolag, som kan komma att beröras av disciplinlagens bestämmelser, bör enligt TCO an­förtros åt en för bolagen gemensam frislående disciplinnämnd.

Benämningarna disciplinansvar och disciplin­påföljd kritiseras av JO, som framhåUer att ansvarsbestämmelsernas uppgift inte endast bör vara att upprätthålla arbetsdisciplinen hos de of­fentliga funktionärerna utan också och framför allt att trygga allmänhe­tens krav på funktionärernas lojala iakttagande av meddelade föreskrif­ter angående den offentliga verksamheten. Inte minsf i fråga om ansvar

Prop. 1975: 78

129

för de högsta befattningshavarna och förtroendemän i styrelser och nämnder ter sig därför enligt JO:s mening de valda benämningarna missvisande. Liknande synpunkter anförs av RA.

8   Ansvarsregler för vissa funktionärsgrupper

8.1 Kommittén

Kommitién föreslår i samråd med grundlagberedningen särskilda an­svarsregler för statsråd, justitieråd, regeringsråd, JO och JK samt riks­dagsledamöter och funktionärer i de organ som,är underställda riks­dagen. Sedan gmndlagsreformen under mellantiden har genomförts på sätt tidigare berörts (se även prop. 1973: 90 och 1974: 35) är kommit­téns förslag inte längre aktuellt såvitt gäller formerna för utkrävande av straffrättsligt ansvar för nämnda personkategorier (åtalsregler och forumbeslämmelser). Däremot kvarstår frågoma om disciplinansvarels och, i några fall, avskedandeinstitutels tillämpning på dessa kategorier liksom på vissa andra grupper av funktionärer. Även en del frågor om det straffr"ättsliga ansvarets omfattning står fortfarande öppna.

Disciplinlagen skall enligt förslaget inte bli tillämplig på statsråden, högsta domstolens eller regeringsrättens ledamöter, JO,eller ledamot av beslutande statlig eller kommunal församling.

För statsråden föreslås inte något särskilt avskedandeinstitut, efter­som det nya misstroendeförklaringsinstitutet enligt kommitténs mening är tillräckligt. Kommittén påpekar att tillämpningen av detta institut kan föranledas även av en broltmålsdom., När det gäller justitieråd, regeringsråd och JO har även de frågor som avser skiljande från tjäns-, ten fått sin lösning i samband med grundlagsreformen. För JK:s del föreslår kommitién inle några särskilda regler om avskedande, varför de i den föreslagna disciplinlagen intagna bestämmelserna därom skall till-lämpas även beträffande honom. Bestämmelserna om disciplinpåföljd bör emellertid enligt kommitténs mening inle gälla JK.

Beträffande det straffrättsliga ansvaret för ledamot av beslutande statlig eller kommunal församling, som enligt gällande rätt kan dömas endast för tagande av muta eller otUlbörlig belöning och för brott mot tystnadsplikt men inte för Ijänstemissbruk eller tjänstefel, föreslås ingen ändring i sak. Enligt kommitténs förslag skall således riksdagsmän liksom ledamöter av beslutande kommtinala församlingar : inte omfat­tas av straffbuden rörande missbruk av myndighet och vårdslöshet i myndighetsutövning. Ledamoten Wisén reserverar sig beträffande leda-

9  Riksdagen 1975.1 saml. Nr 78

Prop. 1975:78

130

möter av kommunala församlingar, vUka enligt hans mening bör vara underkastade fullständigt straffr'ättsligt ansvar.

Den privaträtlsliga syn på avskedandefrågan, som ligger till grund för kommitténs förslag beträffande offentliga funktionärer i allmänhet, stämmer enligt kommitténs mening mindre väl i fråga om församlingsle­damöters rätt till sina uppdrag. Kommittén föreslår i stället att frågan om sådan ledamots skiljande från uppdraget prövas ex officio av allmän domstol i samband med brottmålet. Beträffande riksdagsledamöter har denna lösning, såsom tidigare nämnts, redan lagfästs i samband med grundlagsreformen.

Såvitt gäller fullmäktige i riksbanken och i riksgäldskontoret samt riksdagens revisorer förordar kommittén alt det införs möjlighet för nå­got riksdagens organ, lämpligen finansutskottet, att besluta om avske­dande i fall av brott eller ej längre straffbar tjänsteförseelse i överens­stämmelse med de regler därom som upptagits i den föreslagna disciplin­lagen. Beträffande arbetstagare hos riksdagen och dess verk anser kom­mittén att de regler om disciplinpåföljd, avskedande etc. som föreslagits i fråga om andra offentliga funktionärer bör äga tillämpning, varvid beslut enligt disciplinlagen lämpligen bör fattas av riksdagens förvalt­ningsstyrelse eller av den riksdagen underställda myndighet under vilken vederbörande arbetstagare lyder. Kommittén framlägger dock inga för­slag tUl erforderliga ändringar i sådana instruktioner och andra för riks­dagsförvaltningens funktionärer avsedda författningar som det ankom­mer på riksdagens att ensam besluta.

Goda skäl kan enligt kommitténs mening anföras för alt låta samma ansvarsregler gälla för präster som för andra offentliga funktionärer. Åtskilliga av dessa regler tUlhör emellertid för prästernas del området för kyrkolagstiftning och kommittén anser det inte vara lämpligt alt i disciplinlagen ta in bestämmelser av kyrkolags karaktär. I stället föreslår kommittén att i lagen (1936: 567) om domkapitel tas in hänvisning till de bestämmelser i disciplinlagen som bör äga tillämpning på präster och att dessa bestämmelser görs tvingande. Rörande biskop föreslås att en sär­skilt inrättad disciplinnämnd prövar disciplin- och avskedandefrågor.

Enligt 2 § kungörelsen (1964:428) om medicinalpersonal står aU medicinalpersonal, såväl den offentligt verksamma som den privatprak­tiserande, i sin yrkesutövning under socialstyrelsens inseende och kan av socialstyrelsen tUldelas varning eller anmälas till åtal för försummelse, oförstånd eller oskicklighet i yrkesutövningen. Socialstyrelsens discipli­nära befogenhet utövas av en särskild tUl styrelsen knuten nämnd, medi­cinalväsendets ansvarsnämnd. Kommittén konstaterar att den föreslag­na reformen i fråga om disciplinansvar i offentlig tjänst i huvudsak inte behöver föranleda någon ändring i formerna för utövningen av so­cialstyrelsens tillsyn. Kommitién har därför i stort sett inskränkt sig till att reglera den kompetenskonflikt som redan enligt gällande ordning

Prop. 1975: 78

131

kan uppkomma mellan ansvarsnämnden och den myndighet som har att tillämpa de allmänna bestämmelserna om disciplinansvar för offentiiga funktionärer. Sålunda föreslås ett särskilt stadgande i disciplinlagen att disciplinpåföljd enligt denna lag inte får åläggas den som tUlhör medici­nalpersonal vilken i sin yrkesutövning står under socialstyrelsens in­seende för förseelse i denna yrkesutövning. Om den förseelse sorii an­svarsnämnden sålunda har att pröva innefattar brottslig gärning eller el­jest är grov, skall däremot beslut om avskedande kunna fattas enligt reglerna i discipUnlagen,

De ändringar som föreslås i regelsystemet för medicinalpersonal bör enligt kommitténs mening genomföras även i fråga om veterinärer.

I anslutning till ett uttalande i principbetänkandet att laxeringsmän, jurymedlemmar och andra uppdragstagare som utövar offentlig myndig­het bör kunna straffas för oriktig myndighetsutövning föreslår kommit­tén att bestämmelsen i 113 § gamla RF om straff rättslig immunitet för taxeringsmän i fråga om debitering och taxering skall utgå utan att er-sältas av någon annan regel av motsvarande innebörd. Den efter betän­kandets framläggande antagna nya RF saknar motsvarighet till nämnda stadgande.

8.2 Remissyttrandena

JK har inte någon annan erinran mot kommitténs förslag i denna del än att JK enligt hans mening bör vara helt undantagen från disciplinla­gens tUlämpningsområdc. Enligt RÅ:s mening bör den föreslagna disci­plinlagen inte äga tiUämpning på RÅ i vidare mån än som föreslagits be­träffande JK.

Förslaget att ledamöter av beslutande kommunala församlingar skall vara tmdantagna från straffansvar för missbmk av myndighet och vårdslöshet i myndighetsutövning tillstyrks av Svenska kommunförbun­det och Svenska landstingsförbundet samt avstyrks av överåklagaren i Göteborgs åklagardistrikt, statskontoret och LO. RÅ anser att ledamöter av beslutande såväl statliga som kommunala församlingar bör kunna drabbas av straffansvar för nämnda brott och enligt Sveriges advokat­samfund borde det inte föreligga något hinder att låta i varje fall upp­såtiigt missbruk av offentlig myndighet av ifrågavarande ledamöter falla in under det straffbara området.

I fråga om sådana riksdagen underställda organ i vilka ingår såväl riksdagsmän som personer valda utanför riksdagen påpekar JO att kom­mitténs förslag synes innebära att de ledamöter som inte också är riks­dagsmän omfattas av den föreslagna straffbestämmelsen i 20 kap. 1 § BrB medan sådana ledamöter som är riksdagsmän inte gör det. Mot en sådan lösning har JO betänkligheter och förordar i stället en ordning

Prop. 1975: 78

132

som innebär lika ansvarsregler för båda dessa kategorier av befattnings­havare.

Fullmäktige i riksbanken avstyrker förslaget att låta något riksdagens organ besluta om avskedande av ledamot av, fullmäktige på grund av brott och förordar i sfället att frågan om skUjande från uppdraget prö­vas av den domstol som dömer i brottmålet. Föreningen Sveriges tings­rättsdomare anser det vara principiellt oriktigt att beslutanderätten i dis­ciplinärenden betr'åffande sådana ledamöter av riksdagens organ som ut­setts av annan än riksdagen skall ankomma på ett riksdagsorgan.

Den föreslagna regleringen beträffande präster lämnas ulan erinran av Uppsala domkapitel.

Medicinalväsendets ansvarsnämnd anser det angeläget alt det även i fortsättningen finns ett centralt organ för tUlsyn över medicinalpersonal och att dess möjlighet tiU disciplinär bestraffning bibehålls. Lantbruks­styrelsen har i och för sig ingenting att erinra mot de föreslagna an-svarsreglema för veterinärer men framhåller alt förfarandereglerna med tanke särskilt på verksamheten vid veterinärväsendets ansvarsnämnd kan behöva byggas ut ytterligare av rättssäkerhetsskäl.

Hovrätten för Nedre Norrland påpekar att kompetenskonflikter av liknande slag som dem som kan uppkomma beträffande medicinal- och veterinärpersonal kan aktualiseras mellan arbetsgivare och Sveriges ad­vokatsamfund i fråga om advokater som är anställda vid de allmänna advokatbyråerna.

Länsstyrelserna i Stockholms län och Hallands län anser det fortfa­rande vara av aUmänt intresse för taxeringsarbetet att ledamöter av taxe­ringsnämnd inte kan ställas till ansvar för beslutade taxeringar.

9    Processuella frågor

9.1 Kommittén

Kommittén föreslår att samtiiga tvistefrågor i det offentliga, anställ­ningsförhållandet inklusive tvister rörande avskedande och disciplin­påföljder skall kunna prövas av allmän domstol eller, där tvisten rör offentiig arbetsgivare vars arbetsavtal regleras äv kollektivavtal, av ar­betsdomstolen. Arbetstagare som inte är nöjd med arbetsgivareris beslut skall således enligt förslaget i regel inom fyra veckor efter det han fått del av beslutet kimna väcka talan vid allmän domstol respektive arbets­domstolen om överprövning av detta. Samtidigt föreslås att lagen (1965: 276) om inskränkning i rätten att föra talan mot offentlig arbets­givares beslut ändras så att arbetstagare inte längre skall ha möjlighet att anföra administrativa besvär i frågor av förevarande slag.

När det gäller avskedande av statstjänsteman med fullmakt på tjäns­ten föreslås ett modifierat överprövningsförfarande. Om fullmaklshava-

Prop. 1975: 78

133

ren inom en vecka efter det han fått del av beslutet om avskedande an­mäler missnöje däröver hos arbetsgivaren, skall det åligga denne att vid äventyr att beslutet förfaller väcka talan vid domstol för prövning av beslutets gUtighet Detsamma bör enligt ledamoten Wisén gälla sådana statstjänstemän, som förordnats på viss tid och som f. n, inte är under­kastade disciplinärt ansvar.

Vidare föreslår kommittén att beslut om avskedande inte får verk­ställas förrän beslutet slutiigt prövats av domstol eller, om talan om sådan prövning inte väcks, tid för väckande av talan utgått.

Beträffande mål om disciplinpåföljd påpekar kommittén alt domstol utan särskilt stadgande därom alltid torde kunna ange den påföljd som tjänsteförseelsen förskyller där domstolen inte finner skäl att förklara disciplinbeslutet helt ogUtigt. Enligt kommitténs mening torde dock domstol i mål vari yrkas ogiltigförklaring av avskédandebeslut inte kunna ex officio i domslutet fastställa den disciplinpåföljd som even­tuellt kunnat ulgå i stället för avskedande.

Den offentlige arbetsgivaren föreslås alltid få bära sina egna rätte­gångskostnader oberoende' av utgången i målet utom där kostnadema vållats av arbetstagarens vårdslöshet.

9.2 Remissyttrandena

Kommitténs förslag lämnas utan erinran av poststyrelsen, kammarrät­ten i Stockholm, lönesystemutredningen, utredningen rörande ökad an­ställningstrygghet m. m. och SACO.

Generaltullstyrelsen iirågasätter om det inle är lämpligt atl behålla nuvarande treveckorsfrist för talan mot beslut i disciplinärenden.

JO konstaterar alt i de fall, där det enligt förslaget ankommer på sär­skild disciplinnämnd alt besluta om avskedande av fullmaktshavare, är det nämnden och inte arbetsgivaren som har alt väcka talan vid dom­stol för prövning av beslutets giltighet om arbetstagaren anmäler miss­nöje med beslutet. Detta ler sig enligl JO överraskande med hänsyn till nämndens funktion men i sak dock inte orimligt. Länsstyrelsen i Jön­köpings län finner konstruktionen egendomlig och anser att beslutet, när missnöjesanmälan sker, automatiskt skall hänskjutas till domstol. JO anser det vidare vara tveksamt om den avskedade skall ge sitt miss­nöje tillkänna hos nämnden eller hos arbetsgivaren och om det är nämn­den eller annan myndighet som har alt besluta om fullföljd av talan därest käromålet skulle ogUlas i första instans.

Länsstyrelsen i Stockholms län finner den rättsliga innebörden av en av domstol meddelad dom efter överprövning av arbetsgivares beslut om avskedande eller disciplinpåföljd vara något oklar och ifrågasätter om inle detla spörsmål från allmän rättssäkerhetssynpunkt bör erhålla en klarare belysning. Frågan om effekten av ogiltigförklaring av ett av-

Prop. 1975: 78

134

skedandebeslut berörs också av utredningen rörande ökad anställnings­trygghet m. m., som säger sig diskutera en ,något annorlunda lösning än . den som förutsätts av kommittén.

Länsåklagaren i Uppsala län anser att en komplettering av de proces-sueUa reglema bör ske så att domstol .får möjlighet att ersätta ett av­skedandebeslut med beslut om viss disciplinpåföljd. Det påpekas att det annars finns risk för att domstolen måste pröva saken i två olika pro­cesser. Frågan berörs även av SJ och SA V.

Det för fullmaktshavare föreslagna förfarandet bör enligt Göta hov­rätt, länsstyrelsen i Jönköpings län och TCO tillämpas även beträffande andra arbetstagare. Juridiska fakulteten vid Uppsala universitet anser det förhållandet att fullmaktsinnehavaren måste företa en anmälan för att få beslutet om avskedande prövat av domstol innebära ett försva­gande av hans ställning. Liknande synpunkter anförs av juridiska fakul­teterna vid Lunds universitet och Stockholms universitet.

Förslaget att talan mot offentlig arbetsgivares beslut om avskedande eller disciplinpåföljd i vissa fall skall fullföljas hos arbetsdomstolen kritiseras av televerket och samtliga juridiska fakulteter. Göta hovrätt påpekar att arbetsdomstolen inte består av fast anställda domare utan av ledamöter förordnade på viss tid.

Socialstyrelsen och SJ förordar att fullföljdsförfarandet bevaras inom förvallningsprocessens ram. Riksrevisionsverket anser alt oavsett om mål angående överprövning av disciplinärenden handläggs av allmän domstol eller arbetsdomstolen skall regeringsrätten även i fortsättningen vara sista instans. Televerket framhåller att en sådan inskränkning av den administrativa besvärsrällen som kommittén föreslagit bör övervä­gas först efter en mera ingående och generell prövning av hela besvärs-institutet.

10    JO:s och JK:s tillsyn 10.1 Kommittén

Kommittén föreslår att JO:s tillsyn skall omfatta alla utövare av of­fenllig myndighet vare sig de är knutna till de traditionella statliga eller kommunala myndighetsorganen eller intar en från dessa organ friståen­de ställning. Tillsynen bör enligt förslaget vidare omfatta den offentiiga verksamhet i övrigt som utövas av de arbets- och uppdragstagare som avses med den föreslagna disciplinlagen, sålunda bl. a. personal hos så­dana samhällsägda företag som utövar mera väsentliga offentiiga funk­tioner eller som innehar monopolställning.

Då en person som står under JO:s tillsyn gör sig skyldig till brottsUg gärning med avseende på sin tjänsteutövning bör JO enligt kommitténs förslag ingripa med åtal eller i vissa fall göra anmälan till allmän åkla-

Prop. 1975:78

135

gare. Kan tjänsteförseelse endast föranleda disciplinansvar anser kom­mittén att JO bör kunna göra anmälan till vederbörande arbetsgivare som då har att pröva ansvarsfrågan. Någon rätt för JO att uppträda som part i disciplinärendet hos det beslutande organet eller inför dom­stol bör enligt kommitténs mening däremot inte komma i fråga.

De för JO föreslagna reglerna avses också gälla den tillsyn som ut­övas av JK.

Ledamoten Wisén anser med hänsyn tUl skyddsbehovet erforderligt att JO och JK ges möjlighet att vid behov ingripa för att få arbetstagare skild från sin befattning på grund av icke kriminaliserad tjänsteför­seelse. JO och JK bör enligt Wiséns mening också äga rätt alt vid dom­stol yrka avskedande eller disciplinpåföljd, respektive strängare sådan om disciplinmyndighetens beslut befinnes otillfredsställande.

10.2 Remissyttrandena

Kommitténs förslag om tillsynsområde för JO och JK godtas av JO, JK och SACO. JO påpekar emellertid att förslaget innefattar en utvidg­ning av JO:s nuvarande tillsynsområde och anser att detta i betraktande av den under senare år alltmer ökade.arbetsbördan för JO är ägnat alt inge betänkligheter. Den lättnad som vinnes genom kommitténs förslag att JO i vissa faU inle skall vara skyldig att själv åtala ulan kan nöja sig med att anmäla förhållandet till allmän åklagare innebär enligt JO:s er­farenheter inte någon nämnvärd arbelsbesparing ulan andra ålgärder måste vidtagas för att hålla arbetsbördan på en rimlig nivå.

RÅ anser alt RÅ bör undantas från tillsyn av JO och JK samt att vissa frågor om behörighet alt besluta om och utföra åtal mol RÅ för brott 1 tjänsten bör utredas.

AB Svensk Bilprovning påpekar att förslaget innebär att besiktnings­männen blir ställda under såväl JO:s som trafiksäkerhelsverkels tiUsyn och ifrågasätter om inte detla från principiell synpunkt kan innebära risk för kompelenskonflikter.

Sveriges Radio motsätter sig att JO och JK skall ha lillsynsrält över bolagets anställda. Även Systembolaget har vissa erinringar mot försla­get om tUlsyn från JO:s och JK:s sida över dess personal.

Kommitténs förslag att JO och JK inte skall ha rätt att uppträda som part i disciplinärende vare sig inför myndigheten eller domstol och inte ha talerält mot disciplinmyndighetens beslut kritiseras av samtliga de in­stanser som yttrat sig i frågan, bl, a, JK, JO, Göta hovrätt, hovrätten för Nedre Norrland, länsstyrelserna i Stockholms, Jönköpings, Hallands och Gävleborgs län, riksförsäkringsverket, SJ och samtliga juridiska fakulte­ter. JK framhåller, att det synes vara uppenbart att JO och JK som båda har alt fristående från förvaltningshierarkin värna medborgarnas rättssäkerhet inte bör fråntas de möjligheter de nu har att i sista

Prop. 1975:78

136

hand genom talan inför domstol verka för en rättstillämpning som beak­tar inte bara de intressen som kan finnas hos parterna i ansfällningsför-hållandet ulan också den enskilde medborgarens rätt, JO erinrar om alt JO:s uppgift enligt RF är atl ha tillsyn över att lagar och författningar efterlevs i vad de skall tillämpas av de offentliga tjänstemännen och förtroendemännen. Övervakningen sker dels i de enskUda medborgar- nas intresse dels för riksdagens räkning och tillsynen innebär, enligt JO, en garanti mot ämbetsmannavälde som är tUl men såväl för den enskilde som för riksdagen. Visserligen avskaffas inle ålalsrälten, som inneburit att JO på ett betryggande och eftertryckligt sätt kunnat full­göra sin kontrolluppgift, men den blir genom den föreslagna avkri-minaliseringen tämligen betydelselös. Enligt JO:s erfarenheter är del inle ämbetsmannavälde i dess mera flagranta former sorii JO har tUl hu­vuduppgift att bekämpa utan i stäUet sådana störningar i funktionerna som hänför sig tUl långsam handläggning, bristande servicevilja och avogt bemötande av allmänheten. Det finns vidare en i och för sig för­klarlig tendens att ge den egna myndighetens behov företräde framför allmänhetens. Om det hos en myndighet har utbildats en viss tradition, rutin eller annan praxis som rimmar mindre väl med vad statsmakterna förväntar sig av myndigheten blir det svårt för JO alt få bukt med detta om inte JO har mera effektiva medel till sitt förfogande än vad som föreslagits. JO anser det vara att föredraga att han får formlig talerält och partsställning i disciplinmålet men vill inle påyrka delta. Däremot bör JO tilläggas r"ätl alt föra talan mot disciplinmyndighelens beslul, når detta går JO emot.

Kommittén har i betänkandet, utan att föreslå några uttryckliga stad­ganden, lagit upp frågan om den enskilde funktionärens rätt att påkaUa disciplinmyndighetens beslul i ärende där JO eller JK ansett funktionä­ren ha förfarit felaktigt men inte anmält ärendet till disciplinmyndighe­ten. Riksrevisionsverket och riksförsäkringsverket anser alt del bör fin­nas uttryckliga stadganden som ger funktionären sådan rätt. Frågan be­rörs även av juridiska fakulteten vid Lunds universitet och SACO.

11    Den militära sektorn

11.1 Kommittén

Kommittén framhåUer att syftet med det rikt utvecklade system av särbestämmelser, som råder för krigsmän i ansvarshänseende, är att trygga krigsmaktens effektivitet varvid särskild vikt lagts vid kravet att upprätthålla krigsmännens lydnadsplikt. Eftersom det stora flertalet krigsmän tjänstgör till följd av värnplikt och inte på grund av tjäns­teavtal, är utrymmet begränsat för eri tillämpning av den privaträttsliga grundsyn som kommittén anlagt vid utformningen av ett nytt ansvars-

Prop. 1975: 78

137

system för den civila sektorn av offentlig verksamhet. Det finns emeller­tid enligt kommitténs mening anledning överväga om inte förenklingar i det militära ansvarssystemet kan genomföras utan att man åsidosätter de intressen som reglema är avsedda att trygga. Kommittén anser alt det omfattande utredningsarbete som måste föregå en så genomgripande re­form ligger utanför ramen för kommitténs utredningsuppdrag men för­ordar alt en översyn av det militära ansvarssystemet i dess helhet kom­mer till stånd.

Endast förslag tUl en begränsad reform avseende anslällda krigsmän med typiskt civUa arbetsuppgifter läggs därför fram. Det föreslås så­lunda alt anställda krigsmän med sådan tjänstgöring skall omfattas av samma ansvarsregler som föreslagils för den civila personalen. Belän­kandet innehåUer också förslag tiU ett fåtal följdändringar i 21 kap. BrB om brott av krigsmän.

De tidigare berörda förslagen om avskaffande av avsättning och sus­pension som brottspåföljder och införande av ett avskedandeinstitut avser även anslällda krigsmän.

11.2 Remissyttrandena

Kommitténs förslag lämnas i princip utan erinran av ÖB, chefen för flygvapnet och SR.

Chefen för armén anser det alltjämt vara lämpligast att krigsmän följer ett enhetiigt mUilärt disciplinsystem oavsett om tjänsten utförs vid civilt statligt verk eller vid truppförband. Liknande synpunkter anförs av TCO.

12    Följdändringar i 17 kap. brottsbalken 12.1 Kommittén

Med hänsyn tUl det samspel som råder mellan ansvarsreglerna för of­fentliga funktionärer samt de sanklionsbeslämmelser intagna i 17 kap, BrB som riktar sig mot tredje man och har till syfte alt för­hindra obehöriga påtryckningar på utövarna av offentiig verksamhet föreslår kommittén vissa följdändringar i nämnda sanktionsbestämmel­ser.

Sålunda föreslås att de i 1, 2 och 4 §§ upptagna brottstyperna (våld eller hot mot tjänsteman, förgripelse mot tjänsteman och våldsamt mot­stånd) skall avse angrepp endast på person som utövar offenllig myn­dighet. Vidare innebär förslaget atl den i 5 § samma kapitel behandlade särskilda brottstypen missfirmelse mot tjänsteman skall utgå och atl gär­ningar av detta slag framdeles skall bestraffas endast som förolämpning enligl 5 kap, 3 § BrB. Stadgandet i 5 kap. 5 § BrB att förolämpning inle

Prop. 1975: 78

138

får åtalas av annan än målsägande bör enligt kommittén samtidigt förses med en undantagsbestämmelse av innebörd att förolämpning mot någon i eller för hans utövande av offentiig myndighet får åtalas av åklagare efter angivelse av målsägande om åtal av särskilda skäl finnes påkallat ur allmän synpunkt. Kommittén föreslår också att den mot 17 kap. 5 § BrB svarande bestämmelsen i 7 kap. 4 § 7 tryckfrihetsförordningen om ansvar för missfirmelse mot tjänsteman som sker i tryckt skrift skaU ändras till att avse endast förolämpning mot någon i eller för hans ut­övning av offentiig myndighet.

Vidare föreslås att straffbestämmelsen i 17 kap. 7 § om bestickning ändras så att den personkrets som skyddas mot detta brott överensstäm­mer med den krets som skall vara underkastad ansvar för mutbrott.

De i 14 § och 15 § första stycket första punkten samma kapUel intag­na stadgandena om obehörig tjänsteutövning resp. föregivande av all­män ställning föreslås ersatta av en ny regel av innehåll att den som obehörigen ger sig ut för att utöva offentiig myndighet skall dömas för föregivande av allmän ställning. Någon ändring av påföljden böter eller fängelse i högst sex månader föreslås inte.

12.2 Remissyttrandena

De föreslagna ändringarna lämnas utan erinran av JK och poststyrel­sen. JK förordar dock atl bestämmelsen i 7 kap. 4 § 7 tryckfrihetsför­ordningen skall utgå helt.

RÅ lillstyrker förslaget att upphäva 17 kap. 5 § BrB men anser i lik­het med överåklagaren i Malmö åklagardistrikt och Göta hovrätt att den föreslagna åtalsregeln i 5 kap. 5 § BrB är alltför restriktiv. Förut­sättningen "av särskUda skäl" bör enligt RÄ:s mening ulgå. Vidare an­ser RÅ liksom överåklagaren i Stockholms åklagardistrikt alt strafflati­tuden i den föreslagna straffbestämmelsen i 17 kap, 15 § BrB är alltför låg med hänsyn till alt bestämmelsen kommer att omfatta även kvalifi­cerade fall där det kan föreligga behov av att använda tvångsmedel. RÅ föreslår därför alt nu gäUande latitud för grovt brott bibehålls.

Förslaget att upphäva straffbestämmelsen i 17 kap. BrB om missfir­melse mot tjänsteman avstyrks av överåklagaren i Stockholms åklagar­distrikt samt länsstyrelserna i Stockholms län och Hallands län. Enligt länsstyrelsernas mening föreligger behov av ett särskilt ämbetsskydd främst för sådan personal som utför polisiära och exekutiva arbetsupp­gifter.

Juridiska fakulteten vid Stockholms universitet anser det vara tvivel­aktigt om den föreslagna lagtexten i 17 kap. 1 § BrB medger en sådan av kommittén angiven tolkning att den funktionär i vars befattning in­går att utöva myndighet är skyddad i all verksamhet i befallningen så­som förrättning, utredningsarbete etc. Det synes enligt fakulteten vara

Prop. 1975: 78

139

onödigt att ha speciella stadganden som skyddar en del av tjänsteman­nens verksamhet i tjänsten men inte hela denna verksamhet, eftersom de vanliga reglema i 3 och 4 kap. BrB kan tillämpas vid beivrande av an­grepp på tjänsteman i eller för hans tjänst och möjlighet därvid finns att vid straff mätningen beakta att angreppet avsåg hans tjänst. Även över­åklagaren i Stockholms åklagardistrikt är kritisk mot utformningen av 17 kap. 1 § BrB.

13    Föredraganden

13.1 Principerna för ett nytt sankfionssystem

Det nuvarande ämbetsansvarssystemet framstår som föråldrat och be­häftat med åtskilliga brister. Särskilt anmärkningsvärt är att så gott som varje förseelse i tjänsten åtminstone principiellt sett är straffbelagd. Be­stämningen av de tjänstemannagrupper, som är underkastade straffan­svar och/eller disciplinansvar, bygger vidare på mycket vaga och oen­hetliga kriterier. I stor utsträckning är bägge ansvarsformerna tillämp­liga samtidigt utan att några motiv för denna reglering står alt finna. Härtill kommer att uppsägnmg ofla kan tUlämpas alternativt till de of­fenlligrältsliga påföljderna. De reformer som föreslås av ämbelsansvars­kommiitén går i huvudsak ut på en avsevärd inskränkning av det straff­bara området, en rationellare bestämning av den personkrets som skall vara underkastad straffansvar samt ett närmande mellan den offentiiga och den privata arbetsmarknadens sanktionssystem. Dessa riktiinjer anser jag, i likhet med flertalet remissinstanser, vara väl ägnade att läggas tUl grund för utformningen av ett nytt sanktionssystem avseende offentiiga arbets- och uppdragstagare, i det följande sammanfattade under beteck­ningen offentliga funktionärer.

13.2 Avtalsförbudet i 3 § statstjänstemannalagen

Statstjänstemannalagen (1965:274, omtryckt 1974: 1009) äger, med vissa undantag, tUlämpning på anställning med staten som arbetsgivare och tjänsteman som arbetstagare. Som tidigare har nämnts anställs nu­mera i pruicip alla arbetstagare hos staten som tjänstemän. Enligt 3 § statstjänstemannalagen gäller i anställningsförhållande på vilket lagen är tillämplig vad som är bestämt i avtal. Avtal får dock inte träffas om inrättande eller indragning av tjänst eller tjänsteorganisationens utform­ning i övrigt, om myndighets verksamhet eller om anställnings- eller

Prop. 1975: 78

140

arbetsvUlkor som regleras i lagen eller i författning vartill lagen hän­visar eller enligt lagen tiUhör regeringens, riksdagens eller myndighets beslutanderätt. Har avtal träffats i strid mot detla förbud är avtalet i denna del utan verkan. En i stort sett motsvarande bestämmelse finns i 2§ kommunaltjänstemannalagen (1965:275, ändrad senast 1974: 1010).

En av statstjänsteman i tjänsten begången förseelse mot gällande lag eller annan författning, t. ex. statstjänstemannalagen, allmänna verks­stadgan, instruktion eller arbetsordning, kan enligt gällande rätt för­anleda vid sidan av den civUrättsliga påföljden uppsägning när det gäller andra tjänstemän än fullmaktshavare m. fl. straffrättsligt an­svar eller, om förseelsen är av ringare beskaffenhet och tjänstemannen är underkastad disciplinansvar, disciplinpåföljd. Om tjänstemannen där­emot bryter mot bestämmelse i avtal, torde varken straffr'åttsligt ansvar eller disciplinansvar kunna utkrävas utan i stället är det endast privat­rättens sanklionssyslem som träder in. Denna reglering är uppenbarligen inle tillfredsställande. I likhet med kommitién anser jag därför att ett nytt sanktionssystem skall kunna tUlämpas inom alla delar av det offent­liga anställningsförhållandet och således oberoende av om den förseelse som skall beivras utgör ett brott mot avtal eller mot författning.

En sådan ordning skall enligt kommitién nås genom alt man anlägger en privatr"ättslig syn på hela det offentliga anställningsförhållandet, vil­ket därmed blir alt se som till alla delar avlalsgrundat. Laglekniskt skall enligt kommitténs förslag en sådan ordning åstadkommas genom alt föreskriftema i 3 § statstjänstemannalagen och 2 § kommunaltjänste­mannalagen att avtal inte får träffas om vissa angelägenheter ersätts av bestämmelser som anger att det i avtal inle får föreskrivas inskränkning i rätt för arbetsgivaren att ensam besluta om dessa angelägenheter. Efter dessa lagändringar skall det kunna ses som en avtalsförpliklelse för arbetstagaren att uppfylla de villkor arbetsgivaren uppställer på de om­råden där hans ensidiga bestämmanderätt inle får inskränkas genom avtal.

Den av kommittén föreslagna lösningen kritiseras av vissa remissin­stanser såsom ägnad att komplicera förvallningsprocessen och leda tiU missförstånd. Ett par remissinstanser uttalar uppfattningen att det efter­strävade resultatet kan nås ulan den föreslagna lagändringen.

Efter samråd med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] vUl jag anföra följande. Jag delar uppfattningen att den föreslagna lagändringen inle är nödvändig. Ytterligare en anledning att avstå från lagändring är att arbetsrättskom-mUtén (In 1971: 03) i sitt nyligen framlagda slutbetänkande. Demokrati på arbetsplatsen (SOU 1975: 1), har aktualiserat frågan i ett slörre sam­manhang och alt det därför är olämpligt att nu föregripa de övervägan­den som denna kommittés arbele kan leda till. På grund av det anförda förordar jag att den nuvarande ordningen med avtalsförbud i berörda

Prop. 1975: 78

141

stadganden i statstjänstemannalagen och kommunaltjänstemannalagen t. v. behålls.

13.3 Det straffrättsliga ansvarsområdet

Det gmndläggande motivet för både straffrättsliga och utomstraff­rättsliga sanktioner är enligt ämbetsansvarskommitténs förslag sam­hällsmedlemmarnas intresse av att offentliga funktioner utan ovidkom­mande hänsyn fullgörs på ett riktigt sätt. De straffrättsliga sanktionerna föreslås knutna till de allvarligaste angreppen mot detla intresse, vUket innebär en omfattande avkriminalisering i förhåUande till vad som gäl­ler nu. Det föreslås sålunda att de nuvarande straffbestämmelserna i 20 kap. brottsbalken (BrB) ersätts av tre nya ansvarsregler, nämligen om oriktig myndighetsutövning, om mutbrott och om brott mot tystnads­plikt. Straffansvar för vanliga tjänstefel föreslås alltså bortfalla.

Genom de föreslagna ändringarna i BrB vinner man den fördelen att

såväl kretsen av ansvariga personer som det straffbara området bestäms

efler mera rationella kriterier än hittills har varit fallet samtidigt som

domstolar och åklagare befrias från handläggningen av mindre allvar­

liga förseelser. Ty även om det, såsom senare skall beröras, bör finnas

möjlighet att ställa den offentlige arbetsgivarens beslut om disciplin­

påföljd för en sådan förseelse under domstols prövning, torde man

kunna räkna med alt sådana mål blir färre till antalet än vad ålalen för

tjänstefel är f. n.

,

En avkriminalisering av tjänstefel innebär inte att straffrättsliga sanktioner för förseelser i tjänsten av andra funktionärer än dem som utövar myndighet bortfaller helt. I den mån tjänsteförseelsen är av all­varligare slag kan den sålunda inte sällan vara att hänföra under annan bestämmelse i BrB, exempelvis 8 kap, 1 § (stöld), 10 kap. 5 § (trolöshet mot huvudman) eller 13 kap. 6 § (allmänfarlig vårdslöshet).

Jag ansluter mig alltså till de av kommittén föreslagna allmänna prin­ciperna för det straffrättsliga sanktionssystemets utformning, vilka även har tillstyrkts eller lämnats utan erinran av flertalet remissinstanser.

Den centrala straffbestämmelsen i kommitténs förslag är stadgandet om oriktig myndighetsutövning. I överensstämmelse med principen att det nya sanktionssyslemet bör utformas efler de offentliga funktionernas art och inte bero av sådana förhållanden som Ijänstemannaslällning el­ler liknande anges inle någon särskild personkrets i den föreslagna lag­texten. Ansvarsregeln är avsedd att gälla var och en som utövar offent­lig myndighet oberoende av hans rättsförhållande till det allmänna. Innebörden av begreppet myndighetsutövning blir alltså avgörande för bestämmelsens tillämpningsområde.

Begreppet myndighetsutövning förekommer i 3 kap. 2 § första stycket skadeståndslagen  (1972: 207).  Enligt denna bestämmelse skaU slalen

Prop. 1975: 78

142

eller kommun ersätta personskada, sakskada eller ren förmögenhetsska­da som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning i verksamhet för vars fullgörande staten eller kommunen svarar. I moti­ven tiU denna lag (prop. 1972: 5 s. 311 f) uttalade jag bl. a, att ett ut­märkande drag för de förvaltningsakter, som betecknas som utövning av offentlig myndighet, är alt det rör sig om beslut eller åtgärder som ytterst är uttryck för samhällets maktbefogenheter och att de kommer till stånd och får rättsverkningar för eller emot den enskilde i kraft av offentiigrättsliga regler, inte på grund av avtal eller i övrigt regler av privattältslig natur. Jag konstaterade vidare att en beskrivning av uttrycket myndighetsutövning med utgångspunkt i dessa kriterier stäm­mer väl överens med de uttalanden om begreppets innehåll som jag gjorde i anslutning tUl 3 § första stycket i förslaget till förvaltningslag (prop, 1971: 30 del 2 s. 331). Myndighetsutövning karakteriserades i det sammanhanget som utövning av befogenhet att för enskild bestämrria om förmån, rättighet, skyldighet, disciplinär bestraffning eller annat jämförbart förhållande. Begreppet myndighetsutövning används också-i 11 kap. 6 § tredje stycket och 7 § nya regeringsformen (RF). Enligt den första av dessa bestämmelser kan förvaltningsuppgift som innefattar myndighetsutövnmg överlämnas till bolag, förening, samfällighel eller stiftelse genom lag, medan den senare bestämmelsen innehåller förbud för myndighet också riksdagen och kommuns beslutande organ att bestämma hur förvaUningsmyndighet i särskUt fall skall besluta i ärende som rör bl. a. myndighetsutö-vning. Beträffande innebörden av begreppet hänvisade jag i förslaget tUl ny regeringsform m. m. (prop. 1973: 90 s. 397) tiU vad jag hade anfört i förslaget till förvaltningslag.

Kommitién anmärker att den innebörd som kommittén tillagt begrep­pet myndighetsutövning är väl förenlig med den beskrivning av begrep­pets innehåll som har gjorts i motiven tUl förvaltningslagen (1972: 290) och skadeståndslagen och att man således vinner den fördelen att be­greppet i allt väsentligt får samma innebörd i såväl skadeståndsrättslig och förvallningsrättslig som straffrättslig lagstiftning.

I likhet med kommittén anser jag det vara lämpligt alt vid utform­ningen av förevarande straffbestämmelse utgå från begreppet myndig­hetsutövning. Jag delar också kommitténs uppfattning att det är en för­del om detta begrepp får i huvudsak samma innebörd inom olika om­råden av lagstiftaingen. Det måste emellertid samtidigt beaktas att de berörda bestämmelserna i förvaltningslagen och skadeståndslagen både sinsemellan och i förhållande tUl den föreslagna straffbestämmelsen fö­reter stora skillnader i fråga om tillämpningsområde och syfte. Före­skriften i förvaltningslagen avser sålunda att avgränsa de ärenden där regler om aktinsyn, kommunikation, beslutsmotivering och underrättelse om beslut skall tillämpas. Det är alltså här endast fråga om sådan myn­dighetsutövning som mynnar ut i bindande beslut, medan såväl stadgan-

Prop. 1975: 78

143

det i skadeståndslagen som straffbestämmelsen avses skola vara till­lämpliga också på sådan myndighetsutövning som lar sig uttryck i fak­tiska ålgärder som inte har föregåtts av formliga beslut. Vidare har be­stämmelsen i skadeståndslagen en huvudsaklig reparätiv funktion me­dan straffbestämmelsen i första hand skaU tUlgodose preventiva syften.

Gemensamt för all behörig myndighetsutövning är att den ytterst har sin grund i lag eller annan författning. Missbruk av myndighet förelig­ger då de för myndighetens behöriga utövande gällande reglerna över­träds. Oriklig myndighetsutövning kan föreligga även om ett fatlat be­slut i och för sig är materiellt riktigt men har meddelats endast sedan visst ovidkommande vUlkor har uppfyUts. Myndighetsutövning kan också innebära skyldighet att vara verksam i visst avseende och en underlåten­het alt handla kan i sådana fall utgöra oriktig myndighetsutövning, så­som då åklagare underlåter att åtala brott eller då utfärdande av stäm­ning fördröjs i syfte att åtahpreskription skall hinna inti-äda.

Det påpekas av kommittén att ett beslut som typiskt sett innefattar myndighetsmissbmk kan vara behäftat med fel som gör att det redan från början är alt betrakta som ogUtigt och därför inle behöver undan­röjas efler besvär. Ett sådant beslut bör enligt kommitténs mening inte föranleda tillämpning av den föreslagna straffbestämmelsen. Denna upp­fattning kritiseras av ett par remissinstanser, som framhåller att även ett OgUtigt beslut kan ha faktiska verkningar och följaktligen medföra för­fång eller otillbörlig förmån för det allmänna eUer för någon enskild samt alt också grova fall av myndighetsmissbmk med kommitténs stånd­punkt skulle kunna gå fria från ansvar.

Det kan i detta sammanhang finnas anledning att skilja mellan två typfall av nullitet, nämligen ogiltighet på grund av befogenhetsöverskri­dande och ogillighet tiU följd av bristande behörighet. Att ett beslut är att anse som en nullitet på grund av att en behörig funktionär har över­skridit sin befogenhet att utöva myndighet torde vara sällsynt. Funk­tionären torde i ett sådant fall få sägas ha utövat myndighet, även om resultatet inte blivU det av gärningsmannen avsedda (jfr prop. 1972: 5 s. 504). Har gärningen för det allmänna eller någon enskild medfört förfång eller otillbörlig förmån som inle är ringa, bör straffbestämmelsen alltså vara tiUämplig.

Ett likartat fall är att en funktionär utayttjar sin möjlighet till makt­utövning genom att företa faktiska ålgärder som faller utom ramen för hans befogenheter. Som exempel kan anföras att en polisman på sin fri­tid med slöd av sin legitimation omhändertar en person för att trakas­sera denne eller bereder sig tillträde till en privatbostad för att verkställa "husrannsakan" och ta egendom i "beslag" för en enskild persons räk­ning (jfr prop. 1972: 5 s, 505). Även här torde det vara fråga om miss­bruk av myndighet i den bemärkelse som anges i den föreslagna straff-

Prop. 1975: 78

144

bestämmelsen. I den mån gärningen på annan gmnd är särskilt belagd med straff, exempelvis som olaga frihelsberövande, hemfridsbrott eller egenmäktigt förfarande, skall dock den nya bestämmelsen i 20 kap. 1 § BrB enligt vad jag senare återkommer till inte tillämpas. Vid bestämman­de av straff för det allmänna brottet bör det givetvis anses som för­svårande att det har begåtts under myndighetsutövning.

I det andra typfallet av nullitet är beslutet ogiltigt emedan det fatlats av en uppenbarligen obehörig person. I detta fall framgår redan av be­greppsbestämningen att det inte kan vara fråga om någon myndighets­utövning och att den föreslagna straffbestämmelsen följaktligen inte kan bli tillämplig. I stället torde gärningen regelm'ässigt falla under den av kommittén föreslagna ansvarsbestämmelsen rörande föregivande av all­män ställning. TUl denna bestämmelse återkommer jag i ett senare sam­manhang.

Den föreslagna ansvarskrelsen består av personer som har att utöva myndighet. Kommitién framhåller alt den som i underordnad ställning bereder ärenden utan att själv fatta beslut eller på annat sätt biträder den som har beslutanderätt i princip inte kan drabbas av ansvar enligt straffbestämmelsen. Denna ståndpunkt kritiseras av en remissmstans som anser det vara högst väsentligt från den enskUdes synpunkt att även förberedande ålgärder i beslutsförfarandet kommer att omfattas av ett straffansvar. En annan remissinstans förordar att det straffrättsliga an­ svarsområdet på denna punkt skall sammanfalla med det område som har fastställts för det aUmännas skadeståndsansvar. Enligt 3 kap. 2 § andra stycket skadeståndslagen svarar sålunda staten eller kommun föi skada som vållas genom fel eller försummelse vid myndighetsutövning

I motiven till förslaget till skadeståndslag (prop. 1972: 5 s. 502) ut­talade jag bl. a. att bestämmelsen i 3 kap. 2 § andra stycket samma lag genom den valda formuleringen kommer att omfatta åtskilliga beslut el­ler åtgärder som ingår endast som led i myndighetsutövningen men sm är reglerade av offentligrällsliga föreskrifter och indirekt kan få rättsliga konsekvenser för den enskilde, liksom också vissa andra handlingar som slår i elt mycket nära tidsmässigt och funktionellt samband med myn­dighetsutövningen. Jag konstaterade också att fel som begås på det för­beredande stadiet av ett förvaltningsärende exempelvis försummelse vid ärendets föredragning eller vid avgivande av yttrande i ärendet inte sällan leder till att den enskilde lider skada även i de fall då någon anmärkning inte kan riktas mot den som har träffat det slutliga avgöran­det. Vidare konstaterade jag alt upplysning, som myndighet lämnar an­gående myndighetsutövning inom det egna verksamhetsområdet, regel­mässigt får anses som elt sådant led i myndighetsutövningen eller åt­minstone ha etl så intimt samband med denna alt skadeståndsansvar bör kunna åläggas med stöd av nämnda bestämmelse om skada vållas lill följd av alt upplysningen är felaktig.

Prop. 1975:78

145

Det är från rättssäkerhetssynpunkt av största vikt alt tillämpnings­området för en straffbestämmelse anges på ett så klart och entydigt sätt att ansvar endast drabbar gärningar som anses straffvärda. Kravet på pregnans blir självfallet starkare ju aUvarligare den påföljd är som straffbudét föreskriver. Vad jag anförde i förslaget till skadeståndslagen angående omfattnmgen av det allmännas skadeståndsansvar för fel eller försummelse vid myndighetsutövning ger vid handen alt en motsvarande utformning av straffbestämmelsen rörande oriktig myndighetsutövning skulle innebära ett alltför långtgående och svårbeslämbart straffansvar. Jag ansluter mig därför tUl den av kommittén föreslagna avfattningen. Av denna framgår att straffansvaret avser den eller de personer som fat­tar det beslut eller vidtar den åtgärd som utgör myndighetsutövningen. Föredragande eller annan som är närvarande vid den slutliga hand­läggningen utan att formellt delta i beslutsfattandet kan således inte drab­bas av ansvar, även om han enligt föreskrift i instruktion e. d. haft att anmäla skUjaklig mening och underlåtit att göra detta. Det bör emel­lertid beaktas att den som, utan att formellt delta i det beslut eller den åtgärd som innefattar själva myndighetsutövningen, genom fel eller försummelse under ärendets handläggning likväl har förorsakat ett orik­tigt resultat, som har medfört förfång eller otUlbörlig förmån för det allmänna eller någon enskild, kan drabbas av ansvar för medverkan tUl oriktig myndighetsutövning enligt de allmänna medverkansreglerna i 23 kap. 4 § BrB även om beslutsfattaren ay subjektiva.skäl inte kan ställas tUl ansvar. Varje,medverkande skall ju enligt dessa regler bedömas efter det uppsåt eller den oaktsamhet som Ugger honom lill last. Skulle inte heller någon som har deltagit i ärendets  handläggning vara straff­rättsligt ansvarig för det oriktiga resultatet, kan disciplinansvar komma i fråga. Oavsett om sttaffrättsligt eller disciplinrättsligt ansvar kan ut­krävas är det slutligen som tidigare har nämnts ingalunda uteslutet att rätt tUl skadestånd ändå kan föreligga för den som har tillfogats skada. Att det skadeståndsrällsliga ansvaret på så sätt sträcker sig längre än det straffrättsliga är inte heller någon nyhet som kan ge anledning till prin­cipiella betänkligheter.

Ledamöter av beslutande statliga eller kommunala församlingar . riksdagen resp. exempelvis kommun- och landstingsfullmäktige kan enligt gäUande rätt dömas endast för tagande av mula eller otiUbörlig belöning och för brott mot tystnadsplikt men inle för Ijänstemissbruk el­ler tjänstefel. I detla hänseende föreslår kommittén inte någon saklig ändring. Enligt kommitténs förslag skaU,således nämnda personer inle omfattas av straffbuden rörande missbruk av myndighet och vårdslöshet i myndighetsutövning. Efiersom det här är fråga om i allmänna val ut­sedda personer med ett direkt ansvar inför sina väljare delar jag upp­fattningen att det inte föreligger något behov av att kriminalisera oriktig myndighetsutövning av berörda persongrupper. Någon anledning

10   Riksdagen 1975.1 saml. Nr 78

Prop. 1975: 78

146

att såsom f. n. är fallet göra undantag för ordförandens ålgärder i denna egenskap synes inte vara för handen. Däremot anser jag inte alt det finns bärande skäl att som ifrågasatts av länsstyrelserna i Stockholms län och Hallands län i full ulslräckning behåUa den i 20 kap. 12 § andra stycket BrB stadgade immuniteten för taxeringsmän, dvs, ordförande och ledamöter i taxeringsnämnd (jfr 113 § gamla RF och SOU 1972: 15 s. 320). Det kan nämnas att de remissinstanser hovrätten för Nedre Norrland, dåvarande kammarrätten och JO som särskilt berörde kommitténs förslag 1 delbetänkandet SOU 1969: 20 alt taxeringsmännen borde omfattas av slraffbud rörande oriktig myndighetsutövning, samt­liga ställde sig bakom detta förslag. Med hänsyn till att den framtida taxeringsorganisationen f.n. är föremål för överväganden inom finans­departementet anser jag emellertid, som jag senare återkommer till, att straffansvaret för taxeringsmän i förevarande hänseende bör begränsas till uppsåtiigt brott.

I Ukhet med kommittén anser jag att jurymän i tryckfrihetsprocess inte  bör  undantas  från   ansvar  för  oriktig  myndighetsutövning.

För att oriktig myndighetsutövning skall vara straffbar fordras enligt kommitténs förslag att gärningen för det allmänna eller någon enskUd medför förfång eller otillbörlig förmån som inte är ringa. Det är inte nödvändigt att verkningarna inträder samtidigt som meddelandet av det beslut eller vidtagandet eller underlåtenheten av den åtgärd varigenom den oriktiga myndighetsutövningen manifesteras. Kommitién framhåller sålunda att förfång kan föreligga även om dess effekt tUl följd av verk­ställighetsregler inte hinner uppträda emedan det oriktiga beslutet blir undanröjt efter besvär. Förfång kan bestå i såväl ekonomisk skada som annan olägenhet. I och för sig är även tidsutdräkt ett förfång, påpekar kommitién, som dock inte anser att varje grad av förfång, hur obetyd­ligt det än må vara, bör medföra straff vid oriktig myndighetsutövning. Jag delar kommitténs uppfattning och ansluter mig till förslaget.

Genom införandet av rekvisitet myndighetsutövning med en orda­lydelse som klargör att straffansvaret är begränsat till dem som har att utöva myndighet blir personkretsen för den nya straffbestämmelsen avsevärt mindre än den personkrets som f. n. har ämbetsansvar och alltså kan drabbas av straffrättsliga sanktioner för ijänstemissbruk och tjänstefel. Medan tjänstemissbruk är straffbart endast som uppsåtiigt brott, kan ansvar för tjänstefel utkrävas även när oaktsamhet ligger gär­ningsmannen tUl last. Tjänstefel består i alt ämbetsman av försummelse, oförstånd eller oskicklighet åsidosätter vad som åligger honom enligt författaing, särskUd föreskrift eller tjänstens beskaffenhet. Gärningsbe­skrivningen täcker alltså i och för sig även oriktig myndighetsutövning. Om tjänstefel avkriminaliseras uppkommer frågan om straffbestämmel­sen angående oriktig myndighetsutövning bör göras tillämplig också på oaklsamma gärningar. Med hänsyn tUl de för både det allmänna och

Prop. 1975: 78

147

den enskUde allvarliga följder som kan vara förenade med oriklig myn­dighetsutövning anser jag i likhet med kommittén alt ett visst straffrätts­ligt ansvar för vårdslös myndighetsutövning inte kan undvaras.

Kommittén föreslår att kriminaliseringen av vårdslös myndighetsutöv­ning inskränks till grova faU. Förslaget slår i överensstämmelse med re­formens grundtanke att behålla straffrättsliga sanktioner endast för all­varliga angrepp på de enskilda medborgarnas rättsläge. Man får däri­genom också en klarare gräns mellan områdena för straffrättsliga och disciplinära sanktioner. Liksom kommittén anser jag detla vara en klar fördel. Jag biträder därför förslaget att straffansvar skall inträda endast i fall där oaktsamheten är grov.

Vid bedömningen av om grov oaktsamhet föreUgger skall självfallet samtliga omständigheter beaktas. Som ett motiv för att låta straffan­svaret täcka även fall av oaktsamhet har jag framhållit de allvarliga följder för både det allmänna och den enskUde som kan vara förenade med oriktig myndighetsutövning. Endast den omständigheten att oriktig myndighetsutövning medfört aUvarligt förfång får dock inte föranleda att oaktsamhet bedöms som grov. Visserligen måsle man i sådana fall, där det står klart att myndighetsutövningen får avsevärda konsekvenser för de berörda, kräva särskUd noggrannhet från den utövandes sida. Det innebär emellertid bara att man får ha en.annan utgångspunkt än i fråga om myndighetsutövning i allmänhet när man bedömer om oakt­samheten är grov. Sker myndighetsutövningen t. ex. under tidspress och avser den komplicerade rättsfrågor bör oaktsamheten å andra sidan bedömas mildare.

De av kommittén föreslagna strafflalituderna för uppsåtiigt brott böter eller fängelse i högst två år eller, om brottet är grovt; fängelse i högst sex år samt för ciUpöst brott böter eller fängelse i högst elt år anser jag vara väl avvägda.

Straffbestämmelsen i nuvarande 20 kap. 1 § BrB skall inte tUlämpas om gärningen annars är särskilt belagd med straff. Kommittén föreslår att även den nya bestämmelsen om oriktig myndighetsutövning skall vara subsidiär i förhållande till andra straffstadganden. Jag ansluter mig till kommitténs förslag.

Brottsbenämningarna missbruk av myndighet och vårdslöshet i myn­dighetsutövning kritiseras av några remissinstanser såsom mindre lämp­liga från språklig synpunkt. För egen del anser jag det vara angeläget att brottets allvarliga karaktär kommer till uttryck även i brottsbenäm­ningen. Jag förordar därför den av kommittén för det uppsålliga brottet föreslagna benämningen missbruk av myndighet. Beträffande det cul-pösa brottet anser jag att benämningen vårdslös myndighetsutövning är att föredra från språklig synpunkt.

Regler om straffansvar för tagande av muta eller annan otiUbörlig be­löning i offentlig tjänst finns f. n, i 20 kap. 2 § BrB. Enligt denna be-

Prop. 1975: 78

148

stämmelse får ämbetsman eller den som varit ämbetsman inte motta, låta åt sig utlova eller begära muta eller annan otillbörUg belöning för sin tjänsteutövning. Bestämmelsen är inte tillämplig om gärningen eljest är belagd med straff. Kommittén har genom tUläggsdirektiv den 4 juni 1971 fått i uppdrag att utreda fömtsättnmgarna för en generellt utfor­mad ansvarsregel som tar sikte på varje anställd eller uppdragstagare oavsett om han är verksam inom den offentliga eller den privata sek­torn. Resultatet av denna utredning har nyligen redovisats i belänkandet (SOU 1974: 37) Mut- och bestickningsansvaret. Över betänkandet har yttranden inhämtats från myndigheter och organisationer. Jag har ännu inle tagit slutlig ställning tUl frågan och det saknas därför skäl alt före­gripa en reform av detla slag genom alt nu ändra bestämmelsen i 20 kap. 2 § i vidare mån än som betingas av övriga ändringar i sanima kapitel.

Eftersom begreppen ämbetsman och ämbetsansvar inte kommer att finnas kvar i det föreslagna sanktionssystemet, måste en ny bestämning av den ansvariga personkretsen ske. Dét synes därvid.vara lämpligt att i första hand anknyta ansvaret tUl den offentiiga verksamheten på så sätt att det kommer att omfatta alla arbetstagare hos staten eller hos kom­mun oavsett om de intar ställnmg som tjänstemän eller inte. Liksom f. n. bör även vissa personer som utan anstälhiing utför uppdrag åt det allmänna vara underkastade mutansvar. TUl denna gmpp hör ledamöter av statiiga och kommunala beslutande församlingar, nämnder och sty­relser liksom personer som annars tUl följd av val,eller, plikt utför uppdrag åt det allmänna eller vilkas uppdrag finns reglerade i författ­ning. Vidare bör ansvaret iräffa krigsmän eller andra som fullgör lag­sladgad tjänsteplikt liksom samtiiga utövare av offentiig myndighet, oavsett om myndighetsutövningen har samband med mnehav av tjänst eller uppdrag som förut har nämnts.

Den nya straffbestämmelsen bör liksom den nu gällande vara tUlämpr lig också på den som har begått gärningen, innan han erhållit ifrågava­rande anställning eller uppdrag eller efter det han har avgått från anställ­ningen eller uppdraget. Däremot torde det knappast finnas något prak­tiskt behov av att behålla den särskilda föreskrift som nu anger alt be­stämmelsen om ansvar för mutbrott skall vara subsidiär i förhållande till straffbestämmelser rörande allmänna brott.

I fråga om påföljden hänvisar nuvarande 2 § till 1 §, Den nya straff­bestämmelsen om mutbrott bör innehålla ett uttryckligt stadgande om påföljden. Jag ansluter mig tUl kommitténs förslag att sttaffet skall vara böter eller fängelse i högst två år eller, om brottet är grovt, fängelse i högst sex år. Detta överensstämmer i sak med vad som nu gäller, om man bortser från att 1 § f, n. också föreskriver åläggande av de särskUda ämbetsstraffen suspension och avsättning.

Den nu gällande straffbestämmelsen i 20 kap. 3 § BrB om brott mot 

Prop. 1975: 78

149

tystnadsplikt har ansetts tillämplig inle bara när den tystnadspUkt som åsidosatts gmndas på uttrycklig föreskrift i lag eUer annan författning utan även när den beror av myndighets eller överordnads föreskrift, av annat slag eller enbart följer av ämnets natur. Kommittén anser att ett straffbud inte bör gälla generellt inom ett så diffust bestämt område ulan alt för dess tiUämpning bör krävas att själva tystnadsplikten finns angiven i författning. Samma uppfattning har sedermera kommit tUl ut­tryck i den efter betänkandets framläggande genomförda gmndlagsre­formen. Med hänsyn till Uinehållet i 2 kap. 1 § samt 8 kap. 3 § och 7 § andra stycket RF är således efter RF:s ikraftträdande inte längre möj­ligt alt ulan författningsstöd upprätthålla någon tystnadsplikt. Jag an­sluter mig därför tUl kommitténs förslag att ersätta stadgandet i 20 kap. 3 § BrB med en ny straffbestämmelse som, utan angivande av person­krets, föreskriver ansvar för var och en söm uppsåtiigen eller av oakt­samhet yppar vad han till följd av författning är pliktig alt hemlighålla.

Jag förordar också att de straffbestämmelser rörande brott mot tyst­nadsplikt som f. n. finns i olika specialförfattningar och som genom den nya ansvarsregeln blir överflödiga upphävs. Sådana specialstraffrättsliga beslämmelser som innehåller subjektiva rekvisit i skadehänseende bör dock behållas oförändrade. Det gäller här framför allt sådan tystnads­plikt för revisorer m. fl. som har föreskrivits i bl. a. lagen (1919: 240) om fondkommissionsrörelse och fondbörsverksamhet, lagen (1955: 183) om bankrörelse och lagen (1973: 370) om arbetslöshetsförsäkring. Regeln i 9 kap. 6 § rättegångsbalken (RB) om straff för den som ulan giltigt skäl röjer vad enligt rätlens eller undersökningsledarens förordnande inte får uppenbaras bör också behållas i sin nuvarande lydelse liksom även be­slämmelser av motsvarande eller liknande typ i andra författningar. Den straffrättsliga sanklionering av brott mot tystnadsplikt som finns i gräns­älvsöverenskommelsen den 16 september 1971 mellan Sverige och Fin­land (jfr SFS 1971: 850) kan inle ändras utan överenskommelse med Finland och bör därför t. v, behållas i nuvarande lydelse.

I 9 § radioansvarighetslagen (1966: 756) finns en bestämmelse om förbud för den som har att ta befattning med radioprogram att av­slöja vem som har författat eller framställt program m. m. Förbudet är förenat med straffansvar och har motsvarighet i 3 kap. 5 § tryck­frihetsförordningen. Ändring av dessa båda straffbestämmelser bör anslå tills andra ändringar i tryckfrihetsförordningen på sätt jag senare återkommer till aktualiseras.

Specialstraffrättsliga bestämmelser i författningar som har begränsad gikighetstid eller som utan alt ha blivit formellt upphävda till följd av sitt sakliga innehåll i praktiken endast har begränsad gUtighetstid bör också lämnas oförändrade (jfr SOU 1972: 1 s. 201 f).

Det kan, såsom kommitién framhåller, övervägas om inle vissa fall av den oreglerade tystaadsplikt som hittills gällt bör förfaltningsregleras

Prop. 1975:78

150

så att även dessa fall kommer att omfattas av straffansvaret. Ett sådant fall, som föranlett lagstiftning sedan kommittén lagt fram sitt betän­kande, är den i 2 kap. 4 § nya riksdagsordningen (RO) stadgade skyl­digheten för ledamot eller tjänsteman i riksdagen att inte obehörigen yppa vad som har förekommit vid sammanträde inom stängda dörrar. Någon motsvarande bestämmelse för de kommunala församlingamas del anser jag inte f, n. vara erforderlig.

I ett nyligen framlagt förslag till lag om offentiiga funktionärers-tyst­nadsplikt har jag förordat att regeringen bemyndigas att meddela före­skrifter om förbud att yppa eller utnyttja vad någon har erfarit på gmnd av anställning eller uppdrag hos staten, kommun, landstingskommun eller annars i allmän tjänst eller under utövande av tjänsteplikt, oiri för­budet är påkallat bl. a, av hänsyn till rikets säkerhet, privatlivets helgd, enskilds personliga säkerhet eller det allmännas eller enskilds behöriga ekonomiska intresse (prop. 1975: 8), Regeringen skall enligt förslaget få överlåta åt statlig förvaltningsmyndighet eller åt kommun eller lands­tingskommun att meddela föreskrifter av detta slag. Jag framhöll i prop. (s. 61) bl. a. alt ett sådant generellt bemyndigande är en förutsättning för att man, utan att sätta meddelarskyddet åt sidan och ulan alt belasta riksdagen med detaljfrågor, skall kunna behålla ungefär det rättsläge som i dag råder på tystnadspliktsområdet, I den mån regeringen använ­der bemyndigandet kommer nämligen den sålunda reglerade tystnads­plikten att sanktioneras av en sttaffbeslämmelse i den föreslagna lagen. Denna bestämmelse bör utgå i samband med alt den nu förordade änd­ringen i 20 kap. 3 § BrB träder i kraft.

En annan persongmpp som enligt min mening bör åläggas förfalt­ningsreglerad tystnadsplikt är tolkar och översättare. På grimdval av ett av invandrarulredningen avgivet betänkande (SOU 1972: 83) kommer jag därför alt föreslå en särskild lag i delta ämne.

I vissa författningar finns beslämmelser om tystnadsplikt som inle sanktioneras av något straffstadgande. Som exempel på sådana be­slämmelser kan nämnas 11 § lagen om fondkommissionsrörelse och fondbörsverksamhet, 5 och 8 §§ lagen (1949: 345) om rätten till arbets­tagares uppfinningar, 192 § lagen om bankrörelse och 28 § kungörelsen (1968: 104) om förelagsnämnder m. m. inom statsförvaltningen. Om den som åsidosätter tystnadsplikt av detta slag inte är underkastad äm­betsansvar och alltså inte kan straffas enligt nuvarande 20 kap, 3 eller 4 § BrB, är gärningen f. n. följaktligen straffri. Med den utformning som 20 kap. 3 § har enligt förslaget skulle däremot straffansvar inträda. En sådan konsekvens skuUe strida mol syftena vid tillkomsten av ifrågavarande beslämmelser (se t. ex. prop. 1949: 101 s. 79) och bör därför undvikas. I förslaget till övergångsbestämmelser har av denna anledning tagits in elt stadgande om att vad som sägs i 20 kap, 3 § inte skall tillämpas i fråga om åsidosättande av sådan tystnadsplikt som vid de nya bestämmelsernas ikraftträdande inte är slraffsanktionerad.

Prop. 1975:78

151

De särskUda ämbetsstraffen avsättning och suspension avskaffas en­ligt kommitténs förslag. Kommittén påpekar emellertid att dessa påfölj­der utom att utgöra straff även har en skyddsuppgift, nämligen alt från tjänsten skUja den befattningshavare som inle fyller förutsättningarna för en godtagbar tjänsteutövning. Även om åtskilliga skäl talar för alt låta enbart de allmänna strafformerna följa på brott av offentliga funk­tionärer måste givetvis, framhåller kommittén, den offentliga tjänstens integritet skyddas genom att funktionären i förekommande fall kan skil­jas från tjänsten. Detla syfte skall enligt kommitténs förslag kunna upp­nås genom en tillämpning av det avskedandeinstitut som regleras i den disciplinlag som kommittén föreslår.

Mot förslaget att avskaffa avsättning och suspension som straff har jag ingenting att erinra. Det synes av olika skäl vara mest ändamålsen­ligt alt liksom på den privata arbetsmarknaden frågan om arbets­lagarens avskedande på grund av olämplighet får avgöras med beak­tande av alla relevanta omständigheter vare sig det är fråga om brotts­ligt förfarande eller icke straffbar förseelse i tjänsten. I vissa fall kan det sålunda tänkas vara tillräckligt alt arbetstagaren förflyttas till annan tj"änst.

När det gäller ledamöter av beslutande församlingar framhåller kom­mittén att det är svårare all anlägga den privaträtlsliga syn på avskedan­defrågan, som ligger lill grund för dess förslag beträffande offentiiga funktionärer i allmänhet, och att avskedandeinstitutet således inte bör tillämpas här. KommUtén anser emellertid att del även framgent bör finnas möjlighet att till följd av brott skilja sådan ledamot från hans upp­drag och alt denna befogenhet liksom hittills bör anförtros åt den dom­stol som har att döma över brottet. Jag delar kommitténs uppfattning, som f. ö. väl stämmer överens med del efler betänkandets framläggande tillkomna stadgandet i 4 kap. 7 § RF att riksdagsledamot eller ersättare av domstol kan skiljas från uppdraget om han genom brott har visat sig uppenbarligen olämplig för uppdraget. Om man, som jag senare åter­kommer till, inte låter det nya utomstraffrättsliga ansvarssystemet om­fatta någon kategori av uppdragstagare, synes det vara mest följdriktigt att utsträcka allmän domstols befogenhet i förevarande hänseende även till andra förtroendemän än ledamöter av beslutande församlingar. An­ledning saknas dock alt gå utanför den krets som har alt utöva offentiig myndighet. Befogenheten bör således omfatta t, ex. ledamöter av barna­vårds- och nykterhetsnämnder.

Sammanfattningsvis anser jag att övervägande skäl talar för att en motsvarighet till åvsättningsslraffei bör finnas kvar beträffande valda uppdragstagare som har alt utöva offentiig myndighet. För att utmärka att sanktionen är avsedd mera som skyddsåtgärd än som straff bör emel­lertid benämningen avsättning undvikas och den mera neutrala termen skiljande från uppdrag användas. Sanktionen torde härigenom bli att be-

Prop. 1975:78

152

trakta som särskUd rättsverkan av brott (jfr 1 kap. 8 § och 36 kap. 11 § BrB).

Avgörande för frågan om förtroendemannen skall skiljas från sitt uppdrag synes böra vara om han genom brottet har visat sig uppenbar­ligen olämplig att inneha uppdraget (jfr det nyss nämnda stadgandet i 4 kap. 7 § RF), En viss nedre gräns för brottets svårhetsgrad bör också bestämmas. Enligt 20 kap. 8 § första stycket BrB gäller f. n. som hu­vudregel att avsättning på grund av allmänt brott kan ske endast om det för brottet är stadgat fängelse i två år eller däröver. Denna gränsdrag­ning synes lämpUgen kunna behållas och utsträckas till alt gälla även de enligt förslaget i 20 kap. upptagna brotten. Detla innebär alltså alt skil­jande från uppdraget kan komma i fråga vid missbruk av myndighet i den mån uppdragstagaren är underkastad ansvar för detla brott och mutbrott men inle vid vårdslös myndighetsutövning eller brott mot tyst­nadsplikt.

Den som har två eller flera uppdrag med vilka det följer myndighets­utövning bör skUjas från samtliga uppdrag som han genom brottet visat sig uppenbarligen olämplig att inneha.

I 20 kap. 9 § BrB stadgas f. n. beträffande tjänstemän med ämbets­ansvar att domstol skall ta hänsyn till dlscplinär bestraffning som har ålagts för brott, då domstolen bestämmer påföljd för samma brott. En­ligt nuvarande 20 kap, 8 § BrB gäller vidare alt om tjänsteman för an­nat brott än ämbetsbrott ådöms såväl ämbetsstraff i form av t. ex. av­sättning som annan påföljd, den förlust han lider genom ämbelsstraffet skall beaktas vid bestämmandet av den andra påföljden. Kommitién föreslår att dessa bestämmelser i BrB ersätts med en ny regel i 33 kap, BrB som har till syfte att förekomma dubbelbestraffning. Den föreslagna regeln lar lill skillnad från den nu gällande sikte på såväl offentligt som privat anställda och lämnar domstol möjlighet all vid straffmälning all­tid beakta de sanktioner som arbetsgivaren inom ramen för elt arbets­avtal utkräver då arbetstagare har begått brott. Jag biträder förslaget. Den föreslagna regeln bör äga motsvarande tillämpning om uppdrags­tagare, på sätt jag fömt har berört, genom beslut i brottmål skiljs från uppdraget.

De ansvarsregler som jag hittills har behandlat riktar sig i allmänhet mot offentiiga funktionärer som inle fullgör sina uppgifter på ett riktigt säll. Den allmänna verksamheten behöver emellertid också skyddas mot angrepp från utomstående, I 17 kap. BrB, som behandlar brott mot all­män verksamhet, straffbeläggs en del sådana gärningar. Bestämmelserna i 15 §§ åsyftar att förhindra obehöriga påtryckningar på utövarna av sådan verksamhet. Den krets som skyddas enligt dessa bestämmelser be­står huvudsakligen av befattningshavare som har eller har haft ämbets­ansvar samt i stor utsträckning även av dem som har kallats att biträda sådan befattningshavare vid förr'åttning. Enligt kommitténs mening för­anleder den föreslagna reformen av ämbetsansvaret en omprövning även

Prop. 1975: 78

153

av ifrågavarande personkrets. Kommittén hävdar sålunda att en stor del av denna personkrets saknar behov av ett särskUt ämbetsskydd och att de för de allmänna brottstyperna stadgade strafflatituderna i allmänhet torde vara tillräckligt vida för alt tUlgodose förekommande behov av straffskärpning i fall då gärningarna riktat sig mot offentliga funktionä­rer. Med hänsyn till medborgarnas intresse av att i synnerhet offentlig myndighet utövas på ett riktigt sätt anser emellertid kommittén alt det särskilda straffansvaret, utom såvitt gäller missfirmelse, skall bibehållas för den som förgriper sig mot någon i dennes myndighetsutövning. Någ­ra remissinstanser anser alt även straffansvaret för missfirmelse bör kvarstå.

Jag ansluter mig till kommitténs ställningslagande och de övervägan­den som ligger bakom delta. Behovet av straffskydd mot missfirmelse av någon i dennes myndighetsutövning anser jag kunna tillgodoses genom tillämpning av den allmänna straffbestämmelsen om förolämpning i 5 kap. 3 § BrB under förutsättning att denna bestämmelse kompletteras med en åtalsregel som gör det möjligt för allmän åklagare ätt efler angi­velse av målsäganden beivra gärningen när det av särskUda skäl är på­kallat ur aUmän synpunkt.

Den mot straffbestämmelsen om missfirmelse mot tjänsteman i 17 kap. 5 § svarande bestämmelsen i 7 kap. 4 § 7 tryckfrihetsförordningen bör helt utgå. Framställning i tryckt skrift som innefattar förolämpning mot någon i eller för hans utövning av offentlig myndighet får i stället beivras med slöd av 7 kap. 4 § 15 samma förordning, enligt vilken tryck-frihetsålal kan ske på grund av ärekränkning mot enskild person. Änd­ringen bör emeUertid anslå tiUs massmedieutredningen (Ju 1970: 59) har framlagt resultatet av sitt arbete, eftersom detla sannolikt kommer att aktualisera andra ändringar i tryckfrihetsförordningen och förslag till sådana ändringar med hänsyn till bestämmelserna i 8 kap. 15 och 17 §§ RF ändå inle kan slutligen anlas av 1975 års riksmöte. Jag lägger därför inle nu fram något förslag till ändring i tryckfrihetsförordningen. Från praktisk synpunkt saknar detta betydelse, efiersom elt upphävande av den grundläggande bestämmelsen i 17 kap. 5 § BrB omedelbart återver­kar på tillämpligheten av motsvarande bestämmelse i tryckfrihetsförord­ningen. Enligt 7 kap. 4 § i denna förordning skall nämligen som otillåtet yttrande 1 tryckt skrift anses endast sådan framställning som är straffbar enligt lag.

Straffbestämmelsen i 7 § om besticknmg bör, som- kommittén har föreslagit, ändras så att den personkrets som avses med detla brott över­ensstämmer med den krets som skall vara underkastad ansvar för mut­brott.

Bestämmelserna i 14 § och 15 § första stycket om obehörig tjänsteut­övning resp. föregivande av allmän ställning föreslås av kornmittén sammanförda till ett stadgande som endast tar sikte på obehörig ut-

Prop. 1975: 78

154

övning av offentlig myndighet. För denna ändring anför kommittén i huvudsak samma skäl som förut redovisats i fråga om bestämmelserna i 14 §§. Den närmare utformningen av den nya föreskriften måste enligt kommitténs mening bestänmias mot bakgrund; av det föreslagna straff­budet rörande missbruk av myndighet. Myndighetsutövnmg som sker oriktigt på sätt där sägs och som får där avsedd rättslig effekt bör såle­des föranleda ansvar för missbruk av myndighet även om myndigheten utövas av en offentiig funktionär som därvid överskrider sina befogen­heter. Kommittén föreslår därför att den nya straffbestämmelsen om föregivande av allmän ställning skall avse endast det fallet att någon obehörigen ger sig ut för att utöva myndighet. Jag ansluter mig lill för­slaget.

Den straffbelagda handlingen kan även mnefatta ett obehörigt ut­övande av offentiig myndighet. En obehörig person kan exempelvis ge­nom alt uppträda i polisuniform ge sig ut för att vara polisman och diri­gera trafiken. I andra fall kan någon egentiig myndighetsutövning inte sägas föreligga därför att handlmgen mte får avsedd rättslig effekt men den kan likväl medföra avsevärt men för det allmänna eller för någon enskild. Med hänsyn därtill anser jag, i likhet med ett par av remissin­stanserna, att den av kommitién föreslagna strafflatituden böter eller fängelse i högst sex månader är alltför låg. Jag förordar därför att det införs en bestämmelse som gör det möjligt alt döma till fängelse i högst två år, om brottet med hänsyn till alt det har medfört betydande men för det aUmänna eller för någon enskild är alt anse som grovt.

13.4 Disciplinansvaret

De ändringar av 20 kap. BrB, som kommittén föreslår och som jag enligt vad jag tidigare har redovisat i huvudsak tUlstyrker, innebär bl. a, alt straffansvaret för tjänstefel bortfaller. Som ersättning för det sålunda upphävda straffansvaret för elt mycket stort antal gärningar av skild be­skaffenhet föreslår kommittén ett nytt utomstraffrättsligt sanklionssys­lem, som i vissa hänseenden överensstämmer med det för stora grupper av offentiiga funktionärer redan g"ällande disciplinansvaret. De väsentii­gaste skillnaderna meUan detta ansvar och det föreslagna systemet är alt det senare omfattar en slörre personkrets och har en delvis dispositiv karaktär samt att frågor om disciplinpåföljd och avskedande enligt del nya systemet skall prövas av domstol i civU rättegång om arbetslagaren är missnöjd med den offentlige arbetsgivarens beslut.

Efter samråd med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] vill jag anföra följande. De straffbestämmelser som jag tidigare har berört avser i huvudsak endast de allvarligaste angreppen mot intresset av att offentliga funktioner full­görs på elt rikligt sätt. Det är därför av väsentlig betydelse från såväl allmänhetens och den offentlige arbetsgivarens som den enskilde arbets-

Prop. 1975: 78

155

tagarens synpunkt att ,det ansvarssystem som skall komplettera straffbe­stämmelserna får en sådan utformning att alla rimliga effektivitets- och rättssäkerhetskrav blir tiUgodosedda.

Sedan kommitténs betänkande lades fram har lagen (1974: 12) om an­ställningsskydd tillkommit. Då lagen antogs av statsmakterna slogs det fast att den skulle gälla även för arbetstagare i offentUg tjänst. Samtidigt stod det klart att den inte kunde genomföras helt med hänsyn till de sär­skilda förhållanden som föreligger på det statligt lönereglerade tjänste-mannaområdel. Det var inte heller meningen att reformen skulle få medföra försämring av det befintiiga anställningsskyddet på den offent­liga sektorn. Utgångspunkten skulle dock vara att anpassa tjänsleman-nalagstiftningen tUl de principer som lades fast för arbetsmarknaden i övrigt (se prop. 1973:129 s. 197 ff). En viss sådan anpassning kom till stånd redan våren 1974 då ändringar vidtogs i bestämmelserna om upp­sägning m. m. i statstjänstemannalagen och stadgan (1965: 602) om vissa tjänstemän hos kommuner m. fl. (kommimaltjänstemannastadgan). Som motivering anfördes att det inte längre fanns anledning att behåUa avvi­kande regler som inte betingas av den offentliga tjänstens särart samt att det inle heller var lämpligt att tjänstemannalagstiftningen tillfördes eller fick behåUa regler som redan följer av lagen om anställningsskydd. I det väsentiiga slutfördes anpassningen under hösten genom prop, 1974: 174 och tUlkomsten av en rad författningsändringar i anslutning därtiU (SFS 1974: 10081017). Samtidigt förutsattes att den nödvändiga an­passningen tUl reglema om avskedande i sistnämnda lag skulle ske i an­slutning lUl det pågående arbetet med en översyn av BrB:s regler om ämbetsansvaret (se prop. 1974: 88 s. 172, jfr prop. 1974: 174 s. 49).

Genom lagen om anställningsskydd har vissa av ämbelsansvarskomr mittens förslag redan realiserats på arbetsmarknaden i dess helhet och i dessa hänseenden behövs följaktligen inle några bestämmelser i tjänste­mannaförfattningarna. I andra avseenden innehåller lagen om anställ­ningsskydd regler som skiljer sig från de av kommitién föreslagna. Det gäller därför att här avgöra om den offentliga tjänstens särart eller in­tresset av alt inle försämra det befintliga anställningsskyddet på den of­fentliga sektorn motiverar en avvikande reglering. Jag kommer i det följande att ta upp frågan lill närmare behandling på de punkter där den aktualiseras.

Remisskritiken av det nya ansvarssyslemet har framför allt riktat sig mot förslaget att ansvaret skall omfatta även förtroendemän. På denna punkt har också stora meningsskiljaktigheler kommit till ullryck inom kommitién. Både reservanter i kommittén och flera remissinstanser an­ser att det föreslagna systemet strider mot grundläggande offentiigrätts­liga principer och knappast skulle kunna tillämpas i praktiken. Bl. a. framhålls det oegentiiga i att använda det privaträtlsliga institutet avske­dande i fråga om förtroendemän, som inle har något rättsförhållande till

Prop. 1975:78

156

det aUmänna fömtom sitt uppdrag vilket inte är grundat på anställning eller förordnande utan endast på valkorporationens val.

Jag finner kritiken befogad. Det kan tUl en början ifrågasättas om det här finns något verkUgt praktiskt behov av'sådana ansvarsregler som kommittén har föreslagit. Om en vald förtroendeman genom brott visar sig uppenbarligen olämpUg för sitt uppdrag, bör han, som jag tidigare har berört, under vissa fömtsättningar kunna skUjas från detta av dom­stol. I vissa fall kan förtroendeman också entiedigas av domstol på gmnd av olämplighet som inte har samband med brott (t. ex. överförmyndare enligt 19 kap. 9 § föräldrabalken). Det mest väsentiiga i detta samman­hang är emellertid att förtroendemannen alltid har elt politiskt ansvar som kan utkrävas av valkorporationen eller motsvarande vid mandat­periodens utgång eller, om uppdraget inte är tidsbegränsat, när anled­ning därtill förekommer. Vägande skäl talar alltså enligt min mening för att innehavare av förtroendeuppdrag lämnas utanför det utomstraff-r'ättsliga ansvarssystemet.

Av tjänstemännen inom den kommunala sektorn är det i dag endast en mindre del som är underkastad ett lagreglerat disciplinansvar: Kom­mitténs förslag innebär alt samtliga kommunaltjänstemän skall omfattas av det nya ansvarssystemet men att detta i väsentliga delar skall göras disposilivt för de tjänstemän som har elt avlalsreglerat disciplinansvar. På denna punkt är emellertid kommittén starkt splittrad. En ledamot och tre experter anser att den föreslagna disciplinlagen inle ens subsi­diärt bör gälla på det kommunala området..Ett stort anlal remissinstan­ser ansluter sig till reservanternas ståndpunkt. Mot kommitténs förslag anförs från både arbelsgivar- och arbelslagarhåll att det nuvarande av-talsreglerade systemet fungerar tillfredsställande.

Till förmån för kommitténs förslag kan anföras att det från allmän synpunkt kan tyckas angeläget att den del av det i dag straffbara områ­det, som avkriminaliseras om bl. a. straffbestämmelsen om tjänstefel upph'ävs, inte lämnas helt åt arbetsmarknadens parter att reglera utan alt det allmänna åtminstone i viss ulslräckning behåller elt inflytande över dessa frågor.

Mest väsentligt från den enskilde medborgarens synpunkt är emeller­tid enligt min mening att överträdelser inom myndighetsutövningens område blir utredda och beivrade på ett tillfredsstäUande säll. På denna punkt innebär det förslag till nya straffbestämmelser, som jag lidigare-har presenterat, 1 förhållande till gällande rätt att mindre grova.faU av oaktsamhet avkriminaliseras. När del emellertid gäller sådana faU, lik-' som tjänsteförseelser i övrigt inom offenllig verksamhet, torde med­borgarnas skyddsintresse sällan ha en sådan styrka att det inte lämp­Ugen kan tas tillvara inom ramen för arbetsgivarens samlade bedömning. Med hänsyn även tUl alt det nuvarande avtalsreglerade systemet enligt samstämmiga uppgifter har fungerat tillfredsställande finns det därför

Prop. 1975:78

157

enligt min mening inte några bärande skäl att på det kommu­nala området införa ett lagreglerat disciplinansvar som bittUls inte har tillämpats för dessa arbetstagare. Detsamma gäller beträffande arbetsta­gare i samhällsägda företag och liknande inrättningar. I sista hand gäller för dessa personer liksom för andra arbetstagare bestämmelsen i 18 § la­gen om anställningsskydd att avskedande får äga rum om arbetstagaren grovt har åsidosatt sina åligganden mot arbetsgivaren.

I fråga om statstjänstemännen och de kommunaUjänstemän m. fl som omfattas av kommunaltjänstemannastadgan är förhållandet i viss mån annorlunda. Flertalet av dessa har sedan lång lid varit under­kastade elt lagreglerat disciplinansvar som har visat sig fungera tUl­fredsställande. Förslaget alt på detta område behålla ett lagreglerat an­svarssystem har också godtagits av de flesta remissinstanserna. När det gäller frågan om avskedande skulle visserligen i avsaknad av andra be­stämmelser 18 § lagen om anställningsskydd bli tillämplig. Förutsätt­ningarna för avskedande bör emellertid, enligt min mening utformas med beaktande av de särskUda krav som medborgarna har rätt att ställa på statstjänstemän. Det anställningsskydd som f. n. gäller för dessa har nämligen inte tillkommit endasl av omsorg om arbetstagarna själva ulan motiveras främst av de samhällsintressen som är förenade med en självständig och oväldig kår av förvaltningstjänstemän (se prop: 1964: 140 s. 98, 1965:60 s. 117 f samt 1974: 174 s. 47, 56 och 64),

Jag ansluter mig alltså till koriimitténs förslag att behålla ett uloni-straffrättsUgt ansvarssystem för statstjänstemän och de kommunal­tjänstemän m. fl. som omfattas av kommunaltjänstemannastadgan. De nya reglerna bör dock inte göras direkt tUlämpliga på dem som innehar eller uppehåller prästerlig tjänst utan i stället bör för deras del frågan lösas genom att hänvisning tiU dessa regler görs i lagen (1936: 567) om domkapitel. De författningsändringar som kan behövas beträffande tjänstemannagrupperna i övrigt inom den" icke slalliga delen av det statligt reglerade löneområdet torde genomgående kunna beslutas i ad­ministrativ ordning utan riksdagens medverkan (jfr prop. 1973: 90 s. 306). I fortsättningen behandlas därför regelsystemets utformning bara såvitt rör den statiiga sektorn.

Det nya ansvarssystemet bör avse också flertalet av de högre stats­tjänstemän som det nu gäUande disciplinansvaret inte är tUlämpligt på. Däremot föreligger inte skäl att låta de nya reglerna omfatta statsråden och riksdagens ombudsmän (JO), För statsråd gäUer sålunda elt politiskt ansvar som kan utkrävas av riksdagen genom misstroendeförklaring en­ligt 12 kap, 4 § RF. JO kan enligt 8 kap. 10 § RO entledigas av riks­dagen när han inte längre åtnjuter dess förtroende.

Högsta domstolen har enligt 12 kap. 8 § andra stycket RF alt på talan av JO eller justitiekanslern (JK) pröva om ledamot av högsta domstolen eller regeringsrätten enligt vad därom är föreskrivet skall skiljas eller

Prop. 1975:78

158

avstängas från sin tjänst eUer vara skyldig att undergå läkarundersök­ning. Enligt 11 kap. 5 § RF får den som utnämnts till ordinarie domare skiljas från tjänsten endast om han genom brott eller grovt eller uppre­pat åsidosättande av tjänsteåliggande har visat sig uppenbarligen olämp­lig att inneha tjänsten eller om han har uppnått gällande pensionsålder eller annars enligt lag är skyldig att avgå med pension. I motiveringen till dessa beslämmelser nämnde jag att del kunde förutsättas alt ämbets­ansvarskommitténs förslag i sina huvuddrag skulle genomföras (prop. 1973: 90 s. 391 och 441 f). Jag anförde vidare att föreskrifterna i 12 kap. 8 § inte avser att hindra att bestämmelser förs in i vanlig lag om prövning i administrativ ordning av frågorna om avskedande, avstäng­ning och läkarundersökning men alt elt administrativt beslut inte kan gå i verkställighet ulan samtycke från den domare som beslutet gäller. Lämnas inte samtycke, blir det en sak för JO eller JK att i högsta dom­stolen väcka talan mot domaren i fråga. Det är därför enligt min me­ning både följdriktigt och ändamålsenligt att göra det nya ansvarssyste­met i princip tillämpligt på justitieråd och regeringsråd samt att undanta dem från tillämpningen endasl såvitt, gäller bestämmelser om disciplin­ansvar och förfarande.

JK bör enligt kommitténs mening inte vara underkastad. några be­stämmelser om disciplinpåföljd ulan endast regler om avskedande. Med hänsyn till den inbördes likartade ställning som JK och JO intar anser jag i likhet med kommittén att inte heller JK bör kunna åläggas disci­plinpåföljd. Jag ansluter mig alltså tUl kommitténs förslag. Någon an­ledning att undanta riksåklagaren (RÅ) från tUlämpningen av de nya an-svarsreglema anser jag inte finnas.

Arbetstagare hos riksdagen och dess myndigheter bör liksom hittills omfattas av det lagreglerade ansvarssystemet.

Den av mig förordade regleringen får en betydligt mindre räckvidd än den av kommittén föreslagna. I huvudsak kommer sålunda det nya systemet att omfatta endast samma personer som i dag är underkastade statstjänstemannalagens eller kommunaltjänstemannastadgans disciplin-bestämmelser. Det kan därför ifrågasättas om inle dessa beslämmelser skall omarbetas och kompletteras i stället för att samlas i en särskild författning på sätt kommittén har föreslagit. TUl förmån för det förra alternativet kan anföras att ansvarsreglerna har ett naturligt samband med övriga frågor som regleras i berörda författningar och att ett uppta­gande av ansvarsreglerna i en separat lag skulle nödvändiggöra ett fler­tal hänvisningar från den ena författningen tUl den andra. För det se­nare alternativet talar att den nya regleringen omfattar mer än dubbelt så många paragrafer ett tjugotal som den nu gällande. Enligt min mening överväger fördelama med det förstnämnda alternativet de nack­delar som är förenade med det. Jag förordar därför att den nya regle­ringen inarbetas i statstjänstemannalagen och kommunaltjänstemanna­stadgan.

Prop. 1975:78

159

Att ett lagreglerat utomstraffrättsligt ansvar behålls för stora grupper av offentliga funktionärer behöver inle utesluta alt delta ansvar i vissa hänseenden ges en dispositiv utformning. Enligt kommitténs förslag får de tjänstemän som omfattas av statstjänstemannalagen eller kommunal­tjänstemannastadgan avtalsfrihet rörande frågan om disciplinpåföljder medan övriga regler i den föreslagna disciplinlagen däribland be­stämmelserna om avskedande bUr tvingande för dem. Jag finner för­slaget vara väl a-wägt.

Beslämmelser om utformningen av disciplinpåföljder bör kiirina tas in endast i kollektivavtal. För atl undvika alt elt oenhetligt ansvarssyslem tillämpas inom samma avtalsområde bör i kollektivavtal föreskriven dis­ciplinpåföljd kunna åläggas även tjänsteman, som står utanför den av­talsslutande organisationen men är sysselsatt inom yrkesgrupp och om­råde som avses i avtalet (se 4 § kungörelsen (1965: 465) om vissa statliga kollektivavtal m. m.).

Disciplinpåföljd skall enligt kommitténs förslag till disciplinlag kunna åläggas arbetstagare som åsidosätter vad som åligger honom i hans an­ställning om felet inte är ringa. Bestämmelsen skiljer sig i tre hänseen­den från motsvarande stadgande i statstjänstemannalagens nuvarande 19 §, som är likalydande med straffbestämmelsen om tjänstefel i gällan­de 20 kap. 4 § BrB. Sålunda begränsas ansvaret till fel som inte är ringa. Vidare anges varken de källor som bestämmer tjänsteåliggandenas inne­håll t, ex. lag, instmktion och särskild föreskrift eller de subjek­tiva rekvisiten, dvs. uppsåt eller oaktsamhet.

Den främsta anmärkningen mot utformningen av den nuvarande tjänstefelsbestämmelsen är att den omfattar så gott som varje förseelse hur ringa den än kan vara. Ett så vidsträckt tillämpningsområde är från både principiella och praktiska synpunkter mindre tillfredsställande. Jag förordar därför att bestämmelsens räckvidd med avseende på gärningar­nas svårhetsgrad begränsas på sätt kommittén har föreslagit.

I likhet med kommitién finner jag det inle vara nödvändigt alt i lag­texten räkna upp vilka källor som bestämmer arbetstagarens åligganden. Jag vill dock erinra om att av principerna för det nya ansvarssyslemet följer att del inte blir uteslutet alt disciplinpåföljd kan komma alt åläg­gas även för åsidosättande av förpliktelser som är bestämda 1 avtal.

Beträffande de subjektiva rekvisiten anser jag i motsats till kommittén att det uttryckligen bör anges i lagtexten alt för ansvar förutsätts an­tingen uppsåt eller oaktsamhet. Med oaktsamhet avses därvid även ringa oaktsamhet. Det kan i detta sammanhang framhållas att den förut be­rörda förutsättningen att felet inte är ringa utgör ett objektivt rekvisit. Enbart den omständigheten att oaktsamheten är ringa behöver alltså inle leda till ansvarsfrihet.

Enligt gällande beslämmelser 20 kap. 4 § tredje stycket BrB och 19 § första stycket andra meningen statstjänstemannalagen skall det

Prop. 1975: 78

160

förhållandet att arbetstagare deltar i strejk eller därmed jämförlig strids-åtgärd efter beslut av arbetstagarförening som anordnat åtgärden inte i något fall anses som tjänsteförseelse. Dessa bestämmelser behövs inte längre med hänsyn till den reglering av- disciplinansvar och avskedande, m. m. som nu föreslås. Den ordning som efter genomförandet av lagen om anställningsskydd gäller på det privata området blir sålunda genom förslaget genereUt tUlämplig (jfr prop. 1973: 129 s. 125 och SOU 1975: 1 s. 532 ff). Jag förordar därför att någon motsvarighet till nämnda bestämmelser inte tas ui i den nya lagstiftningen. ,

Enligt 2 § kungörelsen (1964: 428) om medicinalpersonal står all så­dan personal, såväl den offentligt verksamma som den privatpraktise-. rande, i sin yrkesutövning under socialstyrelsens inseende och kan av so­cialstyrelsen tilldelas vaming eller anmälas tUl åtal för försummelse, oförstånd eller oskicklighet i yrkesutövningen.,Kommittén anser att den föreslagna reformen i fråga om disciplinansvar inte behöver föranleda någon ändring i formerna för utövningen av denna socialstyrelsens till­syn utan inskränker sig i stort sett tiU att reglera den kompetenskonflikt som redan enligt gällande ordning kan uppkornma mellan socialstyrel­sen och den myndighet som har att tUlämpa de allmänna bestämmel­serna om disciplinansvar för offentiiga funktionärer. Sålunda föreslås särskild bestämmelse i disciplinlagen av innebörd atl disciplinpåföljd enligt lagen inte får åläggas medicinalpersonal för förseelse i dess yrkes­utövning. Motsvarande regel föreslås för dem som i egenskap av vete- . rinärer slår under lantbruksslyrelsens inseende. Jag vill eruira om alt Kungl. Maj:t den 18 januari 1974 bemyndigat chefen för socialdeparte­mentet att tillkalla sakkunniga för all se över bestämmelserna angående tillsyn över personal inom hälso- och sjukvården, m. m. För att de sak­kunnigas arbete inte skall föregripas bör gällande reglering på området inle ändras mer än som behövs för en reformering av det nuvarande ämbetsansvarel. Jag ansluter mig därför tUl kommitténs förslag. Någon anledning alt, som en remissinstans har ifrågasatt, införa en liknande reglering på andra områden anser jag inte finnas f. n.

I fråga om disciplinpåföljdemas utformning innebär kommitléförsla-get att avsättning och suspension avskaffas, att institutet varning bibe­hålls och att det nuvarande löneavdraget ersätts med en särskild pen­ningplikt med möjlighet för den offentlige arbetsgivaren att; kvitta penningplikt mot lönefordran. Det är huvudsakligen endast i fråga om penningplikten som förslaget möter kritik från remissinstansernas sida. Bl. a. anförs det att närmare anvisningar behövs för bestämmande av penningpliktens storlek och att sådana regler skulle bli så korriplicerade att införandet av denna disciplinpåföljd skulle föranleda betydande praktiska problem och en mycket oenfaetiig praxis. Vidare motsätter sig ett par remissinstanser förslaget till ändring av lagen (1970: 215) om arbetsgivares kvittningsrätt och menar att genomförande däray inte skul-

Prop. 1975: 78

161

le vara förenligt med syftet att åstadkomma ett närmande mellan den offentiiga och den privata arbetsmarknadens regelsystem.

Den anförda kritiken kan enUgt min mening inte lämnas obeaktad. Ett botsystem av föreslagen typ blir betydligt svårare att tillämpa än elt löneavdragssystem, som ju f. ö. är mycket enkelt att skärpa eller mildra genom att ändra procentsatsen. Nackdelarna av en oenhetiig tillämpning synes också vara betydligt större än fördelarna av att kunna beakta sociala skäl vid bestämmandet av en påföljd. Om bestämmelserna fö- " rande disciplinpåföljder, på sätt jag tidigare har föreslagit, görs disposi­tiva, finns än mindre anledning alt införa en helt ny ekonomisk sank­tion. Jag förordar därför att löneavdrag bibehåUs som disciplinpåföljd. Detta disciplinmedel bör emeUertid användas restriktivt. I övrigt an­sluter jag mig i denna del liU kommitténs förslag.

Den nuvarande påföljden avsättning har vid sidan av sin slraffunk-

tion också en skyddsuppgift, nämligen att möjliggöra atl man från tjäns­

ten kan skilja den tjänsteman som inte fuUgör sin tjänst på elt godtag­

bart sätt. Om avsättning avskaffas som både ämbets- och disciplinstraff

måsle därför något annal institut överta sistnämnda uppgift. Kommittén

anser att en privalrättslig reglering av denna fråga bäst kan fylla upp­

giften och föreslår bestämmelser som gör det möjligt för den offentlige

arbetsgivaren alt avskeda arbetstagare som genom brottslig gäming eller

grov eller upprepad tjänsteförseelse visat sig uppenbarligen inle vara

skickad att inneha sin tjänst. Förslaget innebär alltså att frågan om ar­

betslagarens entledigande, när anledningen är brottslig gärning, bryts ut

ur brottmålet och liksom andra fall där anställningens upphörande

aktualiseras behandlas i privaträttslig ordning.

Kommitténs förslag har fått ett övervägande positivt mottagande av remissinstanserna. Såvitt gäller avskedande på grund av icke kriminali­serad tjänsteförseelse har det vunnit allmän anslutning. Beträffande ar­betstagare som genom brott visat sig uppenbarligen olämplig för sin tjänst delar emellertid vissa instanser reservanlen Wiséns uppfattning att det bör ankomma på den domstol som prövar brottmålet att på yrkande av arbetsgivaren förklara arbetslagaren skyldig alt avgå från tjänsten. Som motivering anförs att det å ena sidan kan vara svårt för arbetsgiva­ren att bedöma avskedandefrågan innan brottmålet blivit slutiigen av­gjort medan å andra sidan straffmälningen kan vålla brotlmålsdomslolen svårigheter så länge frågan om arbetstagarens avskedande är svävande.

Starka skäl talar eiUigt min mening för en enhetiig reglering av samt­liga frågor rörande anställnings upphörande på både den offentliga och den privata arbetsmarknaden. Det torde nämligen vara av väsentiigt in­tresse för såväl arbetsgivar- som arbetstagarsidan att dessa frågor hand­läggs i den för arbetstvisler föreskrivna ordningen. Härigenom kan man bäst beakta de speciella synpunkter som är relevanta i sammanhanget.

Enligt lagen om anställningsskydd kan anställning som gäller tills vi­ll    Riksdagen 1975. 1 saml. Nr 78

Prop. 1975:78

162

dåre genom uppsägning bringas att upphöra vid utgången av viss upp­sägningstid. Uppsägning från arbetsgivarens sida skall vara sakligt gmndad. Kravet på saklig gmnd kan enUgt lagens förarbeten anses upp­fyllt bl. a. om arbetstagarens olämplighet blivit klart dokumenterad eller om ålder eUer sjukdom har kommit tUl uttryck i en stadigvarande och väsentUg nedsättaing eUer förlust av arbetsförmågan. VUl arbetsgivaren att arbetstagare skall lämna anställningen när han uppnår den gräns vid vilken han är skyldig att avgå med ålderspension eller, om sådan gräns inte finns, i samband med alt arbetstagaren fyller 67 år, skall han un­derrätta arbetstagaren minst en månad i förväg. Avskedande får utan föregående uppsägning. äga rum om arbetstagaren grovt har åsidosatt sina åligganden mot arbetsgivaren.

Enligt statstjänstemannalagen får tjänsteman skiljas från tjänsten en­dast av allmän domstol efter åtal eller av regeringen eller myndighet med stöd av bestämmelse i statstjänstemannalagen eller, i fråga om tjänsteman som är förordnad tiUs vidare, i lagen om ansfällningsskydd. Skyldighet att avgå från tjänsten vid ålder, som anges i avtal om statiig pension finns föreskriven i statstjänstemannalagen. Där regleras bl. a. också i vilka fall tjänsteman till följd av förlust av eller nedsättning i arbetsförmågan är skyldig att avgå från tjänsten innan han har uppnått nyssnämnda ålder. Vidare finns i statstjänstemannalagen bestämmelser om förflyttaing av tjänsteman till annan tjänst samt om entledigande (försättande i disponibilitet) i vissa fall av tjänsteman vid utrikesför­valtningen, försvarsmakten eller polisväsendet.

Den angivna regleringen i statstjänstemannalagen ger ett i vissa hän­seenden bättre anställningsskydd än det som följer av lagen om anställ­ningsskydd, varför det inte bör komma i fråga att i alla delar anpassa den till sistnämnda lags regelsystem. När det gäller utformningen av det institut som skall ersätta åvsättningsslraffei, finns däremot anledning alt pröva humvida bestämmelsema i lagen om anställningsskydd kan tjäna som förebild. I det fall då någon har visat sådan olämplighet att han enligt arbetsgivarens bedömning varken kan få slå kvar i sin nuvarande tjänst eller beredas annan sysselsättning synes i regel uppsägning ligga närmast till hands. Såväl arbetsgivare som arbetstagare får härigenom skäligt rådmm för att inrätta sig efter den omställning som anställ­ningens upphörande innebär. I vissa fall kan emellertid tjänstemannens olämplighet vara av så allvarlig natur att ett omedelbart skiljande från tjänsten är påkallat från aUmän synpunkt. En motsvarighet till det av­skedandeinstitut som regleras i lagen om anställningsskydd behövs där­för men bör, som jag tidigare har framhållit, utformas mera med be­aktande av de särskilda krav som medborgarna har rätt att ställa på statstjänstemän. För att det anställningsskydd som enligt gällande rätt är tillförsäkrat tjänsteman med fullmakt eller konstitutorial inte skall försämras bör entledigande av sådan tjänsteman på grund av olämplig-

Prop. 1975:78

163

het inle kunna ske i annan ordning än genom avskedande. Detsamma gäller tjänsteman som är förordnad för bestämd tid. Tjänsteman som är förordnad tills vidare bör däremot, liksom hittUls, kunna skiljas från tjänsten även efter uppsägning med stöd av bestämmelserna i lagen om anställningsskydd.

När det gäller avskedande på grund av brott har både inom kommit­tén och bland remissinstanserna yppats farhågor för alt en privaträltslig reglering skall leda till komplikationer. Dessa farhågor är enligt min me­ning i viss mån överdrivna. Den föreslagna regleringen gäller sålunda redan i dag på den privata arbetsmarknaden utan att såvitt är bekant föranleda några nämnvärda problem. Vidare innehåller kommittéförsla­get, som jag senare skall återkomma tUl, en bestämmelse om att den offentiige arbetsgivaren är skyldig att anmäla arbetstagare, som miss­länks för allvarligare brott, tUl åtal. Arbetsgivaren bör enligt min me­ning givetvis i sådana fall dröja med åläggande av disciplinpåföljd till dess åklagare och eventuellt domstol tagit ställning i ansvarsfrågan. Väcks åtal och vinner detta bifall, får discipUnpåföljd enligt kommitténs förslag inte åläggas arbetstagaren för samma gärning som har prövats i brottmålet. Är gämingen sådan att den kan föranleda avskedande bör arbetsgivaren, som jag senare återkommer tUl, åläggas att dröja med sitt beslut tUl dess lagakraftägande dom i brottmålet föreligger. Domstolen å sin sida får enligt kommittéförslaget vid sttaffmätningen ta hänsyn till avskedande eller annan enligt anställningsavtalet medgiven följd av brot­tet oavsett om denna ännu ålagts eller inte. Någon större svårighet för domstolen att bedöma om gämingen kan komma att föranleda avske­dande torde normalt inte föreligga, eftersom domstolen i förekomman­de fall kan fömtsättas ha anledning att inhämta yttrande i frågan från arbetsgivaren. SkuUe i sådant fall arbetsgivarens på förhand tUlkänna-givna avsikt att vidta åtgärder för elt avskedande inte förverkligas eller inte leda till avsett resultat, kan delta förhållande i varje fall inte leda till något men för arbetstagaren. Man bör vidare i praktiken helt kunna bortse från den eventualiteten att en arbetsgivare, som i yttrande tUl domstolen har förklarat att han inte har för avsikt att avskeda arbets­tagaren, senare handlar i strid däremot.

Med hänsyn tiU det anförda ansluter jag mig tUl kommitténs förslag att samtiiga frågor om avskedande av arbetstagare skall avgöras i privat­rättslig ordning. Jag anser också att en bestämmelse till förekommande av dubbelbestraffning är påkallad. Men jag delar inte kommitténs upp­fattning att det saknas behov av särskild föreskrift om att arbetsgivaren inte bör ingripa med disciplinpåföljd sedan åtal har väckts och att sådan påföljd inte får åläggas om domstol funnit att arbetstagaren inle har be­gått den åtalade gämingen och frikänt honom på denna gmnd. Jag föror­dar därför ett bibehållande av gällande regel i 21 § statstjänstemannala­gen alt disciplinärt förfarande sedan åtal har väckts inte får inledas eller

Prop. 1975: 78

164

fortsättas rörande gärning som omfattas av åtalet.

Någon anledning all, som förordats av en reservant i kommittén, föreskriva att beslul om disciplinpåföljd eller avskedande skall ha vunnit laga kraft för att kunna beaktas i brottmålet anser jag inte finnas. Inte heller är det enligt min mening nödvändigt att uttryckligen ålägga domstol skyldighet att inhämta yttrande från arbetsgivaren i avskedande­frågan innan brottmålet avgörs. Domstol är enligt allmänna processuella principer skyldig att självmant verka för att omständigheter som kan vara tUl förmån för den tilltalade blir utredda. Likaså är förvaltnings­myndighet även utan uttrycklig bestämmelse skyldig att efterkomma domstols begäran om yttrande exempelvis i fråga om avskedande av un­derställd personal. Det kan för övrigt förhålla sig så att avskedandefrå­gan redan har avgjorts av arbetsgivaren och förts vidare tUl arbetsdom­stolen eller t. o, m. till samma tingsrätt som prövar brottmålet.

Som fömtsättning för att en arbetstagare skall kunna avskedas anges i den av mig föreslagna bestämmelsen att han geriom brottslig gärning eller genom grov eller, om under de senaste två åren disciplinpåföljd har ålagts honom, upprepad tjänsteförseelse visat sig uppenbarligen olämplig atl inneha sin tjänst. Sistnämnda formulering finns i den nya bestämmelse som jag tidigare har förordat beträffande skUjande av för-" troendeman från uppdraget tUl följd av. brott. Motsvarande formulering finns också bl. a. i nuvarande 20 kap. 8 § första stycket BrB som stad­gar att ämbetsman som genom allmänt brott visat sig uppenbarligen mte vara skickad att inneha sin befattning, eventuellt jämte annan påföljd, skall avsällas (jfr även 11 kap. 5 § RF). Är för brottet inte stadgat fängelse i två år eller däröver, får dock enligt nämnda bestämmelse i BrB dömas till avsättning endast om tjänstens särskilda beskaffenhet kräver del. Med hänsyn tUl att avskedanderegeln. är avsedd alt gälla också kvalificerade fall av icke kriminaliserad tjänsteförselse anser jag det inte vara lämpligt att uttryckligen föreskriva någon motsvarande be­gränsning. Det är emellertid inle avsett att förutsättningarna för avske­dande skall sättas lägre än vad som f. n. gäller för avsättning. Det an­givna olämplighetsrekvisitet skall således tolkas restriktivt. Avskedande skall sålunda kunna komma i fråga endast i sådana fall där dét med hänsyn tUl såväl brottets eller tjänsteförseelsens beskaffenhet som an­ställningens art och övriga omständigheter skulle verka slötande om arbetstagaren fick behålla sin tjänst.

Några remissinstanser har ifrågasatt om inte bestämmelsen om avske­dande bör utformas inte bara som en rätt utan fastmera som en skyldig­hel för arbetsgivare alt tUlse att tjänsteman, som har visat sig uppenbar­ligen olämplig att inneha sm tjänst, avskedas. Jag delar inte denna upp­fattning. Arbetsgivaren bör nämligen i detta sammanhang alltid pröva om det inte finns möjlighet att i stället för att avskeda arbetslagaren tilldela honom andra arbetsuppgifter. Vissa bestämmelser härom finns

Prop. 1975:78

165

redan f. n. I nuvarande 32 § statstjänstemannalagen föreskrivs att tjäns­teman är skyldig att avgå från tjänsten bl. a. om han genom. lagakraft­ägande dom befunnits skyldig till brott vara avsättning kunnat följa men enligt 33 kap. 2 § BrB överlämnats till särskild vård, dömts till böter eller skyddstUlsyn eller förklarats fri från påföljd. Undanlag görs emellertid för tjänsteman som har rätt till statlig pension men inte uppnått den ålder då han äger avgå med ålderspension, om tjänsteman­nen lämpligen kan förflyttas tUl eller beredas annan anstäUning som är förenad med sådan pensionsrätt. En motsvarighet till sistnämnda be­stämmelse bör behållas för att det befintliga anställningsskyddet inle skall försämras.

Enligt cirkuläret (1960: 553) angående ansläUningsviUkor m. m. för partiellt arbetsföra inom statUg och statsunderstödd verksamhet gäller vidare alt beslut om uppsägning eller beslut i disciplinär ordning om suspension eller avsättning av tjänsteman på gmnd av missbmk av al­kohol eller annat berusningsmedel eller av orsak som bedömes ha sam­band med sådant missbrak meddelas av myndighet först sedan statens personaln'ämnd har förklarat att särskild åtgärd enligt cirkuläret, exern-pelvis omplacering tUl andra arbetsuppgifter eller till annan anställning, inle dessförinnan bör komma i fråga.

Jag vill i detla sammanhang också erinra om cirkuläret (1972: 130) om anställning av straffade personer m, fl. inom statlig och statsunder­stödd verksamhet, där det bl. a. föreskrivs att arbetssökande, som har be­funnits skyldig till brott, av den anledningen får utestängas från anställ­ningen endast om brottet prövas göra honom olämplig för arbetsuppgif­terna. Kungl. Maj:t har uppdragit åt statens personalnämnd atl företa en översyn av 1960 års cirkulär och i samband med denna översyn kom­mer, enligt vad jag har erfarit, nämnden att behandla även frågan om bi­behållande i anställning av straffade personer. För att inte föregripa re- . sullatet av denna utredning anser jag mig inte böra föreslå att några be­stämmelser i ämnet tas in i statstjänstemannalagen. En erinran bör dock göras om att bestämmelse i annan författning, som avviker från stats­tjänstemannalagens regler om avskedande, skall gälla.

Det torde f. n. inle vara möjligt atl säga upp en tjänsteman på grund av brottslig gärning som anmälts till åtal och som kan föranleda avsätt­ning enligt 20 kap. 8 § BrB (jfr Regeringsrättens årsbok 1967 ref, 9), För all bibehålla statstjänstemannens anställningstrygghet i detta hänse­ende bör det som även har förordals av ett par remissinstanser åläggas arbetsgivaren att i sådana fall då tjänsteman har anmälts tUl åtal eller brotlmålsförfarande av annat skäl har inletts mot honom avvakta utgången i brottmålet, innan frågan om avskedande på grund av gärning som omfattas av åtalet slutligt prövas. Givetvis bör inte heller beslut om avskedande på gmnd av icke kriminaliserad, tjänsteförseelse meddelas, innan ansvarsfrågan har prövats av arbetsgivaren.

Prop. 1975: 78

166

Även om det sålunda inte alltid är möjligt att avgöra avskedandefrå­gan omedelbart, kan det i vissa faU föreligga behov av att omedelbart avstänga arbetstagaren från tjänstgöring. I anslutning tUl gällande be­stämmelser i statstjänstemannalagen och kommunaltjänstemannastadgan föreslår därför kommittén en bestämmelse om att arbetstagare skall kunna avstängas från tjänstgöring i avbidan på att frågan om påföljd för brott eller tjänsteförseelse slutiigt prövas, om gärningen kan antas med­föra avskedande eller om annars särskilda skäl föreligger. Enligt min mening finns inte behov av att kunna avstänga tjänsteman i andra fall än då gärningen kan antas medföra avskedande. I övrigt biträder jag kom­mitténs förslag. Det bör emellertid nämnas att om tjänstemannen tUlhör den gmpp som kan sägas upp och arbetsgivaren väljer denna väg att skilja honom från tjänsten så kan avstängning i vissa fall ske även enligt 34 § andra stycket lagen om anställningsskydd.

Arbetstagare skall enligt kommittéförslaget anmälas till åtal, om han är skäligen misstänkt för sådant i tjänsten begånget brott som avses i 20 kap. BrB eUer annat brott, varigenom han åsidosatt åliggande i ansläU-ningen, och för brottet är stadgat fängelse eller det finns anledning anta att talan om cnskUt anspråk kommer att föras. Den föreslagna bestäm­melsen överensstämmer 1 sak nära med nu gällande föreskrifter i stats­tjänstemannalagen och kommunaltjänstemannastadgan. Jag anser i lik­het med kommittén att en motsvarighet till dessa bestämmelser behövs och ansluter mig till förslaget. Liksom hittills bör dock regeringen kun­na befria från anmälningsskyldighet i fråga om allmänfarlig vårdslös­het enligt 13 kap. 6 § första stycket BrB, något som har särskild bety­delse för järnvägstjänstemän inom vilkas verksamhetsområde även rela­tivt ringa fel kan få allmänfarlig effekt.

Alt såsom ifrågasatts av en remissinstans sätta ned de för vissa lindri­gare brott i BrB stadgade straffsatserna för att därigenom möjliggöra disciplinärt förfarande i stället för åtal är en fråga som inte kan behand­las i detta sammanhang.

Disciplinpåföljd får enligt kommitténs förslag inle åläggas arbetsta­gare sedan anställningen har upphört eller uppsägning ägt mm. Inte hel­ler får påföljd åläggas arbetstagare som inte inom två år efter tjänsteför­seelsen fått del av den skriftliga anmaning som skall inleda discipUnför-farandet. I dessa hänseenden har jag ingen erinran mot förslaget. Jag delar också kommitténs uppfattning att det i fråga om avskedande inte bör ställas upp någon preskriptionsregel av det slag som förordats be­träffande åläggande av disciplinpåföljd, alltså med en absolut bestämd frist. Däremot är det enligt min mening lämpligt att, på samma sätt som skett i 18 § andra stycket lagen om anställnuigsskydd, föreskriva att av­skedande inte får gmndas enbart på omständighet som arbetsgivaren har känt till mer än en månad före avskedandet. En sådan bestämmelse torde få tolkas så att fristen börjar löpa först sedan de närmare om-

Prop. 1975: 78

167

ständighetema har blivit utredda (jfr prop. 1973: 129 s, 255). Om det sålunda övervägs att avskeda en tjänsteman på gmnd av brottslig gär­ning, torde fristen inte börja löpa förrän fällande dom vunnit laga kraft.

Kommittéförslaget innehåller vissa bestämmelser om förfarandet som avser alt trygga rättssäkerheten och intresset av största möjliga objekti­vitet i handläggningen av frågor om disciplinansvar. Dessa bestämmel­ser innebär i huvudsak följande. Innan fråga om disciplinpåföljd eller avskedande avgörs skall arbetstagaren genom skriftlig anmaning ges till­fälle att skriftligen eller vid muntligt förhör uttala sig om vad som åbe­ropas mot honom. Möjlighet finns att höra vittne eller sakkunnig vid domstol och alt begära domstols föreläggande för någon att tUlhanda­hålla bevis. Arbetstagaren har rätt att anlita biträde under utredningen. Om arbetstagaren är fackföreningsanslulen och föreningen önskar överläggning i saken, får frågan inle avgöras förrän sådan överläggning har ägt rum. Beslut i ärendet skall vara skriftligt och ange de skäl på vilka det grundats. Reglerna om anmaning, rätt tiU biträde och utform­ning av beslut gäller även ärende om avstängning av arbetslagaie. Vidare ar de bestämmelser i förvaltningslagen om förfarandet i förvaltnings­ärenden som tar sikte på myndighetsutövning tillämpliga också i ärenden rörande anställnings- eller arbetsvUlkor för offentliga tjänstemän.

De sålunda föreslagna reglerna synes i stort sett vara ändamålsenliga. Jag vill dock erinra om att kommitténs förslag lades fram före tillkoms­ten av lagen om anställningsskydd. EnUgt 29 och 31 §§ i denna lag ålig­ger det sålunda arbetsgivaren atl så snart det kan ske underrätta arbets­tagaren och varsla lokal arbetstagarorganisation om tilltänkt avske­dande. Den som har rätt till underrättelse eller varsel är enligt 32 § samma lag även berättigad till överläggning med arbetsgivaren om den tilltänkta åtgärden. Såvitt gäller arbetstagarens rätt till underrättelse och överläggning torde de av kommittén föreslagna bestämmelserna vara bättre anpassade till den offentliga verksamhetens särskilda natur och därför alt föredra framför reglerna i lagen om anställningsskydd. Be­träffande varsel till och överläggning med lokal arbetstagarorganisation bör däremot den föreslagna regleringen ersättas med eri hänvisning till bestämmelserna i nämnda lag. Sådant varsel torde i regel böra lämnas samtidigt som arbetstagaren delges den skriftliga anmaningen. Med hän­syn till att förvaltningslagens regler om rätt till biträde samt utformning av och underrättelse om beslut avses, liksom hittUls, vara tUlämpliga i förevarande'ärenden behöver några bestämmelser i dessa hänseenden inte tas in i statstjänstemannalagen.

Med angivna modifieringar biträder jag kommitténs förslag lill be­stämmelser om förfarandet.

Ett nar remissinstanser har kritiserat det föreslagna förfarandet från den synpunkten att arbetstagaren då fråga är om avskedande skulle

Prop. 1975: 78

168

komma i väsentligt sämre ställning än vad som gäller f, n. då avsättnings-frågan oftast prövas av domstol med möjlighet alt förordna offenllig försvarare. Dessa farhågor är enligt min mening överdrivna. Arbetsta­garen är sålunda i princip berättigad att enligt reglerna om aUmän rätts­hjälp i rättshjälpslagen (1972: 429) få både biträdes- och utredningskost­nader ersatta av slalen. Åtminstone i mer komplicerade fall torde det också kunna förutsättas all antingen arbetsgivaren eller arbetstagarens egen organisation ser till alt arbetstagaren får den hjälp som han behö­ver för att kunna tillvarata sina intressen.

Om företrädare för arbetsgivaren åsidosätter de nu behandlade reg­lerna gör han sig i princip skyldig tiU oriktig myndighetsutövning och kan ådraga sig straffansvar enligt 20 kap, 1 § BrB. Dessutom kan arbets­lagaren bli berättigad till skadestånd. Huruvida den av arbetsgivaren be­slutade åtgärden blir beslående beror emeUertid på om talan fullföljs mot beslutet.

Beslut om disciplinpåföljd, avskedande, avstängning och anmälan till åtal skall enligt kommitténs förslag fattas av kollegiala organ där juri­disk kompelens finns företrädd. Beträffande arbetstagare,hos staten före­slås som huvudregel atl beslutanderätten skall tillkomma den myndighet varunder arbetstagaren lyder. Några remissinstanser anser det vara be­tänkligt att på detta sätt förena arbelsgivar- och beslraffningsfunktioner hos samma organ. Del är emellertid,enligt min mening svårl att länka sig någon principiellt olikartad lösning om man vill ha en privaträltslig utformning av det utomstraffrättsliga ansvarssyslemet. Av betydelse i detla sammanhang är vidare atl företrädare för de anslällda hos myndig­heten, efter regeringens förordnande, enligt kungörelsen (1974: 224)om personalföreträdare i statlig myndighels styrelse m.m. numera har rätt att delta i myndighetens handläggning av bl. a; frågor om disciplinär bestraffning, åtalsanmälan och avstängning från tjänstgöring. Finns i myndigheten s. k. disciplinnämnd, är personalföreträdarna enligt kun­görelsen ledamöter i n"ämnden. Jag biträder därför kommitténs förslag med vissa modifieringar som jag närmare skall beröra i specialmotive­ringen. Någon anledning alt tUlföra det beslutande organet juridisk kompelens i vidare mån än som nu finns anser jag emellertid inte före­ligga.

Arbetsrättskommittén behandlar i sitt slutbetänkande bl. a. frågan om arbetsgivarens disciplinära befogenheter. Det finns anledning anta atl dess förslag kan få betydelse för utformningen.av det beslutande discip­linorganet även på den offentiiga sektorn. Jag vill därför förutskicka alt denna fråga får tas under nytt övervägande under det fortsatta lagstift­ningsarbetet på förevarande område.

I fråga om den som innehar eller uppehåUer ordinarie domarljänst el­ler högre tjänst vid statiig myndighet föreslår ämbelsansvärskommitlén särskilda regler om beslutande organ. Förslagel motiveras av atl åtgär-

Prop. 1975:78

169

der i tjänsten av sådan befattningshavare inle lämpligen bör prövas dis­ciplinärt av hans koUeger, med vilka han samarbetar och tillsammans med vilka han inte säUan har alt i kollegial sammansättning fatta beslut. Jag ansluter mig till dessa överväganden. För ifrågavarande befattnings­havare, motsvarande den personkrets sorii inle omfattas av det nuva­rande disciplinansvaret, bör således inrättas en särskild nämnd. Denna nämnd bör beslå av fem ledamöter, varav ordförariden är lagkunnig och i domarvärv erfaren. Vidare bör minst en ledamot företräda arbets­tagarsidan. Det bör ankomma på regeringen att meddela närmare be­slämmelser om nämndens sammansättalng och verksamhet liksöm om den personkrets som nämndens verksamhet skall avse.

När det gäller arbetstagare hos riksdagen och dess myndigheter har riksdagen att meddela bestämmelser om beslutande organ.

Bestämmelserna i 29 kap. RB om omröstning i domstol med endast lagfarna ledamöter bör på motsvarande sätt som nu är fallet beträffande kollegiala disciplinorgan (23 § andra stycket statstjänstemanrialagen i nuvarande lydelse) äga tillämpning vid omröstning till beslut i de ären­den som avses här.

Sådan anmaning som enligt vad jag förut sagt skall inleda förfarandet bör utfärdas av den myndighet eUer nämnd som har alt besluta i ären­det.

Benämningarna disciplinansvar och disciplinpåföljd, kritiseras av elt par remissinstanser. Bl. a. anförs att ansvarsbestämmelsernas uppgift bör vara inte endast alt upprätthålla arbetsdisciplinen hos de offentliga funk­tionärerna ulan framför allt atl trygga allmänhetens krav på ett lojalt iakttagande av meddelade föreskrifter, varför de valda benämningarna ter sig missvisande inle minst i fråga om ansvar för de högsta befatt­ningshavarna. Jag delar uppfattningen alt terminologin inle är helt ade­kvat. Det synes emellertid knappast vara möjligt alt finna några bättre beteckningar. Dessutom är de nuvarande benämningarna så inarbetade att det inte torde vara förenat med några praktiska olägenheter att be­hålla dem. Jag är därför inte beredd att förorda andra benämningar än dem kommittén har föreslagit.

13.5 Processuella frågor

Sedan den 1 juli 1974 gäller i fråga om tvister rörande förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare (s. k. arbetstvisler) alt dessa prövas i en särskild processuell ordning. Enligt lagen (1974: 371) om rätte­gången i arbetstvisler skall arbetsdomstolen som första.domstol upptaga och avgöra tvister om kollektivavtal samt andra arbetstvisler mellan ar­betsgivare eller förening av arbetsgivare, å ena sidan, och förening av arbetstagare eller medlem i sådan förening, å andra sidan, övriga ar­betstvisler skall upptas och avgöras av tingsrätt med arbetsdomstolen

Prop. 1975: 78

170

som andra och sista instans. Från lagen undantas bl. a. mål som gäller arbetstagare hos staten eller hos arbetsgivare som avses i 1 § kommu­naltjänstemannalagen när tvisten rör fråga som inte får regleras i av­tal. Detta gäller dock bara om annat inte är särskUt föreskrivet. Sådana särskilda föreskrifter, enligt vUka också avtalsförbjudna frågor på det offentiiga tjänslemannaområdet skall handläggas enligt lagen om rätte­gången i arbetstvisler, återfinns bl. a. i lagen om anställningsskydd be­träffande frågor som regleras i den lagen utom såvitt gäller bestämmel­serna om avskedande. Också statstjänstemannalagen innehåller en sådan föreskrift med avseende på bl. a. uppsägningstvister. Detsamma gäller beträffande tvister om pensionering, läkamndersökning och avstäng­ning på gmnd av sjukdom såvitt avser ordinarie domare,

EnUgt kommitténs förslag skall såvitt numera är av intresse tvister rörande disciplinpåföljder och avskedande prövas på samma sätt som flertalet andra arbetstvisler. Detta förslag ligger helt i linje med de tankegångar som förts fram vid tUlkomsten av lagen om rättegången i arbetstvisler (se prop. 1974: 77 s. 127 ff). Denna lag bör alltså göras tUl-lämplig på tvister om åläggande av disciplinpåföljd, avskedande, av­stängning på gmnd av brott eller tjänsteförseelse och förflyttning. Det­samma bör gälla tvister om avgångsskyldlghet i samband med pensio­nering samt läkamndersökning och avstängning på gmnd av sjukdom även såvitt angår andra tjänstemän än ordinarie domare. Av lagen (1965: 276) om inskränkning i rätlen att föra talan mot offentlig arbets­givares beslut framgår att den administrativa besvärsrält som f. n, före­ligger i dessa frågor upphör i och med alt lagen om rättegången i arbets­tvisler görs tillämplig på dem.

I de nu ifrågavarande tvisterna blir bestämmelserna i 52 § statstjänste­mannalagen om särskild överläggning i avtalsförbjuden tvistefråga och i 41 § ttedje stycket lageri om anställningsskydd om fakultativ kvittning av rättegångskostnad tillämpliga. Sistnämnda bestämmelse skUjer sig från den av ämbelsansvarskommiitén föreslagna regeln, som innebär att den offentlige arbetsgivaren alltid skall bära sina egna rättegångs­kostnader oberoende av utgången utom där kostnaderna vållats av ar­betstagarens vårdslöshet. Jag anser det inte vara påkallat att för ifråga­varande tvister göra avsteg från vad som annars gäller beträffande rätte­gångskostnadernas fördelning enligt lagen om anställningsskydd. För slatstjänstem'ännens del innebär en regel om fakultativ kvittning av kostnadema i varje fall inle någon försämring i förhållande till vad som f. n. gäUer enligt 31 kap. RB.

I fråga om den närmare utformningen av de processuella reglerna i övrigt föreslår kommittén med ett undantag som jag strax återkom­mer till alt arbetstagare som inte är nöjd med arbetsgivarens beslut inom fyra veckor efter det att han fått del av beslutet skall kunna väcka talan vid allmän domstol resp. arbetsdomstolen om överprövning av

Prop. 1975: 78

171

beslutet. Delta överensstämmer med vad som numera gäller enligt 53 § statstjänstemannalagen angående talan mot beslut beträffande an­nan ordinarie domare än justitieråd eller regeringsråd om läkarunder­sökning eller anställningens upphörande på gmnd av uppnådd pensions­ålder eller nedsättning i arbetsförmågan (prop. 1974: 174 s. 78 ff). Vidare får enligt förslaget beslut om skiljande från tjänsten eller om för­flyttning inte verkställas förrän beslutet slutiigt har prövats av domstol eller, om talan om sådan prövning inte väcks, tid för väckande av talan utgått.

Liksom flertalet av de remissinstanser som har yttrat sig i frågan an­ser jag den av kommittén föreslagna ordningen vara ändamålsenlig och' jag biträder därför kommitténs förslag. Jag vill dock erinra om alt detta i sist berörda hänseende avviker från den sedermera tillkomna lagen om anställningsskydd, vilken saknar motsvarande bestämmelse. I stället föreskrivs i 35 § andra stycket nämnda lag beträffande avskedande att rätten för tiden intill dess lagakraftägande dom eller beslut föreligger kan förordna att anställningen skall bestå utan hinder av avskedandet. Denna bestämmelse kan emellertid inte anses ge statstjänstemän sam­ma skydd som de åtnjuter enligt gällande ansvarssystem. För att den nu aktuella reformen inle skall medföra en försämring av den redan be­fintliga tryggheten för denna gmpp av arbetstagare behövs alltså en regel som avviker från nämnda föreskrift.

Frågan om vem som skall företräda den offentlige arbetsgivaren kan eventuellt behöva preciseras närmare (jfr prop. 1975:1 bU. 2 s. 4). Detta torde kunna ske i form av föreskrifter meddelade utan riksdagens medverkan. Därvid bör på vanligt sätt samråd äga mm med de anställ­das organisationer.

Beträffande mål om åläggande av disciplinpåföljd påpekar kommittén att domstol ulan särskild föreskrift därom alltid torde kunna ange den påföljd som disciplinförseelsen förskyller, där domstolen inte finner skäl att förklara disciplinbeslulet helt ogiltigt. Däremot torde enligt kommit­téns mening domstol i mål vari yrkas ogiltigförklaring av beslut om av­skedande inte kunna ex officio i domslutet fastställa den disciplinpåföljd som eventuellt hade kunnat utgå i stället för avskedande. Det sist­nämnda är ehuru korrekt mindre tillfredsställande. Såsom an­märks av en remissinstans föreligger risk för att domstolen nödgas pröva saken i två olika processer. En sådan konsekvens bör dock kunna und­vikas genom att motparten, dvs. den offentlige arbetsgivaren eller re­presentant för denne, i förekommande fall framstäUer altemativa yrkan­den. Någon särskild bestämmelse anser jag därför inte behövas.

När det gäller avskedande av tjänsteman med fullmakt på tjänsten föreslår kommittén ett modifierat överprövningsförfarande. Om full-maklshavaren inom en vecka efter det han fått del av beslutet om av­skedande anmäler missnöje däröver hos arbetsgivaren, skall det åligga

Prop. 1975: 78

172

denne att vid äventyr att beslutet förfaller väcka talan vid domstol för. prövning av beslutets giltighet. Kommittén motiverar sitt förslag med alt ifrågavarande befattningshavare f. n, kan skiljas från tjänsten endast av domstol i brottmål och att det skulle innebära ett faktiskt merarbete jämfört med nuvarande ordning om befattningshavaren i händelse av missnöje med arbetsgivarens beslut om avskedande på grund av brotts­lig gärning skulle vara tvungen att själv ta initiativet lill en domstols­prövning av beslutet.

Enligt min mening är detta merarbete inte så betydande alt det på­kallar särskUd reglering. I synnerhet gäller detta i normalfaUet då tjänstemannen är organiserad och alltså inte slår ensam utan biträds ay sin organisalion (se exempelvis reglema i 52 § om särskUd överlägg­ning). Dessutom anser jag den föreslagna konstruktionen vara mindre lämplig. Det förefaller sålunda knappast rimligt att ett så aUvarligt beslut som avskedande skall kunna förfaUa endast därför att arbets­givaren ulan att några nya omständigheter har anförts efter an­mälan om missnöje med beslutet avstår från alt fullfölja saken inför domstol. Jag förordar därför alt tidigare berörda beslämrnelser om förfarandet tillämpas även vid överprövning av beslut om avskedande av fullmaktshavare.

När det gäller avstängning av arbetstagare från tjänsteutövningen kan del, som påpekats av en remissinstans, ibland föreligga behov av alt få en interimistisk domstolsprövning av arbetsgivarens beslut till stånd. Jag förordar därför alt domstol i mål av detta slag får rätt att förordna att arbetsgivarens avstängningsbeslut t, v. inle får verkställas (inhibition).

Ett par remissinstanser har, under hänvisning till vissa uttalanden av ämbetsansvarskommillén, berört frågan om den rättsliga innebörden av en dom på ogUtigförklaring av elt avskedsbeslut. Kommittén har så­lunda påpekat att en sådan dom inte innebär någon omedelbar rätt för arbetstagaren att återfå den tjänst från vUken han avskedats och alt ar­betstagaren i sista hand endast har rätt tiU skadestånd. För egen del an­ser jag inle att det föreligger något problem. Av den föreslagna bestäm­melsen att beslut om avskedande inle får verkställas förrän beslutet. slutligt har prövats av domstol eller rätten till talan förlorats får näm­ligen anses följa att den offentiige arbetsgivaren inte skall besätta tjänsten med ny innehavare förrän avskedandefrågan slutligt prövats och alt han, om beslutet ogUligförklaras, skall låta tjänstemannen i fråga behålla sin tjänst. Några särskUda beslämmelser i dessa hänseenden finner jag därför inle behövliga.

Prop. 1975: 78

173

13.6 JO:s och JK:s tUlsyn

JO har enligt 12 kap. 6 § RF att i enlighet med instruktion som riks­dagen beslular utöva tillsyn över tillämpningen i offentlig verksamhet av lagar och andra författningar. Han får föra talan I de fall som anges i instruktionen. Enligt gällande instruktion (1967: 928) har JO tillsyn över att de tjänstemän och andra, som är underkastade fullständigt ämbets­ansvar, i sin tjänsteutövning efterlever lagar och andra författningar och i övrigt fullgör sina åligganden. Han äger vidare som särskild åkla­gare väcka åtal när någon som står under hans tillsyn i sin tjänsteutöv­ning har brutit mot lag eller annan författning eller på annal sätt åsido­satt något tjänsteåliggande. Om sådan gärning kan beivras genom disciplinärt förfarande, äger JO göra anmälan till den som har discipli­när bestraffningsrätt.

Riksdagen beslöt 1972 (KU 1972:19) att låta tillsätta en utredning med uppgift att överväga frågor om JO:s uppgifter och arbetsformer. Utredningen är inte bunden av några närmare direktiv för sitt uppdrag utan kan förutsättningslöst pröva såväl principiella frågor om ombuds­männens uppgifter och arbetsformer som praktiska och organisatoriska spörsmål. I motiveringen till nyssnämnda bestämmelser i RF anförde jag (prop. 1973:90 s. 431) bl.a, att det knappast lät sig göra att då precisera den personkrets som skulle vara underkastad JO:s tUlsyn sartit att en särskild fräga som måste övervägas var återverkningarna för JO:s del av elt genomförande av ämbetsansvarskommitténs förslag. Jag förut­skickade också att frågan om JO:s tUlsynsområde hörde till dem som JO-utredningen skulle komma alt behandla. Utredningen torde komma att redovisa resultatet av sitt arbete under år 1975.

JK har enligt sin instmktion (1965: 629) bl. a. tUlsyn över att domare och andra som är underkastade ämbetsansvar efterlever lagar, författ­ningar och instruktioner och i övrigt fullgör sina åligganden. Han är un­der regeringen särskild åklagare i fråga om brott i tjänsten.

Genom beslut den 11 oktober 1974 av Kungl. Maj:t bemyndigades jag att tillkalla sakkunniga för att utreda frågan om JK:s arbetsuppgifter m. m. I direktiven för utredningen anförde jag bl. a. att en reform av ansvarssyslemet för offentliga funktionärer kan få konsekvenser också för kretsen av de personer som bör vara underkastade JK:s granskning samt att det lämpligen får ankomma på de sakkunniga att med utgångs­punkt i ett nytt sanktionssystem föreslå hur tillsynsområdet skall avgrän­sas. Vidare nämnde jag att statsmakternas kommande ställningslagande i lagstiftningsärendet angående ämbetsansvaret kan göra det påkallat att låta JK ha befogenhet alt företräda det allmänna i tvist vid domstol med tjänsteman angående avskedande eller disciplinpåföljd.

Med hänsyn tUl att både JO:s och JK:s tUlsynsverksamhet sålunda är föremål för utredning anser jag mig inle böra framlägga något förslag

Prop. 1975:78

174

som kan föregripa resultatet av detla utredningsarbete. I den mån stats­makterna i sitt kommande ställningstagande på gmndval av JO- och JK-utredningarnas överväganden skulle finna att yttranderätt eller parts-ställning bör tillerkännas JO och JK i disciplinärendet hos arbetsgivaren eller inför domstol torde de lagändringar som behövs få vidtas i det sammanhanget. Därvid synes också böra övervägas om man skall tUl-erkänna JO:s och JK:s åtgärder samma rättsverkan i preskriptionshän­seende som arbetsgivarens egna.

13.7 Den militära sektorn

Inom den militära sektom är utrymmet begränsat för en tUlämpning av den privaträtlsliga gmndsyn som har anlagts vid utformningen av det nya ansvarssystemet för den civila sektorn. Detta följer redan därav att det stora flertalet krigsmän tjänstgör till följd av värnplikt och inte på grand av tjänsteavtal. Vidare är det för att trygga försvarsmaktens ef­fektivitet av särskild vikt alt upprätthålla befattningshavarnas lydnads­plikt. Kommittén anser alt det i och för sig finns anledning överväga om inle förenklingar i det militära ansvarssystemet kan genomföras utan att man åsidosätter de inttessen som reglema är avsedda att skyd­da. Det omfattande utredningsarbete som måste föregå en så genom­gripande reform ligger emellertid enligt kommitténs mening utanför ramen för dess uppdrag. Kommitién begränsar sig därför till att föreslå, fömtom vissa följdändringar i 21 kap. BrB, att anslällda krigsmän med typiskt civUa arbetsuppgifter skall omfattas av samma ansvarsregler som har föreslagits för civU personal. Förslaget att avskaffa avsättning och suspension som brottspåföljder tar emellertid sikte även på anställda krigsmän oavsett arbetsuppgifter. De av kommittén för civila befatt­ningshavare föreslagna avskedandereglerna är alltså avsedda att gälla även för anställda krigsmän.

I likhet med kommittén anser jag att en reform av det mUitära an­svarssystemet i dess helhet är alltför genomgripande för att kunna ge­nomföras i delta sammanhang. I den mån detta ansvarssystem genom smärre justeringar utan större principiell innebörd kan anpassas till de nya reglerna för den civUa sektorn bör det emellertid ske. Vad kom­mittén i detta hänseende föreslår synes lämpligt. Jag ansluter mig där­för till förslaget.

14   Upprättade lagförslag

I enlighet med det anförda har inom justitiedepartementet upprättats förslag till

1.

lag om ändring i brottsbalken,

2.

lag om ändring i statstjänstemannalagen (1965: 274),

Prop. 1975: 78

175

3.

lag om ändring i lagen (1974: 359) om ändring i statstjänstemannala­gen (1965: 274),

4.

lag om ändrmg i rättegångsbalken,

5.

lag om ändring i mUitära rättegångslagen (1948: 472),

6.

lag om ändring i förvaltningslagen (1971: 290).

Av de angivna förslagen har de som lagils upp under 2 och 3 upp­rättats i samråd med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN].

Förslagen torde få fogas till statsrådsprotokollet i detla ärende som bilaga.

I övrigt krävs ändring i elt stort antal lagar samt två nya lagar, en om tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare samt en om skydd för viss tjänsteutövning. Dessa lagförslag behöver emellertid inte granskas av lagrådet. De torde därför få anmälas efter det att lagrådels yttrande inhämtats.

15    Specialmotivering

I två av förslagen till författningsändringar har vidtagits en formell ändring som har samband med nya RF (jfr prop. 1974: 35 s, 64 f). Sålunda har orden "Konungen" och "Kungl. Maj:t" i olika böjnings­former bytts ut mot ordet "regeringen" i motsvarande form.

15.1 Förslaget till lag om ändring i brottsbalken

1 kap, 3 §

Denna paragraf innehåller en definition av det i BrB använda begrep­pet påföljd för brott. Definitionen består i en uppräkning av de sanktio­ner som är alt anse som brottspåföljder. Bland de uppräknade sanktio-nema ingår ämbetsstraffen suspension och avsättning. Eftersom dessa straff föreslås avskaffade bör de utgå ur uppräkningen.

4 och 5 §§

I dessa paragrafer finns allmänna bestämmelser om användningen av brottspåföljderna. Som en konsekvens av förslaget alt avskaffa ämbets-

Prop. 1975: 78

176

straffen suspension och avsättning bör de utgå även ur dessa beslämmel­ser.

5 kap.

5    §

117 kap, 5 § finns f. n. en straffbestämmelse om missfirmelse mot tjänsteman. Brottet, som ligger under allmänt åtal, består i alt för­olämpa innehavare av ämbete eller annan befattning, varmed ämbets­ansvar är förenat, i eller för hans befattning. Enligt förslaget skall denna brottstyp avskaffas och hithörande gärningar framdeles bestraffas endast som förolämpning enligt 5 kap. 3 §. Detta brott kan f, n. åtalas endast av målsäganden. Eftersom sistnämnda lagmm alltså blir att tUl-lämpa även då förolämpningen riktas mot någon i hans myndighels-utövning föreslås den ändringen av åtalsregeln i 5 kap. 5 § att gämingen i sådant fall skall få åtalas av allmän åklagare, om målsäganden anger brottet till åtal och åtal finnes påkallat ur allmän synpunkt.

17 kap.

15 §§

I dessa lagrum stadgas f. n. skydd för dem som har ämbetsansvar mot angrepp från tredje man i form av våld och hot mot tjänsteman (1 §), förgripelse mot tjänsteman (2 §) och våldsamt motstånd (4 §).' Skyddet omfattar även den som har kallals att biträda den som har ämbetsansvar vid förrättning (3 §). I 5 § finns dessutom de bestämmel­ser om missfirmelse mot tjänsteman som enligt vad som har anförls i den allmänna motiveringen nu föreslås upphävda.

Som tidigare har anförts i den allmänna motiveringen hai: som grund­läggande syfte med den nya lagstiftningen uppställts samh'ållsmedlem-marnas intresse av att offentliga funktioner ulan ovidkommande hänsyn fullgörs på ett riktigt sätt. Detta intresse har särskilt ansetts böra tryggas då fråga är om myndighetsutövning, Samma intresse gör sig emellertid gällande då myndighetsutövningen utsätts för angrepp utifrån i form av våld, hot eller liknande. Det föreslås därför att gällande straffskydd för dem som har ämbetsansvar ersätts av ett på väsentligen samma sätt utformat skydd för dem som utövar offentiig myndighet.

I enlighet med det anförda har våld eller hot mot tjänsteman enligt 1 § beskrivits så, alt någon med våld eller hot om våld förgriper sig på någon i hans myndighetsutövning eUer för att tvinga honom till eller hindra honom från åtgärd däri eller hämnas för sådan åtgärd. Enligt förslaget skall straffbestämmelsen gälla även det fall alt någon förgriper sig mot den som tidigare har utövat offentlig myndighet för vad denne gjort eller underlåtit i sin myndighetsutövning. På motsvaran-

Prop. 1975: 78

177

de sätt föreslås sådan utformning av 2 § all dess straffstadgande rörande förgripelse mot tjänsteman kommer att avse den som, annorledes än i

1

§ sägs, för att tvinga eller hindra någon i hans myndighetsutövning eller för att hämnas för åtgärd däri, otillbörligen företar gärning, som för honom medför lidande, skada eller annan olägenhet, eller hotar därmed. Även 4 § rörande våldsamt motstånd föreslås utformad så att den kommer att gälla den som, i andra fall än dem som avses i 1 och

2

§§, genom att sätta sig till motvärn eller eljest med våld söker hindra någon i hans myndighetsutövning. Regeln i 3 § om skydd för biträde vid förrättning flyttas enligt förslaget till en ny 5 §. 3 § upphävs därför.

Enligt 1 § andra stycket i dess nuvarande lydelse kan Kungl. Maj:t förordna alt ämbetsskydd enligt lagmmmet också skall gälla annan be­fattning än sådan varmed ämbetsansvar är förenat. Sådant förordnande medför skydd även enligt 24 §§. Förordnande har meddelats för bl. a. befattningshavare som handhar säkerhets- eller ordningstjänst vid järn­vägsanläggning, allmän flygplats m. fl. anläggningar och för t, ex, vakt­post och annan krigsman som tjänstgör för bevakning eller upprätthål­lande av ordning. Vidare äger tulltjänstemän från annan stat ämbets­skydd under utövning i Sverige av tullljänst som omfattas av gränstull­samarbele. I samband med förslaget att de nuvarande ämbetsskyddsreg-lerna i fortsättningen endast skall avse den centrala del av offentlig verksamhet som innefattar myndighetsutövning föreslås också att ifråga­varande bestämmelse i 1 § andra stycket upphävs. Vad angår de person­kategorier för vilka förordnande meddelats kan anmärkas, att de i mån av förekommande svenska myndighetsfunktioner likväl kommer att om­fattas av skydd enligt de, föreslagna bestämmelserna: I övrigt ersätts enligt förslaget stadgandet i 1 §. andra stycket liksom regeln i 3 § om . skydd för biträde vid förrättning av en ny bestämmelse i 5 §. Enligt denna skall vad i 1, 2 och 4 §§ stadgas också gälla, om någon på sätt som sägs i nämnda paragrafer förgriper sig mot eller hindrar den som enligt särskild föreskrift skall åtnjuta det skydd som är förenat med ut­övning av offentiig myndighet eller som är eUer har varit kallad att bi­träda förrätlningsman vid åtgärd som omfattas av sådant skydd.

I samband med alt 1 § andra stycket, lilgår bör den på bestämmelsen grundade kungörelsen (1961: 559) med förordnande om ämbetsskydd för vissa befattningshavare ersättas méd nytt förordnande enligt deri, föreslagna 5 §. Sådan förordnande bör ges i en ny lag.

Med den nya bestämningen av den enligt lagrummen skyddade per­sonkretsen straffbeläggs angrepp på framför allt hos stat eller kommun anslällda tjänstemän i vilkas befaltaingar ingår att utöva myndighet. Skyddet omfatiar all verksamhet i befattningen, såsom förrättning, ut­redningsarbete etc. Förgripelse mot sådan tjänsteman blir slraf fri. enligt ifrågavarande paragraf endast där den riktar sig mot någon arbetsupp­gift som helt saknar samband med myndighetsutövningen. Vad som sker

12   Riksdagen 1975.1 saml. Nr 78

Prop. 1975: 78

178

under resa mellan bostad och tjänstgöringsplats ligger således i allmän­het utanför det straffbara området.

Beträffande övriga delar av lagrummens gärningsbeskrivningar före­slås ingen ändring. Frågor som rör den brottsliga handlingens olika be­ståndsdelar blir alltså att bedöma på samma sätt som f. n. Med hänsyn till den nya bestämningen av den skyddade personkretsen kan fram­hållas att det i subjektivt hänseende bör krävas uppsåt omfattande insikt om alt den angripne utövar (eller har utövat) offentlig myndighet.

Inte heller beträffande straff-, konkurrens- och andra frågor avses någon ändring i förhållande till vad som gäller enligt nuvarande 14 §§-

7 

§

Detta lagrum rörande bestickning stadgar f, n. ansvar för den som lämnar, utlovar eller erbjuder muta eller annan otillbörlig belöning för utövning av befattning varmed ämbetsansvar är förenat. Den person­krets som åtnjuter skydd mot bestickning har i den nu föreslagna lydel­sen bestämts så alt den motsvarar den krets som enligt förslaget till ny lydelse av 20 kap. 2 § skall vara underkastad mutansvar.

Vad angår gärningsbeskrivningen i övrigt i 7 § liksom beträffande straff-, konkurrens- och andra frågor innebär förslaget inle någon änd­ring i förhållande lill gällande rätt.

8 

§

I 8 § tredje stycket stadgas f. n. ansvar för tagande av otillbörlig för­mån vid röstning. Enligt lagrummet skall dömas för sådant brott där förfarandet inte är ämbetsbrott. I förslaget har hänvisningen till äm­betsbrott utbytts mot hänvisning till mutbrott enligt den nya bestäm­melsen i 20 kap. 2 §. Ändringen är en följd av förslaget i övrigt och in­nebär inte någon ändring i sak.

14 och 15 §§

I 14 § och 15 § första stycket första punkten stadgas straffansvar så­väl för den som obehörigen utövar vad som hör till befattning varmed ämbetsansvar är förenat (obehörig tjänsteutövning) som för deri som obehörigen ger sig ut för att inneha sådan befattning (föregivande av all­män ställnmg). På skäl som anförls i den aUmänna motiveringen före­slås att dessa två bestämmelser ersätts av en ny regel om ansvar för den som obehörigen ger sig ut för att utöva myndighet. Den nya regeln har upptagits som en ny första punkt i första stycket av 15 § varjämte 14 § föreslås upphävd.

Straffbestämmelsen i 15 § första stycket kommer alltså i sin nya ly­delse att avse dels det fallet alt någon obehörigen ger sig ut för alt utöva myndighet och dels den situationen att någon obehörigen bär uniform,

Prop. 1975: 78

179

märke eller annat kännetecken som ger honom sken av att tillhöra krigsmakten eller annan kår i det allmännas tjänst eller kår, vars verk­samhet avser allmän samfärdsel eller allmänhetens förseende med vat­ten, ljus, värme eller kraft. Påföljden är densamma som enligt gällande lydelse, böter eller fängelse i högst sex månader.

I 14 § andra stycket finns f. n. en särskild straffbestämmelse för grova fall av obehörig tjänsteutövning. Påföljden är här fängelse i högst fyra år. Efiersom 15 § första stycket första punkten i sin nya lydelse är avsedd att delvis ersätta gällande bestämmelser i både 14 § och 15 § första stycket första punkten, finns behov äv en motsvarande regel för grova fall. Det föreslås därför att i 15 § andra stycket skall stadgas fängelse i högst två år för det fall att brott, som avses i första stycket samma paragraf, med hänsyn till att det medfört betydande men för det allmänna eller någon enskild eller eljest är att anse som grovt. En fömtsättning för tillämpning av bestämmelsen torde vara att någon obe­hörigen har gett sig ut för att utöva offentlig myndighet. Enbart den om­ständigheten att gärningsmannen obehörigen har burit t, ex. uniform som ger honom sken av att tUlhöra försvarsmakten synes inte kunna an­ses vara av så allvarUg natur att den motiverar strängare påföljd än den som har föreskrivits i, första stycket. Som exempel på sådana fall där den strängare straffskalan kan tänkas bli tillämplig må anföras att en obehörig person ger sig ut för alt vara polisman och dirigerar trafiken på sådant sätt att svåra stömingar uppstår, utryckningsfordon hindras från att komma fram etc. Ett annat fall är att en obehörig person be­reder sig tUlträde tUl domstols eller annan myndighets lokaler och ut­färdar beslut som visserligen inte blir rättsligen giltiga men ändå med­för betydande förfång för det allmänna eller någon enskild.

Om oriktig myndighetsutövning får rättslig effekt blu: straffstadgandet i 20 kap. 1 § tillämpligt. Skulle den oriktiga myndighetsutövningen inte vara straffbar enligt vare sig 17 kap. 15 § eller 20 kap. 1 § kan i stället disciplinansvar enligt statstjänstemannalagen eller kommunaltjänste­mannastadgan komma i fråga, om gärningsmannen är underkastad så­dant ansvar.

Straffbestämmelsen om föregivande av stäUning såsom advokat, vU­ken nu är intagen i 15 § andra stycket, föreslås flyttad i oförändrat skick till elt nytt tredje stycke i samma paragraf.

20 kap.

1 §

Paragrafen i dess nuvarande lydelse föreskriver ansvar för tjänstemiss­bmk. Denna brottstyp lUcsom ämbetsbrottet tjänstefel i 4 § ersätts enligt förslaget av en ny brottstyp som tar sikte på oriktig myndighetsutöv­ning.

Prop. 1975: 78

180

Enligt lagmmmets första stycke skaU den som i myndighetsutövning åsidosätter vad som till följd av lag eller annan författning gäller för myndighetsutövningen fällas till ansvar för missbruk av myndighet, om gärningen för det allmänna eller någon enskild medför förfång eller OtillbörUg förmån som inte är ringa.

Med uttrycket lag eller annan författning avses av riksdagen, rege­ringen, förvaltningsmyndighet, kommun eller landstingskommun be­slutad generell norm. Enligt ämbetsansvarskommitténs förslag skulle med lag eller annan författaing järiiställas vad som eljest gäller för myn-dighelutövningen. Som motivering härför anförde kommittén att för­fattningar måsle kompletteras med andra rättskällor, såsom uttalanden i förarbetena till lagstiftaing och prejudikat. Detta synes emellertid vara så uppenbart att någon s"ärskild bestämmelse härom inte behövs. Det av kommittén föreslagna tUlägget har därför inte upptagits i lagtexten. Någon saklig ändring i förhållande lill kommitténs förslag har därmed inte avsetts.

Myndighetsutövning tar sig uttryck i beslut eller faktiska ålgärder som ytterst gmndas på samhällets maktbefogenheter. De kommer till stånd och får i förekommande faU rättsverkningar för eUer emot den enskUde i kraft av offeritligrättsUga regler, inte på gmnd av avtal eller i övrigt regler av privaträttslig natur. Myndighetsutö-vning kan sålunda bestå i meddelande av formella beslut sorii för den enskUde innebär för­måner, rättigheter eller skyldigheter i olika hänseenden samt faktiska åt­gärder för att verkställa sådana beslut. Myndighetsutövning kan också ta sig uttryck i faktiska ålgärder som' irite har föregåtts av formliga beslut, t. ex. då en polisman dirigerar trafiken eller ingriper för att upp­rätthålla allmän ordning.

TUl myndighetsutövnmg är vidare att hänföra offentlig arbetsgivares beslut enligt de föreslagna reglerna i statstjänstemarinalagen om åläg­gande av disciplinpåföljd, avstängning från tjänsteutövning och skiljande från tjänsten i annan ordning än genom uppsägning. Tjänsteförseelser av offentliga funktionärer riktar sig näiriligen inte endast mot det all­männas intresse såsom arbetsgivare utan också mot den enskildes in­tresse av att offentliga funktioner utan ovidkommande hänsyn fullgörs i på elt riktigt sätt, TiU följd.härav frainstår det som mest naturligt att' den offentlige arbetsgivarens beslut inom ramen för nämnda sanktions-system skall anses som utövande av offentlig myndighet.

Gemensamt för all behörig myndighetsutövning är att den ytterst är grundad i lag eller annan författning. Missbmk av myndighet föreligger då de för myndighetens behöriga utövande gällande reglerna överträds. Oriktig myndighetsutövnmg kan därför föreligga även om ett fattat be­slut i och för sig är materiellt riktigt men har meddelats endast sedan visst ovidkommande vUlkor uppfyUts. Myndighetsutövriing kan också innebära skyldighet att vara verksam och underlåtenhet att handla kan i

Prop. 1975: 78

181

sådana faU utgöra oriktig myndighetsutövning, såsom då åklagare un­derlåter att åtala brott eller poUsman att gripa en efterlyst brottsling.

Att en offenllig funktionär, som i och för sig är behörig att utöva myndighet, överskrider sin befogenhet tingsnotarie handlägger exem­pelvis mål om brott för vilket är stadgat fängelse trots att han enligt tingsrättsinstmktionen (1970:108) inte utan särskilt förordnande äger handlägga andra brottmål än sådana som rör brott för vUket inte är stadgat svårare straff än böler torde endast i undantagsfall medföra alt beslutet är att betrakta som från början ogiltigt (nullitet). I regel är således beslutet rättsligen gällande tUls det återkallas eller undanröjs av högre myndighet. I bägge fallen torde det emellertid vara fråga om myndighetsutövning och ansvar alltså kunna inträda enligt den före­slagna straffbestämmelsen, om övriga där angivna förutsättningar före­ligger. Förfång för det allmänna eller någon enskild kan ju ha uppkom­mit även om beslutet är att anse som från början ogiltigt eller snabbt undanröjs. Till och med om beslutet är materiellt riktigt och alltså fast­ställs av högre myndighet kan befogenhetsöverskridandet ha inneburit förfång.

Elt annat exempel på oriktig, myndighetsutövning bestående i befo­genhetsöverskridande är att polisman företar husrannsakan utan att vare sig behörig myndighet har beslutat därom eller i 28 kap. 5 § RB angiv­na omständigheter föreligger.

Från de nu nämnda exemplen skiljer sig det fallet att ett beslut är ogiltigt eller en åtgärd inle får avsedd rättslig effekt därför att gärnings­mannen helt saknar behörighet att utöva myndighet. Här föreligger inte någon myndighetsutövning och den föreslagna straffbestämmelsen i 1 § är följaktligen inte tillämplig. Däremot kan gärningen vara atl hänföra under del nya stadgandet i 17 kap. 15 § BrB om föregivande av allmän ställning.

Ansvarskretsen enligt 1 § består av personer som har att utöva myn­dighet. Den som i underordnad ställning bereder ärende utan att själv fatta beslut eller på annat sätt biträder person som utövar myndighet kan alltså inle drabbas av gämingsmannaansvar för oriktig myndighets­utövning. Om han genom fel eller försummelse under ärendes hand­läggning förorsakar elt oriktigt resultat, som medför förfång eller otill­börlig förmån för det allmänna eller någon enskild, kan han emellertid drabbas av ansvar för medverkan till oriktig myndighetsutövning enligt de allmänna medverkansreglerna i 23 kap. 4 § BrB. Straffansvar kan inträda även om beslutsfattaren av subjektiva skäl inle kan ställas till ansvar.

När flera deltar i myndighels beslut men en av dem har skiljaktig mening, blir de som ingår i majoriteten ansvariga för innehållet i be­slutet. Den som är skiljaktig kan enligt den föreslagna lagtexten normalt inte ådra sig något straffrättsligt ansvar för den händelse innehållet i

Prop. 1975:78

182

hans votum sttider mot lag eller annan författning. Hans dissens kan nämligen i regel inte medföra förfång för någon enskild eller det all­männa eller någon otillbörlig förmån. Jag vUl i sammanhanget erinra-om att Föreningen Sveriges tingsrättsdomare i skrivelse den 5 januari 1973 till justitiedepartementet hemställt att frågan om nämndemans ansvar för skUjaklig mening övervägs. Sorii följer av del som sagts nyss torde denna fråga få bedömas på samma sätt som motsvarande spörs­mål i fråga om annan beslutsfattare som anför skiljaktig mening. Jag är således inte beredd att förorda någon särskUd ordning beträffande över­röstad nämndemans ansvar för sitt votum.

För att oriktig myndighetsutövning skall vara straffbar krävs enligt förslaget att gärningen för det allm"änna eller någon enskild medför för­fång eller otillbörlig förmån som inte är ringa. Förfång kan beslå i såväl ekonomisk skada som annan olägenhet.

Försök till missbmk av myndighet är inte straffbart.

Straffet för missbruk av myndighet föreslås vara böter eller fängelse i högst två år. I Ukhet med vad som gäller beträffande den nuvarande brottstypen tjänstemissbruk föreslås en särskild straffskala för det faUet att brottet är grovt. Då skall dömas tUl fängelse i högst sex år. Vid bedö­mande av om brottet är grovt skall samtiiga omständigheter beaktas, ex­empelvis det slag av myndighetsutövning som det är fråga om och om­fattningen av det förfång eller den otUlbörliga förmån som gärningen har medfört.

Enligt den föreslagna paragrafens andra stycke är gärningen straffbar även då den begås av grov oaktsamhet. Straffet för vårdslös myndighets­utövning är böler eller fängelse i högst ett år.

Taxeringsmän, dvs. ordförande och andra ledamöter i taxeringsnämnd, har sedan lång tid tUlbaka varit fria från ansvar för åsatta taxeringar. Ansvarsfriheten var tidigare gmndlagsskyddad genom en föreskrift i 113 § gamla RF. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i nya RF men skyddet består alltjämt enligt 20 kap, 12 § BrB. Taxeringsnämndens arbetsformer är i olika hänseenden särpräglade. Nämnden har att handlägga elt stort antal taxeringar under en begränsad tidsperiod. Nämnden ansvarar formellt för alla taxeringsbeslut oavsett om någon ändring vidtagits i den skattskyldiges deklaration eller ej. Det ligger emellertid i sakens natur att alla ledamöter inte ges möjUghet att ta ställning till varje beslut som formellt fattas av nämnden. Någon proto-kollföring av nämndens beslut rörande de enskilda taxeringarna sker inte. Det framgår därför normalt inte heller vilka ledamöter som har deltagit i beslut beträffande en viss taxering.

Den framtida utformningen av taxeringsorganisationen i första in­stans övervägs f. n. inom finansdepartementet på grundval av riks-skatteverkets och statskontorets belänkande Rationalisering av skatte­administrationen. Bl. a. övervägs frågan om en uppdelning av besluts-

Prop. 1975: 78

183

funktionen mellan ordföranden och nämnden i dess helhet. Andra frå­gor som prövas är införande av tjänstemannamedverkan vid taxerings-arbetet och förlängning av taxeringsperioden. En proposition som tar upp de principiella frågorna beträffande reformen kommer inom kort alt föreläggas årets riksmöte. En reform på grundval av propositionen kan beräknas träda i kraft tidigast år 1978. Mot bakgrund av taxerings­nämndens nuvarande arbetsformer och med hänsyn till att eri genom­gripande omläggning av dessa sålunda torde föreslå kan det ifrågasättas om ledamötema i sådan nämnd nu bör underkastas ändrade regler om ansvar för felaktiga taxeringsbeslut. När det gäller uppsåtiiga förfaran­den anser jag emellertid att taxeringsnämndernas ledamöter redan nu bör jämställas med andra befattningshavare i förevarande hänseende. Däremot bör frågan om ansvar för oaktsamhetsbrott anstå t. v. och tas upp på nytt i samband med den närmare utformningen av den nya taxeringsorganisationen. Jag förordar därför att bland övergångsbe­stämmelserna till den föreslagna lagen om ändring i BrB tas in föreskrift om att stadgandet i 20 kap, 1 § andra stycket om ansvar för vårdslös myndighetsutövning t. v. inte skall tillämpas i fråga om beslut angående taxering som fattas av taxeringsnämnd.

I överensstämmelse med vad som gäller enligt nuvarande 1 § föreslås en bestämmelse i tredje stycket om alt straffbudét inte skall tUlämpas om gärningen annars är särskUt belagd med straff. Som exempel på fall där den oriktiga myndighetsutövningen kan vara att hänföra under an­nan straffbestämmelse kan nämnas alt en polisman ulan laga skäl om­händertar en person (olaga frihelsberövande) eller företar husrannsakan (hemfridsbrott) och tar egendom i beslag (egenmäktigt förfarande) eller alt en åklagare väcker åtal ulan sannolika skäl (obefogat åtal). Liksom f. n. är fallet vid konkurrens mellan bestämmelsen om Ijänstemissbruk cch annan straffbestämmelse bör dock 1 § kunna tiUämpas då en klart oriktig myndighetsutövning föreligger och gärningen visserligen också innefattar överträdelse av ell annat straffbud men denna överträdelse vid sidan om den oriktiga myndighetsutövningen framträder som så obstydlig att man hell kan bortse från den (jfr prop. 1948: 80 s. 317).

2§

I denna paragraf finns f. n. en straffbestämmelse om lagande av mula eller av otillbörlig belöning. Straffbestämmelsen riktar sig mot den som är eller varit ämbetsman. Eftersom begreppen ämbetsman och ämbets­ansvar saknas i det nya sanktionssystemet, föreslås en ny ansvarskrets medan däremot brollsbeskrivningen behålls oförändrad.

Den föreslagna straffbestämmelsen omfattar aUa arbetstagare hos sta­ ten eller hos kommun, ledamöter av statUga och kommunala kollegiala organ samt personer som eljesi lill följd av val eller plikt utför uppdrag åt det allmänna eller vUkas uppdrag finns reglerade i författning. Vidare

Prop. 1975: 78

184

träffar ansvaret krigsmän eller andra som fullgör lagstadgad tjänsteplikt liksom alla som utövar myndighet utan att inneha ansfållning eller uppdrag av nyssnämnt slag. Med kommun likställs landstingskommun, kommunalförbund, församling, kyrklig samfäUighet, skogsvårdsstyrelse, allmän försäkringskassa och annan allmän inrättning som avses i 1 § andra stycket kommunaltjänstemannalagen.

Brottet beslår i att någon i den nämnda personkretsen mottar, låter åt sig utiova eller begär mula eller annan otillbörlig belöning för sUi tjäns­teutövning.

Straffet utgör böter eller fängelse i högst två år eller, om brottet är grovt, fängelse i högst sex år,

I motsats tiU vad som gäller beträffande straffbestämmelsen i 1 § om oriktig myndighetsutövning är stadgandet om mutbrott inte subsidiärt i förhållande lill straffbestämmelser rörande allmänna brott. Vad angår förhållandet till förstnämnda straffbestämmelse avses inle någon änd­ring i vad som nu gäller om förhållandet mellan 1 och 2 §§.

3 §

I första stycket har upptagits en aUmän bestämmelse om ansvar för brott mot lystnadsplikt för den som yppar vad han till följd av lag eller annan författning är pliktig att hemlighålla eUer som olovligen utnyttjar sådan hemlighet. Paragrafen riktar sig således mot var och en som är underkastad i författning stadgad tystnadsplikt, vare sig han är offentlig funktionär eller privat verksam. Med uttrycket lag eUer annan författ­ning avses liksom i 1 § av riksdagen, regeringen, förvaltningsmyndighet, kommun eller landstingskommun beslutad generell norm (se 8 kap. 3 §, 7 § andra stycket och 11 § RF) oavsett om den har meddelats före den 1 januari 1975 eller därefter. Såsom tidigare nämnts är det efter RF:s ikraftträdande inte längre möjligt att utan författningsstöd upprätthålla någon tystnadsplikt i förhållandet mellan enskilda däribland offentli­ga funktion'ärer och det allmänna. Saknas sådant stöd finns det följ­aktligen inte något utrymme för ingripande enligt vare sig föreva­rande straffbestämmelse eller de disciplinrältsliga bestämmelserna i statstjänstemannalagen och kommunaltjänstemannastadgan. Däremot är det givelvis ingenting som hindrar enskUda att avtala om tystnadsplikt. Exempelvis kan i tjänsteavtal på den privata arbetsmarknaden tas in be­slämmelser om lystnadsplikt och påföljder i form av skadestånd, vite eller andra sanktioner för åsidosättande av tystnadsplikten.

I subjektivt avseende förutsätter stadgandet i nya 3 § första stycket uppsåt. I paragrafens andra stycke har emellertid tagits in bestämmelse om ansvar för den som bryter mot författningsgrandad tystnadsplikt av oaktsamhet. Den av kommittén gjorda begränsningen av slraffbarhelen till alt avse endast den som begår gämingen med insikt om att det han yppar eller utnyttjar är av hemlig natur har fått utgå, eftersom bestäm­melsen annars knappast skulle få någon praktisk betydelse. Bestäm-

Prop. 1975:78

185

melsen innebär i stort sett ingen ändring i sak av vad som gäller f. n. Den som av oaktsamhet bryter mot tystnadsplikt kan sålunda, om han har ämbetsansvar, straffas för tjänstefel enligl 20 kap; 4 §. En remiss­instans har ifrågasatt om det finns skäl att behåUa straffansvar för cul-pöst brott mot tystnadsplikt, om tjänstefel i övrigt avkriminaliseras. Som tidigare nämnts har det nya straffbudet ett väsentligt vidare tillämp­ningsområde än det nu gällande, eftersom det avser att i aUmänhet ersätta specialstraffrättens bestämmelser om ansvar för brott mot tyst­nadsplikt. Med hänsyn därtill och till att i synnerhet de beslämmelser av detta slag som tillkommit under senare år vanligen omfatiar även oaktsamhet bör det nya stadgandet i 20 kap. 3 § innehålla samma rekvi­sit.

Straffet för uppsåtiigt brott har satts till böter eller fängelse i högst ett. år. Delta överensstämmer såtillvida med nuvarande 20 kap. 3 §, alt maximum för allmänt straff där satts tUl. fängelse i högst ett år. Huvud-straffet är emellertid f. n. suspension eller avsättning. Vid sidan därav kan dessutom fängelse upp till ett år utdömas.

För oaktsamt brott enligt paragrafens andra stycke har endast bötes­straff upptagits.

Brott mot nuvarande 20 kap. 3 § är subsidiärt i förhållande till andra brott enligt BrB, exempelvis brott mot rikets säkerhet enligt 19 kap. eller trolöshet mot huvudman enligt 10 kap. 5 §. Med samma verkan har re­gel om subsidiaritet tagils in även i nya 20 kap. 3 §. En sådan regel får givetvis, liksom f. n., effekt även gentemot specialstraffrättens sekretess­brott. Som nyss har nämnts är emellertid det nya straffbudet i 20 kap. 3 § avsett att i allmänhet ersätta specialstraffrättens mångfald av skiftande straffbestämmelser på hithörande område.

4 §

I nuvarande 20 kap. 14 § stadgas som huvudregel, atl åklagare utan hinder av vad annars kan vara föreskrivet får åtala brott varigenom äm­betsman åsidosatt sui tjänsteplikt. Denna huvudregel har bibehållits i nya 20 kap. 4 § första stycket men med den ändringen alt ålalsrälten avser brott varigenom åligganden åsidosatts i utövningen av offentlig verk­samhet, Ålalsrälten har i lagtexten beskrivits så, att den avser brott varigenom innehavare av tjänst eller uppdrag som sägs i nya 20 kap, 2 § åsidosatt vad honom åligger i utövningen därav. Ålalsrälten bör givelvis även omfatta sådan oriktig myndighetsutövning som sägs i nya 20 kap. 1 § liksom mutbrott enligt nya 20 kap. 2 § även där sådana brott begås av den som inte innehar tjänst eller uppdrag som nu sagts. Särskilt stad­gande om sådan åtalsrätt har därför också tagits in i nya 20 kap. 4 § första stycket.

I nuvarande 20 kap. 14 § görs vissa undantag från den angivna hu­vudregeln om åklagares ålalsrätt. Enligt lagmmmet skall sålunda gälla

Prop. 1975: 78

186

dels vad 1 BrB föreskrivs att åtal inte får ske utan förordnande av rege­ringen eller den regeringen förordnat, dels vad i lag eller författaing är föreskrivet om åtal för gärning, för vilken straff är stadgat endast om den förövas av ämbetsman. Motsvarande två undantag har behållits även i nya 20 kap. 4 § första stycket med endast den ändringen att ordet "ämbetsman" bytts ut mot "innehavare av ansfäUning eller uppdrag som nyss har sagts". Därtill har i paragrafen tagits in en erinran om att särskilda bestämmelser gäUer om åtal för brott som i utövning av tjänsten eller uppdraget begåtis av riksdagsledamot, statsråd, justitie­råd, regeringsråd eller innehavare av tjänst hos riksdagen eller dess or­gan (4 kap. 8 § och 12 kap, 3 och 8 §§ RF samt 9 kap. 8 § RO).. Ytterligare ett undantag från åtalsrätt enligt huvudregeln görs i nu­varande 20 kap. 14 §. Enligt detta undantag skaU gälla vad som är före­skrivet i lag eller annan författning om åtal för gärning som avses i nu­varande 20 kap. 3 § och som är särskilt belagd med straff. Denna un­dantagsregel ersätts i nya 20 kap. 4 § andra stycket av regeln alt åkla­gare, om inte annat föreskrivits för visst fall, får åtala brott mot tyst­nadsplikt som gäller till förmån för enskild målsägande endast om den­ne anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmän synpunkt.

5 §

I denna nya paragraf har lagils in en föreskrift att den som är leda­mot av beslutande statlig eller kommunal församling inte för någon sin åtgärd i denna egenskap skall kunna ställas tUl ansvar för oriktig myn­dighetsutövning enligt nya 20 kap, 1 §. Föreskriften tar sikte främst på riksdagsmän samt kommunfullmäktige och landstingsmän men även på sådana församlingsledamöler som avses i lagen (1961: 436) om för-samlingsslyrelse, t. ex. kyrkofullmäktige,

JO har i sitt remissyttrande ifrågasatt om bestämmelsen innebär att beträffande sådana riksdagen underställda organ, vari ingår såväl riks­dagsmän som utomstående personer, endast de senare skall vara under­kastade ansvar enligt 20 kap, 1 §. Enligt min mening innebär den i före­varande paragraf angivna begränsningen av ansvarigheten till åtgärd, som vederbörande företar i sin egenskap av församlingsledamot, alt riksdagsman är fri från ansvar för åtgärd som han företar som ledamot i sådant enbart av riksdagsmän bestående organ, vars verksamhet ingår som ett led i riksdagsarbetet i egentlig mening, medan full ansvarighet gäller för samtiiga ledamöter i andra riksdagsorgan (jfr SOU 1972: 15 s. 137 och prop. 1973: 90 s. 266 f).

6 §

Ämbetsstraffen suspension och avsättning föreslås, som tidigare har nämnts, avskaffade. För att få en uppenbarligen olämplig befattningsha­vare skUd från tjänsten är den offentlige arbetsgivaren i stället normalt

Prop. 1975: 78

187

hänvisad tUl att begagna det privaträttsUga åvskedandeinstilut som sam­tidigt föreslås. Detta institut blir emellertid inte tillämpligt på offentiiga förtroendemän. Av rättssäkerhetsskäl är det därför nödvändigt att låta domstol behåUa möjligheten alt entiediga sådana uppdragstagare på grund av brott i vissa fall. En bestämmelse härom har tagits in i 6 §.

Bestämmelsen avser personer som valls tiU uppdrag åt staten eller åt kommun och som har att i detta uppdrag utöva myndighet. Som exem­pel kan anföras ledamöter av beslutande statiiga och kommunala för­samlingar (se beträffande riksdagsledamot 4 kap. 7 § RF) samt av kom­munala nämnder såsom barnavårds- och nykterhetsnämnder. Med kom­mun likställs landstingskommun och annan allmän inrättning som avses i 1 § andra stycket kommunaltjänstemannalagen. Förevarande straffbe­stämmelse avser däremot inte statsråd och JO. För dem gäller särskil­da gmndlagsbeslämmelser om entledigande (12 kap. 4 § RF resp. 8 kap. 10 § RO).

Avgörande för frågan om uppdragstagaren skall skiljas från uppdra­get är enligt den föreslagna bestämmelsen alt han visat sig uppenbarli­gen olämplig att inneha uppdraget. En viss nedre gräns för brottets svårhetsgrad har också beslämts.

Sålunda krävs att fängelse i minst två år är stadgat för det brott som uppdragstagaren gjort sig skyldig tUl. Detla innebär alltså alt skUjande från uppdraget kan komma 1 fråga vid missbruk av myndighet i den mån uppdragstagaren är underkastad ansvar för detta brott och mut­brott men inte vid vårdslös myndighetsutövning eller brott mot tystnads­plikt. Även brott som inte har något direkt samband med myndighets­utövningen kan visa alt uppdragstagaren är uppenbarligen olämplig för uppdraget.

Den som har två eller flera uppdrag i vilka det ingår att utöva myn­dighet bör i enlighet med vad jag tidigare har sagt skiljas från samtliga uppdrag som han genom brottet visat sig uppenbarligen vara olämplig att inneha.

Vid slraffbeslämningen får domstolen enligt en föreslagen ny bestäm­melse i 33 kap, 9 § ta hänsyn till avskedande eller annan följd av brottet som är medgiven enligt arbetsavtalet eller enligt författning som gäller för anställningsförhållandet. Motsvarande bör gälla i förevarande fall då uppdragstagaren skUts från uppdraget genom beslut av domstol i brottmålet. En bestämmelse härom har därför tagits in i andra stycket av förevarande paragraf.

21 kap.

18 §

I denna paragraf föreskrivs f. n. ansvar för tjänstefel av krigsman som saknar ämbetsansvar. Eftersom det föreslås att krigsmän alltjämt

Prop. 1975:78

188

skall vara underkastad straffrättsligt tjänstefelsansyar bör paragrafen bibehållas men undergå vissa följdändringar. Bestämmelsen i första stycket första punkten att fråga är om krigsman "som ej är underkastad ämbetsansvar" ulgår sålunda eftersom det på ämbetsansvariga krigsmän tillämpliga straffbudet rörande tjänstefel i nuvarande 20 kap. 4 § upp­hävs enligt förslaget. Vidare stryks en f. n. i paragrafens första stycke sista punkten intagen h'änvisning tUl stadgandet i nuvarande 20 kap. 4 § tredje stycket, vilket lagmm enligt förslaget upphävs. Av skäl som tidi­gare har redovisats i den allmänna motiveringen föreslås ingen mot­svarighet till detta stadgande.

21 §

F. n. anges i denna paragraf den krets av krigsmän som har ämbets­ansvar. Denna bestämmelse utgår som en följd av reformen i övrigt, I stället har enligt förslaget under 21 § tagits in ett helt nytt stadgande, som anger den krets av krigsmän som inle skall vara underkastad ansvar enligt 21 kap. utan i stället omfattas av samma discipUnära ansvarsreg­ler som föreslagits för den civUa personalen. TUl denna personkrets hiinförs anstäUd krigsman som tjänstgör vid civilt statligt, organ, vid militärt organ med arbetsuppgifter som i huvudsak är av civil natur eller vid kommunal myndighet. Enligt lagrummet skall vidare ankomma på regeringen att genom verkslällighetsföreskrifler (i enlighet med 8 kap. 13 § första stycket punkt 1 RF) närmare ange vilka organ som avses med bestämmelsen.

Den nya bestämmelsen korresponderar med ett par andra förslag, nämligen dels en ny bestämmelse (8 §) i 32 kap. BrB att krigsman som inte är underkastad ansvar enligt 21 kap, BrB inle får ådömas disciplin­straff, dels en ny regel i 8 § mUitära rättegångslagen (1948:472) alt sådan krigsman inte heller får åläggas straff i militärt disciplinmål, I stället skall sådan krigsman inte endast, såsom ansfällda krigsm"än i allmänhet, kunna avskedas enligt de föreslagna bestämmelserna i stats­tjänstemannalagen utan även kunna åläggas discipluipåföljd enligt sam­ma beslämmelser (jfr den föreslagna regeln i 20 § statstjänstemanna­lagen alt disciplinpåföljd enligt lagen inte får åläggas krigsman som är underkastad ansvar enligt 21 kap. BrB).

22 §

I denna paragraf föreskrivs f. n. att åtalsreglerna i nuvarande 20 kap. 14 § skall äga motsvarande tiUämpning i fråga om brott varigenom krigsman åsidosatt sin tjänsteplikt. De motsvarande åtalsreglerna i nya 20 kap. 4 § har emellertid gjorts direkt tillämpliga på krigsmän ge­nom den däri intagna hänvisningen till nya 20 kap. 2 §, vari krigsmän

Prop. 1975: 78

189

omnämns. Den nuvarande bestämmelsen i förevarande paragraf har därför ersatts av en erinran att vad som sägs i 20 kap. 4 § äger mot­svarande tUlämpning i fråga om åtal för brott som avses i 21 kap.

32 kap.

8 §

De fem första paragraferna i 32 kap., som innehåller vissa bestäm­melser om ämbetsstraffens innebörd och användningsområde, föreslås upphävda. Till de resterande 6 och 7 §§, vilka avhandlar disciplinstraf­fen, har fogats en ny paragraf, 8 §, i vars första stycke stadgas att krigs­man som inte är underkastad ansvar enligt 21 kap. inte får ådömas disciplinstraff. Bestämmelsen skall ses i samband med stadgandet i nya 21 kap. 21 §.

Enligt 32 kap. 7 § andra stycket skall den som inle är krigsman ådö­mas dagsböter om han medverkar till brott för vUket discipUnstraff är utsatt. I nya 8 § andra stycket föreslås ett stadgande om alt förstnämn­da regel skall äga motsvarande tillämpning på krigsman som enligt 8 § första stycket inte kan ådömas disciplinstraff.

33 kap.

5 §

Detta lagrum reglerar möjligheten att beakta anhållningslid m, m. vid bestämmande av bl. a. viss lids fängelse, böler, suspension eller discip­linstraff. Då suspension avskaffas som straffpåföljd bör även föreva­rande lagmm ändras. Ordet suspension har följaktligen strukits i para­grafens tredje stycke.

9 §

I 20 kap. 9 § föreskrivs f. n. beträffande tjänstemän med ämbets­ansvar att domstol skall ta hänsyn tUl disciplinär bestraffning som ålagts för brott, då domstolen bestämmer påföljd för samma brott. En­ligt nuvarande 20 kap. 8 § gäller vidare att om tjänsteman för annat brott än ämbetsbrott ådöms såväl ämbetsstraff i form av t. ex. avsätt­ning som annan påföljd, den förlust han lider genom ämbelsstraffet skall beaktas vid bestämmandet av den andra påföljden. Det föreslås nu att dessa bestämmelser ersätts med en ny paragraf i 33 kap. 9 §, som tar sikte på såväl offentligt som privat anslällda och som lämnar domstol möjlighet att vid straffmälning alltid beakta de sanktioner som arbetsgi­varen inom ramen för ett arbetsavtal vare sig sanktionen är före­skriven i författning, t, ex. statstjänstemannalagen, eller i avtal ut­kräver då arbetstagaren begått brott. Härvid skall enligt paragrafen

Prop. 1975: 78

190

böler eller disciplinstraff för krigsmän som annars skulle ha ådömts helt kunna efterges.

Domstolen har alltså möjlighet att ta hänsyn också till sanktioner som ännu inte beslutats av arbetsgivaren. Såvitt gäller andra sanktioner än avskedande torde bestämmelsen i detla hänseende få begränsad bety­delse åtminstone inom den statliga sektorn, EnUgl 21 § statstjänste­mannalagen får nämligen disciplinärt förfarande sedan åtal har väckts inte inledas eller fortsättas rörande gäming som omfattas av åtalet. Däremot finns inget hinder mot atl verkställa en tidigare beslutad disciplinpåföljd, eftersom domstolen har möjlighet alt la hänsyn till denna vid straffmälningen. Anledning saknas därför alt behålla be­stämmelsen i nuvarande 20 kap. 9 § sista punkten att förvaltnings­myndighetens beslut skall förfalla om det inte helt eller delvis verk­ställts när åtal väcks.

Enligt den föreslagna paragrafens andra stycke skall med arbetstagare likställas den som utövar uppdrag åt annan.

35 kap.

I 2 § finns en särskild preskriptionsregel för ämbetsbrott enligt nu­varande 20 kap. 14 §§. Bestämmelsen utgår samtidigt med alt sist­nämnda lagrum upphävs. För de i nya 20 kap. 13 §§ intagna brotts­typerna kommer i stället att gälla de för brott i allmänhet stadgade preskriptionsbestämmelsema i 30 kap. 1 §.

Då 2 § upphävs utgår också en i 4 § intagen hänvisning till först­nämnda lagmm.

38 kap.

4, 6, 8 och 9 §§

I dessa lagmm återfinns vissa processuella beslämmelser rörande prövning av skilda frågor, bl. a. sådana som avses i nuvarande 34 kap. 15 §. Sistnämnda lagrum, som rör suspensionsfrågor, har tidigare före­slagits upphävd. FöljdenUgt utgår de i 38 kap. 4, 6, 8 och 9 §§ intagna hänvisningarna liU 34 kap. 15 §.

Övergångsbestämmelser

Bland övergångsbestämmelserna har tUl en början upptagits, att det inte får dömas till suspension och avsättning sedan de föreslagna änd­ringarna i BrB har trätt i kraft. Denna bestämmelse kräver ett särskUt slraffstadgande för det fall alt en gärning, som tUl tiden ligger före de nya bestämmelsernas ikraftträdande, är sttaffbar såväl enligt de nya be­stämmelserna i 20 kap. 13 §§ som enligt bestämmelserna i nuva­rande 20 kap. 14 §§, enligt vUka straffet i vissa fall är ämbetsstraff med möjlighet att även ådöma allmänt straff, I sådant fall skall en-

Prop. 1975: 78

191

ligt förslaget dömas till det straff för gärningen som är stadgat i de nya beslämmelsema, dock att de äldre bestämmelserna skall tUlämpas om de leder till lindrigare allmänt straff. Då eljest fråga uppkommer om alt tiUämpa de nya bestämmelserna i BrB skall enligt de föreslagna övergångsbeslämmelserna 5 § första och andra styckena lagen (1964: 163) om införande av brottsbalken äga motsvarande tUlämpning. I nämnda 5 § har intagits den grundläggande princip som även tidigare gällt i svensk rätt och som också ligger bakom förslaget tUl nyss åter­givna övergångsbestämmelse, nämligen att ny strafflag inte skall äga tillbakaverkande kraft om inle den nya lagen är lindrigare än den äldre.

Den nya bestämmelsen i 20 kap. 1 § andra stycket om ansvar för vårdslös myndighetsutövning är, som förut har nämnts, avsedd alt t. v. inte tillämpas 1 fråga om beslut angående taxering som fattas av leda­mot i taxeringsnämnd. Föreskrift härom har tagits in bland övergångs­bestämmelserna.

En särskild övergångsbestämmelse är, som också har berörts tidigare, nödvändig för att undvika alt det nya straffbudét i 20 kap. 3 § blir tillämpligt på åsidosättande av sådan tystnadsplikt som inte är straff-sanktionerad vid de nya bestämmelsernas ikraftträdande.

Bland övergångsbeslämmelserna har också tagits in stadgande att, om i lag eller annan författaing förekommer hänvisning till föreskrift som ersatts genom ny bestämmelse, hänvisningen i stället skall avse den nya bestämmelsen.

I anslutning till bestämmelse om dag för ikraftträdande av de före­slagna ändringarna i BrB har även tagits in stadgande om samtidigt upphävande av lagen (1948: 491) om ämbetsansvar för vigselförrättare i vissa fall.

15.2 Förslaget till lag om ändring i statstjänstemannalagen (1965: 274)

1 §

I denna paragraf anges den personkrets som omfattas av lagen. Enligt första stycket äger den tUlämpning på anställning med staten såsom ar­betsgivare och tjänsteman såsom arbetstagare. Helt undantagna från la­gens tiUämpningsområde är enligt andra stycket statsråden, JO och den som innehar eller uppehåller prästerlig tjänst. I tredje stycket föreskrivs alt lagens bestämmelser om tjänst äger motsvarande tillämpning på vikariat om annat inte anges. Någon ändring av de tre första styckena föreslås inle.

Enligt förslaget skall i ett nytt fjärde stycke tas in beslämmelser om lagens tUlämpning i fråga om justitieråd och regeringsråd samt JK. Dessa befattningshavare är f, n. i princip underkastade statstjänsteman­nalagens regler. Någon anledning att ändra på detta förhållande finns inle. Frågan gäller i stället i vad mån det nya ansvarssystemet skall gö­ras tillämpligt på nämnda personer.

Prop. 1975: 78

192

Justitieråd och regeringsråd är liksom övriga ordinarie domare och högre statstjänstemän undantagna från gällande besfämmelser om dis­ciplinär bestraffning. Från principiell synpunkt synes det vara naturligt att rikels högsta domare även i fortsältningen undantas från disciplin­ansvar. Däremot förutsätter RF att de skall kunna skUjas från tjänsten på grund av brott eUer grovt eller upprepat åsidosättande av tjänsteålig­gande. De nya bestämmelserna om avskedande bör därför göras tUlämp­liga även på justitieråd och regeringsråd. De bör emellertid undantas från reglerna om förfarandet, eftersom fråga rörande bl. a. skiljande av justitieråd eller regeringsråd från tjänsten enligt RF och RB skall prövas av högsta domstolen.

I enlighet med det anförda föreslås att bestämmelserna i 1821, 23, 24 och 5153 §§ statstjänstemannalagen om disciplinansvar och förfa­randet i ärenden om disciplinpåföljd eller avskedande inte skall gälla justitieråd och regeringsråd.

JK intar en med JO likartad ställning och bör lika litet som JO kunna åläggas disciplinpåföljd. Det föreslås därför att bestämmelserna i 18 21 §§ om disciplinansvar inte skall tiirämpas på JK.

18 §

Paragrafen anger f. n. vilka tjänstemän som endast efter åtal kan stäl­las tUl ansvar för brott i tjänsten och som alltså är undantagna från dis­ciplinär bestraffning. Enligt förslaget skall alla tjänstemän som omfat­tas av statstjänstemannalagen utom . justitieråd, regeringsråd och JK vara underkastade disciplinansvar. Bestämmelse att nämnda personer skall undantas från disciplinansvar har som tidigare nämnts tagits in i 1 § fjärde stycket. Nuvarande regler i 18 § kan därför ulgå.

I enlighet med vad som anförls i den allmänna motiveringen föreslås i stället alt i förevarande paragraf tas in beslämmelser om åläggande av disciplinpåföljd.

I första stycket av den nya paragrafen regleras förutsättningarna för att disciplinpåföljd skaU få åläggas. EnUgt gällande rätt fordras att tjänstemannen av försummelse, oförstånd eller oskicklighet åsidosät­ter vad som åligger honom enligt lag, instmktion eller annan författ­ning, särskild föreskrift eller tjänstens beskaffenhet; Den föreslagna nya lydelsen skiljer sig härifrån i tre hänseenden. För det första görs ingen begränsning tUl de områden av anställningsförhållandet som regleras i tjänstemannalagstiftningen. Det förutsätts endasl alt tjänste­mannen åsidosätter vad som åligger honorii i hans tjänst. Förseelser kan således beivras vare sig de begås inom det avtalsförbjudna området eller inom det område där avtalsfrihet råder. Den lydnadsplikt som följer av 10 § lämnas dock utan ändring (jfr prop. 1973: 177 s. 35). Vidare gäller som förutsättning för beslut om disciplinpåföljd att förseelsen inte är ringa. Slutligen uttrycks de subjektiva rekvisiten på det sättet att för

Prop. 1975: 78

193

ansvar förutsätts antingen uppsåt eller oaktsamhet. Det sistnämnda inne­bär emellertid ingen ändring i sak.

Enligt andra stycket i den nu föreslagna lydelsen består disciplinpå­följd av varning eller löneavdrag under högst trettio dagar. Dämtöver kan f. n. suspension och avsättning ådömas som disciplinstraff. Några motsvarigheter till dessa påföljder finns inte i förslaget. Däremot kan avskedande enligt 22 § komma i fråga vid grov eUer upprepad tjänste­förseelse. Såsom framgår av 19 § föreligger inte heller något hinder för partema att i kollektivavtal komma överens om andra disciplinpåföljder än varning och löneavdrag. Vidare föreskrivs liksom i nuvarande 19 § att mer än en disciplinpåföljd inle får åläggas samtidigt. Av bestäm­melsen i nya 22 § andra stycket framgår att disciplinpåföljd inte får åläggas för förseelse som föranleder avskedande.

Tredje stycket innehåller bemyndigande för regeringen alt förordna om storleken av löneavdrag. Någon ändring i delta hänseende föreslås inte,

19                                                                 §

,

Denna paragraf innehåller i sin föreslagna nya lydelse bestämmelser

som öppnar möjlighet för kollektivavlalsparlerna att komma överens om andra disciplinpåföljder än de i lagen angivna. Sådan överenskom­melse skall för alt vara giltig ske i form av kollektivavtal och blir gäl­lande för alla tjänstemän som är sysselsatta inom yrkesgrupp och om­råde som kollektivavtalet avser, alltså även för sådana som inte är an­slutna till någon arbetstagarorganisation.

Såsom framgår av det nya ansvarssystemets uppbyggnad avses med disciplinpåföljd inte avskedande. Däremot kommer i fråga sådana sanktioner som suspension och löneavdrag. Partema kan även avtala om en ekonomisk påföljd av det slag som kommittén föreslagit, nämligen penningbot. Man kan också komma överens om andra vUlkor än dem som enligt 18 § gäller rörande löneavdragets storlek eller det antal dagar som avdraget skaU kunna verkställas.

20 

§

Denna paragraf motsvaras f. n. av 25 § som innehåller en erinran om att särskilda beslämmelser gäller om åtal och disciplinär bestraffning av tjänsteman som är krigsman samt om åtal för brott i tjänsten av vissa tjänstemän vid riksdagens verk. Såsom tidigare anförts skall anställda krigsmän med typiskt civila arbetsuppgifter enligt förslaget omfattas av samma ansvarsregler som civU personal medan övriga krigsmän liksom hittUls skall vara underkastade straffrättsligt ansvar för tjänstefel enligt bestämmelserna i 21 kap. BrB. I förevarande paragraf föreskrivs där­för enligt förslagel alt disciplinpåföljd enligt statstjänstemannalagen eller enligt kollektivavtal som avses i 19 § denna lag Inte får åläggas

13    Riksdagen 1975. 1 saml Nr 78

Prop. 1975:78

,

194

krigsman som är underkastad ansvar enligl 21 kap. BrB. Däremot har det inte ansetts erforderligt att behålla någon erinran om atl särskilda bestämmelser gäller om åtal för brott i tjänsten av vissa tjänstemän vid riksdagens myndigheter.

Paragrafen i den nu föreslagna lydelsen innehåller vidare en bestäm­melse om att disciplinpåföljd som nyss sagts inle heller får åVåggas medicinalpersonal eller veterinärer, som i sin yrkesutövning står under socialstyrelsens resp. lantbruksstyrelsens inseende, för förseelse i denna yrkesutövning. Bestämmelsen åsyftar alt dra en gräns mellan det om­råde där socialstyrelsen resp. lantbruksstyrelsen enligt särskUda författ­ningsbestämmelser äger ingripa mot förseelser av hithörande personal och det område där det skall ankomma på den offentlige arbetsgivaren alt beivra förseelser med tillämpning av bestäminelserna om disciplin­påföljd i slatstjänslemannalagen.

21 §

Paragrafen avser att förebygga dubbelbestraffning. Sålunda stadgas i första punkten att disciplinärt förfarande, sedan åtal har väckts, inte får inledas eller fortsättas rörande gärnmg som omfattas av åtalet. Någon ändring av ordalydelsen i denna bestämmelse föreslås inte men stadgan­det får en annan innebörd efler det nya ansyarssystemets införande. En­ligt det nya systemet räknas sålimda avskedande inte till disciplinpåfölj­derna, vilket innebär att förevarande besfämmelse inle utgör något hin­der mot att arbetsgivaren sedan åtal har väckts inleder eller fortsätter elt förfarande som syftar till att utteda om den åtalade. gärningen utgör grund för avskedande. Såsom framgår av 22 § första stycket i den före­slagna nya lydelsen får emeUertid arbetsgivaren i elt sådant fall inte av­göra frågan om tjänstemannens avskedande förrän ansvarsfrågan slut­ligt prövats av domstolen. Den situationen att arbetsgivaren kan komma att avskeda tjänstemannen på grund av samma gärning som omfattas av åtalet har fömlselts i den föreslagna nya bestämmelsen i 33 kap. 9 § BrB, enligt vilken brottmålsdomstolen vid straffmälningen får ta hänsyn till avskedande eller annan följd av brottet som är medgiven enligt ar­betsavtalet eller enligt författning som gäller för anställningsförhållan­det. Med hänsyn därtill är det inle nödvändigt att behålla regeln i 20 kap, 9 § BrB att förvaltningsmyndighets beslut om disciplinär bestraff­ning skall förfalla om det inte helt eller delvis har verkställts när åtal väcks för brottet. Den hänvisning till denna bestämmelse, som f. n. finns i andra punkten av 21 § statstjänstemannalagen, bör därför också ulgå.

Regeln till förekommande av dubbelbestraffning, som enligt förslaget skall slå kvar i första stycket, innebär efter det nya ansvarssystemets in­förande att förfarande som kan leda till åläggande av disciplinpåföljd inte får inledas eller fortsättas rörande gärning som har föranlett åtal. Utan särskilt stadgande därom är givet att sådant förfarande inte heller bör inledas eller fortsättas sedan gärningen har anmälts tiU åtal enligt

Prop. 1975:78

195

nya 25 §. Endast om åklagaren avskriver ärendet på den grund alt gär­ningen inte är brottslig bortfaller hindret mol åläggande av disciplinpå­följd. Nedläggande av förundersökning eller åtal på annan grund liksom beslut alt inte tala å brottet torde däremot inte böra föranleda alt hind­ret mot inledande eller fortsättande av disciplinärt förfarande anses ha bortfallit. Samma är givelvis förhållandet med fällande dom även sådan som innebär påföljdseftergift och i regel även ogillande dom. Endasl om den tilltalade frikänts på den grund att den åtalade gärning­en visserligen har begåtts av den tilltalade men inte är brottslig t. ex. därför att ett subjektivt rekvisit inte är uppfyllt bör disciplinärt för­farande mot honom för samma gärning kunna komma i fråga.

Enligt förslaget föreskrivs i andra stycket alt disciplinpåföljd inte får åläggas tjänsteman sedan anstäUningen hos myndigheten upphört eller uppsägning ägt rum. Detta innebär att tjänstemannen kan undgå på­följden genom alt själv säga upp sin anställning. Beslut om påföljd, som har fattals redan innan ansfällningen hos myndigheten upphört eUer uppsägning ägt mm, kan emeUertid verkställas även därefter. De före­slagna bestämmelserna innebär ingen ändring i sak.

I tredje stycket har enligt förslaget lagils in en preskriptionsregel av innehåll att tjänsteman inte får åläggas disciplmpåföljd, om han inte inom två år efter tjänsteförseelsen erhållit del av den skriftiiga anma­ning som enligt 24 § första stycket skall inleda disciplinförfarandet. Detta innebär en förkortning av preskriplionsfristen, som enligt 35 kap, 2 § BrB f. n. är fem år för bl. a. tjänstefel. Utformningen av den pre­skriptionsavbrytande åtgärden överensstämmer däremot tämligen väl med det förfarande som i brist på författningsreglering utbildats i praxis (se Regeringsrättens årsbok 1945 ref. 23).

Någon uttrycklig regel om preskription föreslås inte beträffande möj­ligheten att vid bestämmande av disciplinpåföljd.beakta alt tjänsteman­nen tidigare har ålagts sådan påföljd för annan förseelse.. Har en längre tid förflutit sedan det förra disciplinbeslutet meddelades, bör givetvis på­följden bestämmas oberoende av den tidigare förseelsen. Vid bestäm­mande av denna tid bör dock viss vägledning kunna hämtas av preskrip­tionsregeln i förevarande paragraf,

22 §

Här upptas enligt förslaget de regler som bl. a. är avsedda att tilläm­pas i fall där det enligt gällande bestämmelser i BrB finns anledning alt tillgripa avsättning som brottspåföljd. Sålunda stadgas i paragrafens för­sta stycke, att tjänsteman får avskedas om han begått brottslig gärning varigenom han visat sig uppenbarligen olämplig att inneha sin tjänst. Enligt stadgandet krävs inte alt tjänstemannen skaU ha övertygats om brottet genom dom i brottmål. I denna del kommer således att råda samma villkor som på den privata arbetsmarknaden när det gäller att

Prop. 1975: 78

196

styrka förekomsten av gmnd för avskedande. Om gärningen har anmälts till åtal eller brotlmålsförfarande eljest har inletts mot tjänstemannen, får den offentlige arbetsgivaren enligt den föreslagna bestämmelsen där­emot inte såsom fallet är på den privata arbetsmarknaden avgöra frågan om tjänstemannens avskedande förrän ansvarsfrågan slutligt har prövats. OgUlas åtalet på annan gmnd än att den åtalade gärningen inte är brottslig, torde avskedande inle kunna komma i fråga.

I andra stycket av paragrafen återges den föreslagna regeln om avske­dande vid ej kriminaliserad tjänsteförseelse. I stället för att åläggas dis­ciplinpåföljd får sålunda tjänsteman avskedas, om han på annat sätt än genom brott gjort sig skyldig tiU.grovt eller upprepat åsidosättande av tjänsteåliggande varigenom han visat sig uppenbarUgen olämplig att inne­ha sin tjänst. En fömtsättning för avskedande vid upprepad tjänsteför­seelse är dock att den föregående förseelsen föranlett disciplinpåföljd under de senaste två åren före den aktuella förseelsen.

Har beslut om avskedande ogUtigförklarats av domstol enligt regler­na i 51 och 53 §§ på den grand att domstolen funnit tjänstemannen oskyldig lill påstådd förseelse, ligger i sakens natur alt arbetsgivaren inte har rätt att i stället utmäta disciplinpåföljd.

Bestämmelserna om avskedande gäller alla tjänstemän, oberoende av anställnmgsform (fullmakt, konstitutorial eller förordnande).

Vad gäller den närmare tillämpningen av förevarande beslämmelser liksom de i tredje, fjärde och femte styckena föreskrivna begränsningarna i deras tillämpningsområde vill jag i detta sammanhang endast hänvisa tUl vad jag anfört därom i den allmänna motiveringen.

23 §

Det nuvarande åvsättningsslraffei kan liksom flertalet andra straff­rättsliga påföljder verkställas först sedan dom eller beslut därom vunnit laga kraft. EiUigt 20 § andra stycket lagen om anställningsskydd sker av­skedande i princip när arbetstagaren får besked därom men domstol kan för tiden intUl dess lagakraftägande dom eller beslut föreligger förordna att anställningen skall beslå utan hinder av avskedandet. Eftersom denna reglering är oförmånligare för statstjänstemannen än den gäUande, bör i statstjänstemannalagen införas en bestämmelse som garanterar nu­varande anställnmgstrygghet. Därför föreslås att i förevarande paragraf tas in en bestämmelse av innehåll att beslut om avskedande enligt 22 § inte får verkställas förrän beslutet slutligt prövats av domstol enligt be­stämmelserna i 51 och 53 §§, dvs. inte förrän lagakraflvunnen dom före­Ugger, Har tjänstemannen inte väckt talan mot beslutet, får detta verk­ställas först sedan tiden för väckande av sådan talan har utgått. Bestäm­melsen överensstämmer med vad som f. n. gäller i fråga om verkställig­het av dom eller beslut som innefattar avsättning.

Prop. 1975: 78

197

24 §

Enligt förslaget till ändring i 3 § förvaltningslagen skall tillämpningen av bestämmelsema i 1420 §§ samma lag om aktinsyn, kommunika­tion, beslutsmotivering och underrättelse om beslut, vilka beslämmelser redan nu gäller i bl. a. ärenden om disciplinär bestraffning, utsträckas till ärenden om avskedande. Bland övriga beslämmelser i förvaltningslagen som är tillämpUga även i sådana ärenden märks stadgandet i 6 § atl den som för talan får anlita ombud eller biträde. Som komplettering till be­stämmelserna i förvaltningslagen föreslås i förevarande paragraf vissa regler om det förfarande som skall iakttas innan fråga om disciplin­påföljd eller avskedande avgörs. Bestämmelserna innebär en utbyggnad av de föreskrifter om kommunikation i förvaltningsärenden som finns i 15 § förvaltningslagen. Bl. a. för att få en utgångspunkt för den före­slagna preskriptionsregeln i 22 § statstjänstemannalagen har en uttryck­lig bestämmelse ansetts erforderlig om att förfarandet inleds med en skriftlig anmaning lUl tjänstemannen. Denna anmaning motsvarar stäm­ningen i brottmålsförfarandet.

Enligt första stycket skall sålunda när fråga om discipUnpåföljd eller avskedande uppkommer tjänstemannen genom skriftlig anmaning bere­das tUlfälle att skriftiigen eller, om han påfordrar det eller det eljest finnes lämpligt, muntiigen uttala sig om vad som åberopas mot honom. Om tjänstemarmen vägrar att ta emot den handling, som innehåller anmaningen, torde den uppställda förutsättningen för ärendets avgö­rande likväl få anses vara uppfylld (jfr den i 19 § andra stycket del­givningslagen (1970: 428) intagna bestämmelsen). Vidare stadgas, alt begäran av tjänstemannen att även annan skall yttra sig i saken eller att annan utredning skall förebringas skall efterkommas om del inte finnes uppenbart att åtgärden saknar betydelse.

I andra stycket har tagits in bestämmelse om möjlighet till bevisupp­tagning vid allmän domstol. Enligt bestämmelsen skall sålunda, om det på framställning av tjänstemannen eller eljest finnes erforderligt att vitt­ne eller sakkunnig hörs vid domstol eller alt föreläggande meddelas nå­gon att tillhandahålla skriftlig handling eller föremål som bevis, ansökan om bevisupptagningen göras hos den allmänna underrätt inom vars om­råde den vistas som skall höras eller tillhandahålla bevis. En remissin­stans har ifrågasatt om inte processekonomiska och andra skäl kan län­kas tala för att bevisupptagning bör kunna ske även vid annan underrätt. För egen del anser jag inte atl något praktiskt behov av en alternativ forumbestämmelse föreligger och föreslår därför inle någon sådan. Till­handahålles erforderUg utredning skall rätlen anställa förhör eller med­dela föreläggande, om laga hinder inte möter. Slutligen stadgas alt reg­lerna om bevisupptagning i rättegång utom huvudförhandling i tillämp­liga delar skall gälla även beträffande nu avsedd bevisupptagning. Även utan uttryckligt stadgande torde det vara klart att myndigheten i ärende

Prop. 1975: 78

198

om disciplinansvar eller avskedande äger hemsfälla hos rätten om in­hämtande av läkarintyg, t. ex. av det slag som avses i 7 § lagen (1964: 542) om personundersökning i brottmål.

Tredje stycket innehåller- en hänvisning till' lagen om anställnings­skydd såvitt gäller varsel till och överläggning med lokal arbetstagaror­ganisation. De bestämmelser som åsyftas finns intagna i 29, .31 och 32 §§ nämnda lag och innebär i de hänseenden som här är aktuella att ar­betsgivaren så snart det kan ske skall lämna varsel om tilltänkt avske­dande till lokal arbetstagarorganisation i förhållande lill vilken arbetsgi­varen är eller brukar vara bunden av kollektivavtal såvitt gäller berörd arbetstagarkalegori saml alt den som har rätt tUl varsel även har rätt till överläggning med arbetsgivaren om den tilltänkta åtgärden. Tredje styc­ket av förevarande paragraf innehåller också föreskrift om att nu nämnda bestämmelser skall äga tillämpning även i fråga om tjänsteman i verksledande eller därmed jämförlig ställning.

25 §

Paragrafen, som motsvarar nuvarande 20 §, innehåUer beslämmelser om åtalsanmälan.

Enligt första stycket i den föreslagna nya lydelsen skall tjänsteman anmälas till åtal om han är skäligen misstänkt för sådant i tjänsteut­övningen begånget brott som avses i 20 kap. BrB dvs. missbruk av myndighet, vårdslös myndighetsutövning, mutbrott eller brott mot tyst­nadsplikt om för brottet är stadgat fängelse eller det finns anledning anta att talan om enskilt anspråk kommer att föras. Beträffande oakt­samt brott mot tystnadsplikt, för vilket enligt den föreslagna straffbe­stämmelsen i 20 kap, 3 § andra stycket BrB bara kan följa böter, före­ligger alltså skyldighet att göra åtalsanm'älan endast om en skadestånds­talan framstår som sannolik. Genom begränsningen till i tjänsteutöv­ningen begånget brott utesluts sådant av statstjänsteman begånget brott mot tystnadsplikt som visserligen skall bestraffas enligt de nya bestäm­melserna i 20 kap. 3 § BrB men som inte begåtis i tjänsteutövningen. Skyldigheten att anmäla till åtal skall enligt vad som sägs i första stycket även omfatta annat brott varigenom tjänstemannen åsidosatt åliggande i tjänsteutövningen, om för brottet är stadgat fängelse eller det finns anledning anta att talan om enskilt anspråk kommer att föras.

I paragrafens andra stycke, vari inte föreslås någon saklig ändring, stadgas rätt för regeringen att befria från anmälningsskyldighet i fråga om allmänfarlig vårdslöshet enligt 13 kap. 6 § första stycket BrB. Be­stämmelsen har särskild betydelse exempelvis för järnvägstjänstemän och andra tjänstemän, inom vilkas område även relativt ringa fel kan få allmänfarlig effekt.

Prop. 1975: 78

199

26 §

De föreslagna ändringarna i denna paragraf, som behandlar avstäng­ning av tjänsteman på grund a-v brott eUer tjänsteförseelse, avser både förutsättningarna för åtgärden och förfarandet.

Enligt första stycket får tjänsteman f. n. avslängas från utövningen av sin tjänst med omedelbar verkan, om åtgärd vidtas för alt anställa åtal eller disciplinärt förfarande inleds samt den ifrågavarande gärningen kan antas medföra avsättning eller eljesi särskilda skäl föreligger. Efter­som avsättning avskaffas enligt förslaget anges i den föreslagna nya ly­delsen såsom förutsättning för avstängning i stället alt gärningen kan anlas medföra avskedande. Någon möjlighet alt meddela beslut om av­stängning i andra fall föresläs däremot inte. Avstängning är en så in­gripande åtgärd alt den bör kunna användas endast i mycket allvarliga fall då vederbörande inte kan behållas i tjänst i avvaktan på beslut om hans avskedande. Därför föreslås också en bestämmelse om att avstäng­ningen inle får vara längre än till dess frågan om tjänstemannens skil­jande från tjänsten slutiigt prövats liksom att avstängningen omedelbart skaU hävas om det inte längre finns skäl för avstängning. Om det så­lunda under förfarandets gång framstår som sannolikt att tjänsteförseel­sen kommer att föranleda disciplinpåföljd i släUet för avskedande, skall avstängningen omedelbart hävas. I 22 § fjärde stycket finns en hänvis­ning till bestämmelser som tar sikte på möjligheten att omplacera en tjänsteman i stället för alt avskeda honom. TiU dess att det står klart vUkel av alternativen som skaU tiUämpas är det självfallet möjligt att avslänga tjänstemannen från tjänstgöring.

I andra stycket stadgas enligt förslaget atl bestämmelserna i 24 § för­sta stycket skall äga motsvarande tillämpning i ärende om avstängning. Innan avstängningsbeslut meddelas skall tjänstemannen alltså beredas tUlfälle att uttala sig om vad som åberopas mot honom. Av rättssäker­hetsskäl anser jag att man inte, såsom föreslagits av någon remissinstans, kan slopa denna regel. Därmed skulle för övrigt inle mycket vara vun­net, eftersom den föreskrivna åtgärden inte torde behöva sinka förfaran­det nämnvärt. Det är nämligen inte meningen att den i 24 § andra styc­ket reglerade möjligheten alt höra vittne eller sakkunnig vid domstol el­ler utverka editionsföreläggande skall slå öppen i avstängningsärenden. Däremot bör bestämmelserna i 17 och 18 §§ förvaltningslagen om be­slutsmotivering och underrättelse till part om innehållet i beslut tillämpas även om avstängningsbeslutet inte utgör något slutligt avgörande utan endast beslut under ärendes handläggning. En bestämmelse härom före­slås, liksom f. n., intagen i slutet av andra stycket.

Tredje stycket innehåller särskilda bestämmelser för det fall alt ärende om avstängning tas upp i anledning av misstanke om brott. Åkla­garen är i sådant fall skyldig att tillhandahålla handlingarna från fömn-dersöknlngen och han har också rätt att vara närvarande vid sådant för­hör med tjänstemannen i fråga som kan hållas enligt 24 §.

Prop. 1975: 78

200

Enligt fjärde stycket skall, om avstängning beslutas, frågan om avske­dande snarast tas upp tiU prövning. Gmndas avstängningsbeslutet på misstanke om brott och har gärningen anmälts till åtal eller brottmåls­förfarande eljest inletts mol tjänstemannen, får emeUertid enligt nya 22 § första stycket andra punkten frågan om hans avskedande inte avgöras förrän ansvarsfrågan slutligt prövats. I sådant fall innebär förevarande bestämmelse att frågan om avskedande skall tas upp tUl prövning sna­rast efter det att broltmålsdomen vunnit laga kraft. Går domen ut på ogillande av åtalet föreligger i regel inte längre skäl för avstängning och denna skall då i enlighet med bestämmelsen i första stycket andra punk­ten hävas omedelbart efter domens meddelande.

Senast när frågan om avskedande avgörs skall vidare enligt fjärde stycket prövas om avstängningen skall bestå.

Om tjänsteman som varit avstängd från tjänsten inte avskedas, äger ban enligt femte stycket uppbära den lön som kan ha dragits av.

När det gäUer avstängning av domare tUlkommer beslutanderätten enligt gällande bestämmelser domstol och inte, såsom beträffande övriga tjänstemän, administrativ myndighet. Denna skiUnad bortfaUer enligt det nya systemet, som innebär att den myndighet under -vilken tjänsteman­nen lyder eller, i fråga om vissa högre tjänstemän, särskild nämnd beslu­tar om bl. a. avstängning samt att tjänstemannen har möjlighet att föra talan mot beslutet vid domstol. Det har därför inle ansetts erforderligt att behålla en särskUd författaing om avstängning av domare utan be­stämmelserna i 26 § avses bli tUlämpliga på alla tjänstemän.

27 §

Paragrafen innehåller beslämmelser om läkarundersökning samt av­stängning på grand av sjukdom eller annat därmed jämförligt förhål-

Ijinde.

De föreslagna "ändringarna hänför sig huvudsakligen till andra styc­ket, som f. n. stadgar att beslut om avsfängning eller läkarundersökning meddelas i fråga om tjänsteman som inle kan dömas till disciplinstraff av regeringen och eljest av myndighet som regeringen bestämmer. I 37 § i dess föreslagna nya lydelse finns bestämmelser om beslutande organ i ärenden om bl. a. avstängning och läkarundersökning, varför regle­ringen i 27 § andra stycket bör utgå. I stället föreslås ett stadgande av samma innehåll som 26 § andra stycket, nämligen att bestämmelsema i 24 § första stycket om kommunikation med tjänstemannen före beslutets nieddelande skall äga motsvarande tilVämpning i "ärende om avstängning eller läkarundersökning.

Tredje stycket innehåller ett stadgande om att vissa bestämmelser i förvaltningslagen skall tillämpas även om beslut om avstängning eller lä-kamndersöknuig utgör beslut under handläggning. Eftersom regeln om kommunikation i 24 § första stycket statstjänstemannalagen gjorts till-

Prop. 1975: 78

201

lämplig även i ärenden av förevarande slag, bör hänvisningen till mot­svarande bestämmelse (15 §) i förvaltningslagen ulgå.

I ett nytt femte stycke föreslås en bestämmelse om att beslut om läkar­undersökning inte får läggas till grand för avstängning förrän beslutet slutligt prövats av domstol eller rätten tUl talan förlorats.

29 §

Enligt paragrafens nuvarande lydelse får tjänsteman skiljas från tjäns­ten endast av allmän domstol efter åtal eller av regeringen eller myn­dighet med stöd av bestämmelse i statstjänstemannalagen eller, i fråga om tjänsteman som är förordnad tills vidare, i lagen om anställnings­skydd, Efiersom avsättningsstraffet föreslås avskaffat och domstol kom­mer att pröva frågan om avskedande endast efler fullföljd talan, bör bestämmelsen redigeras om och däri anges att tjänsteman får skiljas från tjänsten endast med stöd av bestämmelse i slatstjänslemannalagen. Med hänsyn till att de nu föreslagna bestämmelserna om avskedande avses ersätta motsvarande stadganden i lagen om anställningsskydd bör vidare del förtydligandet göras att tjänsteman som är förordnad tUls vidare får skiljas från tjänsten även enligt bestämmelserna om uppsäg­ning i denna lag.

I paragrafen stadgas f. n. om skyldighet i vissa fall för tjänsteman att avgå före uppnådd pensionsålder, däribland, under första stycket punkt c), det fall alt han genom lagakraftägande dom befunnits skyldig till brott vara avsättning kunnat följa men enligt 33 kap. 2 § BrB över­lämnats lill särskild vård, dömts tiU böter eller skyddstUlsyn eller för­klarats fri från påföljd. Då den i 22 § första stycket föreslagna avske­danderegeln täcker även detta fall föreslås punkten c) utgå ur före­varande lagrum.

34 a §

Enligt första stycket i denna nya paragraf får beslut om skiljande från tjänsten på grund av nedsatt tjänslduglighet enligt 32 § eller om för­flyttning enligl 34 § inte verkställas förrän beslutet slutligt prövats en­ligt bestämmelserna i 51 och 53 §§ eller rätlen tUl talan förlorats. Det­samma gäller beslut om skiljande från tjänsten av ordinarie domare en­ligt 31 § alltså på grund av uppnådd pensionsålder om annat inte följer av 53 §. Enligt sistnämnda paragraf äger domstol i tvist om till-lämpningen av 31 § beträffande ordinarie domare förordna att anställ­ningen skall upphöra när tjänstemannen uppnått den ålder då skyldighet att avgå senast inträder.

I andra stycket föreskrivs all verkställighet av beslut om skUjande från tjänsten av justitieråd eller regeringsråd enligt 31 eller 32 § inte får äga rum, förrän beslutet har prövats av högsta domstolen enligt be­stämmelserna i 54 §.

Prop. 1975: 78

202

37 

§

I denna paragraf har intagits förslag till bestämmelser om beslutande organ.

Enligt första stycket skall fråga om disciplinpåföljd enligt 18 §, av­skedande enligt 22 §, åtalsanmälan enligt 25 §, avstängning enligt 26 eller 27 § eller läkarundersökning som avses i 27 § provas av den myn­dighet under vilken tj"ånstemannen lyder, om annat ej följer av 38 § eller av föreskrift som regeringen meddelar. Fråga om avstängning en­ligl 26 § på grund av misstanke om brott skall också kunna las upp på anmälan av åklagare.

Bestämmelserna i paragrafens nuvarande lydelse om beslutande organ i ärenden om anställnings upphörande på grund av uppsägning, uppnådd pensionsålder, nedsättning i arbetsförmågan eller försättande i disponi-bUitet eller om förflyttning tUl annan tjänst har tagits in i andra och tredje styckena.

38 

§

Beträffande justitieråd eller regeringsråd prövar enligt första stycket regeringen fråga om åtalsanmälan enligt 25 § eller avstängning eller läkarundersökning enligt 27 §. Vidare erinras om att beslut om avske­dande och om avstängning på grund av brott eller tjänsteförseelse med­delas av högsta domstolen enligt bestämmelser i 54 § när det gäller ifrågavarande domare.

Andra stycket innehåller en särregel för vissa andra högre befatt­ningshavare. Beträffande den som innehar eller uppehåller annan ordi­narie domartjänst än som nämnts i föregående stycke eller tjänst som byråchef eller d'ärmed j"ämsfälld eller högre tjänst meddelas beslut i fråga som avses i 37 § första stycket av en särskild nämnd bestående av fem ledamöter, varav ordföranden skall vara lagkunnig och i domar­värv erfaren. Vidare stadgas att det ankommer på regeringen att med­dela närmare beslämmelser om nämndens sammansättning och verk­samhet liksom om den personkrets som nämndens verksamhet skall av­se. Ärende anhängiggörs hos nämnden av den myndighet under vilken tjänstemannen lyder eller, såvitt gäller avstängning på grund av miss­tanke om brott, av åklagare.

Enligt paragrafens tredje stycke tillkommer det riksdagen att meddela bestämmelser om beslutande organ såvitt angår tjänstemän hos riksdagen eller dess myndigheter.

38 a §

I denna paragraf har tagits in en motsvarighet till det nuvarande stad­gandet i 23 § andra stycket rörande omröstningsförfarandet. Genom den föreslagna nya bestämmelsen avses att klarlägga alt vid omröstning reg­lerna i 29 kap. RB om omröstning i brottmål skall äga tillämpning. Det nuvarande stadgandet i 23 § andra stycket statstjänstemannalagen an-

Prop. 1975: 78

203

knyter till RB:s omröstningsbestämmelser i deras lydelse före ikraftträ­dandet av lagen (1969: 244) om ändring i rättegångsbalken. För att bättre ansluta till den ändrade lydelsen av bestämmelserna bör den nya regeln utformas så alt den innehåller en direkt hänvisning lUl 29 kap. RB. I klarhetens intresse bör därvid tilläggas att det är bestämmelserna om omröstning i domstol med endast lagfarna ledamöter som avses.

51 §

Paragrafen i dess nuvarande lydelse stadgar att mål om tillämpning av vissa av statstjänstemannalagens beslämmelser skall handläggas enUgt lagen om rättegången i arbetstvisler. Genom lagändring år 1974 ut­vidgades paragrafen till alt omfatta mål rörande tUlämpning av be­stämmelserna om läkarundersökning och avstängning på grund av sjuk­dom samt anställningens upphörande på grund av uppnådd pensions­ålder eller nedsättning i arbetsförmågan såvitt gäller annan ordinarie domare än justitieråd eller regeringsråd (prop. 1974: 174 s. 78 ff, InU 1974: 33 och rskr 1974: 401). Den nu föreslagna ändringen av para­grafen innebär att den angivna målkretsen utsträcks ytterligare, näm­ligen tUl alt omfatta tvister rörande statstjänstemän utom justitieråd och regeringsråd om åläggande av disciplinpåföljd enlig 18 §, av­skedande enligt 22 §, avstängning på grund av brott eller tjänsteför­seelse enhgt 26 § eller på grund av sjukdom enligt 27 § samt anställ­nings upphörande på grund av uppnådd pensionsålder enligl 31 §, ned­sättning i arbetsförmågan enligt 32 §, förflyttning till annan tjänst en­ligt 34 § eller uppsägning från tjänstemannens sida enligt 36 §.

Specialbeslämmelsen beträffande justitieråd och regeringsråd i sista punkten av första stycket flyttas enligt förslaget lill en särskild paragraf, 54 §.

53 §

Paragrafen innehåller vissa specialbestämmelser angående talan mot beslut beträffande annan ordinarie domare än justitieråd eller regerings­råd om läkarundersökning, avstängning eller anställningens upphörande på grund av uppnådd pensionsålder eller nedsatt tjänstduglighet. De föreslagna ändringarna innebär alt paragrafens tillämpningsområde med vissa undantag utvidgas i samma utsträckning som tidigare föreslagils beträffande 51 § samt att ytterligare specialregler tiUkommer.

Enligt första stycket skall sålunda talan mot beslut om åläggande av discipUnpåföljd, avskedande, läkarundersökning eller anställnings upp­hörande på grund av uppnådd pensionsålder, nedsättning i arbetsför­mågan eller förflyttning till annan tjänst väckas inom fyra veckor från den dag då tjänstemannen fick del av beslutet. Någon tidsbegränsning föreslås alltså inte såvitt gäller talan mot beslut om avstängning vare sig på grund av brott, tjänsteförseelse eller sjukdom, Efiersom 27 §

Prop. 1975: 78

204

innehåller bestämmelser om både läkarundersökning och avsfängning, måste i förevarande stycke göras uttryckligt undantag för beslut om avstängning på gmnd av sjukdom. Beträffande talan mot beslut om avstängning på grund av brott eller tjänsteförseelse räcker det med att 26 § utesluts från uppräkningen, varigenom enbart reglerna i lagen om rättegången i arbetstvisler blir tillämpUga och där stadgas ingen frist för anhängiggörande av talan (se t. ex. 4 kap. 8 §). Förslaget avser inle heller talan mot beslul om uppsägning, efiersom beslämmelser härom redan finns i 52 §. Någon föreskrift som svarar mot andra stycket i sist­nämnda paragraf finner jag, såvitt nu kan bedömas, inte vara erforder­lig när det gäller tvister av förevarande slag (jfr prop, 1974: 174 s. 71).

Nuvarande andra stycket innehåller bestämmelser om att vissa beslut inte får verkställas förrän slutlig domstolsprövning ägt rum eller rätlen till talan förlorats. Dessa bestämmelser överförs enligt förslaget tiU 27 § femte stycket och 34 a §.

Andra stycket enligt förslaget motsvarar nuvarande tredje stycket och stadgar att domstolen för tiden intill dess lagakraftägande dom eller be­slut föreligger äger förordna, i tvist om avstängning på grund av brott, tjänsteförseelse eller sjukdom alt beslutad avstängning skall vara hävd och i tvist om ålderspensionering av ordinarie domare att anställningen skall upphöra när domaren uppnått den ålder då skyldighet alt avgå senast inträder.

54 §

Till denna paragraf har enligt förslaget flyttats bestämmelsen i nuva­rande 51 § första stycket tredje punkten att mål som gäller justitieråd eller regeringsråd prövas av högsta domstolen enligt 57 kap. RB på talan av JO eller JK, Bestämmelsens tiUämpningsområde har samtidigt utvid­gats tUl att omfatta utöver tvister om läkarundersökning, avstängning på grund av sjukdom och skiljande från tjänsten på grund av uppnådd pensionsålder eller nedsättning i arbetsförmågan även tvister om av­skedande eller avstängning på grund av brott eller tjänsteförseelse.

Övergångsbestämmelser

De nya bestämmelserna är i princip avsedda alt vinna tillämpning även på förseelser begångna före ikraftträdandet. Har disciplinärt förfa­rande enligt de äldre bestämmelserna hunnit inledas, bör alltså i fortsätt­ningen reglerna i nya 24 § tillämpas. Tj'änstemannen bör sålunda skrift­ligen anmanas att yttra sig inför den myndighet som enligt 37 eller 38 § skall besluta i ärendet. Härvid bör givetvis den skriftliga anmaningens innehåll anpassas efter vad som redan förekommit i ärendet. Också de nya bestämmelserna om disciplinpåföljd och avskedande bör tillämpas på äldre förseelser.

Även i preskriplionshänseende bör de nya reglerna vinna tillämpning.

Prop. 1975: 78

205

Den i 21 § intagna preskriptionsregeln rörande disciplinpåföljd medför visserligen inte, i motsats tUl vad som är fallet enligt gällande rätt, att själva förfarandet skall vara avslutat före preskriptionstidens utgång. Den nu tillämpade preskriptionstiden uppgår emellertid för de offentiiga tjänstemännens del tUl minst fem år medan den föreslagna endast är två år. Det förhållandet att någon absolut preskriptionsfrist inte föresla­gits beträffande avskedande torde visserligen innebära att beslut om av­skedande inle får gmndas på gäming som begåtts före de nya bestäm­melsemas ikraftträdande om mer än fem år förflutit från gärningens be­gående (jfr 12 § första stycket lagen om införande av brottsbalken). Denna begränsning synes emellertid vara av mera teoretiskt än prak­tiskt intresse. Däremot föreslås atl den relativt bestämda preskriptions­frist, som tagits in i 22 § sista stycket, inte skall tillämpas på förhåUande som inträffat före lagens ikraftträdande.

De nya processuella bestämmelserna i 51 och 53 §§ bör inte tillämpas i fråga om beslut som har meddelats dessförinnan eller i fråga om talan mot sådant beslut. En övergångsbestämmelse med detta innehåll föreslås därför. I den mån administrativ besvärsrätt föreligger enligt gällande be­stämmelser skall således denna begagnas beträffande berörda beslut.

Såsom tidigare nämnts avses att de nya bestämmelserna i 26 § om av­stängning från utövning av tjänsten på grund av brott eller tjänsteför­seelse skall tUlämpas även på domare. Det föreslås därför att lagen (1955: 261) om avstängning av domare skall upphöra att gälla.

15.3    Förslag till lag om ändring i lagen (1974: 359) om ändring i stats­

tjänstemannalagen (1965: 274)

I andra stycket av övergångsbestämmelserna tUl lagen (1974: 359) om ändring i statstjänstemannalagen föreskrivs efter en i december 1974 vidtagen ändring att i anställningsförhållande varpå sistnämnda lag är tillämplig reglema om avskedande i lagen om anställningsskydd inte skall gälla t. v. Om en särskild reglering av avskedandeinslitutet, så­som föreslagits i det föregående, kommer tUl stånd beträffande stats­tjänstemän, finns inte längre anledning att behålla berörda övergångs­bestämmelse. Enligt 2 § lagen om ansfällningsskydd gäller nämligen i lag meddelad bestämmelse som avviker från denna lag. Det föreslås därför att övergångsbestämmelsen i fråga upph'ävs.

15.4    Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken

7 kap.

4 §

Enligt gällande lydelse av andra stycket i denna paragraf är RÅ aU­män åklagare vid underrätt och hovrätt i mål om ansvar eller enskilt an-

Prop. 1975: 78

206

språk på grund av brott som i utövningen av tjänsten eller uppdraget har begåtts av vissa högre offentliga funktionärer, T denna personkrets ingår bl. a. statstjänstemän som enligt 18 § första stycket statstjänste­mannalagen f. n. inte är underkastade discipUnär bestraffning. Med hän­syn till de föreslagna ändringarna i nämnda lag måste berörda tjänste­mannagrupp anges annorlunda. Med utgångspunkt i det sätt på vilket motsvarande grupp beskrivs i förslaget till ny lydelse av 38 § andra styc­ket samma lag föreslås att gruppen anges bestå av dem som innehar el­ler uppehåller ordinarie domartjänst eller tjänst som byråchef eller därmed jämställd eller högre tjänst vid statlig myndighet.

23 kap.

22 §

I detta lagrum har enligt förslaget endast den följdändringen gjorts att ordet suspension fått ulgå.

24 kap.

1 §

Även i denna paragraf föreslås endast den ändringen att ordet suspen­sion skall utgå.

36 kap.

5 §

I 36 kap. 5 § första stycket föreskrivs f, n, undanlag från den all­männa vUtnesplikten i fråga om ämbets- eller tjänsteman eller den som är förordnad eller vald att förrätta offentligt tjänsteärende eller utöva annan allmän befattning. Den inskränkning i viltnesplikten som görs i första stycket är bestämd väsentiigen med hänsyn liU det allmännas intresse av att vissa förhållanden inte kommer till allmänhetens känne­dom. Den personkrets som avses stämmer också nära överens med kretsen av ämbetsansvariga enligt 20 kap. 12 § BrB i dess nuvarande lydelse. Omfattningen av lystnadsplikten förutsätts i RB antingen reglerad i författning eller bero av de regler som eljest kan anses gälla för den berörda personkretsen.

Med den ändring som jag har förordat tidigare i fråga om ansvars­systemet för offentliga funktionärer är det inte längre möjligt alt av-gr'änsa personkretsen i första stycket på del s'ätt som hiltiUs har varit fallet. Det synes i stället vara naturligt atl anknyta till den straffrättsli­ga reglering av brott mot tystnadspUkt som har föreslagils tidigare i 20 kap, 3 § BrB, Den paragrafen tar visserligen sikte på envar som är

Prop. 1975: 78

207

underkastad i författning stadgad tystnadsplikt, vare sig han är offenl­lig funktionär eller privat verksam. Med en sålunda bestämd person­krets får första stycket en något vidare syftning än hittills. Regeln skul­le lill inte ringa del bli tillämplig även i fall då inskränkningen i vittnes­plikten har sin grund i en tystnadsplikt som är föreskriven i enskilds intresse. En sådan ändring av regelns innehåll innebär dock inle någon principiell skillnad mot nuläget. Redan nuvarande regler om tystnads­plikt för offenllig funktionär kan avse att skydda såväl allmänna som enskilda intressen.

Vad gäller innehållet i övrigi i första stycket måste också beaktas alt det efler nya RF:s ikraftträdande inte längre är möjligt att ulan slöd av lag eller annan författning upprätthålla någon lystnadsplikt. Till den del nuvarande inskränkning i viltnesplikten hänför sig till en oreglerad tystnadsplikt synes första stycket efler nya RF:s ikraftträdan­de sålunda inte få någon gUtighet. Som har påpekats i prop, 1975: 8 (s. 60) avses emellertid den föreslagna lagen om offentliga funktionärers tystnadsplikt i viss utsträckning få provisorisk karaktär. När slutresul­tatet av bl, a. massmedieulredningens arbete föreUgger, får tystnads-pliklsfrågorna tas upp tUl förnyat övervägande.

Vad jag nu har anfört pekar på att det också är förenat med vissa svårigheter atl f. n. la slutlig ställning tiU frågan om "vUka följder de nyss angivna ändringarna i BrB och tystnadspliktsregleringen skall få för begränsningen av viltnesplikten i första stycket. En tänkbar lös­ning är alt med anknytning lill det föreslagna innehållet i 20 kap 3 § BrB låta inskränkningen i vitlnesplikten avse den som är skyldig alt hemlighålla något enligt lag eller annan författning. Även om en sådan lösning innefattar viss saklig ändring i förhållande till den nu gällande regeln, lorde det enligt min mening vara svårt att under nuvarande förutsättningar finna ett alternativ som bättre ger uttryck åt den av­vägning mellan intresset bakom tystnadsplikten och intresset av fullgod bevisning som första stycket ger uttryck ål. För att klargöra att tyst­nadsplikten inte bör upprältaållas, om den till vars förmån den gäller är beredd att lösa den tyslnadspliklige därifrån, bör bestämmelsen inne­hålla ett modifierande tillägg härom. Jag förordar att första stycket ut­formas i överensstämmelse med vad jag nu har anfört. Regleringen i 36 kap. 5 § bör lämpligen bli föremål för förnyade överväganden, när det förut berörda utredningsarbetet är avslutat.

I paragrafens andra stycke har enligt förslaget endast en följdändring av språklig natur vidtagits. Visserligen torde flertalet av de i detta stycke uppräknade personema omfattas även av bestämmelsen i första stycket. En omredigering av paragrafen bör emellertid som nyss sagts anstå.

Prop. 1975: 78

208

48 kap. 5 och 15 

§§

Som en konsekvens av förslaget att avskaffa de särskUda ämbetsstraf­fen har beträffande förevarande båda lagmm endast föreslagits den änd­ringen atl de uttryck vari ordet ämbetssttaff ingår las bort.

58 kap.

1 och 2 §§

Grund för resning är f. n. i såväl tvistemål (1 § första punkten) som brottmål (2 § första punkten) att ledamot av r'ätten, där anställd tjänste­man, ombud eller ställföreträdare enligt 2 § första punkten även åklagare eller försvarare med avseende på målet gjort sig slcyldig till brottsligt förfarande som kan antas ha inverkat på målets utgång. Med förslaget om avkriminalisering av vanliga tjänstefel åsyftas emel­lertid inte någon inskränkning av möjligheterna tUl resning. I förslaget till ny utformning av de två lagrummen stadgas därför som resnings-grund att ledamot av rätten eller där anställd tjänsteman eller, i brott­mål, åklagaren med avseende på målet gjort sig skyldig till brotts­ligt förfarande eller eljest åsidosatt sin tjänsteplikt eller alt brott som har avseende på målet ligger ombud eller ställföreträdare eller, i brottmål, försvarare till last samt brottet eller tjänsteförseelsen kan antas ha inver­kat på målets utgång.

15.5 Förslaget till lag om. ändring i militära rättegångslagen (1948: 472)

3 §

Enligt första stycket första punkten i detla lagrum anses såsom mili­tära brottmål bl. a. mål om ansvar för brott som avses i nuvarande 20 kap. 14 §§ BrB liksom också sådant avhållande från tjänstgöring som avses i 20 kap. 10 § BrB. I förslaget har hänvisningen till dessa lagrum ersatts med hänvisning till nya 13 §§ i 20 kap, BrB.

8 

§

Såsom ett nytt tredje stycke i denna paragraf har enUgt förslaget inta­gits stadgande att krigsman, som inte är underkastad ansvar enligt 21 kap. BrB, inte får åläggas straff i disciplinmål (jfr nya 21 kap. 21 § och 32 kap. 8 § BrB samt nya 20 § statstjänstemannalagen).

9 §

I denna paragraf, som anger de brott för vilka straff får åläggas i dis­ciplinmål, har enligt förslaget bland de under tredje punkten i paragra­fen upptagna brotlstypema brott som sägs i nuvarande 20 kap. 4 § BrB fått utgå.

Prop. 1975: 78

209

22 §

I paragrafens andra stycke stadgas f. n. att disciplinmål skall hän­skjutas till JK eller RÅ om fråga är om ämbetsbrott som avses i 20 kap. 14 §§ BrB av den som bestrider tjänst som regementschef eller där­med likställd eUer högre tjänst. Bestämmelsen bör ändras till att avse brott som i utövningen av tjänsten har begåtts av befattningshavare som nu sagts.

66 §

Tredje stycket innehåller bestämmelse om åläggande av tiUrältavis-ning såvitt angår underlydande som inte är underkastad ämbetsansvar. Bestämmelsen bör ändras tUl att avse underlydande som innehar högst furirs Ijänslegrad eller tjänsteklass.

79 §

EnUgt sista punkten i detta lagrum är JK eUer RÅ åklagare i mål rö­rande ämbetsbrott enligt 20 kap. 14 §§ BrB av vissa högre krigsmän. På samma sätt som tidigare skett i 7 kap. 4 § RB har hänvisningen tUl nämnda ämbetsbrott i förslaget ersatts av uttrycket "brott som i utöv­ningen av tjänsten har begåtts" av angivna krigsmän.

15.6 Förslaget till lag om ändring i förvaltningslagen (1971: 290)

3 §

Paragrafens första stycke stadgar att lagens bestämmelser om förfa­randet i förvaltningsärenden m. m. i 1420 §§ endast gäller i den mån fråga "är om ulö-vning av befogenhet att för enskild bestämma om för­mån, rättighet, skyldighet, disciplinär bestraffning eller annat jämförbart förhållande. Bestämmelsen tar således sikte på sådan offentUg förvalt­ning som är att anse som myndighetsutövning och som alltså inte faller inom privaträttens område. Såsom tidigare berörts i den allmänna moti­veringen är offentlig arbetsgivares beslut i disciplinärende även enligt de föreslagna nya reglerna att anse som myndighetsutövning. Med hän­syn tUl att avskedande i motsats till vad som f. n. gäller betr'äffande avsättning inte hänförs tUl disciplinpåföljderna, bör dock uttrycket "disciplinär bestraffnmg" bytas ut mot orden "disciplinpåföljd eller av­skedande".

I andra stycket föreslås ingen ändring.

14   Riksdagen 1975.1 saml Nr 78

Prop. 1975: 78

210

16    Hemställan

Jag hemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen lUl

1.

lag om ändring i brottsbalken,

2.

lag om ändring i statstjänstemarinalagen (1965: 274),

3.

lag om ändring i lagen (1974: 359) om ändring i statstjänsterrianna-lagen (1965: 274),

4.

lag om ändring i rättegångsbalken,

5.

lag om ändring i mUitära rättegängslagen (1948: 472),

6.

lag om ändringi förvaltningslagen (1971: 290).

Beslut

Regeringen beslutar i enlighet med föredragandens hemställan.

Prop. 1975: 78

211

Bilaga (De remitterade förslagen)

1    Förslag till

Lag om ändring i brottsbalken

Härigenom föreskrives i fråga om brottsbalken!

dels att 17 kap. 3 och 14 §§, 20 kap. 715 §§, 21 kap. 17 §, 32 kap. 15 §§, 34 kap. 1417 §§ samt 35 kap. 2 § skall upphöra att gälla,

dels att 1 kap. 35 §§, 5 kap, 5 §, 17 kap. 1, 2, 4, 5, 7, 8 och 15 §§, 20 kap. 16 §§, 21 kap. 18, 21 och 22 §§, 33 kap. 5 §, 35 kap. 4 § samt 38 kap. 4, 6, 8 och 9 §§ skall ha nedan angivna lydelse,

dels alt rubriken till 20 kap. skall lyda "Om missbruk av myndighet m. m.",

dels atl rubriken till 32 kap. skall lyda "Om disciplinstraff för krigs­män",

dels att i balken skall införas två nya paragrafer, 32 kap. 8 § och 33 kap. 9 §, av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap.

3 §

Med påföljd för brott förslås i denna balk:

de allmänna straffen böter och fängelse,

ämbetsstraffen suspension och avsättning för innehavare av be­fattning, varmed ämbetsansvar är förenat, och disciplinstraff för krigsmän, samt

villkorlig dom, skyddstUlsyn, ungdomsfängelse, internering och överlämnande lUl särskUd vård.

Med påföljd för brott förslås i denna balk:

de allmänna straffen böter och fängelse,

disciplinstraff för krigsmän, samt

villkorlig dom, skyddstUlsyn, ungdomsfängelse, internering och överlämnande tUl särskild vård.

4 § Om användningen av sttaffen gäller i allmänhet vad i bestämmel­serna om de särskUda brotten är stadgat. Övriga påföljder må, enligt vad därom är föreskrivet, tillämpas ändå att de ej äro nämnda i dessa beslämmelser.

Fängelse, suspension och avsätt­ning äro alt anse som svårare på­följder än böter och disciplin­straff.

' Senaste lydelse av 20 kap. 12 § 1974: 565 20 kap. 13 § 1974: 565 20 kap. 14 § 1974: 565.

Fängelse är att anse som svå­rare påföljd än böter och discip­linstraff.

Prop. 1975: 78

212

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

5 §

Ej må dömas till flera påföljder för samma brott, med mindre an­nat är stadgat.

Suspension eller avsättning ådö­mes vid sidan av annan påföljd, vartill den tilltalade finnes böra dömas.

5 kap. 5 §2

Brott som avses i 13 §§ må ej åtalas av annan än målsägande. Förtal eller grovt förtal må dock åtalas av åklagare, om målsägande angiver brottet tUl åtal och åtal av särskUda skäl finnes påkallat ur allmän synpunkt.

Brott som avses i 13 §§ må ej åtalas av annan än målsägande. Förtal och grovt förtal, så ock för­olämpning mot någon i eller för hans myndighetsutövning må dock åtalas av åklagare, om målsägan­de angiver brottet till åtal och åtal av särskilda skäl finnes påkaUat ur allmän synpunkt.

Har förtal riktats mot avliden, må åtal väckas av den avlidnes efterle­vande make, bröstarvinge, fader, moder eller syskon samt, om åtal av särskilda skäl finnes påkallat ur allmän synpunkt, av åklagare.

Innebär brott som avses i 13 §§, att någon genom förgripelse å främmande makts statsöverhuvud som vistas här i riket eller å främ­mande makts representant här i riket kränkt den främmande makten, må brottet åtalas av åklagare ulan hinder av vad som stadgas i första stycket. Åtal får dock ej ske utan förordnande av regeringen eller den regeringen bemyndigat därtill.

17 1

Förgriper sig någon med våld eller hot om våld å innehavare av ämbete eller annan befattning, varmed ämbetsansvar är förenat, i dennes tjänsteutövning eller för att tvinga honom till eller hindra honom från tjänsleålgärd eller hämnas för sådan åtgärd, dömes för våld eller hot mot tjänsteman tiU fängelse i högst fyra år eller, om brottet är ringa, lill böter eller fängelse i högst sex månader. Detsamma skall gälla, om någon sålunda för­griper sig mot den som innehaft ämbete    eller   annan    befattning,

' Senaste lydelse 1974: 565. Senaste lydelse 1974: 565.

kap.

§

Den som med våld eller hot om våld förgriper sig å någon i hans myndighetsutövning eller för att tvinga honom tUl eller hindra ho­nom från åtgärd däri eller hämnas för sådan åtgärd, dömes för våld eller hot mot tjänste­man lill fängelse i högst fyra år eller, om brottet är ringa, tiU bö­ter eller fängelse i högst sex må­nader. Detsamma skaU gäUa, om någon sålunda förgriper sig mot den som tidigare har utövat myn­dighet för vad denne däri gjort el­ler underlåtit.

Prop. 1975: 78

213

Nuvarande lydelse

varmed ämbetsansvar var förenat, för vad denne däri gjort eller un­derlåtit.

Vad nu sagts om befattning, varmed ämbetsansvar är förenat, skall ock gälla befattning, med vil­ken enligt regeringens förord­nande samma skydd skall vara förenat.

Föreslagen lydelse

2

§

Den som, annorledes än i 1 § sägs, för atl tvinga eller hindra nå­gon, som åtnjuter skydd enligt nämnda paragraf, i utövningen av hans befattning eller hämnas för tjänsteåtgärd, otillbörligen företa­ger gäming, som för honom med­för lidande, skada eller annan olä­genhet, eller hotar därmed, dömes för förgripelse mot tjänsteman tiU böter eller fängelse i högst sex månader.

Den som, annorledes än i 1 § sägs, för alt tvinga eller hindra nå­gon i hans myndighetsutövning el­ler för att hämnas för åtgärd däri, otillbörligen förelager gärning, som för honom medför lidande, skada eUer annan olägenhet, eller hotar därmed, dömes för för­gripelse mol tjänste­man till böter eUer fängelse i högst sex månader.

Är brottet grovt, dömes till fängelse i högst fyra år.

4

§

Den som, ulan alt fall är för handen som förat i detla kapitel är sagt, genom alt sälta sig till motvärn eller eljest med våld sö­ker hindra utövningen av befatt­ning som avses i 1 §, dömes för våldsamt motstånd lill böter eller fängelse i högst sex må­nader.

Den som, ulan alt fall är för handen som förut i detla kapitel är sagt, genom alt sätta sig lill motvärn eller eljest med våld sö­ker hindra någon i hans myndig­hetsutövning, dömes för våld­samt motstånd lill böler eller fängelse i högst sex månader.

Förolämpar man någon, som

åtnjuter skydd enligt 1 §, i eller

för hans befattning, dömes för

missfirmelse

mot

tjänsteman    tiU   böter   eller fängelse i högst sex månader.

5§

Vad i 1, 2 och 4§§ stadgas skall ock gälla, om någon på sätt som i nämnda paragrafer sägs förgriper sig mot eller hindrar den, som en­ligt särskUd föreskrift skall åtnjuta samma skydd som är förenat med myndighetsutövning eller som är eller har varit kallad att biträda förrättningsman vid åtgärd som omfattas av sådant skydd.

Prop. 1975: 78

214

Nuvarande lydelse

Den som lämnar, utlovar eller erbjuder muta eller annan otill­börlig belöning för utövning av befattaing, varmed ämbetsansvar är förenat, dömes för bestick­ning tUl böler eUer fängelse i högst två år.

Föreslagen lydelse

7

§

Den som ;/// arbetstagare hos staten eller hos kommun eller till annan som avses i 20 kap. 2 § lämnar, utlovar eller erbjuder mu­ta eller annan otillbörlig belöning för tjänsteutövningen, dömes för bestickning lill böter eller fängelse i högst två år.

8§

Den som vid val lill allmän befattning eller vid annan utövning av rösträtt i allm'änt ärende söker hindra omröstningen eller förvanska dess utgång eller eljest otillbörligen inverka på omröstningen, dömes för otillbörligt verkande vid röstning till böter eller fäng­else i högst sex månader.

Är brottet grovt, skall dömas till fängelse i högst fyra år. Vid bedö­mande humvida brottet är grovt skall särskilt beaktas, om det förövats med våld eUer hot om våld eller innefattat missbruk av tjänstestäUning.

Den som mottager, låter åt sig

Den som mottager, låter åt sig

utlova eller begär otillbörlig för-     utlova eller begär otUlbörlig för-

mån för att i allm'änt ärende rösta på visst sätt eller icke rösta, dö­mes, om det ej är mutbrott, för tagande av otillbörlig förmån vid röstning tUl böter eller fängelse i högst sex må­nader.

mån för att i allmänt ärende rösta på visst sätt eUer icke rösta, dö­mes, om det ej är ämbetsbrott, för tagande av otillbörlig förmån vid röstning till böter eller fängelse i högst sex må­nader.

15 §

Den soni, utan att fall är för handen som i 14 § sägs, obehöri­gen giver sig ut för att innehava där avsedd befattning, dömes för föregivande av allmän ställning till böter eller fäng­else i högst sex månader. Det­samma skall gälla, om någon obe­hörigen bär uniform, märke eller annat tj'änstelecken som giver ho­nom sken av att tUlhöra krigsmak­ten eller annan kår i det allmän­nas tjänst eller kår, vars verksam­het avser allmän samfärdsel eller aUmänhetens förseende med vat­ten, ljus, värme eller kraft.

Om någon obehörigen giver sig ut vande av ställning såsom

Giver någon sig obehörigen ut för att utöva myndighet, dömes för föregivande av allmän ställning till böler eller fäng­else i högst sex månader. Detsam­ma skall gälla, om någon obehöri­gen bär uniform, märke eller an­nat tjänstetecken som giver honom sken av att tUlhöra försvarsmakten eller annan kår i det allmännas tjänst eller kår, vars verksamhet avser allmän samfärdsel eller all­mänhetens förseende med vatten, ljus, värme eller kraft.

Är brottet med hänsyn till att det har medfört betydande men för det allmänna eller för någon enskUd eller eljest att anse som grovt, skall dömas till fängelse i högst två år.

för advokat, dömes för f ö r e g i -advokat tUl böter.

Prop. 197S: 78

215

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

20 kap. 1§

Missbrukar ämbetsman, genom handling eller underlåtenliet, sin ställning till förfång för det all­männa eller någon enskild, dömes, om ej gärningen utgör försking­ring eller annan trolöshet eller el­jest är särskilt belagd med straff, för tjänste missbruk till suspension eller avsättning; om skäl äro därtill, skall tillika dömas till fängelse i högst två år. I ringa fall skall dömas allenast till böter.

Är brottet grovt, dömes till av­sättning och fängelse i högst sex år.

Den som i myndighetsutövning åsidosätter vad som till följd av lag eller annan författning gäller för myndighetsutövningen dömes, om gärningen för det allmänna el­ler någon enskild medför förfång eller otillbörlig förmån som ef är ringa, för missbruk av my n-dighet till böter eller fängelse i högst två år. Är brottet grovt, dömes till fängelse i högst sex år.

Begår någon gärning som avses i första stycket av grov oaktsam­het, dömes för vårdslös myndighetsutövning till böter eller fängelse i högst ett år.

Vad i första och andra styckena sägs skall icke äga tillämpning, om gärningen eljest är särskilt belagd med straff.

28

Ämbetsman, som mottager, lå­ter åt sig utlova eller begär muta eller annan otillbörlig belöning för sin tjänsteutövning, dömes, oni ej gärningen eljest är särskiU belagd med straff, för tagande av muta eller av otillbör­lig belöning såsom stadgas i 1 §. Detsamma skall gäUa, om han begått sådan gärning innan han erhöll befattningen.

Begår den som varit ämbetsman gärning, som i första stycket sägs, dömes till böter eller fängelse en­ligt vad i 1 § stadgas.

Om arbetstagare hos staten eller hos kommun mottager, låter ål sig utlova eller begär muta eller an­nan otillbörlig belöning för sin tjänsteutövning, dömes för mut­brott //// böter eller fängelse i högst två år. Detsamma skall gälla, om arbetstagaren begått gär­ningen innan han erhöll anställ­ningen eller efter det han slutat densamma. Är brottet grovt, dö­mes till fängelse i högst sex år.

Vad i första stycket sägs om ar­betstagare äger motsvarande till-lämpning på

1.

ledamot av styrelse, verk, nämnd, kommitté eller annan så­dan myndighet som hör till staten eller till kommun,

2.

den som utövar uppdrag åt staten eller åt kommun, om han valts till uppdraget eller icke äger undandraga sig detta ävensom el­jest om uppdraget är reglerat i författning.

Prop. 1975: 78

216

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3.

krigsman eller annan som fullgör lagstadgad tjänsteplikt och

4.

den som utan att inneha anställning eller uppdrag som nu har sagts utövar myndighet.

Med kommun likställes allmän inrättning som avses i 1 § andra stycket kommunaltjänstemannala­gen (1965: 275).

3

§

Yppar ämbetsman vad han är pliktig att hemlighålla eller utnytt­jar han olovligen sådan hemlighet, dömes, om ej gämingen eljest är särskUt belagd med straff, för brott mot tystnadsplikt till suspension eller avsättning; om skäl äro därtill, skall tillika dömas till fängelse i högst ett år, / ringa fall skall dömas allenast till böter.

Begår den som varit ämbetsman sådan gärning, dömes till böter eUer fängelse enligt vad i första stycket sägs.

Yppar någon vad han till följd av lag eller annan författning är pliktig att hemlighålla eUer ut­nyttjar han olovligen sådan hem­lighet, dömes, om ej gärningen eljest är särskUt belagd med straff, för brott mot tystnads­plikt tUl böter eller fängelse i högst ett år.

Den som av oaktsamhet begår gärning som avses i första stycket, dömes till böter.

4§!

Åsidosätter ämbetsman av för­summelse, oförstånd eller oskick­lighet vad honom åligger enligt lag, instruktion eller annan för­fattning, särskild föreskrift eller tfänstens beskaffenhet, dömes, om ej gärningen utgör tjänstemissbruk eller eljest är särskilt belagd med straff, för tjänstefel till bö­ter eller suspension.

Är felet grovt, dömes till sus­pension eller avsättning; om skäl äro därtill, skall tillika dömas till fängelse i högst ett år.

Åklagare må, utan hinder av vad eljest må vara stadgat, åtala brott enligt 1 och 2 §§ ävensom annat brott varigenom innehavare av anställning eller uppdrag som avses i 2 § har åsidosatt vad ho­nom  åligger i  utövningen  därav.

Utan hinder av vad i första stycket sägs skall dock gälla

1.

vad i denna balk stadgas att åtal ej må ske utan förordnande av regeringen eller den regeringen har bemyndigat och

2.

vad i annan lag eller författ­ning är föreskrivet om åtal för gärning, för vilken straff är stad­gat allenast om den förövas av innehavare av anställning eller uppdrag som sägs i första stycket.

Är ej för visst fall annat stad-

* Senaste lydelse 1965: 280.

Prop. 1975: 78

Nuvarande lydelse

Som tjänstefel anses icke i nå­got fall, att ämbetsman deltager i strejk eller därmed jämförlig strids­åtgärd efter beslut av arbetstagar­förening som anordnat åtgärden.

217

Föreslagen lydelse

gat, må åklagare åtala brott mot sådan tystnadsplikt vilken gäller till förmån för enskild målsägan­de endast om denne anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmän synpunkt.

Om åtal för brott som i utöv­ningen av tjänsten eller uppdra­get begåtts av riksdagsledamot, statsråd, justitieråd, regeringsråd eller innehavare av tjänst eller uppdrag hos riksdagen eller dess organ gälla särskilda  bestämmel-

5§

Finnes ämbetsman hava genom gärning, som är belagd med straff annorstädes än i 14 §§, åsido­satt sin tjänsteplikt, må fängelse i högst två år ådömas, ändå att så svårt straff eljest ej kunnat följa.

Den som är ledamot av beslu­tande statlig eller kommunal för­samling skall ej för någon sin åt­gärd i denna egenskap vara under­kastad ansvar enligt 1 §.

Innehar den, som enligt bestäm­melserna i 14 §§ förskyllt sus­pension eller avsättning från viss tjänst, ej längre samma tjänst, men har han i dess ställe erhållit annan befattning med likartade arbetsuppgifter, skall dömas till suspension eller avsättning från den befattningen.

Har han ej i tjänstens ställe er­hållit annan befattning som i för­sta stycket sägs, dömes till böter eller fängelse enligt vad i 14 §§ stadgas. Skulle han eljest hava dömts till suspension eller avsätt­ning jämte böter eller fängelse, må vid straffets bestämmande hänsyn tagas till att suspension eller av­sättning ej ådömes; skulle han ej hava dömts till annan påföljd än suspension eller avsättning, må varje påföljd eftergivas.

6§

Den som har valts till statligt eller kommunalt uppdrag med vilket fölfer myndighetsutövning må av rätten skilfas från uppdra­get, om han har begått brott för vilket är stadgat fängelse i två år eller däröver och han genom brot­tet har visat sig uppenbarligen olämplig att inneha uppdraget.

Skilfes uppdragstagare från uppdraget enligt första stycket, skall hänsyn tagas därtiU vid be­stämmande av straff för brottet.

Med kommun likställes allmän inrättning som avses i 1 § andra stycket kommunaUjänstemannala­gen (1965: 275).

Prop. 1975: 78

218

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

21 kap, 18 §5

Åsidosätter krigsman av för­summelse, oförstånd eller oskick­lighet vad honom åligger enligt reglementen, instruktioner eller andra allmänna bestämmelser, särskilda föreskrifter eller tjäns­tens beskaffenhet, dömes, om ej gärningen eljest är särskilt belagd med straff, för tjänstefel till disciplinstraff.

Åsidosätter krigsman, som ej är underkastad ämbetsansvar, av för­summelse, oförstånd eller oskick-Ughet vad honom åligger enligt reglementen, instruktioner eller andra allmänna beslämmelser, särskilda föreskrifter eUer tjäns­tens beskaffenhet, dömes, om ej gärningen utgör tjänstemissbruk eller eljest är särskilt belagd med straff, för tjänstefel lill dis­ciplinstraff. Beträffande krigsman, som är anställd vid krigsmakten, äga bestämmelserna i 20 kap. 4 § tredje stycket motsvarande till-lämpning.

Är felet grovt, dömes till fängelse i högst ett år.

21 §6

.4 v den personal som avses i 20 § första stycket skall befäl av lägst överfurirs grad samt de som innehava motsvarande tjänsteställ­ning vara underkastade ämbets­ansvar, vare sig de äro tjänstgö­ringsskyldiga eller icke.

Krigsman, som är anställd vid försvarsmakten, skall enligt vad regeringen närmare föreskriver icke vara underkastad ansvar en­Ugt detta kapitel då han tjänstgör vid civilt statligt organ, vid mili­tärt organ med arbetsuppgifter som i huvudsak äro av civil natur eller vid kommunal inyndighet.

22

§

Vad i 20 kap. 14 § är stadgat skall äga motsvarande tillämpning i fråga om brott, varigenom krigs­man åsidosatt sin tjänsteplikt.

I fråga om åtal för brott som avses i detta kapitel äger vad i 20 kap. 4 § sägs motsvarande till-lämpning.

32 kap.

8§

Krigsman som ej är underkas­tad ansvar enligt 21 kap. må ej ådömas disciplinstraff.

I fråga om sådan krigsman som avses i första stycket äger 7 § andra stycket motsvarande till-liimpning.

Prop. 1975: 78

219

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

33 kap.

5 §'

Dömes någon lill fängelse på viss tid, ungdomsfängelse eller interne­ring eUer förordnar rätten, med tillämpning av 34 kap. 1 § 1, att sådan påföljd skaU avse ytterligare brott, och har den dömde med anledning av misstanke om brott, som prövats genom dom i målet, under en sam­manhängande lid av minst tjugofyra timmar varil berövad friheten som anhållen, häktad, tagen i förvarsarrest eller inlagen på rättspsykiatrisk klinik enligt 9 § lagen (1966: 301) om rättspsykiatrisk undersökning i brottmål, skall tiden för frihetsberövandet, lill den del därunder icke samtidigt skett verkställighet av dom i annat mål, anses som tid under -vilken den ådömda påföljden verkställts i anstalt. Domstolen skall i do­men angiva det anlal dagar påföljden skall anses verkställd. Är den tid varmed ådömt fängelse överstiger frihetsberövandet ringa, må förordnas att fängelsestraffet skall anses helt verkställt genom frihetsberövandet.

Undanröjes villkorlig dom eller skyddstUlsyn och dömes i stället till fängelse på viss tid, ungdomsfängelse eller internering, äger första styc­ket tillämpning även i fråga om frihelsberövande, som föregått den vill­korliga domen, domen på skyddstillsyn eller dom, varigenom förordnals att den genom sådan dom ådömda påföljden skall avse även ytterligare brott. Detta gäller dock endast i den mån frihetsberövandet icke tillgo­doräknats enligt första eller tredje stycket.

Dömes någon till böler, suspen-

Dömes någon till böler eller dis-

sion eller disciplinstraff och har

ciplinstraff och har han med an-

han med anledning av misstanke

ledning av misstanke om brott,

om brott, som prövats genom dom

som prövats genom dom i målet,

i målet, varil berövad friheten på

varit berövad friheten på sätt som

sätt som angives i första stycket,

angives i första stycket, må för­

må förordnas att påföljden skall

ordnas att påföljden skall anses

anses helt eller delvis verkställd

helt eller delvis verkställd genom

genom frihetsberövandet.

frihetsberövandet.

9§

Vid bestämmande av straff för brott av arbetstagare må hänsyn tagas till avskedande eller annan följd av brottet som är medgiven enligt arbetsavtalet eller enligt för­fattning, som gäller för anställ­ningsförhållandet, och må böter eller disciplinstraff som eljest sko­lat ådömas helt eftergivas.

Med arbetstagare likställes den som utövar uppdrag åt annan.

' Senaste lydelse 1973:43.

Prop. 1975: 78

220

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse 35 kap. 4 §8

De i 1 och 2 §§ bestämda ti­derna skola räknas från den dag brottet begicks. Förutsattes för ådömande av påföljd att viss ver­kan av handlingen inträtt, skall ti­den räknas från den dag då sådan verkan inträdde.

De i 1 § bestämda tiderna skola räknas från den dag brottet be­gicks. Förutsattes för ådömande av påföljd att viss verkan av hand­lingen inträtt, skall tiden räknas från den dag då sådan verkan in­trädde.

I fall, som i 11 kap. 5 § sägs, skaU tiden räknas från den dag då beslut om egendomsavträde meddelades eller åtal eljesi tidigast kunde ske.

38 kap.

4 §»

Anmälan jämUkt 34 kap. 10, 12

Anmälan jämlikt 34 kap. 10 el-

eller 15 § göres hos första domstol     ler 12 § göres hos första domstol i

i något av målen.

något av målen.

Ansökan jämlikt 34 kap. 13 § göres hos den rätt som först avgjort det mål vari dömts till internering.

Anmälan jämlikt 34 kap. 18 § göres hos den räll som först dömt i må­let.

10

Nämnd skall deltaga vid under­rätts avgörande av fråga, som av­ses i 2 § eller i 27 kap. 6 §, 28 kap. 9 §, 30 kap. 8 § eller 34 kap. 10 § andra stycket, 12, 13 § eUer 18 §. Delsamma skall gälla i fråga om undanröjande av påföljd enligt 34 kap. 1 § 3, förverkande av vill­korligt medgiven frihet eller annan åtgärd enligt 34 kap. 4 §, åtgärd enligt 34 kap, 5 §, åtgärd eller be­handling enligt 34 kap. 6 § samt återintagning i anstalt eller annan åtgärd enligl 34 kap. 8 eller 9 §.

6 §

Nämnd skall deltaga vid under­rätts avgörande av fråga, som av­ses i 2 § eller i 27 kap. 6 §, 28 kap. 9 §, 30 kap. 8 § eUer 34 kap. 10 § andra stycket, 12, 13 §, 15 § såvitt angår tillämpning av 10 § andra stycket, eller 18 §. Delsamma skall g'älla i fråga om undanröjande av påföljd enligt 34 kap. 1 § 3, för­verkande av villkorligt medgiven frihet eller annan åtgärd enligt 34 kap. 4 §, åtgärd enligt 34 kap. 5 §, åtg"ärd eller behandling enligt 34 kap. 6 § samt återintagning i an­stalt eller annan åtgärd enligl 34 kap. 8 eller 9 §.

Vid avgörande av fråga, som avses i 27 kap, 5 § andra stycket eller 28 kap. 11 §, är underrätt domför med en lagfaren domare.

8

§11

I mål om åtgärd enligl 2 § eller

I mål om åtgärd enligt 2 § eller

27

kap. 5 § andra stycket eller 6 §,

27 kap. 5 § andra stycket eller 6 §,

28

kap. 9 §, 30 kap. 8 § eller 34

28 kap. 9 §, 30 kap. 8 § eller 34

' Senaste lydelse 1973: 648, Senaste lydelse enligt prop, 1975: 35. " Senaste lydelse enligt prop. 1975: 35. " Senaste lydelse enligt prop. 1975: 35.

Prop. 1975: 78

221

Föreslagen lydelse

kap. 10 § andra stycket eller 12 el­ler 13 § skaU underrätt lämna den dömde tillfälle alt yllra sig. Begär han att bliva muntiigen hörd, skall lillfälle därtill beredas honom. I mål om åtgärd enligt 34 kap. 18 § skall den dömde lämnas tUlfälle atl yttra sig där så är möjligt. Rät­tens avgörande av saken sker ge­nom beslul.

Nuvarande lydelse

kap, 10 § andra stycket, 12 eller 13 § eller 15 § såvitt angår till-lämpning av 10 § andra stycket skall underrätt lämna den dömde tillfälle att yllra sig. Begär han atl bliva muntiigen hörd, skall tUlfälle därtill beredas honom. I mål om åtgärd enligt 34 kap. 18 § skall den dömde lämnas tillfälle atl yttra sig där så är möjligt. Rättens avgörande av saken sker genom beslul.

Åtgärd enligt 28 kap. 11 § må beslutas ulan alt lillfälle beredes den dömde alt yttra sig.

12

Rättens beslut om åtgärd enligl 27 kap. 5 § andra stycket, 28 kap. 11 § eller 34 kap. 10 § andra styc­ket, 12, 13 § eUer 18 § länder omedelbart tUl efterrättelse om ej annorlunda förordnas. Delsamma gäller avgöranden enligt 27 kap. 6 §, 28 kap. 9 § eller 34 kap, 4, 5, 6 eller 8 § angående föreskrifter, prövotid eller lid för ungdoms­fängelse.

9 §

Rättens beslul om åtgärd enligt 27 kap. 5 § andra stycket, 28 kap. 11 § eller 34 kap. 10 § andra styc­ket, 12, 13 §, 15 § såvitt angår till-lämpning av 10 § andra stycket, eller 18 § länder omedelbart tUl ef­terrättelse, om ej annorlunda för­ordnas. Delsamma gäUer avgöran­den enligt 27 kap. 6 §, 28 kap. 9 § eller 34 kap. 4, 5, 6 eller 8 § an­gående föreskrifter, prövotid eller tid för ungdomsfängelse.

Avser beslul jämlikt 28 kap. 9 § andra stycket eller 34 kap. 6 § att någon skall undergå behandling varom stadgas i 28 kap. 3 §, äger rätlen, om förhållandena påkallar del, förordna alt beslutet skall gå i verkstäl­lighet utan hinder av alt del ej vunnit laga kraft. Sådant förordnande må ock meddelas i fråga om beslut jämlikt 34 kap. 8 § om återintagning i anstalt av den som undergår ungdomsfängelse.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

Genom lagen upphäves lagen (1948: 491) om ämbetsansvar för vigsel­förrättare i vissa fall.

Till suspension och avsättning får ej dömas efter ikraftträdandet. Ar fråga om gärning, som har begåtts före ikraftträdandet och som är straffbelagd enligt såväl äldre bestämmelse i 20 kap. 1, 2, 3 eller 4 § som motsvarande bestämmelse i dess nya lydelse, dömes till det straff för gärningen som föreskrives i den nya bestämmelsen. De äldre be­stämmelserna skaU dock tUlämpas, om de leder tiU lindrigare allmänt straff. I övrigt skall 5 § första och andra styckena lagen (1964: 163) om införande av brottsbalken äga motsvarande tillämpning.

Vad som föreskrives i 20 kap. 1 § andra stycket skall tills vidare ej äga tillämpning i fråga om beslut angående taxering som fattas av taxe­ringsnämnd.

" Senaste lydelse enligt prop. 1975: 35.

Prop. 1975: 78

222

Finnes i författning som gäller när denna lag träder i kraft föreskrift om tystnadsplikt ulan att straffansvar är föreskrivet för åsidos'ättande därav, äger vad som sägs i 20 kap. 3 § i dess nya lydelse ej tillämpning.

Förekommer i lag eller annan författning hänvisning till föreskrift, som har ersatts genom ny bestämmelse, skall hänvisningen i stället avse den nya bestämmelsen.

2    Förslag till

Lag om ändring i statstjänstemannalagen (1965: 274)

Härigenom förskrives i fråga om statstjänstemannalagen (1965: 274)!

dels att mbriken närmast före 26 § skall utgå,

dels att nuvarande 38, 54 och 55 §§ skall betecknas 38 b, 55 och 56§§,

dels att 1, 1827, 29, 32, 37, 51 och 53 §§ samt mbriken närmast före 18 § skall ha nedan angivna lydelse,

dels att mbriken närmast före 54 § skall sättas närmast före nya 55 §,

dels alt i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 34 a, 38, 38 a och 54 §§, samt närmast före 25 respektive 37 § två nya rabriker av nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 §2 Denna lag äger tillämpning på anställning med staten såsom arbets­givare och tjänsteman såsom arbetstagare.

Lagen gäller icke statsråden eller riksdagens ombudsmän. Den är ej heller tillämplig på den som innehar eUer uppehåller prästerlig tjänst. Lagens bestämmelser om tjänst äga motsvarande tillämpning på vika­riat, om annat ej anges.

Bestämmelserna i 1821, 23, 24 och 5153 §§ gälla icke justi­tieråd eller regeringsråd. Ej heller äro bestämmelserna i 1821 §§ tiUämpliga på justitiekanslern.

Åtal och disciplinär bestraffning.

Disciplinansvar och avskedande.

18

§3

Brott i tjänsten av den som in-

Åsidosätter tjänsteman uppsåtli-

nehar   eller   uppehåller   ordinarie

gen eller av oaktsamhet vad som

domartjänst eller tjänst som byrå-

åligger honom  i hans tjänst och

chef eller därmed jämställd eller

är felet ej ringa, må för tjänste-

högre   tjänst   i   statsdepartement,

förseelse   disciplinpåföljd   åläggas

central  förvaltningsmyndighet   el-

honom,

ler länsstyrelse beivras efter åtal.

Regeringen  äger föreskriva att

Disciplinpåföljder   äro   varning

bestämmelserna   i   första   stycket

och löneavdrag under högst tret-

1 Omtryckt 1974: 1009.

' Senaste lydelse 1974: 1009,

= Senaste lydelse 1974:1009.

Prop. 1975: 78

223

Nuvarande lydelse

skola gälla även annan tjänsteman _ än som anges där.

Föreslagen lydelse

tio dagar. Mer än en disciplinpå­följd må ej samtidigt åläggas.

Om storleken av löneavdrag en­ligt andra stycket förordnar rege­ringen.

19 §*

Åsidosätter tjänsteman på vil­ken bestämmelserna i 18 § icke äga tUlämpning av försummelse, oförstånd eller oskicklighet vad som åligger honom enligt lag, in­struktion eller annan författning, särskild föreskrift eller tjänstens beskaffenhet, må han dömas till disciplinstraff. Bestämmelserna i 20 kap. 4 § tredje stycket brotts­balken äga motsvarande tillämp­ning.

Disciplinstraff äro varning, lö­neavdrag under högst trettio da­gar, suspension i högst tre måna­der och, för tjänsteman som ej är anställd med fullmakt, avsättning. Till avsättning må dömas endast om tjänstemannen gjort sig skyl­dig till svårare fel eller icke låtit sig rätta av tidigare bestraffning. Mer än ett disciplinstraff må ej samtidigt ådömas. Regeringen äger meddela bestämmelser om in­skränkning i tillämpligheten av di­sciplinstraff.

Om storleken av löneavdrag en­ligt andra stycket förordnar rege­ringen.

Innehåller kollektivavtal bestäm­melser om disciplinpåföljder, skola 18 § andra och tredje styckena ic­ke gälla för tjänstemän som äro sysselsatta inom yrkesgrupp och område som avtalet avser.

20

Tjänsteman som kan dömas till disciplinstraff enligt 19 § skall an­mälas till åtal, om han är skäli­gen misstänkt för

a)

brott som avses i 20 kap. 13 §§ brottsbalken;

b)

brott som avses i 20 kap. 4 § andra stycket brottsbalken, såvitt fråga är om tfänsteman som är anställd med fullmakt;

* Senaste lydelse 1974: 1009. » Senaste lydelse 1974: 1009.

Disciplinpåfölfd enligt denna lag eller enligt kollektivavtal soni avses i 19 § må ef åläggas

1.

krigsman som är underkas­tad ansvar enligt 21 kap. brotts­balken,

2.

medicinalpersonal som i sin yrkesutövning står under social­styrelsens inseende, om förseelseii skett i denna yrkesutövning,

Prop. 1975:78

224

Nuvarande lydelse

c)     annat brott i tjänsten, för

vilket är stadgat fängelse;

d)     brott i tjänsten i annat fall

än som avses i ajc) och det

finnes anledning antaga, att talan

om enskilt anspråk kommer att

föras, eller tjänstemannen bestri­

der vad som lägges honom till last

och tillfredsställande utredning ic­

ke kan åstadkommas hos myndig­

heten.

Regeringen må befria från an­mälningsskyldighet enligt c) i frå­ga om brott som avses i 13 kap. 6 § första stycket brottsbalken.

Föreslagen lydelse

3. veterinär som står under lant­bruksstyrelsens inseende, om för­seelsen skett i utövning av veteri­näryrket.

21 §

Har åtal väckts mot tjänsteman, må disciplinärt förfarande röran­de gärning som omfattas av åtalet ej inledas eller fortsättas. Om ver­kan av att åtal väckes innan be­slut rörande disciplinär bestraff­ning helt eller delvis verkställts fö­reskrives i 20 kap. 9 § brottsbal­ken.

Har åtal väckts mot tjänsteman, må disciplinärt förfarande rörande förseelse som omfattas av åtalet ej inledas eller fortsättas.

Disciplinpåfölfd må ej åläggas tjänsteman sedan anställningen hos myndigheten upphört eller uppsäg­ning ägt rum.

Tjänsteman, som ej inom två år efter förseelsen har erhållit skriftlig anmaning enligt 24 § förs­ta stycket, må icke åläggas disci­plinpåföljd.

22 Har tjänsteman, som innehar tjänstebostad eller fri bostad, efter åtal eller disciplinärt förfarande dömts till suspension, äger han bo kvar i bostaden, om icke sär­skilda skäl föranleda annat. Åläg­ges tjänstemannen att flytta, skall han erhålla skälig tid därför.

Har tjänsteman begått brottsUg gärning varigenom han visat sig uppenbarligen olämplig att inne­ha sin tjänst, må han avskedas. Har gärningen anmälts till åtal eller brottmålsförfarande eljest in­letts mot tjänstemannen, må frå­gan om hans avskedande på grund av gärning, som omfattas av brott­målsförfarandet, ej avgöras förrän ansvarsfrågan slutligt har prövats.

Har  tjänsteman  annorledes än

Prop. 1975: 78

225

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

genom brott gjort sig skyldig till grov eller, om under de senaste två åren disciplinpåföljd ålagts ho­nom, upprepad tjänsteförseelse varigenom han visat sig uppenbar­ligen olämplig att inneha sin tfänst, må han i stället för att åläggas disciplinpåfölfd avskedas.

Tfänsteman som har rätt till statlig pension men icke uppnått den ålder då han äger avgå med ålderspension må icke avskedas en­ligt första eller andra stycket, om han begått brottet eller tjänste­förseelsen under inflytande av så­dan själslig abnormitet som avses i 33 kap. 2 § brottsbalken och lämpligen kan förflyttas till eller beredas annan anställning som är förenad  med sådan  pensionsrätt.

Har i lag eller annan författning eljest meddelats bestämmelse, som inskränker rätten att avskeda tjäns­teman i förhållande till vad som föreskrives i första eller andra stycket, gäller den bestämmelsen.

Avskedande må ej grundas en­bart på omständighet som myndig­heten har känt till mer än en må­nad före avskedandet.

23

§«

Om disciplinstraff enligt 19 §, åtalsanmälan enligt 20 § och flytt­ningsskyldighet enligt 22 § be­slutar den myndighet under vilken tjänstemannen lyder, om regering­en ej bestämmer annat.

Deltaga flera i avgörande som avses i första stycket skola rätte­gångsbalkens regler om omröst­ning i överrätt i fråga om ansvar äga motsvarande tillämpning.

Verkställighet må icke äga rum av beslut, varigenom tjänsteman har avskedats enligt 22 §, förrän beslutet slutligt har prövats enligt bestämmelserna i 51 och 53 §§ eller rätten till talan har förlorats.

24

§

/ ärende om disciplinär bestraff­ning skall, om tjänstemannen på­fordrar det, tillfälle beredas ho­nom att vid muntligt förhör utta-

 Senaste lydelse 1974: 1009. ' Senaste lydelse 1971: 637.

15    Riksdagen 1975.1 saml Nr 78

När fråga om disciplinpåföljd eller avskedande uppkommer, skall genom skriftlig anmaning tillfälle beredas  tjänstemannen att skrift-

Prop. 1975: 78

226

Nuvarande lydelse la sig i saken.

Föreslagen lydelse

ligen eller, om han begär det eller det eljest finnes lämpligt, muntii­gen uttala sig om vad som åbero­pas mot honom. Begär tjänsteman­nen att även annan skäll yttra sig i saken eller att annan utredning skall förebringas, skall sådan be­gäran efterkommas, om det ej finnes uppenbart att åtgärden sak­nar betydelse.

Finnes på framställning av tjänstemannen eller eljest erfor­derligt att vittne eller sakkunnig höres vid domstol eller att före­läggande meddelas någon att som bevis tUlhandahålla skriftlig hand-Ung eller föremål, skall ansökan därom göras hos den allmänna underrätt Inom vars område den som skall höras eller åtgärden el­jest angår vistas. Tillhandahålles erforderUg utredning, skall rätten anställa förhör eller meddela före­läggande, om laga hinder ej mö­ter. Angående sådan åtgärd skall i tillämpliga delar gälla vad som föreskrives om bevisupptagning i rättegång utom huvudförhandling.

I fräga om varsel till och över­läggning med lokal arbetstagar­organisation gälla bestämmelserna i lagen (1974:12) om anställnings­skydd. Dessa bestämmelser äga tUlämpning även i fråga om tfäns­teman i verksledande eller därmed .fämförlig ställning.

Åtal och avstängning m. m.

25 §

Om åtal och disciplinär bestraff­ning av tfänsteman som är krigs­man samt om åtal för brott i tjäns­ten av vissa tjänstemän vid riks­dagens verk gälla särskilda be­stämmelser.

Tjänsteman, som är skäligen misstänkt för sådant i tjänsteut­övningen begånget brott som av­ses i 20 kap. brottsbalken eller annat brott varigenom han åsido­satt åUggande i tjänsteutövningen, skall anmälas till åtal, om för brot­tet är stadgat fängelse eller det finnes anledning antaga, att talan om enskUt anspråk kommer att föras.

Prop. 1975: 78

Nuvarande lydelse

111

Föreslagen lydelse

Regeringen må befria från an­mälningsskyldighet i fråga om brott som avses i 13 kap. 6 § första stycket brottsbalken.

26 §8

Vidtages åtgärd för att anställa åtal eller inledes disciplinärt för­farande enligt denna lag mot tjäns­teman, må han, om den gäming varom är fråga kan antagas med­föra avsättning eller om eljest sär­skilda skäl föreligga, avstängas från utövning av tjänsten med omedelbar verkan, dock icke för längre tid än till dess lagakraft­ägande dom eller beslut föreUg­ger. Finnas ej längre skäl för av­stängning, skall denna omedelbart h'ävas.

Beslut om avstängning medde­las i fråga om tjänsteman, som icke kan dömas till disciplinstraff, av regeringen och eljest av myndig­het som regeringen bestämmer. I ärende om avstängning skola be­stämmelserna i 23 § andra stycket och 24 § iakttagas. Bestämmelser­na i 15, 17 och 18 §§ förvaltnings­lagen (1971: 290) skola tUlämpas även om beslut som nyss sagts utgör beslul under ärendes hand-läggnmg.

Om avstängning av domare som misstankes för brott och om skyl­dighet för vissa tjänstemän vid riksdagens verk att frånträda ut­övningen av sin tjänst, om de åta­las för brott i tjänsten, gälla sär­skilda bestämmelser.

Vidtages åtgärd för att anställa åtal eller inledes förfarande enligt 24 § mot tjänsteman, må han, om den gärning varom är fråga kan antagas medföra avskedande en­ligt 22 §, avslängas från utövning­en av tjänsten med omedelbar verkan, dock icke för längre tid än lUl dess frågan om hans skil­jande från tjänsten slutligt prö­vats. Finnas ej längre skäl för av­stängning, skall denna omedelbart hävas.

/ ärende om avstängning skola bestämmelserna i 24 § första styc­ket äga motsvarande tillämpning. Bestämmelserna i 17 och 18 §§ förvaltningslagen (1971: 290) sko­la tillämpas även om beslut om avstängning utgör beslut under ärendes handläggning.

Upptages ärendet med anled­ning av misstanke om brott, skall åklagaren tillhandahålla hand­lingarna från förundersökningen. Hålles i sådant fall förhör som sägs i 24 §, äger åklagaren när­vara vid förhöret.

Beslutas avstängning, skall frå­gan om avskedande snarast upp­tagas till prövning. Vid avgöran­det av denna fråga skall prövas om avstängningen skall bestå.

Om tjänsteman, som varit av­stängd från tjänsten, ej avskedas, äger han uppbära den lön som må hava avdragits.

> Senaste lydelse 1974: 1009.

Prop. 1975: 78

228

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

27 §» Tjänsteman som ej fullgör sin tjänst tUlfredsställande må avslängas från utövning av tjänsten med omedelbar verkan; om den bristande tjänstdugligheten beror av sjukdom, vanförhel, lyte eller annat därmed jämförligt förhåUande eller om den sannolikt har sådan orsak och tjäns­temannen vägrar att låta sig undersökas av läkare som anvisas honom. Beslut om avstängning av justitieråd eUer regeringsråd må dock ej verk­ställas förrän beslutets giltighet har prövats av högsta domstolen. Finnas ej längre skäl för avstängning, skall denna omedelbart hävas.

Beslut   om   avstängning   enligt

1 ärende om avstängning eller

första  stycket  eller  om   läkarun-     läkarundersökning   skola   bestäm-dersökning som avses där medde-     melserna i 24 § första stycket äga las  i fråga  om  tjänsteman,  som     motsvarande tUlämpning. icke kan dömas till disciplinstraff, av regeringen och eljest av myn­dighet som regeringen bestämmer. I sådant ärende skola bestämmel­serna i 23 § andra stycket iaktta­gas. Om tjänstemannen påfordrar det, skall tillfälle beredas honom att muntiigen uttala sig i ärendet.

Beslämmelsema  i  75,   17   och

Beslämmelsema i 17 och 18 §§

18 §§ förvaltnmgslagen (1971: förvaltningslagen (1971:290) sko-

290) skola tUlämpas även om be- la tillämpas även om beslut som

slut som nyss sagts utgör beslut nyss sagts utgör beslut under ären-

under ärendes handläggning.

des handläggning.

Närmare bestämmelser om tUlämpningen av första stycket och om läkamndersökning som avses där meddelas av regeringen.

Beslut om läkarundersökning som avses i första stycket mä ej läggas till grund för avstängning, förrän beslutet slutligt har prö­vats enligt bestämmelserna i 51 och 53 §§ eller rätten till talan har förlorats. Beträffande justitie­råd och regeringsråd må beslut som nu sagts ej läggas till grund för avstängning, förrän beslutet prövats av högsta domstolen en­ligt bestämmelserna i 54 §.

29

§10

Tjänsteman    må    skiljas    från

Tjänsteman    må    skiljas    från

tjänsten endast av allmän domstol

tjänsten endast med stöd av be-

efter åtal eller av regeringen eller

stämmelse i denna lag eller, i frå-

inyndighet med  stöd  av bestäm-

ga om tjänsteman som är förord-

m':lse i denna lag eller, i fråga om

nad tills vidare, enligt bestämmel-

 Senaste lydelse 1974:1009. " Senaste lydelse 1974:1009.

Prop. 1975: 78

229

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

tjänsteman som är förordnad tills

serna    om    uppsägning    i   lagen

vidare, i lagen (1974: 12) om an-

(1974: 12) om anställningsskydd,

ställningsskydd.

32

§

Tjänsteman är skyldig alt avgå

Tjänsteman är skyldig att avgå

från tjänsten innan han uppnått

från tjänsten innan han uppnått

den ålder som avses i 31  §, om

den ålder som avses i 31 §, om

han

han

a)    till följd av förlust av eller

a) till följd av förlust av eller

nedsättning i arbetsförmågan är för

nedsättning i arbetsförmågan är

framtiden oförmögen atl fullgöra

för framliden oförmögen atl full-

sin tjänst tUlfredsstäUande;

göra   sin   tjänst  tiUfredsställande,

eller

b)

till följd av nedsatt arbets-

b) lill följd av nedsatt arbets­förmåga under två år i följd icke förmåga under två år i följd icke tjänstgjort annat än försöksvis un- tjänstgjort annal än försöksvis un­der kortare tid samt socialstyrel- der kortare tid samt socialstyrel­sen finner det sannolikt att han sen finner det sannolikt alt han icke kan återinträda i tjänst inom icke kan återinträda i tjänst inom ytterligare ett år och ovisst hur ar- ytterligare ett år och ovisst hur betsförmågan därefter kommer att arbetsförmågan därefter kommer utveckla sig;                                          att utveckla sig.

c)

genom lagakraftägande dom befunnits skyldig till brott vara avsättning kunnat följa men en­ligt 33 kap. 2 § brottsbalken över­lämnats till särskild vård, dömts till böter eller skyddstillsyn eller förklarats fri från påföljd.

Tjänsteman som är anstäUd med fullmakt eUer konstitutorial är skyl­dig att avgå från tjänsten, om han är lurståndsatt att fuUgöra tjänsten tillfredsstäUande och högst fem år återstå tiU dess han äger avgå med ålderspension.

Tjänsteman som har rätt till statUg pension men icke uppnått den ål­der då han äger avgå med ålderspension må icke åläggas att avgå från tjänsten enUgt första eUer andra stycket, om han lämpligen kan förflyt­tas tUl eller beredas annan anställning som är förenad med sådan pen­sionsrätt.

34 a §

Verkställighet av beslut, varige­nom tjänsteman har skilts från tjänsten enligt 32 §, må icke äga rum förrän beslutet slutligt har prövats enligt bestämmelserna i 51 och 53 §§ eller rätten till talan har förlorats. Detsamma gäller verkställighet av beslut om för­flyttning enligt 34 § samt, i fråga om ordinarie domare, av beslut om skiljande från tjänsten enligt 31 §, om annat ej följer av 53 §.

Prop. 1975: 78

230

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

I fråga om justitieråd eller rege­ringsråd må verkställighet av be­slut om skUjande från tjänsten en­ligt 31 eller 32 § icke äga rum, förrän beslutet prövats av högsta domstolen enligt bestämmelserna i 54 §.

Beslutande organ 37 §"

Fråga om disciplinpåföljd enligt 18 §, avskedande enligt 22 §, åtals­anmälan enligt 25 §, avstängning enligt 26 eller 27 § eller läkarun­dersökning som avses i 27 § prö­vas av den myndighet under vil­ken tjänstemannen lyder, om an­nat ej följer av 38 § eller av före­skrift som regeringen meddelar. Fråga om avstängning enligt 26 § på grund av misstanke om brott upptages även på anmälan av åkla­gare.

Fråga om anställnings upphö­rande enligt 30 eller 31 §, 32 § första stycket a) eller b), 35 eller 36 § prövas i fråga om tjänst, som regeringen tillsätter, av regering­en eller myndighet som regeringen bestämmer och i annat fall av den myndighet som tillsätter tjänsten. Fråga om anställnings upphöran­de enligt 32 § första stycket c) el­ler andra stycket eller enligt 33 § prövas av regeringen.

Fråga om förflyttning av tjäns­teman enligt 34 § prövas av rege­ringen. Fråga om förflyttning tUl tjänst som tUlsättes av samma myndighet som anställt tjänste­mannen prövas dock av myndig­heten.

Fråga om anställnings upphö­rande enligt 30 eller 31 §, 32 § första stycket, 35 eller 36 § prö­vas i fråga om tjänst, som rege­ringen tillsätter, av regeringen el­ler myndighet som regeringen be­stämmer och i annat fall av den myndighet som. tillsätter tjänsten. Fråga om anställnings upphöran­de enUgt 32 § andra stycket eller 33 § prövas av regeringen.

Fråga om förflyttning av .tj"äns-leman enligt 34 § prövas av rege­ringen. Fråga om förflyttning tiU tjänst som tillsättes av samma myndighet som anställt tjänste­mannen prövas dock av myndig­heten.

38 

§

Beträffande justitieråd eller re­geringsråd prövar regeringen frå­ga om åtalsanmälan enligt 25 § eller avstängning eller läkarunder­sökning enligt 27 §. Beslut om av­skedande enligt 22 § eller avstäng­ning enligt 26 § meddelas av högs­ta domstolen enligt vad som före­skrives i 54 §.

" Senasle lydelse 1974:1009.

Prop. 1975: 78

231

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

I fråga om den som eljest in­nehar eller uppehåller ordinarie domartjänst eller tjänst som byrå­chef eller därmed jämställd eller högre tjänst vid statlig myndighet prövas fråga som avses i 37 § förs­ta stycket av en särskild nämnd. Denna nämnd skall bestå av fem ledamöter. Ordföranden skall vara lagkunnig och erfaren i domar­värv. Regeringen meddelar närma­re bestämmelser om nämndens sammansättning och verksamhet samt om den personkrets som nämndens verksamhet skall avse.

Beträffande tjänsteman hos riksdagen eller dess myndigheter meddelar riksdagen bestämmelser om beslutande organ.

38 a §

51 §

Mål om skadestånd enligt 16 § prövas av arbetsdomstolen. Sådant mål, liksom mål om tUlämpning av 7 § tredje eller fjärde stycket, 30 §, 35 § eller 3943 § eller av föreskrift som avses i 7 § tredje stycket, 30 § andra stycket eller 39 §, handlägges enligt lagen (1974: 371) om rättegången i ar­betstvisler. Enligt nämnda lag handlägges även mål om tillämp­ning av 27, 31 eller 32 § i fråga om ordinarie domare. Mål som gäller justitieråd eller regerings­råd prövas dock av högsta dom­stolen enligt 57 kap. rättegångs­balken på talan av riksdagens om­budsman eller justitiekanslern.

Deltaga flera i avgörande som avses i 37 eller 38 § skola bestäm­melserna i 29 kap. rättegångsbal­ken om omröstning i domstol med endast lagfarna ledamöter äga motsvarande tillämpning.

12

Mål om skadestånd enligt 16 § prövas av arbetsdomstolen. Sådant mål, liksom mål om tillämpning av 7 § tredje eller fjärde stycket, 18 §, 22 §, 26 §, 27 §, 3052 §, 3436 § eller 3943 § eller av föreskrift som avses i 7 § tredje stycket, 30 § andra stycket eller 39 §, handlägges enligt lagen (1974: 371) om rättegången i ar­betstvisler.

I fråga om tvist som rör företrädesrätt till ny anstäUning tUlämpas ej 42 § lagen (1974: 12) om anställningsskydd.

"      Senaste lydelse 1974: 1009.

Prop. 1975: 78

232

Nuvarande lydelse

53 §1 Har i fråga om annan ordinarie domare än justitieråd eller rege­ringsråd meddelats beslut om lä­karundersökning som avses i 27 § eller om anställningens upphöran­de enligt 31 eller 32 § och vill han ha ändring i beslutet, skall han väcka talan inom fyra veckor från den dag då han fick del av be­slutet. Iakttager han ej detta, är rätlen till talan förlorad.

/ fråga om ordinarie domare må beslut om läkarundersökning som avses i 27 § ej läggas till grund för avstängning enligt nämn­da paragraf, förrän beslutet slut­ligt prövats av domstolen eller rätten till talan förlorats. Ej heller må verkställighet äga rum av be­slut, varigenom ordinarie domare skUts från tjänsten enligt 32 § el­ler, om ej annat följer av tredje stycket, enligt 31 §, förrän beslu­tet slutligt prövats av domstolen eller rätten till talan förlorats.

I mål som gäller ordinarie do­mare äger domstolen för tiden in­till dess lagakraftägande dom el­ler beslut föreligger förordna, i tvist om avstängning enligt 27 §, alt beslutad avstängning skall va­ra hävd, och, i tvist om tillämp­ningen av 31 § beträffande annan tjänsteman än justitieråd eller re­geringsråd, all anställningen skall upphöra när tjänstemannen upp­nått den ålder då skyldighet atl avgå senast inträder.

Föreslagen lydelse

Vill tjänsteman ha ändring i be­slut enUgt 18, 22, 27, 31, 32 eller 34 §, skall han väcka talan inom fyra veckor från den dag då han fick del av beslutet. Iakttager han ej detta, är rätlen lill talan förlo­rad. Talan mot beslut om avstäng­ning enligt 27 § är dock ej in­skränkt till viss tid.

För liden intill dess lagakraft­ägande dom eller beslut förelig­ger äger domstolen förordna, i tvist om avstängning enligt 26 el­ler 11 §, att beslutad avstängning skall vara hävd, och, i tvist om lill-lämpningen av 31 § beträffande ordinarie domare, att anställning­en skall upphöra när tjänsteman­nen uppnått den ålder då skyldig­het alt avgå senast inträder.

54 S

Beträffande justitieråd och re­geringsråd prövas mål om tillämp­ning av 22, 26, 27, 31 eller 32 § av högsta domstolen enligt 57 kap. rättegångsbalken på talan av riks­dagens ombudsman eller justitie­kanslern.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976, då lagen (1955: 261) om avstängning av domare upphör atl gälla. I fråga om talan mol beslut av myndighet och om förfarandet gäller dock äldre bestämmelser, om beslut har meddelats före ikraftträdandet. Bestämmelsen i 22 § femte stycket skall ej äga tillämpning på förhållande som inträffat före ikraft­trädandet.

" Senaste lydelse 1974:11009.

Prop. 1975: 78

233

3    Förslag till

Lag om ändring i lagen (1974: 359) om ändring i statstjänstemanna­lagen (1965: 274)

Härigenom föreskrives att andra stycketi j övergångsbestämmelserna till lagen (1974: 359) om ändring i statstjänstemannalagen (1965: 274) skall upphöra att gälla vid utgången av år 1975,

4    Förslag till

Lag om ändring i rättegångsbalken

Härigenom föreskrives att 7 kap. 4 §, 23 kap. 22 §, 24 kap. 1 §, 36 kap. 5 §, 48 kap. 5 och 15 §§ samt 58 kap. 1 och 2 §§ rättegångsbalken skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1 kap. 4 §2 Allmän åklagare vid underrätt och hovrätt är statsåklagare eller di­striktsåklagare.

Riksåklagaren  är dock  allmän

Riksåklagaren  är dock allmän

åklagare vid underrätt och hovrätt åklagare vid underrätt och hovrätt

i mål om ansvar eller enskilt an- i mål om ansvar eller enskilt an­

språk på grund av brott som i ul- språk på grund av brott som i ut­

övningen av tjänsten eller uppdra- övningen av tjänsten eller uppdra­

get begåtts av statstjänsteman, get har begåtts av

som ej är underkastad discipUnär

1. den som innehar eller uppe-

bestraffning, av ledamot av dom-      håller ordinarie domartjänst eller

stol   eller   central   statlig   förvalt-     tjänst som byråchef eller därmed

ningsmyndighet, som ej  är stats-     jämställd   eller   högre   tjänst   vid

tjänsteman, eller av krigsman, som     stadig myndighet;

bestrider     regementschefs     eller

2. ledamot   av   domstol   eller

därmed likstäUd eller högre tjänst. central statlig förvaltningsmyndig­het, som ej är statstjänsteman; el­ler

3. krigsman, som bestrider re­gementschefs eller därmed lik­ställd eller högre tjänst.

Allmän åklagare vid högsta domstolen är riksåklagaren.

Har talan lill högsta domstolen fullföljts allenast av enskild part, må åklagartalan där, efter riksåklagarens förordnande, föras av lägre åkla­gare.

Närmare beslämmelser om fördelningen av uppgifterna mellan åkla­garna meddelas i de för dem gällande instruktionerna.

1       Senaste lydelse 1974: 1008.

2       Senasle lydelse 1974: 573.

Prop. 1975: 78

234

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

23 kap. 22 §3

Förundersökning enligt detla kapitel är, om tUlräckliga skäl för åtal ändock föreligga, ej erforder­lig beträffande brott, för vUkel icke svårare påföljd än böler är stadgad, eller beträffande brott, som avses i 45 kap. 2 § första eller andra stycket. Ej heller är förun­dersökning erforderlig i mål om brott, som avses i 3 kap, 3 § och 7 kap. 4 § andra slyckel, med mindre anledning förekommer tUl ådömande av annan påföljd än böter eller suspension.

Förundersökning enligt detla kapitel är, om tUlräckliga skäl för åtal ändock föreligga, ej erforder­lig beträffande brott, för vilket icke svårare påföljd än böter är stadgad, eller beträffande brott, som avses i 45 kap. 2 § första eller andra stycket. Ej heller är förun­dersökning erforderlig i mål om brott, som avses i 3 kap. 3 § och 7 kap. 4 § andra stycket, med mindre anledning förekommer till ådömande av annan påföljd än böler.

VUl åklagaren utvidga väckt åtal, må det ske, utan att förundersök­ning enligt delta kapitel ägt rum.

24 kap.

1§4

Är någon på sannolika skäl misstänkt för brott, för vilket är stadgat fängelse i ett år eller däröver, må han häktas, om med hänsyn till brot­tets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller annan omständighet skäligen kan befaras, att han avviker eller annorledes undandrager sig lagföring eller straff eller genom undanröjande av bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning, eller ock anledning förekommer, atl han fortsätter sin brottsliga verksamhet.

Är brottet ringare än i första stycket sägs men kan därå följa fäng­else och har den misstänkte icke stadigt hemvist inom riket, må han häktas, om det skäligen kan befaras, att han avviker.

Är för brottet icke stadgat lindrigare straff än fängelse i två år, skall häktning ske, om det ej är uppenbart, att anledning därtUl saknas.

Kan det antagas, att den miss­tänkte kommer att dömas allenast till böter eUer suspension, må h'äktning icke ske.

Kan det antagas, att den miss­tänkte kommer alt dömas allenast till böler, må häktaing icke ske.

36 kap. 5 §5

Ämbets- eller tjänsteman eller den som är förordnad eller vald att förrätta offentligt tjänsteä­rende eller utöva annan allmän befattning må ej höras som vittne angående   något,   varom   han   på

' Senaste lydelse 1974: 573. » Senaste lydelse 1964: 166. « Senaste lydelse 1973: 240.

Ej må någon höras som vittne angående något, som han enligt lag eller annan författning är plik­tig att hemlighålla, med mindre den, till vilkens förmån tystnads­plikten gäller, samtycker därtill.

Prop. 1975: 78

235

Föreslagen lydelse

Nuvarande lydelse

grund av denna sin ställning har att iakttaga tystnad.

Ej heller elfest må advokat, lä­kare, tandläkare, barnmorska, sjuksköterska, kurator vid familje­rådgivningsbyrå, som drives av kommun, landstingskommun, för­samling eller kyrklig samfäUighet, eller deras biträden höras angåen­de något, som på gmnd av denna deras ställning förtrotts dem eller de i samband därmed erfarit, med mindre det är i lag medgivet eller den, till vilkens förmån tystnads-pUkten gäller, samtycker därtill.

Ej heller må advokat, läkare, tandläkare, barnmorska, sjukskö­terska, kurator vid familjerådgiv­ningsbyrå, som drives av kommun, landstingskommun, församling el­ler kyrklig samfällighel, eller de­ras biträden höras angående nå­got, som på grund av denna deras ställning förtrolls dem eller de i samband därmed erfarit, med mindre det är i lag medgivet eUer den, till vilkens förmån tystnads­plikten gäller, samtycker därtill.

Rättegångsombud, biträde eller försvarare må ej höras som vittne om vad för uppdragets fullgörande förtrotts honom, med mindre parten medgiver, att det må yppas.

Utan hinder av vad i andra eller tredje stycket s'ägs vare annan än försvarare skyldig att avgiva utsaga i mål angående brott, för vilket icke är stadgat lindrigare straff än fängelse i två år.

Om lystnadsplikt för präst inom svenska kyrkan är särskUl stadgal. Präst inom annat trossamfund än svenska kyrkan eller den som 1 sådant samfund inlager motsvarande ställning må icke höras som vittne om nå­got, som han vid hemligt skriftermål eller under därmed jämförliga för­hållanden erfarit.

48 kap. 5 §«

Strafföreläggande får icke ut­färdas,

om förutsättningar för allmänt åtal ej föreligga,

om i föreläggandet ej upptagas alla brott av den misstänkte, vilka enligt åklagarens vetskap föreligga tiU bedömning,

om målsägande förklarat, att han ämnar föra talan om enskilt anspråk i anledning av brottet, el­ler begärt, att åtal skall väckas.

Strafföreläggande får icke ut­färdas,

om fömtsättningar för aUmänt åtal ej föreligga,

om i föreläggandet ej upplagas alla brott av den misstänkte, vUka enligt åklagarens vetskap föreligga till bedömning,

om målsägande förklarat, att han ämnar föra talan om enskUt anspråk i anledning av brottet, el­ler begärt, att åtal skall väckas, el­ler

om brottet bör föranleda äm­betsstraff.

I fråga om vUlkor för användning av strafföreläggande i militärt brottmål gälla särskUda bestämmelser,

Senaste lydelse 1968: 193.

Prop. 1975: 78

236

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

15 §

Föreläggande av ordningsbot får icke utfärdas,

om den misstänkte förnekar gärningen,

om i föreläggandet ej upplagas alla brott av den misstänkte, vilka enligt polismannens vetskap före­ligga lill bedömning,

om det föreligger anledning att antaga att talan om enskUt an­språk kommer alt föras, eller

om del föreligger anledning alt antaga att brottet bör föranleda disciplinstraff för krigsman.

Föreläggande av ordningsbot får icke utfärdas,

om den misstänkte förnekar gärningen,

om i föreläggandel ej upptagas alla brott av den misstänkte, vilka enligt polismannens vetskap före­ligga till bedömning,

om det föreligger anledning all antaga att talan om enskUt an­språk kommer alt föras, eller

om det föreligger anledning alt antaga att brottet bör föranleda ämbetsstraff eller disciplinstraff för krigsman.

Föreläggande bör ej utfärdas, om det i annat fall kan antagas vara på­kallat atl åklagare prövar fråga om strafföreläggande eller åtal för brot­tet.

58 kap.

1 §

Sedan dom i tvistemål vunnit laga kraft, må till förmån för nå­gon av parterna resning beviljas:

1. om ledamot av rätlen eller där anställd tjänsteman eller ombud eller ställföreträdare med avseende å målet gjort sig skyldig till brottsligt förfarande, som kan antagas hava inverkat på målels utgång;

2.

om skriftlig handling, som åberopats tUl bevis, varil falsk el­ler om part, som hörts under san­ningsförsäkran, eller vittne, sak­kunnig eller tolk avgivit falsk ut­saga samt handlingen eller utsagan kan antagas hava inverkat på ut­gången;

3.

om omständighet eUer bevis, som ej tidigare förebragts, åbero­pas och dess förebringande sanno­likt skulle hava lett lill annan ut­gång; eller

' Senaste lydelse 1968: 193.

Sedan dom i tvistemål vunnit laga kraft, må till förmån för nå­gon av parterna resning bevUjas:

1.

om ledamot av rätten eller där anställd tjänsteman med av­seende å målet gjort sig skyldig till brottsligt förfarande eller eljest åsidosatt sin tjänsteplikt eller om brott som har avseende å målet ligger ombud eller ställföreträdare till last, samt brottet eller tjänste­förseelsen kan antagas hava inver­kat på målels utgång;

2.

om skriftlig handling, som åberopats till bevis, varit falsk el­ler om part, som hörts under san­ningsförsäkran, eller vittne, sak­kunnig eller tolk avgivit falsk ut­saga samt handlingen eller utsagan kan antagas hava inverkat på ut­gången;

3.

om omständighet eller bevis, som ej tidigare förebragts, åbero­pas och dess förebringande sanno­likt skulle hava lett lill annan ut­gång; eller

Prop. 1975: 78

237

Nuvarande lydelse

4. om rällstUlämpning, som lig­ger till gmnd för domen, uppen­bart strider mot lag.

Föreslagen lydelse

4. om rättstillämpning, som lig­ger till grund för domen, uppen­bart strider mot lag.

Ej må på grund av förhållande, som avses i 3, resning beviljas, med mindre parten gör sannolikt, atl han icke vid den rätt, som meddelat do­men, eller genom fullföljd från denna kunnat åberopa omständigheten «ller beviset eller han eljest haft giltig ursäkt alt ej göra det:

2 

§

Sedan dom i brottmål vunnit laga kraft, må till förmån för den tilltalade resning beviljas:

1. om ledamot av rätten eller där anställd tjänsteman, åklagare eller ombud, ställföreträdare eller försvarare med avseende å målet gjort sig skyldig lill brottsligt för­farande, som kan antagas hava in­verkat på målets utgång;

2.

om skriftiig handling, som åberopats till bevis, varit falsk el­ler om vittne, sakkunnig eller tolk avgivit falsk utsaga samt hand­lingen eller utsagan kan antagas hava inverkat på utgången;

3.

om omständighet eller bevis, som ej tidigare förebragts, åbero­pas och dess förebringande sanno­likt skulle hava lett lill att den tUl­talade frikänts eller brottet hän­förts under mildare straffbestäm­melse än den som tUlämpats eller ock med hänsyn till vad sålunda åberopas och i övrigi förekommer synnerliga skäl äro, atl frågan, hu­ruvida den tilltalade förövat det brott, för vUket han dömts, prövas -ånyo; eller

4.

om rättstillämpning, som lig­ger lUl grund för domen, uppen­bart strider mol lag.

Sedan dom i brottmål vunnit laga kraft, må till förmån för den tUltalade resning beviljas:

1.

om ledamot av rätten, där anställd tjänslemari eller åklagaren med avseende å målet gjort sig skyldig till brottsligt förfarande el­ler eljest åsidosatt sin tjänsteplikt eller om brott som har avseende å målet Ugger ombud, ställföreträ­dare eller försvarare till last, samt brottet eller tjänsteförseelsen kan antagas hava inverkat på målets utgång;

2.

om skriftlig handling, som åberopats till bevis, varit falsk el­ler om vittne, sakkunnig eller tolk avgivit falsk utsaga samt hand­lingen eller utsagan kan antagas hava inverkat på utgången;

3.

om omständighet eller bevis, som ej tidigare förebragts, åbero­pas och dess förebringande sanno­likt skulle hava lett till alt den tUl­talade frikänts eller brottet hän­förts under mildare straffbestäm­melse än den som tillämpats eller ock med hänsyn tUl vad sålunda åberopas och i övrigt förekommer synnerliga skäl äro, all frågan, hu­ruvida den tilltalade förövat det brott, för vilket han dömts, prövas ånyo; eller

4.

om rättstillämpning, som lig­ger tiU grund för domen, uppen­bart strider mot lag.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

Prop. 1975: 78

238

5   Förslag tUl

Lag om ändring i militära rättegångslagen (1948: 472)

Härigenom föreskrives i fråga om mUitära rättegångslagen (1948: 472)1

dels att i 4, 13, 15, 1719, 24, 41, 60, 67, 70, 71, 95, 98, 102, 106 och 107 §§ ordet "Konungen" i olika böjningsformer skall bytas ut mot "regeringen" i motsvarande form,

dels att 3, 8, 9, 22, 66 och 79 §§ skaU ha nedan angivna lydelse.

3 

§

2

Nuvarande lydelse

Såsom militära brottmål anses enligt denna lag:

1.

mål om ansvar för sådant av krigsman förövat brott som om­förmäles i något av följande kapi­tel eller lagrum i brottsbalken, nämligen 16 kap. 15 och 16 §§ därest den brottslige vid gärning­ens begående var iklädd militär tjänstedräkl, 8, 9, 10, 12 och 13 kap. därest brottet angått krigs­makten tillhörig eller för dess be­hov avsedd egendom, 20 kap, 1 4 och 10 §§ samt 21 och 22 kap.;

2.

mål om ansvar för annal i brottsbalken omförmält brott som krigsman förövat med anledning av den förfördelades eller sin egen tjänst vid krigsmakten eller ock mot myndighet eller annat organ tillhörande krigsmakten;

3.

mål om ansvar i andra fall för brott varigenom krigsman åsi­dosatt sin tjänsteplikt, dock ej mål om förseelse som avses i 3639 §§ värnpliktslagen; samt

4.

mål om ansvar för brott var­igenom någon som ej är krigsman men innehar tjänst vid krigsmak­ten åsidosatt sin tjänslepUkt.

' Senaste lydelse av 13 § 1972: 363   60 § 1964: 200 15 §1959: 105   66 § 1973: 19 17 § 1972: 363   67 § 1973:19 19 § 1968:330   98 § 1972:363 22 § 1973: 19   107 § 1949: 364. 24 § 1964: 200

 Senaste lydelse 1964: 200.

Föreslagen lydelse

Såsom mUitära brottmål anses enligt denna lag:

1.

mål om ansvar för sådant av krigsman förövat brott som om­förmäles i något av följande kapi­tel eller lagmm i brottsbalken, nämligen 16 kap. 15 och 16 §§ därest den brottslige vid gärning­ens begående var iklädd militär tjänstedräkl, 8, 9, 10, 12 och 13 kap. därest brottet angått försvars­makten tillhörig eller för dess be­hov avsedd egendom, 20 kap. 1 3 §§ samt 21 och 22 kap.;

2.

mål om ansvar för annat i brottsbalken omförmält brott som krigsman förövat med anledning av den förfördelades eller sin egen tjänst vid försvarsmakten eller ock mot myndighet eller annat organ tUlhörande försvarsmakten;

3.

mål om ansvar i andra fall för brott varigenom krigsman åsi­dosatt sin tjänsteplikt, dock ej mål om förseelse som avses i 3639 §§ värnpliktslagen; samt

4.

mål om ansvar för brott var­igenom någon som ej är krigsman men innehar tjänst vid försvars­makten åsidosatt sin tjänsteplikt..

Prop. 1975: 78

239

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Vad i denna lag stadgas om miUtära brottmål skaU äga motsvarande tillämpning i fråga om domstols befattning med fömndersökning och användande av tvångsmedel med anledning av brott som är av beskaf­fenhet alt fråga om ansvar därför skall handläggas som militärt mål.

8 

§ä

Straff må åläggas i disciplinmål allenast om den misstänkte står under miUtärt befäl och straffet finnes böra bestämmas till discipUnstraff.

Den som tillhör hemvärnet eller eljest förbundit sig att såsom frivillig fullgöra krigstjänst må dock bestraffas i discipUnmål, ändå att han vid tiden för bestraffningens åläggande ej står imder milifärt befäl.

Krigsman, som ej är underkas­tad ansvar enligt 21 kap. brotts­balken, må ej åläggas straff i di­sciplinmål.

9 §*

För följande i brottsbalken om­förmälda brott må, där ej annal följer av 10 §, straff åläggas i dis­ciplinmål:

1.

brott som sägs i 16 kap. 15 eller 16 §, därest den brottslige vid gärningens begående var iklädd mUitär tjänstedräkl;

2.

brott som avses i 10 kap. 2, 4 eller 7 § eller 12 kap. 2 §, under förutsättning att fråga är om krigs­makten tillhörig eller för dess be­hov avsedd egendom samt, såvitt angår brott mot någon av nämnda paragrafer i 10 kap., atl egendo­men lämnats åt den brottslige för begagnande;

3.

brott som sägs i 20 kap. 4 § dier 21 kap. 18 §, dock ej då fråga är om sådan förseelse vid manövrering eller navigering av krigsmaktens fartyg eller luftfar­tyg, som någon för dess säkerhet ansvarig krigsman begått under ut­övande av befäl å detsamma eller, om fartyget var luftfartyg, såsom förare därå, samt genom förseel­sen skada uppkommit; samt

4.

brott varom förmäles i 21 kap. 1, 4, 79 eller 11-16 §§ eller 22 kap. 4 §.

» Senaste lydelse 1973: 19. » Senasle lydelse 1964: 200.

För följande i brottsbalken om­förmälda brott må, där ej annat följer av 10 §, straff åläggas i disciplinmål:

1.

brott som sägs i 16 kap. 15 eUer 16 §, därest den brottslige vid gärningens begående var iklädd miUtär tjänstedräkt;

2.

brott som avses i 10 kap. 2, 4 eller 7 § eller 12 kap. 2 §, un­der förutsätining att fråga är om försvarsmakten tillhörig eller för dess behov avsedd egendom samt, såvitt angår brott mot någon av nämnda paragrafer i 10 kap,, all egendomen lämnats åt den brotts­lige för begagnande;

3.

brott som sägs i 21 kap. 18 §, dock ej då fråga är om sådan för­seelse vid manövrering eller navi­gering av försvarsmaktens fartyg eller luftfartyg, som någon för dess säkerhet ansvarig krigsman begått under utövande av befäl å det­samma eller, om fartyget var luft­fartyg, såsom förare därå, samt genom förseelsen skada uppkom­mit; saml

4.     brott varom förmäles i 21

kap. 1, 4, 79 eller 1116 §§

eller 22 kap. 4 §.

Prop. 1975: 78

240

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

22 §"

.

Har bestraffningsberättigad befattningshavare på gmnd av anmälan eller eljest erhållit kännedom om brott som avses i 21 §, skall han ge­nast hänskjuta målet tUl åklagaren:

1.

om straff för brottet ej må åläggas i disciplinmål;

2.

om den bestraff ningsberättigade enligt 29 § förordnat om den misstänktes gripande;

3.

om det finnes skäl antaga att straffet ej kommer alt stanna vid disciplinstraff eller böter;

4.

om det kan föratses att nöjaktig utredning om brottet ej skall kunna åstadkommas genom den bestraffningsberättigades försorg;

5.

om den bestraffningsberättigade eljest på grund av sakens beskaf­fenhet finner synnerliga skäl föreligga att målet handlägges vid domstol; eller

6.

om civU myndighet har att verkställa utredning angående annat brott, som den misstänkte antages hava begått, och ej genom målets hänskjutande vållas uppskov, som är tUl avsevärt men för krigslydna­den.

Målet skall hänskjutas lUl åkla-

Målet skall hänskjutas till åkla­

gare vid den underrätt som är

gare vid den underrätt som är

domstol för avdelningen, enligt

domstol för avdelningen, enligt

den fördelning av uppgiftema mel-

den fördelnmg av uppgiftema mel­

lan olika åklagare som Konungen

lan olika åklagare som regering-

bestämt. Är fråga om ämbetsbrott,

en bestämt. Är fråga om. brott som

som avses i 20 kap. 14 §§

i utövningen av tjänsten har begåtts

brottsbalken, av den som bestti-

av den som bestrider tjänst som

der tjänst som regementschef el-

regementschef eller därmed lik-

ler därmed likställd eller högre

ställd eller högre tjänst, skall må-

tjänst, skall målet hänskjutas tUl

let hänskjutas till justitiekanslern

justitiekanslern eller riksåklaga-

eller riksåklagaren,

ren.

Om målet icke hänskjutes till åklagare och fömndersökning angående brottet ej ändock inletts av civil myndighet, skall utrednmg om brottet ske vid mUilärförhör. Finnes tUlrättavisning vara tillfyllest, gäller vad i 67 § stadgas.

Är saken av mindre vikt, äger bestraffningsberättigad befattningsha­vare utan hinder av vad förut i denna paragraf sägs avskriva målet, om annan målsägande än kronan ej finnes eller målsäganden förklarar alt han icke ämnar föra talan om enskUt anspråk i anledning av brottet och ej heller eljest påfordrar att målet handlägges vid domstol saml straff för brottet må åläggas i disciplinmål. Beslut om avskrivning kan meddelas även om det icke klarlagts att den misstänkte begått brottet.

66 §e Rätt att ålägga tillrättavisning enUgt 17 § lagen om discipUnstraff för krigsmän tUlkommer de befattaingshavare som äga bestraffningsrätt i disciplinmål, envar i fråga om den personal över vUken han har sådan rätt.

= Senaste lydelse 1973: 19. " Senaste lydelse 1973: 19.

Prop.1975: 78

241

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

TiUrättavisningsrätt mot underlydande tillkommer även den som, utan att äga bestraffningsrätt i disciplinmål, innehar ovan i 13 § första styc­ket omförmäld befattaing och har lägst fänriks grad eller tjänsteklass, så ock chef för bataljon eller däremot svarande avdelning.

Såvitt angår underlydande som icke är underkastad ämbetsansvar må tillrättavisning ock åläggas av chef för kompani eller däremot svarande avdelning, chef för ut­bUdningsanstalt, sekond å fartyg vars chef innehar lägst kommen­dörkaptens grad och i de fall Konungen bestämmer annan be­fattningshavare vid krigsmakten. Vad i delta stycke stadgas skall ic­ke äga tiUämpning å hemvärnet.

Såvitt angår underlydande som innehar högst furirs tjänstegrad eller tjänsteklass må tillrättavis­ning ock åläggas av chef för kom­pani eller däremot svarande avdel­ning, chef för utbUdningsanstalt, sekond å fartyg vars chef innehar lägst kommendörkaptens grad och i de fall regeringen bestämmer an­nan befattningshavare vid försvars­makten. Vad i detta stycke stad­gas skall icke äga tillämpning å hemvärnet.

79 §7

Allmän åklagare i militärt brott­mål är, om annat ej stadgas i 15 kap., allmän åklagare vid domstol som har alt upptaga målet. Om fördelning av uppgiftema mellan olika åklagare bestämmer Konung­en. Juslitiekanslem eller riksåkla­garen är åklagare i mål om an­svar eller enskilt anspråk på grund av ämbetsbrott, som avses i 20 kap. 14 §§ brottsbalken, av den som bestrider regementschefs el­ler därmed likställd eller högre tjänst.

Allmän åklagare i mUitärl brott­mål är, om annat ej stadgas i 15 kap., allmän åklagare vid domstol som har att upplaga målet. Om fördelning av uppgiftema mellan olika åklagare bestämmer rege­ringen. Justitiekanslern eUer riks­åklagaren är åklagare i mål om ansvar eller enskilt anspråk på grund av brott som i utövningen av tjänsten har begåtts av den som bestrider regementschefs eller där­med likställd eller högre tjänst.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

6    Förslag till

Lag om ändring i förvaltningslagen (1971: 290)

Härigenom föreskrives i fråga om förvaltningslagen (1971: 290) dels att i 1 och 2 §§ ordet "Konungen" skall bytas ut mot "rege­ringen",

dels att 3 § skall ha nedan angivna lydelse.

' Senaste lydelse 1973: 19. 16   Riksdagen 1975.1 saml Nr 78

Prop. 1975: 78

242

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

3§

Bestämmelserna i 1420 §§

Bestämmelserna i 1420 §§

gäller endast i den mån fråga är

gäller endast 1 den mån fråga är

om utövning av befogenhet att för

om utövning av befogenhet att för

enskild bestämma om förmån, rät-

enskild bestämma om förmån, rät­

tighet, skyldighet, disciplinär be-

tighet, skyldighel, disciplinpåföljd,

straffning eller annat jämförbart

avskedande eller annat jämförbart

förhållande.

förhållande.

Bestämmelserna i 1420 §§ tillämpas ej

1.

i ärende i första instans när ärendet avser sjukvård och myndighe­tens beslut ej kan överklagas genom besvär eller

2.

när ärendet avser föreskrift tUl allmän efterrättelse och fråga ej är om prövning med anledning av överklagande.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1976.

Prop. 1975: 78

243

Utdrag av protokoll, hållet i lagrådet den 7 mars 1975

Närvarande: justitierådet[REDACTED_EFTERNAMN], regeringsrådet Lidbeck, justitierådet[REDACTED_EFTERNAMN], justitierådet[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligl utdrag av protokoll, hållet vid regeringssammanträde den 6 februari 1975, har regeringen på hemställan av statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] be­slutat inhämta lagrådets yttrande över förslag tiU

1.

lag om ändring i brottsbalken,

2.

lag om ändring i statstjänstemannalagen (1965: 274),

3.

lag om ändring i lagen (1974: 359) om ändring i statstjänstemanna­lagen (1965: 274),

4.

lag om ändring i rättegångsbalken,

5.

lag om ändring i mUitära rättegångslagen (1948: 472),

6.

lag om ändring i förvaltningslagen (1971: 290).

Förslagen har föredragits inför lagrådet av byråchefen Thorslen[REDACTED_EFTERNAMN], Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet:

I lagrådsremissen läggs fram förslag till reformering av lagstiftningen om ämbetsansvaret och sanktionssystemet i övrigt för de offentliga tjänstemännen. Bakgrunden tUl förslaget är att det offentiiga anställ­ningsförhållandet numera, efter 1965 års reform av de offentUga tjäns­temännens rättsställning, i princip anses ha privaträttslig karaktär. Detta föranleder att fel i tjänsten kan betraktas som elt avtalsbrott. En kon­sekvens av detta betraktelsesätt är att sådant fel i princip bör beivras inte på straffrättslig väg utan med sådana sanktionsmedel som finns inom privaträtten. I förslaget tas dock inte detta steg fullt ul. Ett straff­rättsligt ansvar bibehålls, ehuru det begränsas till allvarligare fel. I 20 kap. BrB, där ämbetsbrotten för närvarande regleras, upptas sålunda enligt förslaget tre typer av brott, nämligen oriktig myndighetsutöv­ning, mutbrott och brott mot tystnadsplikt. Däremot bortfaller det straffrättsliga ansvaret för vanliga tjänstefel. För dessa skall i stället gälla enbart elt disciplinrättsligt ansvar. De särskilda ämbetsstraffen suspension och avsättning försvinner och ersätts med ett avskedande-institut av privaträltslig karaktär. Beträffande ledamot av beslutande statlig eller kommunal församling skall emellertid rätten kunna, såsom särskUd rättsverkan av brott, förordna om hans skUjande från uppdra­get. Inom den mUitära sektorn bibehålls det nuvarande ansvarssyslemet, frånsett att suspension och avsättning avskaffas såsom brottspåföljder även inom denna sektor och att anställda krigsmän med huvudsakligen

16f    Riksdagen 1975. 1 saml Nr 78

Prop. 1975: 78

241

civila arbetsuppgifter underkastas samma ansvarsregler som de civila tjänstemännen.

Lagrådet kan i det stora hela ge sin anslutning tiU de principer på, vUka det föreslagna nya sanktionssyslemet bygger. En fördel är, att sådana fel i tjänsten som inte har samband med myndighetsutövning avkriminaliseras. Det är vidare alt hälsa med tUlfredsställelse, att den straffrättsliga sanktionsformen håUs åtskild från den disciplinära, så att inte som nu är fallet tUlämpningsområdena för de båda ansvarsformer­na till stor del sammanfaller. I elt hänseende kan dock ändamålsenlig­heten av förslaget diskuteras. Enligt ämbelsansvärskommitlén, yars be­länkande ligger tUl grund för förslagel, skulle det nya, i lag reglerade disciplinära sanktionssyslemet Uksom avskedandeinslitutet omfatta praktiskt laget alla som utövar offentiig tjänst ehuru med möjlighet att, särskilt utanför den statiiga sektom, i avtal modifiera systemet. I det remitterade förslaget är däremot personkretsen i huvudsak begränsad till statstjänstemän och lUl tjänstemän inom det statligt lönereglerade kommunala området. Inom den kommunala sektorn i övrigt kommer inte något lagreglerat disciplinansvar alt ersätta nuvarande straffansvar för tjänstefel, och uppkommer inom denna sektor fråga om avskedan-, de av anstäUd, skall bestämmelserna härom i lagen om anställnings­skydd tillämpas. Den sålunda föreslagna ordningen ger anledning till betänkligheter i vart fall såvitt gäUer avskedande. Bestämmelserna i nämnda lag är utformade närmast för den privata arbetsmarknadens behov och tar sikte enbart på förhållandet mellan parterna i anställ­ningsförhållandet (se 18 § lagen om anställningsskydd). De skiljer sig sålunda från de regler som föreslås för avskedande på det statliga och det statligt lönereglerade kommunala..området, vilka regler också be­aktar det allmännas och de enskilda medborgarnas intresse av att of­fentliga funktioner fullgörs på elt rikligt sätt. Delta intresse framträder starkt även i fråga om de kommunala organen, vilket talar för alt frå­goma om avskedande av kommunala tjänstemän, borde överlag få sam­ma reglering som föreslås för de statliga.

I övrigt vill lagrådet framhålla svårigheten att i rådande läge, då

omdaning av arbetsrätten den privata som den offentUga. alltjämt

pågår, fullt ut överblicka konsekvenserna av förslaget. Till svårigheten

bidrar alt den viktiga frågan om hur JO:s och JK:s lUlsyn skall inord:

nas i det nya systemet inte är klarlagd.       .    .      

...!;

Med den reservation som följer av det anförda har lagrådet vid

granskningen av lagtext och motiv funnit förslaget till nytt sanktionsr.

syslem i sak i det väsentliga följdriktigt och de lösningar av olika de­

taljproblem som valts i allmänhet godtagbara.

: ,,'     .

Den i förslaget upptagna nya brottstypen brott mot tystnadsplikt är, utformad med beaktande av alt det efter RF:s. ikraftträdande inle,är möjligt att upprätthålla tystnadsplikt utan uttryckligt författningsstöd.

Prop. 1975:78

245

Tillämpningsområdet för denna brottstyp är inte begränsat till offent­liga tjänstemän utan pinfaltar en vidare personkrets. Enligt den nya bestämmelsen straffas sålunda var och en som röjer vad han till följd av lag eller annan författning är skyldig alt hemlighålla. Förslaget i denna del ger ej anledning till erinran;,

Den föreslagna reformen kräver mycket omfattande författningsänd­

ringar, av vilka endast de viktigaste är föremål för lagrådets granskning.

Bland de till lagrådet remitterade förslagen ingår förslag till åtskUUga

ändringar i statstjänstemannalagen. Denna lag har redan förut under­

gått betydande ändringar, och med de många ytterligare ändringar som

nu föreslås kommer lagen som helhet att bli svåröverskådlig och i öv­

rigt formellt bristfällig. Bl. a. kan pekas på bestämmelserna om verk­

ställighet av och talan mot myndighets beslul, vilka blivit svårtillgängliga

och behöver systematiseras. bättre. En särskild översyn för. att bota

dessa brister hade varit önskvärd. Enligt vad lagrådet erfarit utarbetas

emellertid förslag lUl ny statstjänstemannalag i samband med den på­

gående beredningen av lagstiftning på grundval av arbetsrättskommit-

léns nyligen avgivna belänkande. De angivna formella bristerna torde

i detla läge få godtas.

,

Lagrådet vill här även beröra en redaktionell fråga av allmän natur, som aktualiseras genom föreliggande lagförslag. Den gäller uppställ­ningen av parallelltexter för gällande och föreslagen lydelse av sådana beslämmelser som är föremål för ändring, I föreliggande remiss finns ett flertal exempel på att texter jämställts enbart på den grund att de har samma paragrafbeteckning men utan hänsyn till om de innehålls­mässigt svarar mot varandra. Braket av paraUelltexler blir emellertid meningslöst, om inle de paraUella texterna har motsvarande innehåll. Lagrådet vill därför hemställa, alt den nu berörda tekniken överges och att parallellställningen fortsättningsvis i stället får såsom tidigare varit brukligt vid lagstiftning avse sådana texter som innehållsmässigt svarar mot varandra.

Förslaget till lag om ändring i brottsbalken

20 KAP.

1 §

I paragrafen straffbeläggs oriktig myndighetsutövning med uppdel­ning på två brottstyper, missbruk av myndighetsutövning och vårdslös myndighetsutövning. I 5 § har upptagits en undantagsregel, enligt vil­ken ledamot av beslutande statlig eUer kommimal församling ej skall för någon sin åtgärd i denna egenskap vara underkastad ansvar enligt 1 §. Lagrådet anser att .detta undanlag bör få .komma lill uttryck redan

Prop. 1975: 78

246

i 1 §. Förslagsvis kan den i 5 § upptagna bestämmelsen med erforderlig formell jämkning infogas som ett nytt stycke i 1 § efter förslagets andra stycke.

Såsom beteckning på det uppsåtliga brottet vill lagrådet i stället för förslagets beteckning "missbmk av myndighet" förorda "myndighets­missbruk".

4 §

Denna paragraf torde i överensstämmelse med den systematik som eljest tillämpas i brottsbalken böra placeras sist i kapitlet.

6 §

Enligt paragrafen kan den som valts till statligt eller kommunalt upp­drag, med vilket följer myndighetsutövning, av rätten skiljas från upp­draget, om han begått brott av viss svårare beskaffenhet och han genom brottet har visat sig uppenbarligen olämplig att inneha uppdraget. Be­stämmelsen är föranledd av att det privaträtlsliga avskedandeinstitut som enligt förslaget skall ersätta de nuvarande ämbetsstraffen suspen­sion och avsättning ej blir tillämpligt på offentliga förtroendemän. Lag­rådet vill endast göra den kommentaren, att det för bestämmelsens tlll-lämpning ej torde krävas att brottet begåtis efter det förtroendemannen valts eller utsetts till uppdraget. Han skall sålunda kunna skiljas från uppdraget om det visar sig att han tidigare begått brott av beskaffenhet som sägs i bestämmelsen.

21 KAP.

18 §

Enligt förevarande paragraf skall krigsman alltjämt vara underkastad straffrättsligt ansvar för tjänstefel. I enlighet med gällande lydelse an­ses som tjänstefel att krigsman av försummelse, oförstånd eller oskick­lighet åsidosätter vad som åligger honom enligt reglementen, instruk­tioner eller andra allmänna bestämmelser, särskilda föreskrifter eller tjänstens beskaffenhet. För närvarande föreskriver paragrafen beträffan­de krigsman som är anstäUd vid krigsmakten att beslämmelsema i 20 kap. 4 § tredje stycket BrB äger motsvarande tillämpning. Detta inne­bär att det ej i något fall utgör tjänstefel att krigsman deltar i strejk eller därmed jämförlig stridsåtgärd efler beslut av arbetstagarförening som anordnat åtgärden. Nuvarande 20 kap. 4 § upphävs enligt förslaget och någon motsvarighet till dess tredje stycke har ej tagils in i den nu behandlade paragrafen. Detta aktualiserar frågan om sanktioner vid olagliga fackliga konflikter inom det offentliga området. I denna fråga är innebörden av det remitterade förslaget inte alldeles klar.

Hitintills har det ansetts som tjänstefel eller i förekommande fall som

Prop. 1975: 78

247

disciplinbrott alt offentligt anställd tjänsteman deltar i olaglig strejk eller därmed jämförlig slridsåtgärd. Föreskriften i 20 kap. 4 § tredje stycket BrB och motsvarande bestämmelser i förevarande paragraf och i 19 § statstjänstemannalagen är att anse som undantag härifrån. Un­dantagen har motiverats med alt det skulle vara att ställa alltför stora krav på den enskilde tjänstemannen, om han vid straffrättsligt ansvar skall på egen hand ta ställning till frågan humvida en av hans organisa­tion påbjuden strejk har ett otillåtet syfte eller om en av organisatio­nen eljest påbjuden slridsåtgärd är laglig (prop. 1965: 60 s. 113 f). I den allmänna motiveringen till de nu remitterade förslagen framhålls att bestämmelsen i 20 kap. 4 § tredje stycket BrB och motsvarande bestämmelse i 19 § statstjänstemannalagen inte längre behövs med hän­syn till den reglering av disciplinansvar och avskedande m. m. som föreslås. Den ordning som efter genomförandet av lagen om anstäU-ningsskydd gäller på det privata området blir, sägs det, genom förslagel generellt tillämplig. I sammanhanget hänvisas till vissa av föredragande departementschefen gjorda uttalanden vid framläggandet av förslaget till nämnda lag. Enligt dessa uttalanden måste deltagande i en olovlig strejk under vissa förutsättningar kunna utgöra grund för uppsägning. I kvalificerade fall t. ex. när det rör sig om någon som agiterar för eller annars spelar en framträdande roll vid en allvarlig olovlig strejk bör det, framhölls det vidare, även kunna bli fråga om omedelbart avskedande.

Utöver hänvisningen till vad som sålunda förekom vid tillkomsten av lagen om anställningsskydd görs det i den nu föreliggande lagråds­remissen ej något uttalande om sanktionssystemet vid lagstridig facklig slridsåtgärd inom den offentliga sektorn. Om avsikten är alt sådan stridsåtgärd inte i något fall skall anses som tjänstefel eller disciplinför­seelse, synes detta böra komma till uttryck, såvitt avser krigsman i förevarande paragraf och beträffande övriga statsanställda i statstjänste­mannalagens bestämmelse om disciplinförseelse. Enligt lagrådets mening bör emellertid förfarande varom här är fråga även framdeles kunna be­ivras som tjänstefel beträffande krigsman eller i disciplinär ordning. Det blir då möjligt att i lindrigare fall ingripa med mindre allvarliga på­följder än uppsägning och avskedande. Undantag bör dock självfallet fortfarande gälla i fråga om slridsåtgärd som vidtas efter beslut av arbetstagarorganisation.

Lagrådet förordar därför att i förevarande paragraf tas in, lämpligen som ett tredje stycke, en bestämmelse motsvarande tredje stycket av den upphävda 20 kap. 4 § BrB.

21 §

I denna paragraf föreslås en ny bestämmelse, som anger den krets av krigsmän som inle skall vara underkastad ansvar enligt 21 kap. utan i stället omfattas av samma disciplinära ansvarsregler som föreslås

Prop. 1975:78

248

för den civila personalen. Enligt den föreslagna lydelsen omfattar be­stämmelsen krigsman som tjänstgör vid civilt statligt organ, vid mUitärt organ med arbetsuppgifter som i huvudsak är av civil natur eller vid kommunal myndighet, allt "enligt vad regeringen närmare föreskriver". Meningen är enligt motiven att regeringen skall, med stöd'av'8 kap, 13 § första stycket 1 RF, genom verkställighelsföreskrifter närmare an­ge vilka organ som avses med bestämmelsen. 

Mot innebörden i stort av den sålunda föreslagna bestämmelsen hat lagrådet intet att erinra. Däremot vill lagrådet'ifrågasätta den föreslag­na möjligheten för regeringen att genom verkställighelsföreskrifter be­stämma gränserna för paragrafens tillämpningsområde. Eri sådan gräns­dragning torde med hänsyn till den snäva innebörd som enligt motiven till RF givits där avsedda föreskrifter om verkställighet av lag (se prop. 1973: 90 s. 211) inte kunna ske annat.än genom lag. Lagrådet förordar därför att orden "enligt vad regeringen närmare föreskriver" får utgå ur lagtexten. Paragrafen får i varje särskilt faU bli föremål för tolkning i vanlig ordning.

Förslaget till lag om ändring i statstjänstemannalagen

18 §

Såsom lagrådet anfört vid 21 kap. 18 § BrB bör lagstridig facklig stridsåtgärd kunna beivras i disciplinär ordning och den föreslagna ly­delsen av förevarande paragraf får anses medge att så kan ske. I ehlig--het med vad lagrådet i det sammanhanget vidare uttalat bör i paragra­fen, lämpligen genom ett tillägg till första stycket, föreskrivas alt som tjänsteförseelse anses icke i något fall att tjänsteman deltar i strejk eller därmed jämförlig slridsåtgärd efter beslut av arbetstagarförening som anordnat åtgärden.

19 §

Paragrafen förutsätter att kollektivavtal kan träffas om disciplinpå­följder. Denna möjlighet att träffa avtal bör komma till uttryck redan i 3 §, som i sin nuvarande lydelse förbjuder avtal om anställnings- eller arbetsvillkor som regleras i lageri.

20 

§

Enligt denna paragraf må disciplinpåföljd ej åläggas sådan medicinal­personal eller veterinär som står under socialstyrelsens respektive ve­terinärstyrelsens inseende, om förseelsen skett i yrkesutövningen. Här­med åsyftas enligt motiven alt dra en gräns mellan det område där nämnda myndigheter enligt särskUda författningsbestämmelser äger in­gripa mol förseelser av hithörande personal och det område där den offentlige arbetsgivaren har alt tillämpa statstjänstemannalagens bestäm-

Prop. 1975:78

249

melser om disciplinpåföljd. De särskilda bestämmelser sOm avses är 5 § ' kungörelsen (1964:428) om medicinalpersonal under socialstyrelsens inseende och 28 § allmänna veterinärinstruktionen (1971: 810). Av des­sa bestämmelser, sådana de för närvarande lyder, är 'den förra endast delvis och den senare inlé till någon del tilläiriplig pä'tjänsteman som omfattas av statstjänstemannalagen. Den föreslagna ändringen av 20 § föranleder alltså ändring i författningarna i fråga.

22 §

....;-

Som grund för avskedande anges i paragrafen till en början, att

tjänsteman begått brottslig gämirig varigenom han visat sig uppenbarli­

gen olämplig att inneha sin tjänst. Regeln torde ej för siri tiUämpning

förutsätta, alt gärningen begåtis sedan tjänstemannen erhöll den aktu­

ella anställningen. Den kan alltså ha begåtts medan han innehade an­

nan tjänst hos samma myndighet eller anställnirig hos annan myndighet

eller innan han anställdes i offentlig tjänst (jfr lagrådets yttrande vid

20 kap. 6 § BrB).

: .

Avskedande skall vidare enligt paragrafen kunna ske, om tjänste­mannen annorledes än genom brott gjort sig skyldig till grov tjänste­förseelse varigenom han visat sig uppenbarligen olämplig att inneha sin tjänst. Vad nyss sagts torde äga motsvarande tillämpning i detta fall. Avskedande kan sålunda komma i fråga ej blott om tjänstemännen gjort sig skyldig till grov tjänsteförseelse i den aktuella anställningen utan även om det uppdagas att han begått grov' tjänsteförseelse i en tidigare tjänst hos samma myndighet eller i anställning hos annan myndighet.

Avskedande kan enligt paragrafen ske i ytterligare ett fall, nämligen då tjänsteman, som under de senaste två åren har ålagts disciplinpå­följd, gör sig skyldig till upprepad tjänsteförseelse varigenom han vi­sat sig uppenbarligen olämplig att inneha sin tjänst. Enligt lagrådets mening är det i detta fall riktigast att ta hänsyn endast till förseelser i samma anställningsförhållande. Å andra sidan bör varje hos samma myndighet begången förseelse få beaktas och således även förseelser be­gångna i skilda tjänster hos myndigheten. Lagrådet föreslår att para­grafen förtydligas i det hänseende varom nu är fråga. Förslagsvis kan föreskrivas att avskedande kan ske, om tjänsteman, som av myndighet ålagts disciplinpåföljd, inom två år därefter i anställning hos samma myndighet ånyo gjort sig skyldig till tjänsteförseelse och därigenom visat sig uppenbarligen olämplig att inneha sin tjänst.

Avskedandeinstitutet omfattar även tjänsteman, som enligt 20 § ej må åläggas disciplinpåföljd enligt statstjänstemannalagen eller enligt kollektivavtal. Skulle sådan tjänsteman ha ålagts disciplinpåföljd enligt särskild författning, torde påföljden kunna utgöra grund för avskedan-

Prop. 1975: 78

250

de om de i paragrafen i övrigt angivna förutsättningarna är för han­den.

I paragrafens sista stycke föreskrivs att avskedande ej får grundas en­bart på omständighet som myndigheten har känt till mer än en månad före avskedandet. Bestämmelsen överensstämmer till innehållet med stadgandet i 18 § andra stycket lagen om anställningsskydd. I fråga om den närmare innebörden av bestämmelsen återges i remissprolo-kollet vissa uttalanden som gjordes av föredragande departementschefen vid tillkomsten av nämnda stadgande (prop. 1973: 129 s. 255). Därtill bör här uppmärksammas att vid tillämpningen av stadgandet, enligt vad som samtidigt uttalades, "arbetsledningen" anses jämställd med "ar­betsgivaren", vUket innebär att, om arbetsledningen har underlåtit att vidarerapportera en inträffad händelse till företagsledningen, detla inte kan åberopas till stöd för påstående att händelsen var okänd för ar­betsgivaren. En motsvarande tolkning av den nu föreslagna bestäm­melsen, varvid en statUg myndighet har ställning som arbetsgivare, be­tyder att myndigheten anses ha känt till händelsen och att den föreskriv­na enmånadsfristen börjar löpa, när den berörda tjänstemannens när­maste chef får kännedom om vad som hänt. Vem som i varje särskilt fall är den närmaste chefen beror självfallet på hur arbetet inom myn­digheten är organiserat. För den som innehar ställning som chef bör dock tydligtvis föreligga skyldighet att skyndsamt rapportera tiU när­mast överordnade tjänsteman eller till myndighetens chef. Detla spörs­mål torde få uppmärksammas i samband med utfärdandet av bestäm­melser för organisationen och arbetet inom de olika myndigheterna.

Med hänsyn till att "avskedande" nu införs i lagen som ett särskilt institut torde i 36 § uttrycket "beviljas avsked" till undvikande av miss­förstånd böra bytas ut mot "entledigas".

24 §

Paragrafen innehåller ej någon bestämmelse om vem som skall be­kosta en bevisupptagning inför domstol i ärende om disciplinansvar eller avskedande. Ej heUer ger motiven upplysning om hur frågan av­ses skola lösas. Det torde dock få föruts'ättas att staten kommer att sva­ra för, utöver de direkta domslolskostnaderna,. kostnaden för hörda personers inställelse inför domstolen o. dyl. De föreskrifter som behövs kan meddelas i administrativ ordning. Myndigheterna bör lydUglvis anvisas medel för ändamålet.

26 §

I paragrafens tredje stycke har upptagits bestämmelser, enligt vilka, åklagare i ärende om avstängning av tjänsteman i anledning av miss­tanke om brott skall tillhandahålla handlingarna från förundersökning­en och därjämte äger närvara vid förhör som sägs i 24 §. Bestämmel-

Prop. 1975:78

251

serna torde vara hämtade från kommitténs förslag till lag om ändring i lagen (1955: 261) om avstängning av domare. Motsvarighet saknas i den av kommittén föreslagna disciplinlagen.

Har fömndersökning inletts i anledning av misstanke mot tjänste­man om brott, kan det stundom vara angeläget att myndighet, som har att pröva bl. a. fråga om avstängning av honom från utövningen av tjänsten, snarast får vetskap härom. Det kan sålunda vara skäl att åkla­gare eller annan förandersökningsledare åläggs viss skyldighet att un­derrätta denna myndighet; erforderliga föreskrifter i ämnet torde kunna meddelas i administrativ ordning. Förundersökningsledaren kan sedan behöva bistå i ärendet bos myndigheten genom att på myndighetens begäran avge yttrande eller lämna upplysningar. Initiativ härtill får tas även av tjänstemannen jämlikt 24 § första stycket. Efiersom ären­det hos myndigheten i princip enbart rör det interna anställningsför­hållandet meUan tjänstemannen och hans arbetsgivare, saknas anledning alt tillerkänna den som har att ta ställning till frågan om åtal generell rätt atl närvara vid någon del av handläggningen av ärendet eller vid förhör i ärendet inför domstol. Lagen torde därför inte böra innehålla någon bestämmelse om sådan rätt för åklagaren. Ej heller finns an­ledning alt i detta sammanhang meddela särskUda bestämmelser om tillhandahållande av handlingar från förundersökningen (jfr 10 § sekre­tesslagen).

I enUghet med vad sålunda anförts vill lagrådet förorda att tredje stycket i paragrafen får ulgå.

29 §

Paragrafen torde böra omformuleras så alt det tydligare framgår, alt i fråga om skiljande från tjänsten av tjänsteman som är förordnad tills vidare statstjänstemannalagens bestämmelser gäller jämte bestäm­melserna om uppsägning i lagen om anställningsskydd,

34 a §

Av paragrafen får anses följa att beslut om entledigande enligl 31 § av annan tjänsteman än ordinarie domare, t. ex. beslut om skyldighet för sådan tjänsteman att avgå under pensioneringsperiod, går i verkställig­het utan hinder av alt ärendet inte avgjorts slutligt. Detla innebär en ändring av vad som f. n. gäller (prop. 1974: 174 s. 20 och RÅ 1969: C 23). Lagrådet ifrågasätter om en sådan ändring är motiverad.

38 a §

Denna paragraf ger regler om omröstning när flera deltar i avgö­rande som avses i 37 eller 38 §. Sådant avgörande kan i vissa fall kom­ma att träffas av regeringen. De särskilda omröslningsreglerna skulle således enligl förslaget därvid gälla även för regeringen. Att inom re-

Prop. 1975:78

252

geringen tiUämpa ett särskUt reglerat omröstnirigsförfarande synes'

emellertid strida mot de grandläggande principerna för regéringsarbe-

tet enligt gällande grandlag (jfr 7 kap. RF och prop. 1973': 90 s! 185 f).

Den föreslagna lydelsen av paragrafen torde därför böra jämkas så, att

där angivna omröstaingsregler begränsas till att gäUa 1 annat fall än då

ärendet prövas av regeringen.

'.

Övriga lagförslag

Förslagen lämnas utan erinran:

Prop. 1975: 78

253

JUSTITIEDEPARTEMENTET

Utdrag PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1975-03-13      '

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], AspUng,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Bengts­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om lagstiftning angående ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet ui. m.

Föredraganden anmäler lagrådets yttrande! över förslag till

1.

lag om ändring i brottsbalken,   .

2.

lag om ändring i statstjänstemannalagen (1965: 274),

3.

lag om ändring i lagen (1974:359) om ändring i slatstjänsleman­nalagen (1965: 274),

4.

lag om ändring i rättegångsbalken,

.  .

5.

lag om ändring i mUitära rättegångslagen (1948:472),

6. lag om ändring i förvaltningslagen (1971: 290).

Föredraganden redogör för lagrådets ytttande och anför.

Enligt lagrådets mening borde frågor om avskedande av rent kommu­nalt anställda tjänstemän få samma reglering som föreslås för tjänste­män med statiigt lönereglerade tjänster. Reglema om avskedande i för­slaget till lag om ändring i statstjänstemannalagen bygger emellertid del­vis på reglema om disciplinpåföljd i samma förslag. Som jag har anfört i lagrådsremissen finns det inte skäl att på det kommunala området, där det nuvarande avtalsreglerade systemet har fungerat tillfredsställande, införa ett lagreglerat disciplinansvar. Med hänsyn härtill bör det inte heller komma i fråga att införa en särreglering av frågan om avskedande såvitt gäller dessa arbetstagare. Bestämmelserna om avskedande i 18 § lagen om anställningsskydd blir i stället tUlämpliga. Enligt min mening är de möjligheter som arbetsgivaren härigenom har att från tjänsten skilja arbetstagare som åsidosatt sina åligganden tUlräckliga för att till­varata både allmänna och enskilda intressen. I den kommunalt anställde tjänstemannens åligganden måsle självfallet ingå att iaktta sådana en­skUda ocb allmänna inttessen som verksamheten syftar tUl att tillgodose.

' Beslut om lagrädsremiss fattat vid regeringssammanträde den 6 februari 1975.

Prop. 1975: 78

254

Förslaget till lag om ändring i brottsbalken

I 20 kap. 1 § har tagits in en straffbestämmelse om oriktig myndig­hetsutövning. Enligt 5 § samma kapitel skall den som är ledamot av beslutande statlig eller kommunal församling inle vara underkastad ansvar enligt nämnda bestämmelse. Lagrådet har förordat att detta un­dantag får komma tUl uttryck redan i 1 § som ett nytt stycke efter för­slagets andra stycke. Lagrådet har också som beteckning på det uppsåt­liga brottet förordat "myndighetsmissbruk". Jag godtar lagrådets för­slag i dessa delar.

De i 20 kap. 4 § intagna åtalsreglerna bör enligt lagrådels mening placeras sist i kapitlet. Jag biträder detla förslag.

Vad lagrådet anfört rörande 20 kap. 6 § föranleder ingen erinran från min sida.

I 21 kap. 18 §, som innehåller en straffbestämmelse om tjänstefel av krigsman, görs endast den sakliga ändringen alt hänvisningen i första stycket till bestämmelsema i 20 kap. 4 § tredje stycket beträffande krigsman som är anställd vid krigsmaklen ulgår. Lagrådet har förordat att motsvarande bestämmelser tas in i förevarande paragraf. Jag vill med anledning härav först klargöra att det här är fråga om bedöm­ningen av olovlig stridsåtgärd och inte enskUda fall av arbetsvägran som inte har karaktär av stridsåtgärd (beträffande denna gränsdrag­ning kan hänvisas till SOU 1975: 1 s. 354 f). De senare fallen kan utan vidare behandlas i disciplinär ordning. Vad gäller stridsålgärder förhål­ler det sig enligt gällande rätt så alt den enskUde arbetstagaren normalt inte drabbas om det är hans organisation som har anordnat konflikten (jfr SOU 1975: 1 s. 517 f och 871 f). Rör det sig om en olovlig strids­åtgärd utan organisationens sanktion, kan bedömningen bli strängare. Något behov av disciplinpåföljder vid sidan av instituten uppsägning eller avskedande torde knappast finnas (jfr prop. 1973: 129 s. 125 och InU 1973:36 s. 34). Självfallet bör samma regler gälla för anställda inom försvaret som för övriga statsanställda. Jag kan därför inle biträda lagrådels mening att förfarande varom här är fråga bör kunna beivras som tjänstefel eller i disciplinär ordning. Däremot kan jag ansluta mig till lagrådets förslag att det såväl i förevarande paragraf som i 18 § statstjänstemannalagen för tydlighetens skull bör föreskrivas alt del­tagande i strejk eller därmed jämförlig sttidsåtgärd inte kan föranleda straffansvar resp. disciplinpåföljd. En sådan föreskrift bör avse även slridsåtgärd som inte har beslutals av organisation.

Beträffande 21 kap. 21 §, som innehåUer en bestämmelse om att vid försvarsmakten anstäUd krigsman enligt vad regeringen närmare före­skriver inte skall vara underkastad ansvar enligt 21 kap. under tjänst­göring vid civilt statligt organ, vid mUitärt organ med arbetsuppgifter som i huvudsak är av civil natur eller vid kommunal myndighet, har lagrådet ifrågasatt den föreslagna möjligheten för regeringen atl genom

Prop. 1975: 78

255

verkställighetsföreskrifter sålunda bestämma gränserna för paragrafens tUlämpningsområdc samt förordat att orden "enligt vad regeringen när­mare föreskriver" får ulgå ur lagtexten. I de motivutlalanden lill nya RF, som lagrådet i detta sammanhang har hänvisat till (prop. 1973: 90 s. 211), anförde jag bl. a. att det i viss utsträckning torde vara ofrånkom­ligt atl tillåta att regeringen med slöd av sin behörighet all besluta verk­slällighetsföreskrifler i materiellt hänseende "fyller ut" en lag under fömtsättning alt den lagbestämmelse som skall kompletteras är så de­taljerad att regleringen inte tillförs något väsentligt nytt genom den av regeringen beslutade föreskriften. I förevarande fall torde frågan om verkställighetsföreskrifter bli aktuell när det gäller att bestämma vad som menas med militärt organ med arbetsuppgifter som i huvudsak är av civU natur. Atl ge en preciserad bestämning av detla begrepp i lag­texten synes knappast vara möjligt och i varje fall synnerligen oprak­tiskt med hänsyn till fortiöpande ändringar i förvaltningsorganisatio­nen. Det torde å andra sidan inle böra komma i fråga att lämna åt rättstillämpningen att i varje särskilt fall tolka begreppets innebörd, efiersom det inte rör sig om en straffbestämmelse i vanlig bemärkelse utan snarare om en förfaranderegel som skulle bli svår att tillämpa i praktiken ulan närmare verkslällighetsföreskrifler. Genom alt inom den i lagrummet uppdragna ramen precisera de åsyftade organen till­för man enligt min mening inte bestämmelsen något väsentligt nytt. Jag är därför inle beredd all tillmötesgå lagrådet på denna punkt.

Förslaget till lag om ändring i statstjänstemannalagen

Beträffande lagrådets förslag om ell tillägg till 18 § första stycket får jag hänvisa lill vad jag nyss har anfört vid 21 kap. 18 § BrB,

Lagrådet har förordat att den möjlighet alt träffa kollektivavtal om disciplinpåföljder som öppnas i 19 § skall komma lill uttryck redan i 3 § som i sin nuvarande lydelse förbjuder avtal om anställnings- eller arbetsvillkor som regleras i lagen. Jag biträder lagrådets förslag i sak.

Vad lagrådet anfört rörande 20 § föranleder ingen erinran från min sida. Frågan om ändring i de av lagrådet angivna administrativa för­fattningarna torde, under förutsättning att riksdagen antar den före­slagna ändringen i 20 §, senare få anmälas för regeringen.

I 22  har intagits beslämmelser om avskedande. Enligt första och andra styckena kan tjänsteman avskedas om han genom brottslig gär­ning resp. grov tjänsteförseelse visat sig uppenbarligen olämplig att inneha sin tjänst. Lagrådet har uttalat atl denna regel för sin tillämp­ning inte torde föralsälta att gärningen eller förseelsen begåtts sedan tjänstemannen erhöll den aktuella anställningen. Beträffande den i andra stycket av anförda paragraf även intagna bestämmelsen om avskedan­de på grand av upprepad tjänsteförseelse är det däremot enligl lagrå­dets  mening  mest  förenligt  med  avskedandeinstitutels  privaträtlsliga

Prop. 1975: 78

256

karaktär alt se frågan om avskedande såsom väsentligen en angelägen­het mellan tjänstemannen och den myndighet där han är anställd och att alltså la hänsyn endast lUl förseelser i delta anställningsförhållande. Lagrådet har föreslagit ett förtydligande av bestämmelsen i sistnämnda hänseende. Lagrådet har vidare uttalat, att disciplinpåföljd, som enligt särskild författning ålagts i 20 § avsedd tjänsteman, torde kunna ut- , göra grund för avskedande om de i paragrafen i.övrigt angivna förul­sältningarna är för handen. I fråga om den i paragrafens sista stycke intagna bestämmelsen att avskedande inte får grundas på omständighet som myndigheten har känt tiU mer än en månad före avskedandet har lagrådet gjort vissa uttalanden om innebörden av atl "myndigheten" känt tUl ifrågavarande omständighet. Jag delar lagrådels uppfattning i här berörda tillämpningsfrågor och biträder förslaget till elt förtydli­gande av 22 § andra stycket.

Vad lagrådet anfört i anslutning till 24 § föranleder ingen erinran från min sida.

Lagrådet har förordat att bestämmelserna i 26 §. tredje slyckel om

skyldighet för åklagare alt i ärende om avstängning på grund av miss­

tanke om brott tillhandahåUa handlingarna från förundersökningen

och om rätt för åklagaren atl närvara vid muntligt förhör i sådant

ärende skall utgå. Jag godtar, lagrådets förslag.

,

Den av lagrådet förordade jämkningen av 29 § har jag ingenting att erinra mol.

Vad lagrådet anfört rörande 34 a § bör föranleda den jämkningen av paragrafen alt beslut om avgångsskyldighet enligt 31 § får verkställas innan det -vunnit lag kraft endast med stöd av 53 §. Med beslut om avgångsskyldighet förstås här såväl beslut om skUjande från tjänst dvs. tvångsenlledigande vid pensioneringsperiodens nedre gräns eller under perioden som beslut avseende anställnings upphörande vid. periodens övre gräns eller vid pensionsålderns inträde. Även i 53 § andra stycket bör en viss jämkning göras.

Uttrycket "beviljas avsked" i 36 § bör enligt lagrådets mening till undvikande av missförstånd bytas ut mot "entiedigas". Jag ansluter mig till detla förslag.

Den föreslagna lydelsen av 38 a §, som innehåller regler för omröst­ning när flera deltar i avgörande enligt 37 eller 38 §, har av lagrådet föreslagits jämkad så att omröstningsreglerna begränsas till att gäUa i annal fall än då ärendet, prövas av regeringen. Jag biträder förslaget. Paragrafen i fråga bör endast avse ärende enligt 37 § första stycket.

Utöver vad som följer av det anförda bör vissa redaktionella jämk­ningar göras i förevarande lagförslag.

Den föreslagna reformen ger, som jag anförde i lagrådsremissen, anledning till följdändringar i elt stort antal lagar samt två nya lagar.

Prop. 1975:78

257

en om skydd för viss tjänsteutövning och en om lystnadsplikt för vissa tolkar och översättare. Förslag i dessa hänseenden bör föreläggas riks­dagen samtidigt som de ay lagrådet granskade lagförslagen. Jag vUl beträffande dessa ytterligare lagförslag anföra följande.

I vissa av förslagen till författningsändringar har vidtagits två ge­nomgående ändringar som har samband med nya RF. Liksom i ett par av de av lagrådet granskade lagförslagen har sålunda orden "Konung­en" och "Kungl, Maj:t" i olika böjningsformer bytts ut mot "regering­en" i motsvarande form. Vidare har förekommande bestämmelser om rätt för Konungen eller Kungl. Maj:t att meddela liUäiiipningsföre-skrifler beträffande resp! författning utgått såsom obehövliga, eftersom regeringen har befogenhet på grund av RF att besluta om verksfällighet av la.g.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1937: 249) om inskränkningar i rätten att utbekomma allmänna handlingar

41 §

Paragrafens första stycke innehåUer etl slraffstadgande som är till-lämpligt bl, a, på den som utlämnar handling i strid mot lagen. Stad­gandet är emellertid subsidiärt. Om gärningen är att anse som brott i ämbete eller tjänst eller eljesi i annan lag belagd med straff, skaU den sålunda bestraffas enligt vad där sägs. Såsom en följd av förslaget i övrigt bör ur lagrummet utgå förutsättningen alt gärningen är att anse som "brott i ämbete eUer tjänst".

I andra stycket stadgas f. n. att böler som ådöms enligt lagen till­faller kronan och att böterna skall förvandlas enligt allmän strafflag om tUlgång saknas tUl deras gäldande. Eftersom dessa beslämmelser med hänsyn till senare tiUkornmen lagstiftning (25: 6 BrB och 8 § la­gen (1964: 168) om verkställighet av bötesstraff) inle längre är er­forderliga, föreslås att de ulgår.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1966: 413) om vapenfri tjänst

19 §

.

Enligt detta lagrum äger civilförsvars-, brand- eller arbetschef, som är underkastad ämbetsansvar, befogenhet atl meddela vapenfri tjänste­pliktig tUlrättavisning som sägs i 18 § (varning, extratjänst eUer ule-gångsförbud). I förslaget har förutsättningen att vederbörande chef har ämbetsansvar fått utgå och ersatts äv villkor att han skall vara an­ställd hos slalen eUer hos kommun. Med kommun likställs allmän in­rättning som avses i 1 § andra . stycket kommunaltjänstemannalagen (1965:275).

Prop. 1975: 78

258

Förslaget   till  lag  om  ändring  i  förordningen   (1960:267)  angående skogsvårdsstyrdser

Enligt nya RF:s terminologi används beteckningen förordning en­dasl för de av regeringen beslutade författningarna (jfr prop. 1973: 90 s. 212). Eftersom förordningen angående skogsstyrelser beslutals med riksdagens medverkan bör dess beteckning ändras till lag,

7 §

Enligt denna paragraf är ledamöter i skogsvårdsstyrelse och skogs-vårdsslyrelses tjänstemän underkastade ämbetsansvar. Delta stadgande hör utgå som en följd av förslaget till ändringar i BrB. I stället kom­mer nu avsedda befattningshavare atl i förekommande fall vara un­derkastade ansvar för oriktig myndighetsutövning och brott mot tyst­nadsplikt enligt nya 20 kap. 1 och 3 §§ BrB samt även, såsom fram­går av nya 20 kap. 2 § BrB, omfattas av del där stadgade ansvaret för mutbrott.

Förslaget till lag om ändring i vattenlagen (1918: 523)

Enligt 10 kap. 9 § skall förr"ättningsman, som förordnats att hand­lägga syneförrätlning rörande inrättande av allmän flottied, åtnjuta det skydd och vara underkastad del ansvar som i lag stadgas be­träffande tjänsteman. I 13 kap. 6 § finns en motsvarande bestämmel­se rörande besiktningsman. Dessa stadganden bör ulgå som en följd av förslagel till ändringar i 17 och 20 kap. BrB. I stället kan ansvar för mutbrott och brott mot lystnadsplikt enligl nya 20 kap. 2 och 3 §§ BrB inträda liksom ansvar för oriktig myndighetsutövning enligt nya 20 kap. 1 § BrB och skydd enligl de nya bestämmelserna i 17 kap. 15 §§ BrB kan komma i fråga i den mån myndighetsutövning ingår i uppdraget som förrätlningsman eller besiktningsman.

10 kap.

10 och 47 §§

I andra stycket av dessa paragrafer stadgas alt förrätlningsman an­svarar såsom för tjänstefel. Stadgandet bör ulgå som en följd av för­slagel all upphäva straffbestämmelsen rörande tjänstefel i 20 kap. 4 § BrB.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1939: 608) om enskilda vägar 29 §

Stadgandet i första stycket av denna paragraf att förr'ättningsman svarar för tjänstefel bör utgå som följd av förslagel all upphäva straff­bestämmelsen rörande tjänstefel i 20 kap. 4 § BrB.

Prop. 1975: 78

259

Förslagen till lag om ändring i lagen (1952:166) om häradsallmän­ningar och lag om ändring i lagen (1952:167) om allmänningsskogar i Norrland och Dalarna

Enligt 46 resp. 45 § i dessa författningar är ledamot av bl. a. all­männingsstyrelse och hos sådan styrelse anställd befattningshavare med avseende å sina åligganden underkastade det ansvar som i lag stadgas beträffande ämbetsman. Dessa bestämmelser bör utgå som en följd av förslaget lill ändringar i 20 kap. BrB,

Förslaget till lag om ändring i lagen (1936: 567) om domkapUel 2 §

I denna paragraf föreslås utöver utbyte av ordet "Konungen" mot "regeringen" endast en följdändring i 4 mom. såvitt gäller hän­visningen lill vissa beslämmelser i 13 §.

13 §

Bestämmelserna i statstjänstemannalagen och kommunaltjänsteman­nastadgan om disciplinär bestraffning, åtalsanmälan och avstängning är inle tillämpliga på den som innehar eller uppehåller prästerlig tjänst. I stället gäller för sådan befattningshavare vissa regler i förevarande paragraf.

Enligt 2 mom. i gällande lydelse äger domkapitel tUldela innehavare av prästerlig befattning, som lyder under domkapitiet, varning eller suspendera honom under högst tre månader om han har åsidosatt sin tjänsteplikt. Är fråga om brott av svårare beskaffenhet skall dom­kapitlet göra anmälan till åtal vid domstol. Slår sådan präst som nu av­ses under åtal för brott och har han satt i fara det anseende inneha­varen av ifrågavarande befattning bör äga, kan domkapitiet enligt 3 mom. besluta om avstängning för liden intiU dess lagakraftägande dom föreligger. Avstängning kan också ske för tiden från beslut om sus­pension tills beslutet vunnit laga kraft. I nya 2 mom., som ersätter nuvarande 2 och 3 mom., har upptagits bestämmelse om rätt för dom­kapitel vad angår underlydande präst och för myndighet som regeringen förordnar i fråga om annan präst att besluta om disciplinpåföljd, av­skedande, avstängning och åtalsanmälan med motsvarande tillämp­ning av 18 och 2126 §§ statstjänstemannalagen i deras nya lydelse.

I nuvarande 4 mom, stadgas bl. a. att prästerlig befattningshavare, som enligl lagakraftägande dom funnits ha begått brott och tUl följd därav blivit avsatt eller förklarats skyldig att avgå från sin befallning, av domkapitiet kan skiljas eller under viss tid, ej över ett år, avslängas från prästämbetet. Om han inte avsatts men i anslutning tUl domen er­hållit tjänstledighet på grund av sin sinnesbeskaffenhet eller om han blivit suspenderad eller avstängd från sin befattning, kan domkapitiet avstänga honom från prästämbetet för tid varunder han inte uppehåller

Prop. 1975:78

-

260

befattningen. I förslaget till ny lydelse av 3 mom., som motsvarar nu­varande 4 mom., har som förutsättning för att domkapUlel skall få skilja eller avslänga prästerlig befattningshavare från prästämbetet i stället angetts att denne blivit avskedad, resp. all han eljesi enligl laga­kraftägande dom funnits ha begått brott eller blivit ålagd disciplinpå­följd genom beslut som vunnit laga kraft samt i anslutning till domen eller beslutet på grund av sin sinnesbeskaffenhet erhållit tjänstledighet från sin befattning. Vidare har ordet "suspenderad" fått utgå som en följd av förslaget att upphäva suspensionsslraffet.

Vad härefter angår nya 4 mom., stadgar detta i första slyckel räll för domkapitel att från tjänsten skilja präst som övergivit svenska kyrkans lära samt i andra stycket befogenhet för domkapitel atl från prästäm­betet skilja präst som sålunda avskedals eller eljest övergivit svenska kyrkans lära. Dessa bestämmelser motsvarar i oförändrat skick inne­hållet i nuvarande 5 mom.

Nya 5 mom. motsvarar nuvarande 6 mom. och har endast undergått viss lagteknisk följdändring.

I nya 6 mom. har genom hänvisning till nya 51 §, 52 § första slyckel och 53 § statstjänstemannalagen upptagils den civilprocessuella ordning som enligt förslagel skall gälla mål rörande avskedande och andra frå­gor som avses i nya 2 mom. saml avskedande enligl nya 4 mom. första stycket.

I 7 mom. har liksom f. n. upptagils beslämmelser om besvär i ad­ministrativ väg, EnUgt nuvarande 7 mom. första stycket äger den som är missnöjd med domkapitels beslul enligt nuvarande 25 mom. söka ändring hos kammarrätten. I förslaget till ny utformning av 7 mom. har till en början i ett första stycke rätten till besvär hos kammarrät­ten angivils gälla beslul enligt nya 3 mom. och 4 mom. andra stycket, dvs. beslut om skiljande eller avstängning från prästämbetet. I nu­varande andra stycket finns en bestämmelse att vissa beslut skall gå i verkställighet ulan hinder av klagan där ej annorlunda förordnas. Här­med avses beslut enligt nuvarande 3 mom. om avstängning från tjänst samt enligt nuvarande 4 mom. om skiljande eller avstängning från prästämbetet. Enligt nya andra stycket skall verkslällighetsregeln gälla endast sistnämnda typ av beslul, I fråga om avstängning från tjänst kommer i stället att gälla den regel om omedelbar verkan hos av­stängningsbeslut som finns inlagen i nya 26 § statstjänstemannalagen, tUl vUket lagrum nya 2 mom. i förevarande 13 § hänvisar. Den nuvaran­de verkslällighetsregeln gäUer naturligen beslut som meddelats av dom­kapitel eller kammarrätt, I nya andra stycket har regeln angetts gälla även beslul av den nämnd, som enligt vad senare skall beröras föreslås pröva frågor om biskops skiljande eller avstängning från tjänsten eller prästämbetet.

Prop. 1975:78

261

20 §

Denna paragraf föreskriver f. n. att domkapitels befogenhet att be­sluta enligt nuvarande 35 mom. i 13 § skall tillkomma regerings­rätten i fråga om biskop. Enligt förslaget utgår denna särregel ur 20 §. I stället las i 20 § in stadgande om befogenhet för en särskild nämnd, bestående av fem ledamöter under ordförandeskap av en lagkunnig och i domarvärv erfaren person, alt beträffande biskop besluta i frågor som avses i nya 24 mom. av 13 §. Vad angår talan mot nämndens beslut kommer att gälla de för präster i allmänhet föreslagna processuella be­stämmelserna i nya 67 mom. av 13 § om talan vid allmän domstol eller arbetsdomstolen resp, besvär i kammarrätt.

Övergångsbestämmelser

Vissa övergångsstadganden bör fogas till bestämmelse om dag för ikraftträdande av de föreslagna lagändringarna. Sålunda bör den i nu­varande 13 § 7 mom. upptagna besvärsregeln alltjämt äga tillämpning på beslut exempelvis rörande varning eller suspension enligt nuva­rande 2 mom. som meddelats före nyssnämnda dag.

Även bestämmelsen i 13 § 4 mom. om rätt för domkapUel att från prästämbetet skilja eller avstänga präst som avsatts eller förklarats skyldig alt avgå från sin befattning till följd av brottmålsdom bör äga fortsatt tillämpning i fråga om dom som meddelats före lagändringar­nas ikraftträdande, övergångsbestämmelser med nu avsedd innebörd har också upptagits i lagförslaget.

Förevarande lagförslag ar att anse som kyrkolag. Jag förordar därför att förslaget efler riksdagsbehandlingen föreläggs 1975 års allmänna kyrkomöte för godkännande.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1971: 289) om allmänna förvalt­ningsdomstolar

2§

Enligt första stycket tredje punkten i denna paragraf prövar rege­ringsrätten f. n. mål som avses i 20 § lagen om domkapitel, dvs. mål som gäller bl. a. skUjande av biskop från prästämbetet. Såsom tidigare berörts föreslås att denna befogenhet i stället tilläggs en särskild nämnd. Förevarande bestämmelse bör därför utgå.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:309) om behörighet för aUmän förvaltningsdomstol att pröva vissa mål

1 §

I denna paragraf stadgas att besvär mot beslut, som meddelats med stöd av författnmg utfärdad före den 1 januari 1972 och som enligt vad dittills gällt skall anföras hos Konungen, i vissa fall i stället skall anföras hos kammarrätt. Enligt tionde punkten gäller detta besvär i mål

17   Riksdagen 1975.1 saml Nr 78

Prop. 1975: 78

262

om bl. a. förordnande angående läkarundersökning av den som är an­ställd i allmän tjänst. På sätt som har berörts i lagrådsremissen skall ta­lan mot arbetsgivarens beslut av detla slag alltid kunna väckas vid all­män domstol eller vid arbetsdomstolen. Angivna typ av "ärenden bör därför utgå ur uppräkningen i tionde punkten i förevarande paragraf.

Enligt en föreslagen övergångsbestämmelse skall besvär alltjämt kunna föras hos kammarrätt i fråga om beslut som meddelats före lagänd­ringens ikraftträdande.

Förslagen till lag om ändring i lagen (1960: 408) om behörighet ati ut-' öva läkaryrket, lag om ändring i lagen (1963: 251) om behörighet att utöva tandläkaryrket och lag om ändring i lagen (1965: 61) om behörig­het att utöva veterinäryrket m. in.

I 3 § lagen om behörighet att utöva läkaryrket, 4 § lagen om behö­righet alt utöva tandläkaryrket och 3 § lagen om behörighet alt utöva veterinäryrket m. m, finns f, n. stadganden om rätt för socialslyrelseri resp. lantbmksstyrelsen att återkalla légUimalion för läkare och land­läkare resp. veterinär bl. a. om vederbörande blivit avsatt eller suspen­derad från tjänsten för brott som han förövat under utövning av sitt yrke. Som en följd av förslaget att avskaffa de särskilda ämbetsstraffen bör denna förutsättning för återkallande av legitimation litgå och er-sältas av villkoret alt vederbörande enligt de riya reglerna i statstjänste­mannalagen blivit för brott eller förseelse i utövningen av lakar- resp, tandläkar- och velerinäirket avskedad genom beslut som -vunnit laga kraft. Eftersom vissa av här avsedda befattningshavare omfattas av kommunaltjänstemannastadgan i stället för statstjänstemannalagen och samma regler om disciplinansvar m. m, som nu föreslås intagna i denna lag avses bli införda även i kommunaltjänstemannastadgan, bör hän­visning göras också lUl denna.

Vidare föreslås alt en i 6 § lagen om behörighet alt utöva läkaryrket, 7 § lagen om behörighet att utöva tandläkaryrket och 6 § lagen om behörighet alt utöva veterinäryrket intagen bestämmelse om möjlighet alt återkalla legitimation för tid då vederbörande på grund av ådömd suspension inle är i tjänst skall ulgå.

Dom på avsättning eller suspension söm meddelats före lagändringens ikraftträdande bör även därefter kunna läggas till grund för beslut om återkallande av legitimation. Övergångsbestämmelser med detta inne­håll föreslås därför.

Förslaget till lag om ändring i sjukvårdslagen (1962: 242) 22 §

I denna paragraf stadgas f, n. ätt socialstyrelsen, om den vidtagit åt­gärd för alt ställa läkare under åtal för fél eller försummelse i tjänsten, äger avstänga läkaren från utövning av tjänsten om det finnes erfordef-

Prop. 1975: 78

263

ligt för sjukvårdens behöriga uppehållande. Med hänsyn till förslaget om avkriminalisering av vanliga tjänstefel och avskaffande av avsättning som brottspåföljd bör bestämmelsen utformas annorlunda. Därför före­slås den ändringen i föreVarande paragraf att avstängning under 'i övrigt redan f. n, gällande förutsättningar skall kunna ske sedan socialslyrelsen anmält läkaren 'liU åtal för förseelse i tjänsten eller an­mält sådan förseelse till den som enligt statstjänstemannalagen eller kommunaltjänstemannastadgan har alt pröva frågan om avskedande av läkaren. Enligt förslaget får avstängningen inle gälla längre än till dess tjänsteförseelsen slutligt prövats i brottmålet eller i ärendet om avske­dande.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1959: 590) om gränstullsamarbete med annan stat

8§

Enligt första stycket i denna paragraf åtnjuter tulltjänsteman från annan stat under utövning här i riket av tullljänst, som omfattas av gränstull­samarbele, skydd enligl 10 kap. strafflagen (numera 17 kap, BrB) men skall inle vara underkastad i 25 kap. samma lag (numera 20 kap. BrB) meddelade bestämmelser om ämbetsbrott. Med hänsyn tiU de föreslagna ändringarna i BrB bör förevarande bestämmelse ändras så att den be­träffande ifrågavarande tullpersonal hänvisar till stadgandet i 17 kap. 5 § BrB i fråga om skydd och till 20 kap, samma balk i fråga om undan­tag från ansvar.

Enligt paragrafens andra stycke skall, oiri svensk tulltjänsteman genom gärning som avses i 25 kap. 15 §§ strafflagen (numera 20 kap. 15 §§ BrB) åsidosatt sin tjänsteplikt då han i anledning av gränstullsamar­bete haft att utöva tuUtjänst för annan stat, så anses som om gärningen begåtts under utövning av svensk tuUtjänst, För att bestämmelsen skall anpassas tUl det nya sanktionssyslemet bör den ändras så alt den avser svensk tuUtjänsleman som under i ö-vrigt angivna förutsättningar begått brott som avses i 20 kap. 13 §§ BrB eUer på annat sä.11 gjort sig skyl­dig till tjänsteförseelse. Med tjänsteförseelse åsyftas här förseelse enligt 18 § statstjänstemannalagen.

Förslaget till lag om ändring i lagen (1974:191) om bevakningsföretag

7§

'   

-

I denna paragraf föreskrivs att den som är godkänd för anstälhiing i bevakningsföretag och har tUl uppgift att utföra bevakningstjänst (väk­tare) åtnjuter skydd som avses i 17 kap. 1 § BrB. Med hänsyn till de föreslagna ändringarna i 17 kap. BrB bör hänvisningen i förevarande bestämmelse ändras till att avse 17 kap. 5 § BrB.

Prop. 1975:78

264

Förslaget till lag om skydd för viss tjänsteutövning

Enligt 17 kap. 1 § andra stycket BrB skall det straffskydd som enUgt första stycket samma paragraf tUlkommer innehavare av ämbete eller annan befattning varmed ämbetsansvar är förenat, åtnjutas också av den som innehar befattning med vilken enligt regeringens förordnande samma skydd skall vara förenat. Med stöd av denna bestämmelse har Kungl. Maj:t utfärdat kungörelsen (1961: 559) med förordnande om äm­betsskydd för vissa befattningshavare. Enligt denna kungörelse skall ifrågavarande skydd tillkomma befattningshavare som handhar säker­hets- eller ordningstjänst vid kanal- eller slussverk eller järnvägsanlägg­ning eller allmän flygplats eller godkänd enskild flygplats, vaktpost och annan för bevakning eller upprätthållande av ordning tjänstgöran­de krigsman samt den som i övrigt för försvaret fullgör bevaknings-elter ordningsuppgift och därvid bär uniform eller märke som tydligt utvisar denna uppgift.

Den angivna bestämmelsen 1 17 kap. 1 § BrB motsvaras i förslaget av 5 § samma kapitel. Enligt denna paragraf skall bestämmelserna i 1, 2 och 4 §§ om våld eller hot mot tjänsteman, förgripelse mot tjänste­man och våldsamt motstånd också tiUämpas om någon på sätt där sägs förgriper sig mot eller hindrar den som enligt särskild föreskrift skall åtnjuta samma skydd som är förenat med myndighetsutövning eller som är eller har varit kallad att biträda förrättningsman vid åt­gärd som omfattas av sådant skydd. Sådan särskild föreskrift som åsyf­tas i den nya bestämmelsen måste enligt nya RF utfärdas i form av lag. På grund härav föreslås en ny lag om skydd för viss tjänsteutöv­ning som avses ersätta 1961 års kungörelse.

I den föreslagna lagen har tagits in samma personkategorier som i kungörelsen med undantag av krigsmän. De senare åtnjuter straff-skydd direkt enligt de nya bestämmelserna i 17 kap. BrB och behöver därför inle tas med i den nya lagen.

Förslaget till lag om tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare

Någon straffsanktionerad tystnadsplikt finns inte särskilt föreskriven beträffande den som utför uppdrag som tolk (översättare) åt myndig­het. De allmänna reglerna om brott mot tystnadsplikt i 20 kap. 3 § BrB torde sannolikt inte heller vara tillämpliga på tolk. Den som i den­na egenskap biträder myndighet intar nämligen inte en sådan ställning att han kan anses underkastad ämbetsansvar. Eftersom en tolk i regel inte är anställd hos myndigheten utan endast tillfälligt medverkar i dess verksamhet, torde han inte heller på grund av 20 kap. 12 § andra stycket andra punkten BrB vara underkastad tystnadsplUct utan ämbetsansvar. Undanlag synes i sistnämnda hänseende dock böra göras i fråga om allmän tolk hos domstol.

Invandrarulredningen har i sitt betänkande (SOU 1972: 83) Invand-

Prop. 1975: 78

265

rarutredningen 2 framhållit det otillfredsställande i att klara regler om tolks tystnadsplikt saknas. Uppdrag som tolk ger nämligen ofta insyn i enskilda personers privata förhållanden.

För den enskUde är det av stor betydelse alt tolken iakttar tystnad beträffande uppgifter av personlig natur som han får kännedom om i samband med sitt uppdrag. Införandet av en straffsanktionerad tyst­nadsplikt skulle därför enligt utredningen bidra tUl att stärka den en­skUdes förtroende för tolken. För tolken själv kan en uttrycklig regel om tystnadsplikt också vara ett stöd, om han av utomstående skulle avkrävas upplysningar om vad som förevarit i mål eller ärende hos myndighet. Det nu sagda gäller inte bara uppgifter om enskilds person­liga förhållanden utan har avseende också på upplysningar om yrkeshem­ligheter, affärsförhållanden m. m. som tolk får kännedom om vid full­görande av sitt uppdrag.

Invandrarulredningen förordar därför att en lagsladgad tystnads­plikt införs för tolk och översättare som anlitas av myndighet eller annat organ för vars fullgörande staten eller kommun svarar. Tystnads­plikten bör enligt utredningens förslag avse den som fuUgör eller full­gjort uppdrag som tolk eller översättare eller som är eller varit anställd som tolk eller översättare samt innefatta förbud för honom att obe-hörligen yppa vad han under uppdraget erfarit om enskilds personliga förhållanden eller om yrkeshemlighet, affärsförhållande eller förhållan­de av betydelse för landets försvar.

Frågan om straffsanktionerad tystnadsplikt för tolk har även be­handlats i riksdagen. I motionema 1974: 560 och 1974: 573 hemställ­des sålunda under hänvisning till invandrarutredningens förslag att riksdagen skulle hos Kungl. Maj:t begära förslag till bestämmelser om sådan tystnadsplikt. Justitieutskottet förklarade sig i sitt betänkande över motionerna (1974: 25) dela uppfattningen att det är angeläget att lag­stiftning beträffande tystnadsplikt för tolk och översättare kommer lill stånd. Med hänsyn till pågående lagstiftningsarbete borde motionerna enligt utskottets mening emellertid inte föranleda någon riksdagens åtgärd och utskottet hemställde därför att riksdagen skulle avslå dem. Riksdagen beslutade enligt utskottets hemställan.

Även jag anser alt lagstadgad tystnadsplikt bör införas för vissa tolkar och översättare. De av invandrarulredningen föreslagna bestämmelserna , synes vara ändamålsenliga. Jag ansluter mig därför till utredningens för­slag. Det bör beaktas att den föreslagna tystnadsplikten avser förbud alt obehörigen yppa vissa angivna förhållanden. Har tolk fått kännedom om förhållande av detla slag exempelvis under tolkning vid offentiig för­handling inför domstol, är han givetvis lika litet som någon annan vid förhandlingen närvarande person skyldig aft iakttaga tystnad härom. Detta får anses ligga i alt förbudet endast avser obehörigt yppande.

I en nyligen framlagd proposition (1975: 26) föreslås alt tolkar och

Prop. 1975: 78

266

översättare skall kunna få statiigt godkännande. De nya beslärrinielserna om tystnadsplikt bör avse även tolkar öch översättare med sådant god­kännande oavsett om de anlitas av offentligt organ.

Jag vill erinra om ätt den sålunda föreslagna tystnädsplikteri kom­

pletteras av de generella ansvars- och åtalsreglerna i nya 20 kap. 3' §

BrB.

'

Övriga lagförslag

Den nya straffbestämmelsen i 20 kap. 3 § BrB är, som tidigare be­rörts, avsedd alt i allmänhet ersätta de ansvars- och åtalsregler angående brott mot tystnadsplikt som finns i skilda specialförfaitningar. Därför ' föreslås att dessa regler upphävs såsom inte längre erforderliga. Bestäm­melsen i 20 kap. 3 § BrB är avsedd att gäUa också brott mot tystnads­plikt som åligger någon enligt förordnande meddelat med stöd av för­fattning, exempelvis granskningsnämnds förordnande enligt 6 eller 16 § lagen (1971: 1078) om försvarsuppfinningar.

Hemställan

Jag hemställer alt regeringen föreslår riksdagen att dels aniaga de av lagrådet granskade förslagen med vidtagna änd­ringar,

dels aniaga inom justitiedepartementet upprättade förslag till

7.

lag om ändring i lagen (1937: 249) om inskränkningar i rätten alt utbekomma allmänna handlingar,

8.

lag om ändring i lagen (1966: 413) om vapenfri tjänst,

9.

lag om ändring i förordningen (1960: 267) angående skogsvårds-styrelser,

10.

lag om ändring i vattenlagen (1918: 523),

11.

lag om ändring i lagen (1939: 608) dm enskilda vägar,

12.

lag om ändring i lagen (1952: 166) om häradsallmänningar,

13.

lag om ändring i lagen (1952: 167) om allmänningsskogar i Norr­land och Dalarna,

15.

lag om ändring i lagen (1971: 289) om allmänna förvaltningsdom­stolar,

16.

lag om ändring i lagen (1971: 309) om behörighet för allmän för­valtningsdomstol att pröva vissa mål,

17.

lag om ändring i lagen (1960: 408) om behörighet all utöva läkar­yrket,

18.

lag om ändring i lagen (1963: 251) om behörighet alt utöva tand­läkaryrket,

19.

lag om ändring i lagen (1965: 61) om behörighet all utöva vele­rinäryrket m, m.,

20.

lag om ändring i sjukvårdslagen (1962: 242),

Prop. 1975: 78

267

21.

lag om ändring i lagen (1959: 590) om gränstullsamarbete med annan stat,

22.

lag om ändring i lagen (1974: 191) om bevakningsföretag,

23.

lag om skydd för viss tjänsteutövning,

24.

lag om tystnadsplikt för vissa tolkar och översättare,

25.

lag om ändring i förordningen (1935: 395) om kontroll över till­verkningen av krigsmateriel m. m,,

26.

lag om ändring i förordningen (1939: 174) angående tillverkning, införsel och försäljning av gasskyddsmateriel,

27.

lag om ändring i lagen (1944: 133) om kastrering,

28.

lag om ändring i lagen (1948: 390) om skyldighet för näringsid-' käre m. fl. atl biträda vid planläggningen äv rikets ekonomiska försvars­beredskap,

29.

lag om ändring i lagen (1948: 433) om förs'äkrmgsrörelse,

30.

lag om ändring i arbelarskyddslagen (1949': 1),

31.

lag om ändring i lagen (1950: 272) om rätt för utländsk försäk­ringsanslalt att driva försäkringsrörelse här i riket,

32.

lag om ändring i uppbördslagen (1953: 272),

33.

lag om ändring i lagen (1953: 397) om avgift för fettvaror som användas för framställning av feltemulsion m. m.,

34.

lag om ändring i lagen (1954: 243) om yrkesskadeförsäkring,

35.

lag om ändring i allmänna förfogandelagen (1954: 279),

36.

lag om ändring i allmänna ransoneringslagen (1954: 280),

37.

lag om ändring i msdrycksförsäljningsförordningen (1954: 521),

38.

lag om ändring i lagen (1954: 579) om nyklerhetsvård,

39.

lag om ändring i lagen (1956: 2) om socialhjälp,

40.

lag om ändring i lagen (1956: 245) om uppgiflsskyldighel rörande pris- och konkurrensförhållanden,

41.

lag om ändring i atomenergilagen (1956: 306),

42.

lag om ändring i taxeringslagen (1956: 623),

43.

lag om ändring i förordningen (1957: 343) om oljelagring m, m,,

44.

lag om ändring i strålskyddslagen (1958: 110),

45.

lag om ändring i lagen (1958: 295) om sjömansskatt,

46.

lag om ändring i lagen (1959: 92) om förfarandet vid konsum- " lionsbeskaltning,

47.

lag om ändring i civilförsvarslagen (1960: 74),

48.

lag om ändring i barnavårdslagen (1960: 97),

49.

lag om ändring i ölförsäljningsförordningen (1961: 159),

50.

lag om ändring i förordningen (1961: 180) om tillverkning av sprit och vin,

51.

lag om ändring i förordningen (1961: 181) om försäljning av tek­nisk sprit och alkoholhaltiga preparat,

52.

lag om ändring i förordningen (1961: 381) om tillverkning av ocb handel med fodermedel m. m.,

53.

lag om ändring i lagen (1962: 381) om allmän försäkring.

Prop. 1975: 78

268

54.

lag om ändring i slämpelskailelagen (1964: 308),

55.

lag om ändring i lagen  (1964: 542) om personundersökning i brottmål,

56.

lag om ändring 1 lagen (1965: 94) öm polisregister m. m.,

57.

lag om ändring i lagen (1965: 719) om säkerhet på fartyg,

58.

lag om ändring i lagen (1966: 314) om kontinentalsockeln,

59.

lag om ändring i lagen (1967: 940) angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda,

60.

lag om ändring i lagen (1968: 430) om mervärdeskatt,

61.

lag om ändring i förordningen (1968: 551) om begränsning av svavelhalten i eldningsolja,  .

62.

lag om ändring i miljöskyddslagen (1969: 387),

63.

lag om ändring i aUmänna arbetstidslagen (1970: 103),

64.

lag om ändring i sjöarbetstidslagen (1970: 105),

65.

lag om ändring i lagen (1970: 244) om allmänna vatten- och av­loppsanläggningar,

66.

lag om ändring i lagen (1970: 725) om lokaliseringssamråd,

67.

lag om ändring i lagen (1970: 943) om arbetstid m. m. i husligt arbele,

68.

lag om ändring i livsmedelslagen (1971: 511),

69.

lag om ändring i lagen (1971:1078) om försvarsuppfinningar,

70.

lag om ändring i lagen (1971: 1154) om förbud mot dumpning av avfall i vatten,

71.

lag om ändring i lagen (1971: 1204) om byggnadstiUstånd m. m.,   .

72.

lag om ändring i lagen (1972: 119) om fastställande av könstill­hörighet i vissa fall,

73.

lag om ändring i lagen (1972: 826) om uppgiftsskyldighet i vissa planeringsfrågor,

74.

lag om ändring i sjömanslagen (1973: 282),

75.

lag om ändring i datalagen (1973: 289),

76.

lag om ändring i lagen (1973: 329) om hälso- och miljöfarliga varor,

77.

lag om ändring i kreditupplysningslagen (1973: 1173),

78.

lag om ändring i lagen (1974: 13) om vissa anslällningsfrämjande ålgärder,

79.

lag om ändring i Inkassolagen (1974: 182),

80.

lag om ändring i lagen (1974: 268) med anledning av miljöskydds-konventionen den 19 februari 1974 meUan Danmark, Finland; Norge och Sverige,

81.

lag om ändring 1 gruvlagen (1974: 342),

82.

lag om ändring i abortlagen (1974: 595),

83.

lag om ändring i lagen (1974: 890) om vissa mineralfyndigheter,

84.

lag om ändring i lagen (1975: 55) om folk- och bostadsräkning år 1975,

85.

lag om ändring i byggnadslagen (1947: 385),

Prop. 1975:78

269

86.

lag om ändring i lagen (1975: 000) om beslutanderätt för Sveriges exportråd bettäffande handelssekreterare m. m.

87.

lag om ändring i lagen (1975: 000) om offentliga funktionärers tystnadsplikt,

88.

lag om ändring i lagen (1975: 000) med vissa bestämmelser inom hälso- och sjukvård m. m.,

89.

lag om ändring i oljekrislagen (1975: 000),

dels för sin del antaga inom justitiedepartementet upprättat förslag lill

14. lag om ändring i lagen (1936: 567) om domkapitel.

Av de angivna förslagen har de som har tagits upp under 2 och 3 upp­rättats i samråd med statsrådet Löfberjg samt förslagen under 8 och 47 i samråd med chefen för försvarsdepartementet. Förslagen under 9, 12, 13, 19, 52, 61, 68, 70, 76 och 80 har upprättats i samråd med chefen för jordbruksdepartementet, förslagen under 11, 57, 64 och 74 i samråd med chefen för kommunikationsdepartementet, förslaget under 14 1 samråd med chefen för kommundepartementel i hans egenskap av föredragande statsråd för kyrkoärenden samt förslagen under 17, 18, 20, 34, 38, 39, 44, 48, 53 och 59 i samråd med chefen för socialdepartementet. För­slagen under 21, 29, 3133, 37, 42, 45, 46, 4952, 54, 60 och 84 bar upprättats i samråd med chefen för finansdepartementet, förslagen under 24, 30, 63, 66, 67, 71 och 78 i samråd méd chefen för arbets­marknadsdepartementet, förslagen under 25, 26, 28, 35, 36, 40, 43, 86 och 89 i samråd med chefen för handelsdepartementet, förslagen un­der 41, 58, 73, 81 och och 83 i samråd med chefen för industrideparte­menlet samt förslaget under 85 i samråd med chefen för bostadsde­partementet.

Med hänsyn till vad jag anfört om alt förslaget tiU lag om ändring i

lagen om domkapitel bör efter riksdagsbehandlingen föreläggas 1975 års

allmänna kyrkomöte för godkännande bör lagförslagen behandlas av

riksdagen under innevarande riksmöte.   "

!,

Beslut

Regeringen ansluter sig tUl föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att antaga de förslag som före­draganden har lagt fram.

Prop. 1975: 78

270

Imiehåll

Propositionen...................................................... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll   ..................... 

.... 

1

Lagförslag     ...................................................... 

2

1.

lag om ändring i brottsbalken........ ;................. 

.... 

2

2.

lag om ändring i statstjänstemannalagen (1965: 274)  

12

3.

lag om ändring i lagen (1974: 359) om ändring i statstjänste­mannalagen (1965: 274)   

24

4.

lag om ändring i rättegångsbalken.................... 

.. 

24

5.

lag om ändring i miUtära rättegångslagen (1948: 472)    ....

29

6.

lag om ändring i förvaltningslagen (1971: 290)    ;.     

33

7.

lag om ändring i lagen (1937: 249) om inskränkningar i rät­ten alt utbekomma allmänna handlingar .....                                                         ..__ 

_ 

33

8.

lag om ändring i lagen (1966: 413) om vapenfri tjänst         

34

9.

lag om ändring i förordningen (1960: 267) angående skogs­vårdsstyrelser         ....;....          .

35

10.

lag om ändring i vattenlagen (1918: 523)........... 

36

11.

lag om ändring i lagen (1939: 608) öm enskUda vägar 

37

12.

lag om ändring i lagen (1952: 166) om häradsallmänningar

37

13.

lag om ändring i lagen (1952: 167),om aUmänningsskogar i Norrland och Dalarna                 .....

38

14.

lag om ändring i lagen (1936: 567) om domkapitel .,,"  

38

15.

lag om ändring i lageri (1971: 289) om allmänna förvalt­ningsdomstolar  

41

16.

lag om "ändring i lagen (1971: 309) om behörighet för allmän förvaltningsdomstol att pröva vissa mål                                                                  

.. 

42

17.

lag om ändring i lagen (1960: 408) om behörighet att utöva läkaryrket           

46

18.

lag om ändring i lagen (1963: 251) om behörighet alt utöva tandläkaryrket                         

47

19.

lag om ändring i lagen (1965: 61) om behörighet alt utöva veterinäryrket m. m          

48

20.

lag om ändring i sjukvårdslagen (1962: 242)....... 

.. 

50

21.

lag om ändring i lagen (1959: 590) om gränstullsamarbete med annan stat      

51

22.

lag om ändring i lagen (1974:191) om bevakningsföretag ..

51

23.

lag om skydd för viss tjänsteutövning............... 

.. 

52

24.

lag om tystnadspUkt för vissa tolkar och översättare  

52

25.

lag om ändring i förordningen (1935: 395) om kontroll över tUlvérkningen av krigsmateriel m. m        

53

26.

lag om ändring i förordningen (1939: 174) angående tillverk­ning, införsel och försäljning av gasskyddsmateriel......................................... 

.. 

53

27.

lag om ändring i lagen (1944: 133) om kastrering. 

.. 

54

28.

lag om ändring i lagen (1948: 390) om skyldighet för närings­idkare m. fl. att biträda vid planläggningen av rikets ekono­miska försvarsberedskap ............ 

54

29.

lag om ändrmg i lagen (1948: 433) om försäkringsrörelse ..

56

30.

lag om ändring i arbetarskyddslagen (1949: 1)  .. 

.. 

56

31.

lag om ändring i lagen (1950: 272) om rätt för utländsk för­säkringsanstalt att driva försäkringsrörelse här i riket..................................................... 

56

Prop. 1975:78         '

271

ag om ändring i uppbördslagen (1953:'272)....... 

56

ag om ändring i lagen (1953: 397) om avgift för fettvaror

som användas för framställning av feltemulsion m. m  

57

ag om ändring i lagen (1954: 243) om yrkesskadeförsäkring

58

ag om ändring i aUmänna förfogandelagen (1954: 279) ....

58

ag om ändring i allmänna ransoneringslagen (1954: 280) ..

59

ag om ändring i rasdrycksförsäljningsförordningen (1954:

521)........................................................... 

59

ag om ändring i lagen (1954: 579) om nykterhetsvård ....

60

ag om ändring i lagen (1956: 2) om socialhjälp.. 

.. 

61

ag om ändring i lagen (1956: 245) om uppgiftsskyldighet

rörande pris- och konkurrensförhåUanden.......... 

62

ag om ändring i atomenergilagen (1956: 306)....       

62

ag om ändring i taxeringslagen (1956: 623)....... 

63

ag om ändring i förordningen (1957: 343) om oljelagring

m.m....................................... :.................. 

64

ag om ändring i strålskyddslagen (1958: 110)  .. 

65

ag om ändring i lagen (1958: 295) om sjömansskatt ......

66

ag om ändring i lagen (1959: 92) om förfarandet vid kon­

sumtionsbeskattning ...... '............................. 

. 

67

ag om ändring i civUförsvarslagen (1960: 74).... 

. 

67

ag om ändrmg i barnavårdslagen (1960: 97)...... 

.. 

68

ag om ändring i ölförsäljningsförordningen (1961: 159)  . ..

69

ag om ändring i förordningen (1961: 180) om tUlverkning

av sprit och vin........ :............ _____________ 

.. 

70

ag om ändring i förordningen (1961: 181) om försäljning av

eknisk sprit och alkoholhaltiga preparat............ 

71

ag om ändring i förordningen (1961: 381) om tillverkning

av och handel med fodermedel m. m................. 

71

ag om ändring i lagen (1962: 381) om allmän försäkring ..

72

ag om ändring i stämpelskattelagen (1964: 308) 

73

ag om ändring i lagen (1964: 542) om personundersökning

brottmål.................................................... 

.. 

73

ag om ändring i lagen (1965: 94) om poUsregister m. m. ..

74

ag om ändring i lagen (1965: 719) om säkerheten på fartyg

75

ag om ändring i lagen (1966: 314) om kontinenlalsockeln

75

ag om ändring i lagen (1967:940) angående omsorger om

vissa psykiskt utvecklingsstörda......................       

76

ag om ändring i lagen (1968: 430) om mervärdeskatt 

76

ag om ändring i förordningen (1968: 551) om begränsning

av svavelhalten i eldningsolja _______________ 

77

ag om ändring i mUjöskyddslagen (1969: 387)... 

78

ag om ändring i aUmänna arbetstidslagen (1970: 103)       

79

ag om ändring i sjöarbelstidslagen (1970: 105).. 

79

ag om ändring i lagen (1970: 244) om allmänna vatten- och

avloppsanläggningar......... ;___ ...................... 

80

ag om ändring i lagen (1970: 725) om lokaliseringssamråd

80

ag om ändring i lagen (1970: 943) om arbetstid m. m. i hus-

igt arbete__ ................................................ 

81

ag om ändring i livsmedelslagen (1971: 511) ..... 

81

ag om ändring i lagen (1971: 1078) om försvarsuppfinningar

82

ag om ändring i lagen (1971: 1154) om förbud mot dump­

ning av avfall i vatten.................................... 

.. 

83

Prop. 1975: 78

272

71.   lag om ändring i lagen (1971: 1204) om byggnadstUlstånd

m. m.......................................................... 

.. 

83

72.

lag om ändring i lagen (1972: 119) om fastställande av köns-, tillhörighet i vissa fall   

84

73.

lag om ändring i lagen (1972:826) om. uppgiftsskyldighet i vissa planeringsfrågor       

84

74.

lag om ändring i sjömanslagen (1973: 282)......... 

_ 

85

75.

lag om ändring I datalagen (1973: 289)............. 

.. 

86

76.

lag om ändring i lagen (1973: 329) om hälso- och miljöfarli­ga varor      

86

77.

lag om ändring i kreditupplysningslagen (1973: 1173)   

87

78.

Iag om ändring i lagen (1974: 13) om vissa anställningsfräm­jande åtgärder     

88

79.

lag om ändring i inkassolagen (1974: 182).......... 

88

80.

lag om ändring i lagen (1974: 268) med anledning av miljö­skyddskonventionen den 19 febraari 1974 meUan Danmark, Finland, Norge och Sverige....... 

89

81.

lag om ändring i gravlagen (1974: 342).............. 

89

82.

lag om "ändring i abortlagen (1974: 595) ........... 

.. 

90

83.

lag om ändrmg i lagen (1974: 890) om vissa mineralfyndig­heter 

90

84.

lag om ändring i lagen (1975: 55) om folk- och bostads­räkning år  1975   ....            

91

85.

lag om ändring i byggnadslagen (1947: 385) ...... 

91

86.

lag om ändring i lagen (1975: 000) om beslutanderätt för Sveriges exportråd beträffande handelssekreterare m. m.  ..

. 92

87.

lag om ändring i lagen (1975: 000) om offentiiga funktio­närers tystaadsplikt    

93

88.

lag om ändring i lagen (1975: 000) med vissa bestämmelser inom hälso- och sjukvård m. m   

93

89.                                                     lag om ändring i oljekrislagen (1975:,000)                   

93

Utdrag av protokollet vid regeringssammanträde 1975-0206 ....

94

1

Inledning...................................................... 

.. 

94

2

Gällande rätt................................................. 

.. 

96

3

Ämbetsansvarskommitténs principbetänkande         ;...

105

4

Principerna för ett nytt sanktionssyslem  ........... 

106

4.1

Kommittén.............................................. 

106

4.2

Remissyttrandena..................... ;............. 

107

5 Avtalsförbudet i 3 § statstjänstemannalagen....... 

108

5.1

Kommittén.............................................. 

108

5.2

Remissyttrandena..................................... 

108

6 Det straffrättsliga ansvarsområdet.................... 

109

6.1

Kommittén    ................... -..................... 

109

6.2

Remissyttrandena..................................... 

113

7 Disciplinansvaret............................................ 

116

7.1

Kommittén    .................. -...................... 

116

7.2

Remissytttandena..................................... 

120

8 Ansvarsregler för vissa funktionärsgrapper.......... 

129

8.1

Kommittén.............................................. 

,129

8.2

Remissyttrandena ................................... 

131

9 ProcessueUa frågor    ............................... ___ 

132

Frop. 1975: 78

273

9.1

Kommittén    .......................................... 

. 

132

9.2

Remissyttrandena .................................... 

133

10 JO:s och JK:s tUlsyn...................................... 

. 

134

10.1

Kommittén     ......................................... 

134

10.2

Remissyttrandena.................................... 

135

11 Den militära sektom........................................ 

136

11.1

Kommittén    .......................................... 

136

11.2

Remissyttrandena.................................... 

137

12, Följdändringar i 17 kap. brottsbalken ............... 

137

12.1

Kommittén     ......................................... 

137

12.2

Remissyttrandena.................................... 

138

13. Föredraganden ............................................ 

139

13.1

Principerna för ett nytt sanktionssyslem ...... 

139

13.2

Avtalsförbudet i 3 § statstjänstemannalagen. 

139

13.3

Det straffrättsliga ansvarsområdet.............. 

141

13.4

Disciplinansvaret   ................................... 

154

13.5

Processuella frågor  ................................. 

169

13.6

JO:s och JK:s tiUsyn  ............................... 

173

13.7

Den mUitära sektorn    ............................. 

174

14

Upprättade lagförslag   .................................. 

174

15

Specialmotivering   ....................................... 

175

15.1

Förslaget tUl lag om ändring i brottsbalken... 

175

15.2

Förslaget tUl lag om ändring i slatstjänslemannalagen

191

15.3

Förslaget till lag om ändring i lagen om ändring i stats­tjänstemannalagen           

205

15.4

Förslaget till lag om ändring i rättegångsbalken     

205

15.5

Förslaget till lag om ändring i militära rättegångslagen

208

15.6

Förslaget till lag om ändring i förvaltningslagen     

209

16 Hemställan................................................... 

210

BUaga De remitterade förslagen    .......................... 

211

1.

lag om ändring i brottsbalken ........................... 

211

2.

lag om ändring i statstjänstemannalagen (1965: 274)  

222

3.

lag om ändring i lagen (1974: 359) om ändring i statstjänste­mannalagen (1965:274)              

233

4.

lag om ändring i rättegångsbalken   .................. 

233

5.

lag om ändring i militära rättegångslagen (1948: 472)  

238

6. lag om ändring i förvaltningslagen (1971: 290) .... 

241

Utdrag av lagrådets protokoll    ............................. 

243

Utdrag av protokoUet vid regeringssammanträde 1975-03-13     

253

MARCUSeOKTK. STOCKHOLM 0>7J     740t00