Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1982/83:97

Regeringens proposition 1982/83:97

om   de  förtroendevaldas   arbetsförutsättningar   i  kommuner  och landstingskommuner, m, m,;

beslutad den 10 mars 1983.

Regeringen föreslär riksdagen alt anla de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar

OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

BO[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås ändringar i kommunallagen (1977:179) som syftar till att förslärka den kommunala demokratin. Förslagen innebär alt kommunerna och landstingskommunerna får möjlighet att besluta om ersätlning till förtroendevalda för förlorad arbetsförtjänst vid fullgörande av kommunala och landstingskommunala förtroendeuppdrag. Vidare föreslås atl ämnesområdet för interpellationer och frågor vidgas. Enligt förslaget skall rätten all framställa interpellationer och frågor inle längre vara begränsad lill ämnen som tillhör fullmäktiges handläggning utan också med visst undantag kunna avse ämnen som tillhör styrelsens, annan nämnds eller berednings handläggning.

Ändringar föreslås också i lagen (1982:1052) om församlingar och kyrkliga samfälligheter. Det föreslås alt även de kyrkliga kommunerna får möjlighet atl besluta om ersätlning till kyrkokommunalt förtroendevalda för förlorad arbetsförtjänst.

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1983.

1 Riksdagen 1982/83. 1 saml. Nr 97

Prop. 1982/83:97

1 Förslag till

Lag om ändring i kommunallagen (1977:179)

Härigenom föreskrivs alt 2 kap. 24 och 29 §§, 3 kap. 16 § och 5 kap. 1 § kommunallagen (1977:179) skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Ledamot i fullmäktige får fram­ställa interpellation lill ordföranden i styrelsen, annan nämnd eller beredning. I Stockholms kommun får dock interpellation framställas endast lill borgarråd.

2 kap 24 § Ledamot i fullmäktige får till ord­föranden i styrelsen, annan nämnd eller beredning framställa interpella­tion / ämne som tillhör fullmäktiges handläggning. I Stockholms kom­mun får dock interpellation fram­ställas endast till borgarråd.

Interpellation får framställas i ämnen som tillhör fullmäktiges, sty­relsens, annan nämnds eUer bered­nings handläggning. InterpeUation får dock inle framställas i ärenden som rör utövning av befogenheten att för enskild bestämma om förmån, rättighet, skyldighet eller annat jäm­förbart förhållande.

Fullmäktige beslutar utan föregående överläggning om interpellation får framställas. Interpellation skall vara tillgänglig för varje ledamot, innan fullmäktige fattar sådant beslut.

Fullmäktige kan föreskriva att ordföranden i styrelsen får överlämna till honom framställd interpellation att besvaras av annan ledamot av styrelsen som på grund av sitt uppdrag har särskilda förutsättningar alt besvara interpellationen eller av sådan ledamot i styrelse för aktiebolag, ekonomisk förening eller stiftelse som avses i 23 § andra stycket.

Om fullmäktige föreskriver det, fär ledamot lill ordföranden i styrel­sen, annan nämnd eller beredning framställa fråga i ämne som tillhör fullmäktiges handläggning. I Stock­holms kommun får dock sådan fråga framställas endast till borgarråd.

Om fullmäktige föreskriver del, får ledamot / fuUmäktige framställa fråga till ordföranden i styrelsen, annan nämnd eller beredning. I Stockholms kommun får dock sådan fråga framställas endasi lill borgar­råd. Vid fråga skall tillämpas vad som föreskrivs i andra stycket om interpellation.

2 kap. 29 §

Fullmäktige får besluta alt till ledamot och suppleant i fullmäkfige eller beredning skall i skälig omfatt­ning utgå ersättning för resekostna­der och andra utgifter som föran­ledes  av  uppdraget  saml  arvode.

Fullmäktige får besluta alt till ledamot och suppleant i fullmäktige eller beredning skall i skälig omfatt­ning ulgå ersättning för resekostna­der och andra utgifter som föranleds av   uppdraget,  förlorad  arbetsför-

Prop. 1982/83:97

Nuvarande lydelse

pension och andra ekonomiska för­måner.

Förestagen lydelse

tjänst samt arvode, pension och and­ra ekonomiska förmåner. Om full­mäktige beslutar att arvode skall ulgå, skall arvodet bestämmas till lika belopp för lika uppdrag.

Fullmäktige får besluta alt fill ledamot och suppleant i styrelsen eller annan nämnd skall i skälig omfattning ulgå ersättning för rese­kostnader och andra utgifter som föranleds av uppdraget, förlorad arbetsförtjänst samt arvode, pension och andra ekonomiska förmåner. O/n fullmäktige beslutar att arvode skall utgå, skall arvodel bestämmas lill tika belopp för lika uppdrag.

3 kap 16 § Fullmäktige får besluta att till ledamot och suppleant i styrelsen eller annan nämnd skall i skälig omfattning utgå ersättning för rese­kostnader och andra utgifter som föranledes av uppdraget saml arvo­de, pension och andra ekonomiska förmåner.

5 kap. 1§

Nyvalda fullmäktige väljer under år då val i hela riket av fullmäktige har ägl rum tre eller flera revisorer samt minst lika många revisorssuppleanter för granskning av de tre följande årens verksamhet. Fullmäktige får därvid välja revisorer och suppleanter för granskning av viss eller vissa nämnders verksamhet. Antalet revisorer, liksom antalet suppleanter, för varje nämnd eller grupp av nämnder skall dock vara minst tre.

Beträffande valbarhet till revisor eller revisorssuppleant, verkan av att valbarheten upphör och rätt till avsägelse skall bestämmelserna i 2 kap. 4 § om ledamot i fullmäktige tillämpas på motsvarande sätt. Den som har uppnätt adertons ärs ålder senast pä dagen för valet till revisor eller suppleant är dock valbar.

Om revisor som ej har utsetts vid proportionellt val avgår under tjänstgöringstiden får fullmäktige förrätta fyllnadsval för återstoden av denna tid.

Revisor och revisorssuppleant har rätt till den ledighet från anställning som behövs för uppdraget.

Fullmäktige får besluta att till revisor och revisorssuppleant skall i skälig omfattning utgå ersättning för resekostnader och andra utgifter som föranledes av uppdraget samt arvode, pension och andra ekono­miska förmåner.

Fullmäktige får besluta att till revisor och revisorssuppleant skall i skälig omfattning utgå ersättning för resekostnader och andra utgifter som föranleds av uppdraget, förlo­rad arbetsförtjänst samt arvode, pen­sion och andra ekonomiska förmå­ner. Om fullmäktige beslutar att arvode skall ulgå, skall arvodet bestämmas till lika belopp för lika uppdrag.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1983.

Prop. 1982/83:97

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1982:1052) om församlingar och

kyrkliga samfälligheter

Härigenom föreskrivs alt 2 kap. 29 §, 5 kap. 21 § och 7-kap. 1 § lagen (1982:1052) om församlingar och kyrkliga samfälligheler skall ha nedan angivna lydelse

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Kyrkofullmäktige får besluta atl del till ledamöter och suppleanter i fullmäktige eller beredning skall i skälig omfattning utgå ersättning för resekostnader och andra utgifter som föranleds av uppdraget, förlo­rad arbetsförtjänst saml arvode. Om kyrkofullmäktige beslutar att arvode skall ulgå, skatt arvodet bestämmas till lika belopp för Uka uppdrag.

2 kap 29 § Kyrkofullmäktige får besluta alt det till ledamöter och suppleanter i fullmäktige eller beredning skall i skälig omfattning ulgå arvode samt ersätlning för resekostnader och andra utgifter som föranleds av upp­draget.

5 kap.

21 §

Kyrkofullmäktige eller kyrko­stämman får besluta att det till valda ledamöter och suppleanter i kyrko­rådet samt till ledamöter och supple­anter i annan nämnd skall i skälig omfattning utgå arvode samt ersätt­ning för resekostnader och andra utgifter som föranleds av uppdraget. Detsamma gäller annan ledamot i kyrkorådet, om han eller hon har utsetts till ordförande.

Kyrkofullmäktige eller kyrko­stämman får besluta att det fill valda ledamöter och suppleanter i kyrko­rådet samt lill ledamöter och supple­anter i annan nämnd skall i skälig omfattning utgå ersättning för rese­kostnader och andra utgifter som föranleds av uppdraget, förlorad arbetsförtjänst saml arvode. Detsam­ma gäller annan ledamot i kyrkorå­det, om han eller hon har utsetts till ordförande. Om kyrkofullmäktige eller kyrkostämman beslutar att arvo­de skall utgå, skall arvodet bestäm­mas till lika belopp för lika upp­drag.

1 kap. 1§ Nyvalda kyrkofullmäktige eller kyrkostämman väljer under år då val i hela riket av kyrkofullmäkfige har ägt mm tre eller flera revisorer samt minst lika många revisorssuppleanter för granskning av de tre följande årens verksam­het. Fullmäktige eller stämman får därvid välja revisorer och suppleanter för granskning av viss eller vissa nämnders verksamhet. Antalet revisorer, liksom antalet suppleanter, för varje nämnd eller grupp av nämnder skall dock vara minst tre. Om val till kyrkofullmäktige har upphävts och omval har ägt rum eller om rättelse har vidtagits genom förnyad sammanräkning och mandatfördelningen mellan parfierna därvid har ändrats, upphör uppdragen

Prop. 1982/83:97

5

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

för revisorerna och suppleanterna två månader efter det att omvalet eller sammanräkningen har avslutats. När omvalet eller den förnyade samman­räkningen har avslutats, skall fullmäktige förrätta nytt val av revisorer och suppleanter för återstoden av tjänstgöringstiden.

I fråga om valbarhet lill revisor och revisorssuppleant, verkan av atl valbarheten upphör och räll till avsägelse skall bestämmelserna i 2 kap. 4 § om ledamot i kyrkofullmäktige tillämpas. Den som inte är kyrkobokförd i församlingen är dock valbar. Detsamma gäller den som har uppnått arton års ålder senast på dagen för valet till revisor eller suppleant.

Om en revisor som inte har utsetts vid proportionellt val avgår under tjänstgöringstiden, får fullmäktige eller stämman förrätta fyllnadsval för återstoden av denna tid.

Revisorer och revisorssuppleanter har rätt lill den ledighet från anställning som behövs för uppdraget.

Fullmäktige   eller   stämman   får

Fullmäktige   eller   stämman   får

besluta atl det till revisorer och besluta alt det till revisorer och

revisorssuppleanter skall i skälig revisorssuppleanter skall i skälig

omfattning utgå arvode saml ersätt- omfattning utgå ersätlning för rese-

ning för resekostnader och andra kostnader och andra utgifter som

utgifter som föranleds av uppdra- föranleds av uppdraget, förlorad

get.

arbetsförtjänst   samt   arvode.    Om

fullmäktige eller stämman beslutar att arvode skall utgå, skall arvodel bestämmas lill lika belopp för Uka uppdrag.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1983.

Prop. 1982/83:97

6

Utdrag

CIVILDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1983-03-10

Närvarande: statsministern-Palme, ordförande, och statsråden I.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Rainer,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg.

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om de förtroendevaldas arbetsförutsättningar i

kommuner och landstingskommuner, m. m.

I Inledning

År 1977 tillkallade regeringen en kommitté (Kn 1977:07), kommunalde­mokratiska kommittén', för atl utreda vissa kommunaldemokratiska frågor (Dir 1977:96). Kommittén fick är 1979 filläggsdirektiv (Dir 1979:68). Enligl dessa bar en av kommitténs huvuduppgifter varit att föreslå åtgärder som kan förbättra förutsättningarna för en allsidig rekrytering lill kommunala förtroendeuppdrag.

Kommunaldemokratiska kommittén avlämnade år 1982 betänkandet (SOU 1982:5) Förtroendevalda i kommuner och landstingskommuner. I betänkandet tecknas översiktligt utvecklingen av den kommunala demokra­tin. En redovisning av nuläget lämnas också. I detta sammanhang behandlas bl. a. förlroendemannakårens struktur saml de politiska partiernas organi­sation och resurser. I betänkandet behandlas vidare de förtroendevaldas faktiska möjligheter all utöva uppdragen samt deras ekonomiska villkor. Instituten motion, interpellation och fråga behandlas också i betänkandet. En sammanfattning av belänkandet bör fogas lill protokollet i delta ärende som bilaga 1 och det förfallningsförslag som läggs fram i betänkandet som bilaga 2.

'Direktören Fredrik Lindencrona. ordförande, överförmyndaren Leif[REDACTED_EFTERNAMN], kommunalrådet Lars Eric[REDACTED_EFTERNAMN], f. d. partisekreteraren Gustaf[REDACTED_EFTERNAMN], kommunalrådet Anita[REDACTED_EFTERNAMN], kommunalrådet Rune[REDACTED_EFTERNAMN] och kommunalkon­sulenten Göran[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1982/83:97

7

Betänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanser och en sammanställning av deras yttranden bör fogas till protokollet i delta ärende som bilaga 3.

2 Allmän motivering

2.1 Propositionens omfattning

Kommuner och landstingskommuner har genomgått avsevärda föränd­ringar under efterkrigstiden både beträffande organisationen och verksam­heten. Kommunernas struktur har genom indelningsreformerna förändrats. Den verksamhet som kommuner och landstingskommuner bedriver har expanderat kraftigt. Detta har ställt ökade anspråk på resurser. Samlidigt har de materiella grunderna för den kommunala och landstingskommunala verksamheten väsentligt förändrats genom den försämrade samhällsekono­miska situationen under senare år.

Den politiska demokratin förutsätter all det finns medborgare som kan och vill ta på sig rollen som förtroendevalda i riksdag, landstingskommuner och kommuner. Frågan om de förtroendevaldas arbetsförutsättningar har alllid diskuterats. Under de senasie åren har dock debatten intensifierats. Det främsta skälet fill detta är de växande problemen för de politiska partierna att rekrytera nya förtroendevalda.

Kommunaldemokratiska kommittén har genom sitt betänkande (SOU 1982:5) De förtroendvalda i kommuner och landstingskommuner lämnat elt värdefullt bidrag till beskrivningen av de nuvarande förhållandena. Däri­genom har kommunaldemokratiska utredningens betänkande (SOU 1975:41) Kommunal demokrafi och de åtgärder som har genomförts på grund av dess förslag fått sin naluriiga uppföljning.

I kommunaldemokrafiska kommitténs betänkande tecknas översiktligt bakgrunden till och utvecklingen av den kommunala demokraliil. I detta sammanhang behandlas bl. a. frågan om vilken inverkan de strukturella förändringarna av kommunerna har haft för den kommunala demokratin. Även verkningarna av den successiva förändringen av den kommunala verksamheten belyses. I betänkandet behandlas vidare förlroendemannakå­rens struktur samt de politiska partiernas organisation och resurser. De förtroendevaldas faktiska möjligheter atl utöva uppdragen samt deras ekonomiska villkor behandlas också i belänkandet. I sistnämnda hänseende lämnar kommittén förslag lill lagändringar som gör del möjligt för kommuner och landstingskommuner all utge ersätlning till de förtroende­valda för förlorad arbetsförtjänst. Kommittén föreslår också ändringar av reglerna om interpellation och fråga.

I del följande lar jag inte upp alla de frågor som har behandlats av kommittén. Jag inriktar mig på de frågor som har atl göra med de förtroendevaldas arbetsförutsättningar. En del av dessa frågor år av den

Prop. 1982/83:97

8

arten att det måste ankomma på kommunerna och landstingskommunerna och i vissa fall partiorganisationerna själva att avgöra på vilket sätt de bör lösas. I någol fall bör regeringen vidta åtgärder för atl stimulera utvecklingen i demokratisk riktning. För att sätta de förslag som jag lägger fram in i sitt sammanhang har jag ansett det angeläget att diskutera dessa frågor och för riksdagen redovisa min syn på hur en del av frågorna kan lösas. Del gäller bl. a. de förtroendevaldas representativitet med utgångspunkt från väljarkå­rens sammansättning saml förtroendeuppdragens antal och spridning. Jag redovisar också min syn på de förtroendevaldas faktiska möjligheter alt utöva sina förtroendeuppdrag och på frågan om pensioner och andra sociala förmåner till de förtroendevalda. Frågor av detta slag som alltså inte utmynnar i förslag som riksdagen behöver ta slällning till tar jag upp i ett första avsnitt.

Därefter övergår jag till all behandla vissa av kommittén aktualiserade frågor som är ägnade att underlätta rekryteringen till kommunala förtroen­deuppdrag och fördjupa den kommunala demokratin. Jag tar upp frågan om att i kommunallagen (1977:179, ändrad senast 1981:1107) föra in bestäm­melser som innebär att kommunerna och landstingskommunerna får möjlighet att besluta om ersätlning lill förtroendevalda för förlorad arbetsförtjänst vid deras utövande av förtroendeuppdragen (2.3). Vidare behandlar jag kommitténs förslag alt utvidga ämnesområdet för interpella­tion och fråga (2.4).

Den nyss nämnda frågan om att i kommunallagen ta in beslämmelser som gör det möjligl att betala ersättning för förlorad arbetsförtjänst fill förtroendevalda i kommuner ocb landstingskommuner aktualiserar frägan om en motsvarande författningsändring bör göras på det kyrkokommunala området. Också denna fråga tas upp i propositionen.

2.2 Den kommunala demokratin

2.2.1 De förtroendevaldas avspegling av väljarkåren

Av central betydelse för det kommunaldemokratiska systemets möjlighe­ter att fungera pä etl tillfredsställande sätt är atl de förtroendevalda i olika avseenden avspeglar väljarkåren, atl med andra ord de valda är represen­tativa för dem som har vall dem. Man brukar tala om två slags representa­tivitet. Med grupprepresenlaliviiel menas hur de förtroendevalda förhåller sig till väljarna med avseende på personliga och sociala egenskaper. Asiklsre-presentaiivileten anger överensstämmelsen i åsikter.

Vissa grupper av medborgare har för få representanter i förhållande till deras andel av befolkningen i stort. Lägutbildade och yngre personer är exempel på sådana grupper. Även kvinnorna är underrepresenterade.De har emellertid blivit bättre representerade under den gångna tioårsperioden. Även om hänsyn tas till dessa förbättringar är förhållandena inte tillfreds-

Prop. 1982/83:97

9

ställande när det gäller grupprepresentativiteten. En snedrekrytering föreligger också mellan de personer som är anställda i det privata näringslivet och dem som är anställda i offentlig förvaltning. De privatanställda är underrepresenterade i de kommunala församlingarna. I fråga om åsiktsre-presenlativileten är förhållandena betydligt bättre. Detta bidrar till alt lindra verkningarna av bristande grupprepresentativitet.

Kommunaldemokratiska kommittén framhåller atl del finns många orsaker fill den relativt dåliga grupprepresentativiteten. En orsak är all medborgarnas benägenhet att ta på sig politiska förtroendeuppdrag i allmänhet är liten. Delta beror framför allt på att man anser sig ha bristande kunskaper och alt man har otillräckligt intresse. Kvinnor, ungdomar och arbetare är i allmänhet svårare alt engagera än män inom tjänstemannakå­ren. Enligt kommittén är det vanligt att de förtroendevalda upplever olika slag av konflikter mellan rollen som politiker och andra roller, t. ex. rollen som privatperson eller förvärvsarbetande. Det är, framhåller kommittén, mot denna bakgrund inte överraskande alt en relativt stor del av de förtroendevalda lämnar sina uppdrag, i många fall redan efter en mandat­period. De mest framträdande skälen lill avhoppen är enligl kommittén förhållanden i förvärvsarbetet och familjen. Sammanträdenas förläggning i tiden, möjligheten att ordna barnpassning, möjligheten alt lämna arbetet för att gå på sammanträde, den ekonomiska ersättningen i förhållande till eventuellt inkomstbortfall, den service med sammanträdesmaterial m. m. som erbjuds de förtroendevalda spelar en stor roll för möjligheterna all praktiskt utöva uppdraget.

När det gäller frågan om vilka åtgärder som bör vidtas för att förbättra grupprepresentalivitelen menar kommittén alt de politiska partierna har både vilja och förmåga atl i samband med rekryterings- och nomineringsar­betet medverka lill att förtroendeuppdragen fördelas någorlunda jämnt på olika grupper. 1 många sammanhang har frågan om att lagstiftningsvägen styra förtroendeuppdragens fördelning genom kvotering eller dylikt förts fram. En sådan lösning avvisas av kommittén. 1 stället anser kommittén atl det lokalt och regionall bör vidtas en kombination av åtgärder som syftar lill att underlätta det politiska arbetet och därmed göra det mera attraktivt.

Remissinstanserna delar i allt väsentligt kommitténs synpunkter i fråga om olägenheterna med och orsakerna till den dåliga grupprepresentativileten. Hälften av de remissinstanser som har yttrat sig i frägan instämmer i kommitténs avvisande hållning till kvotering av uppdragen. Denna uppfatt­ning är i de flesta fall kombinerad med instämmande i alt en allsidig rekrytering är viktig och att det är partiernas uppgift atl påverka rekryte­ringen och rätta till obalansen i representativiteten. Flera remissinstanser har lämnat synpunkter på representativiteten och därvid krävt förbättringar, främst för kvinnor och privatanställda. småbarnsföräldrar, glesbygdsbefolk­ning, arbetare och handikappade. Ett flertal remissinstanser anser atl del är önskvärt att åstadkomma en jämnare fördelning av uppdragen  mellan

Prop.  1982/83:97

10

privatanställda å ena sidan.samt offentlig- och organisationsanslällda å den andra.

För egen del vill jag anföra följande.

Frågan om vilka personer som får förtroendet atl i fullmäktige och nämnder företräda övriga medborgare har många aspekter. Det är självklart en fråga om demokratisk rättvisa att olika grupper och intressen blir rimligl representerade i de politiska församlingarna i förhållande till sin storlek. Det är av stor betydelse att det i de beslutande församlingarna finns företrädare med erfarenheter av skilda slag och med förankring i olika grenar av samhällslivet. Del är också etl oavvisligt krav i ett demokratiskt system alt ingen skall uteslängas från politiskt arbete av ekonomiska eller praktiska skäl.

Några avgörande hinder för den enskilde atl la på sig kommunala förtroendeuppdrag är atl han inte anser sig tillräckligt kunnig, inle är lillråckligl intresserad av kommunalpolitik, inte kan för sitt arbete eller inle kan av familjeskäl. Vad särskilt gäller situafionen i förvärvslivet vill jag erinra om att kommunallagen formellt ger rätt till den ledighet frän anställningen som behövs för förtroendeuppdrag. Reellt kan emellertid situationen i mänga fall vara en annan. Arbetsgivares och arbetskamraters inställning lill bortovaro från arbetet för att utöva kommunala förtroendeuppdrag kan många gånger ha ett avgörande inflytande på en persons villighet atl ta på sig ell förtroendeuppdrag. Jag anser alt både arbetsgivare och de fackliga organisationerna har elt stort ansvar när det gäller att skapa förståelse för de betydelsefulla insatser för samhället som alla våra förtroendevalda utför. Det är av vikt att alla ansvariga organ medverkar till en attitydpäverkan så att inte en negaliv inställning från arbetsgivare och arbetskamrater hindrar rekryte­ringen av välkvalificerade kvinnor och män till kommunala förtroendeupp­drag.

Ytterligare en faktor som redan i dag och säkert än mer i framtiden kominer atl påverka människornas vilja alt ta på sig politiska uppdrag är de ökande kraven på de förtroendevalda. I en tid med minskande resurser ställs de förtroendevalda inför krav på allt hårdare prioriteringar. Förbättringar i verksamheten uteblir eller går i långsammare takt. Del är naturligt och nödvändigt att medborgarnas granskning av den politiska verksamheten skärps i sädana situationer. Della kärvare klimat i den politiska verksamhe­ten kan av en del förtroendevalda uppfattas som pressande.

De svårigheter som redan i dag finns när det gäller rekryteringen till förtroendeuppdrag och den utveckling av förtroendemannarollen som jag här har skisserat leder mig till uppfattningen att samhället måste underlätta bäde rekrytering och arbetsförutsättningar för de förtroendevalda. Jag anser atl betingelserna för den politiska verksamheten är så skiftande mellan olika grupper och individer att det vore fåfängt att söka efter en patentlösning för att råda bot på skevhelerna i rekryteringen. I stället framstår det som rimligt att man, som kommillén har förordat, går fram med en kombination av

Prop, 1982/83:97

11

åtgärder som syftar lill alt underlätta det politiska arbetet och därmed göra det mer attraktivt. Uppdrag som ter sig mera lockande bör kunna leda till förbättrade förutsättningar för en mer allsidig rekrytering till de politiska förtroendeuppdragen. Jag delar kommitténs tilltro fill de politiska partiernas vilja och förmåga att i rekryterings- och nomineringsarbelet angripa problemen med obalansen i de politiska församlingarnas sammansättning. Jag anser att centralt fastlagda regler inte på någol avgörande säll förbättrar situationen. Liksom kommittén och remissinstanserna avvisar jag alltså tanken att lagstiftningsvägen påverka förtroendeuppdragens fördelning på olika grupper. Åtgärderna måste vidtas inom partiorganisafionerna, lokalt och regionall.

Jag anser atf det är väsentligt för den politiska demokratin atl de politiska partiernas ställning i samhället stärks under de kommande åren. Betydelsen av det politiska arbete som bedrivs av de förtroendevalda måste också enligt min mening lyftas fram i debatten på ett helt annat sätt än vad som sker i dag.

En kraftfull satsning på arbetet med att skapa jämställdhet mellan könen är väsentlig från kommunaldemokratiska utgångspunkter. Likaså måste invandrarnas behov av utbildning i svenska språket och i svensk samhälls­kunskap beaktas. Handikapporganisationernas önskemål angående sam­manträdeslokaler som är anpassade och utrustade efter handikappades behov är enligl min mening rimliga och bör beaktas av kommuner och landstingskommuner. Handikappråden bör ta upp frågan om formerna för den kommunala servicen lill handikappade som är politiskt aktiva.

När det gäller förtroendeuppdragens fördelning på privat-, offentlig- och organisationsanslällda vill jag instämma i vad remissinstanserna har anfört om det önskvärda i alt fler privatanställda lar plats i de politiska församlingarna. Syftet med den förändring av e_rsättningssystemet som jag ämnar föreslå är att i ekonomiskt hänseende underlätta för t. ex. privatan­ställda atl åla sig kommunala förtroendeuppdrag. Jag återkommer till denna fråga.

2.2.2 Förtroendeuppdragens anlal och spridning

Åren 1964-1974 minskade antalet ordinarie uppdrag i fullmäktige och nämnder med totalt ca 72 000. Sedan indelningsreformen fullbordades år 1974 har antalet uppdrag ökat med elt par tusen. År 1980 fanns del nära 46 000 uppdrag i kommunerna. I landsfingskommunerna har uppdragen till följd av den allmänna expansionen i verksamheten ökat stadigt sedan 1960-talet. År 1980 fanns det ca 4 600 ordinarie uppdrag i landstingskom­munerna.

Mätningar år 1980 visar atl del i genomsnitt går 1,4 uppdrag per förtroendevald i kommunerna. Tre fjärdedelar av kommunernas förtroen­devalda har etl eller två uppdrag. I landstingskommunerna är uppdragskon-

Prop, 1982/83:97

12

eentrationen obetydligt högre än i kommunerna, nämligen 1,7 uppdrag per. förtroendevald.

Kommunaldemokratiska kommittén anser att det är väsentligt att så många människor som möjligt bereds tillfälle atl della i kommunernas och landstingskommunernas verksamhet. Detta kan ske genom att man ökar antalet uppdrag. Kommittén har därvid pekat pä de möjligheter som står lill buds atl inrätta lokala organ i kommunerna. Vad gäller fördelningen av uppdragen på de förtroendevalda menar kommittén att det inte finns skäl att vidta åtgärder för alt ytterligare sprida dem. Det utpräglade mångsyssleriet är enligt kommitténs mening på tillbakagång.

De remissinstanser, som har kommenterat kommitténs synpunkter på förtroendeuppdragens antal och spridning, fördelar sig ungefär jämnt mellan en positiv och en skeptisk eller negativ inställning lill kommitténs synpunk­ter. Några instanser har uttalat sig för en ökad spridning av uppdragen. De remissinstanser som är skeptiska eller negativa lill en ökning av uppdragen anför i flera fall alt en ökning av antalet uppdrag inte får bli ett självändamål.

Jag delar kommitténs uppfattning att det är viktigt från demokratisk synpunkt att så många medborgare som möjligt får tillfälle att medverka i kommunernas och landstingskommunernas verksamhet. De många männi­skornas medverkan i gemensamma, lokala angelägenheter har urgamla traditioner i det svenska samhället. Ett omfattande folkligt engagemang i den kommunala demokratin har elt värde som inte kan överskattas.

Minskningen av förtroendeuppdragen till följd av indelningsreformerna medförde atl många tidigare politiskt aktiva ställdes utanför kommunalpo­litiken. I det material som kommittén har presenterat finns det emeHertid ett par positiva tendenser. Den ena är atl uppdragen i kommunerna sedan år J974 åter har börjat öka, om än i blygsam omfattning. På den landstings­kommunala sidan har uppdragen ökat med en fjärdedel under 1970-talet. Den andra tendensen är att den s. k. uppdragskoncentrationen numera förefaller atl ligga pä en måttlig nivå.

Under loppet av 1970-talet blev behovet av decentralisering av den kommunala verksamheten inom de nya, större kommunernas ram alltmer uppenbar. På hösten 1978 krävdes i socialdemokratiska motioner i riksdagen alt kommunallagen skulle ändras så att kommundelsorgan med "beslutande uppgifter" skulle kunna inrättas. Som en följd härav antog en enig riksdag år 1979 regeringens förslag (prop. 1978/79:181. KU 36, rskr 361 och prop. 1979/80:54. KU 27. rskr 96) om lagstiftning om lokala organ i kommunerna. Genom lagen (1979:408) om vissa lokala organ i kommunerna (ändrad senast 1981:46) kan kommunerna numera inrätta institutionsstyrelser saml distrikts- och kommundelsnämnder med förvaltande och verkställande uppgifter för i princip hela det kominunala området. Därigenom öppnas, som kommittén har framhållit, möjlighet för fler människor alt medverka i

Prop, 1982/83:97

13

politiken. Ett utbyggt system med lokala organ medför ett väsentUgt tillskott av nya uppdrag.

Enligt min mening bör kommunerna inom ramen för sina resurser sträva efter att öka antalet uppdrag, bl. a. genom att inrätta lokala organ. Det är därvid naturligt att de lokala förhållandena och önskemålen om hur man vill ordna den kommunala förvaltningen får bestämma såväl inriktning som omfattning av sådana organisatoriska reformer. Det är också naturligt alt ekonomiska faktorer vägs in i bedömningen av möjUgheterna all skapa fler förtroendeuppdrag. Eventuella kostnader uppvägs emellertid av den för­djupning av demokratin som elt ökat medborgerligt engagemang medför. Ett införande av t. ex. kommundelsnämnder ger dessutom möjlighet till ett naturligt samarbete mellan olika kommunala verksamhetsgrenar, något som enligt min mening måste bedömas som positivt. Ett sådant samarbete är alltså ägnat att överbrygga seklorsindelningen inom den kommunala förvaltningen.

Frågan om lokala organ är aktuell i många kommuner. Partierna har i många fall i sina lokala handlingsprogram tagit upp frågan om lokala organ. Det är för mig självklart alt kommunal organisation skall beslutas lokalt. Jag är också klar över atl organisationsförändringar inle i sig kan vitalisera den kommunala demokratin. En vitalisering måste ha djup förankring i medborgarna, partierna och organisationerna. Men jag tror all en organisa­tionsförändring kan underlätta och stimulera den kommunala självstyrel­sen.

Alt införa lokala organ i en kommun är en långsiktig uppgift. En sådan förändring kräver tålamod och tid. Den måste ske i samförstånd med partier, personal och brukare av kommunal service. För egen del är jag övertygad om all en strävan mol en reell decentralisering i beslutsfattandet är en riklig framlidsinriktning. Det är angeläget att man stimulerar, underlättar och ger service åt kommuner som har försöksverksamhet, som utreder eller som står i begrepp alt påbörja en utveckling mot atl införa någon typ av lokala organ. För detta ändamål anser jag att del inom regeringskansliet bör tillsättas en arbetsgrupp. Försöksverksamheten med lokala organ har nämligen visat alt vissa bestämmelser i kommunallagen och den s. k. speciallagstiftningen (skollagen, socialtjänstlagen, byggnadslagen m. fl.) motverkar möjligheler­na att fullt ut ta lill vara de effektivitetsvinster som ligger i systemet. Arbetsgruppen bör därför ha lill uppgift atl sammanställa erfarenheterna från försöksverksamheten och lämna förslag till vilka åtgärder som bör vidtas för atl underlätta för kommunerna alt gå över lill en organisation med lokala organ. Del är naturligt alt representanter från berörda fackdepartement ingår i gruppen. Till arbetsgruppen bör dessutom knytas en referensgrupp med representanter för kommuner, landstingskommuner, de båda kommun­förbunden samt de fackliga organisationerna. Jag avser all återkomma til! regeringen i denna fråga.

Prop, 1982/83:97

14

2.2.3 Specialiseringen bland de förtroendevalda

Det finns i Sverige en tradition av bred medborgarmedverkan i den kommunala förvaltningen. Förr var del vanligt i de mindre kommunerna att de förtroendevalda själva både beredde och verkställde de ärenden i vilka de fattade beslul. Med de slörre kommunerna följde alt anställda tjänstemän övertog en allt större del av arbetet med beredning och verkställighet. Till följd av den ökade professionaliseringen uppstod etl behov av ökat inflytande för de förtroendevalda i syfte att bl. a. motverka vad som ibland kallades "tjänstemannaväldet" i kommunerna. Därigenom växte elt syslem med hellids- och deltidsengagerade förtroendevalda fram.

Syslemel med hellids- och deltidsengagerade förtroendevalda har vuxit till kraftigt under framför allt 1970-talet. År 1980 fanns det i kommunerna nära 500 kommunalråd. Vid samma tidpunkt fanns del elt hundratal heltidsenga­gerade i landsfingskommunerna. Härtill kommer sammanlagt ca 200 förtroendevalda med minst halvtidsengagemang i kommuner och landstings­kommuner. Ökningen av hellids- och deltidsengagerade förtroendevalda rubbar inte det grundläggande förhållandel alt kommunal- och landstings­politiken bärs upp av den grupp som brukar kallas fritidspolitiker, dvs. de som ägnar förhållandevis ringa tid åt sina fåtaliga uppdrag.

Kommunaldemokratiska kommittén har bedömt utvecklingen på delta område som naturlig och rimlig med hänsyn till den allmänna tillväxten av kommunernas och landstingskommunernas verksamhet. UtveckUngen har enligl kommillén i huvudsak varit positiv från demokrati- och effektivitets­synpunkt. Den framfida utvecklingen av antalet heltids- och delfidspolitiker bör bestämmas av behoven och önskemålen i de enskilda kommunerna och landstingskommunerna, menar kommittén, och hänvisar till den frihet att bestämma om sin egen organisation som kommuner och landstingskommun­er har enligt kommunallagen. Kommittén anser äVen att behovet av återhållsamhet med kommunala och landslingskommunala medel inle i sig får utgöra ett hinder för inrättande av nya uppdrag på hel- eller deltid.

En klar majoritet av de remissinstanser som har gett någon åsikt till känna delar kommilténs synpunkter om specialiseringen bland de förtroendeval­da.

Grundläggande för min egen bedömning av arbetsfördelningen mellan de förtroendevalda och graden av specialisering är den frihet som kommunal­lagen ger åt kommuner och landstingskommuner alt själva bestämma om sin organisation. Jag finner i likhet med kommittén all ökningen av de heltids-och deltidsengagerade är både naturlig och rimlig med hänsyn lill den allmänna ökningen av den kommunala verksamheten. Utvecklingen har enligt min mening varit positiv från demokrati- och effektivitetssynpunkt.

Prop, 1982/83:97

15

2.2.4 De förtroendevaldas arbetsförutsättningar

Det är av stor betydelse för den kommunala demokratin att de förtroendevalda har goda förutsättningar för sitt arbete. Dessa förutsättning­ar är viktiga på två sätt. Om arbetsförhållandena är goda, underlättas rekryteringen till förtroendeuppdragen. Då ökar också utsikterna att de som har valts lill uppdragen behåller dessa mer än en mandatperiod, någol som i sin tur bidrar lill den nödvändiga kontinuiteten.

Kraven på de förtroendevalda har ökat på ell sådant sätt atl många upplever förtroendeuppdragen som betungande. Sammanlrädestiden har ökat till följd av fler och mer komplicerade ärenden. Ökad lid ägnas också ål beredningar i partigrupperna. Dessa förhållanden har framkallat en ökad specialisering bland de förtroendevalda så att allt fler har engagerats på hel-eller deltid. Huvuddelen av de förtroendevalda utövar dock sina uppdrag väsentligen vid sidan av sill förvärvsarbete. Dessa s. k. fritidspolitiker har nu ofta svårt alt få tiden all räcka lill för de olika rollerna i privatlivet, yrkeslivet och politiken.

Parallellt med den utveckling som här har skisserats har olika åtgärder vidtagits för alt förbättra de förtroendevaldas villkor. Som exempel kan nämnas den lagstadgade rätlen all vara ledig från förvärvsarbete för atl utöva kommunala förtroendeuppdrag, bällre ekonomisk ersättning i form av bl. a. arvoden och olika slag av kostnadsersättningar. Vidare kan nämnas förbättrad service och ökade utbildningsinsatser. Dessa åtgärder har givetvis varit betydelsefulla och haft positiva verkningar. Kvar står emellertid att de förtroendevalda i många fall arbetar under pressande förhållanden.

Kommunaldemokratiska kommittén framhåller all de förtroendevalda är relativi nöjda med t. ex. sammanlrädesliderna, barnlillsynsfrågan och del material förvaltningarna förser dem med, men all de upplever spännings­förhållanden mellan det politiska uppdraget och t. ex. förvärvsarbetet eller hem och familj. Kommittén uppger att sammanträden pä dagtid är regel i landstingskommunerna och lika vanliga som kvällssammanträden i kom­munerna. Det konstateras alt de allra flesta med behov av barntillsyn vid sammanträden anser att de har ordnat tillsynen på elt tillfredsställande sätt. Enligt kommitténs uppfattning är det viktigt att sammanlrädesliderna i görligaste mån anpassas till de förtroendevaldas önskemål och att de behov av barntillsyn som kan finnas i samband med kvällssammanträden beak­tas.

Kommittén betonar all utbildningsverksamheten är etl viktigt led i ansträngningarna att underlätta arbetet för de förtroendevalda och att skapa och vidmakthålla den kompelens som krävs i den politiska verksamheten. Kommillén noterar med tillfredsställelse den breda satsning som numera sker på utbildning i kommuner och landstingskommuner. Del är, framhåller kommittén, ett väsentligt intresse all resurserna för utbildning bibehålls även i ekonomiskt svåra tider. Enligt kommitténs mening finns del skäl för de

Prop,  1982/83:97

16

kommuner som f. n. inte tillhandahåller egen utbildning eller bidrar till partiernas utbildning att överväga sådana åtgärder för kommande mandat­perioder.

Enligt kommilténs mening är en fullgod service åt de förtroendevalda av betydelse när det gäller möjligheterna för dem att fullgöra förtroendeupp­draget på elt tillfredsställande sätt. Det gäller främst beslutsunderlagels kvalitet och omfattning. En inte obetydlig del av de förtroendevalda har enligt vad kommittén uppger svårl all sätta sig in i materialet, trots förvaltningarnas ansträngningar att göra del mer tillgängligt. Enligl kommit­téns uppfattning bör förvaltningarna sträva efter att bättre anpassa mängden av sammanträdeshandlingar till de olika organens skiftande behov samt att fullfölja och intensifiera arbetet med att göra beslutsunderlaget mera lättillgängligt.

Kommittén uppger alt det under senare år har blivit allt vanligare att fullmäktige och landstinget saml vissa styrelser och nämnder genomför sammanträden i andra former än det traditionella plenarsammanträdet. De viktigaste bland dessa alternativa sammanträdesformer är temasamman­träde, informationssammanträde eller informationskonferens saml studiebe­sök. Kommittén anser alt de beskrivna typerna av sammanträden är vikliga som instrument för att tillgodose de förtroendevaldas behov av att kunna överblicka verksamheten, alt temporärt koncentrera sig på visst problem­område eller för atl komma i kontakt med personal och brukare vid de kommunala och landstingskommunala institutionerna.

Remissinstanserna instämmer i kommitténs uppfattning att sammanträ­destiderna i görligaste mån bör anpassas-till de förtroendevaldas önskemål samt att det behov av barntillsyn som kan finnas i samband med kvällssammanträden bör beaktas. Av de remissinslanser som har tagit upp utbildningsfrågan instämmer den övervägande delen i kommitténs uppfatt­ning att utbildningen av de förtroendevalda är ett viktigt led i ansträngning­arna atl underlätta deras arbete samt vidmakthålla den kompelens som krävs i den politiska verksamheten. Vikten av att utbildningen inriktas på faktakunskaper inom det specialreglerade området betonas.

När det gäller frågan om beslutsunderlaget delar flertalet av remissinslan­serna kommitténs uppfattning att detta bör göras språkligt mera lältillgäng-, ligt och att mängden handlingar bör bättre anpassas till de skiftande behoven. Några remissinstanser instämmer i kommitténs bedömning alt användningen av alternativa sammanträdesformer kan ha en viktig funktion att fylla när del gäller alt ge en överblick av verksamheten eller atl skapa kontakter med olika intressegrupper.

Några remissinstanser tar upp frågan om systemet med politiska sekrete­rare. En del framför därvid uppfattningen all frågan borde ha lösts inom ramen för betänkandet om de förtroendevalda i kommuner och landstings­kommuner.

Prop, 1982/83:97

17

För egen del vill jag anföra följande.

Jag instämmer i kommilténs och remissinstansernas uppfattning att sammanträdestiderna i görligaste mån bör anpassas till de förtroendevaldas skilda önskemål. Jag instämmer också i vad kommillén och remissinstanser­na har anfört om utbildningsverksamheten. Utbildningen av de förtroende­valda är etl viktigt led i strävandena att underlätta det politiska arbetet. Det är enligt min mening väsentligt alt utbildningsverksamheten får tillräckliga resurser. Inte minst i en situation med kärv ekonomi är utbildningsverksam­heten av slort värde. De synpunkter på utbildningens innehåll som har framförts av fiera remissinslanser är väl värd alt beakta vid planeringen av utbildningsinsatserna i kommuner och landstingskommuner. Jag delar alltså uppfattningen att utbildningen bl. a. bör inriktas mol faktakunskaper om den specialreglerade förvaltningen.

Som jag har nämnt anser många remissinstanser att beslutsunderlaget bör göras språkligt mera lättillgängligt och atl mängden handlingar bör bättre anpassas till de skiftande behoven. Jag har skäl alt anta atl åtgärder kommer all vidtas av berörda kommunala organ i detta hänseende. I fråga om de alternativa sammanträdesformerna delar jag kommilténs uppfattning alt dessa kan fylla en funktion när det t. ex. gäller atl informera de förtroen­devalda eller att skapa kontakt mellan förtroendevalda och intressegrupper i samhället.

Vad beträffar systemet med politiska sekreterare, som kommenteras av en del remissinstanser, har kommunaldemokratiska kommittén lämnal elt särskilt delbetänkande (Ds Kn 1982:7) i denna fråga. Kommittén föreslår i belänkandet en särskild lag enligt vilken kommuner och landstingskommun­er får rätt atl anställa biträden ål de förtroendevalda i deras arbete. Förslaget har remissbehandlats. Jag avser att återkomma till regeringen med förslag lill en särskild proposition om de politiska sekreterarna.

2.2.5 Pension och andra sociala förmåner

Av betydelse från kommunaldemokratisk synpunkt är den ersättning som utgår till de förtroendevalda under den tid som uppdraget varar och vilka sociala förmåner som gäller under denna tid. Av betydelse är också vilken ekonomisk trygghet som gäller när uppdraget upphör.

Enligt 2 kap. 29 §, 3 kap. 16 § och 5 kap. 1§ kommunallagen får fullmäktige besluta om skälig ersätlning till de förtroendevalda för resekost­nader och andra utgifter som föranleds av uppdraget saml om arvode, pension och andra ekonomiska förmåner. I detta avsnitt behandlar jag frågan om de förtroendevaldas pensioner och andra sociala förmåner. I ett följande avsnitt lar jag upp frågan om ersättningen till de förtroendevalda under den lid som deras förtroendeuppdrag varar.

I dag regleras pensionsfrågorna i reglementen som har antagits av kommunernas beslutande församlingar. I allmänhet bygger dessa reglemen-

2 Riksdagen 1982/83.  I saml. Nr 97

Prop, 1982/83:97

18

ten på ett av Svenska kommunförbundet utarbetat s. k. normalreglemenle. I den allmänna debatten har del uppmärksammats atl en förtroendevald som har lämnat sitt uppdrag som heltidsengagerad förtroendeman kan uppbära visslidspension samfidigt som han uppbär förvärvsinkomst. Denna ordning har kritiserats.

Kommunaldemokratiska kommittén framhåller att både visstidspension och avgångsersättning kan vara smidiga instrument för att ge de förtroen­devalda som har haft uppdrag under en följd av år antingen erforderligt rådrum för atl återgå till förvärvsarbete eller tryggad försörjning fram lill den tidpunkt då rätt till ålderspension inträder. Den avsaknad av "anställnings­trygghet" som hör till det politiska livet måste enligl kommittén på olika sätt kompenseras. Ersättningssystemet skall enligt kommillén uppfylla villkoret all vara "neutralt", dvs. garantera alt en förtroendevald som lämnar etl heltidsengagemang inte är i väsenlligl bättre eller sämre ekonomisk ställning än när han åtog sig uppdraget. Kommittén anser att ett pensionssystem, som medger att en förtroendevald, som har lämnat sitt kommunala eller landslingskommunala uppdrag, kan uppbära oreducerad pension jämsides med ersättning i annat uppdrag eller förvärvsarbete, inte kan försvaras. Enligt kommitténs uppfattning skall visstidspension enbart ses som ett ekonomiskt skydd. Gäller det förtroendevald i arbetsför ålder bör det enligl kommittén förutsättas att visstidspension inle annat än i undanlagsfall skall ulgå med oredueerat belopp för längre tid. Normall bör vederbörande kunna återinträda i förvärvsarbete. Endast när det gäller personer, som lämnar sina uppdrag några år före pensionsåldern och inle har förutsättningar eller möjlighet att återgå i yrkesarbete, bör enligt kommitténs uppfattning visstidspension ses som en mera varaktig försörjningsform. Kommittén anser alt de samordningsprinciper som tillämpas av Göteborgs och Stockholms kommuner är lämpligt avvägda. De innebär att viss mindre del av förvärvsinkomsten undantas från samordning. Genomförs en samordning mellan visslidspension och samtidiga förvärvsinkomster medför detta enligt kommitténs uppfattning att motivet för en åldersgräns för rätt till visstids­pension inte längre är så framträdande. Elt slopande av åldersgränsen medför i sin tur att det inte längre finns något behov av särskilda regler om avgångsersättning.

Kommittén har övervägt vilka konsekvenser ell system med visslidspen­sion har för dem som inle har ägnat hela men en stor del av sin lid åt kommunala uppdrag. En sådan person kan i realiteten inte uppehålla sitt yrke. Han kommer därför i en lika prekär situation när han lämnar förtroendeuppdragen, som den som har innehaft etl hellidsuppdrag. Enligt kommitténs mening bör del därför inle hindra alt det finns ett pensionsskydd av denna typ också för andra än heltidsengagerade. Kommittén förutsätter alt visstidspension bör ifrågakomma endasi för förtroendevalda med etl relativi omfattande engagemang. En lämplig gräns för rätt lill visslidspension

Prop, 1982/83:97

19

anser kommittén vara elt engagemang som uppgår till minst 40 % av elt hellidsengagemang. Inom förvärvslivet ger en tjänstgöring av sådan omfatt­ning rätt till fulla sociala avtalsförmåner.

De svårigheter som f. n. föreligger för kommuner och landstingskommun­er all på förhand ulfästa pension lill deltidsengagerade förtroendevalda har sin grund i del krav som har uppställts i kommunallagens tidigare förarbeten alt uppdraget skall innehas under en viss tidsperiod samt vara av betydande omfattning. Kommittén anser det olyckligt all sådana kray skall utgöra hinder för en förhandsutfästelse. I stället bör en utfästelse kunna ske helt utifrån en allmän skälighetsbedömning, där uppdragstidens längd och omfattning bör utgöra faktorer. Etl engagemang, som motsvarar minst 40 % av etl heltidsuppdrag, är enligt kommitténs mening atl betrakta som etl engagemang av betydande omfattning. Vid bedömande av en förtroende­valds totala sysselsättning hör det enligl kommittén inte finnas hinder för kommunen alt beakta alla uppdrag som den förtroendevalde kan ha för kommunen. Likaså bör eventuella uppdrag i kommunalt bolag eller sammanslutning som kommunen är medlem av kunna beaktas som pensionsgrundande uppdragslid.

Ett sårskilt problem utgör enligt kommittén risken för att en förtroende­vald drabbas av försämrade tjänstepensions- och semesterförmåner till följd av den bortovaro från det ordinarie arbetet som etl förtroendeuppdrag kan medföra. Kommittén anser alt dessa konsekvenser är oacceptabla, men framhåller samtidigt, atl det kan vara svårl att på förhand bedöma om och i vilken omfattning sådana försämringar kan uppkomma. Kommunerna och landstingskommunerna bör dock ges möjligheter att i lämplig form upp lill en viss nivå kompensera den förtroendevalde för en konstaterbar försämring av tjänstepensions- och semeslerförmånerna. Kompensation för försämrade semesterförmäner kan enligt kommittén t. ex. generellt beaktas när nivån pä sammanträdesarvodena fastställts.

Ett stort antal av de remissinstanser som tar upp pensionsfrågan betonar betydelsen för den kommunala demokratin av att kommunerna och landstingskommunerna har möjlighet all ulfästa pensioner till de förtroen­devalda så att den bristande anställningstryggheten i de kommunala förtroendeuppdragen kan kompenseras. Samtidigt instämmer remissinstan­serna i kommilténs uppfattning atl visslidspension enbart skall ses som ell ekonomiskt skydd och därför bör samordnas med inkomst av förvärvsarbete eller offentligt uppdrag.

Remissinstanserna instämmer i huvudsak i kommitténs förslag atl pensionsrätten bör avse dem vars uppdrag omfattar minst 40 % av ett hellidsengagemang, även om någon instans anser alt gränsen inte behöver låsas fast. En del remissinstanser framhåller också behovet av atl olika kommunala uppdrag får räknas samman. Möjligheten att på förhand ulfästa pension för denna kategori förtroendevalda bedöms också positivt av remissinstanserna. Några remissinslanser tar även upp frågan om all de

Prop, 1982/83:97

20

förtroendevalda genom bortovaron från den ordinarie anställningen kan drabbas av minskning i sin tjänstepension eller få sina semesterförmåner i anställningen försämrade. Remissinstanserna anser i likhet med kommillén att dessa förhållanden är otillfredsställande.

För egen del vill jag anföra följande.

Det ställs särskilda anspråk på de personer som av sina partier får förtroendet alt la på sig betungande politiska uppdrag. Ofta innebär dessa uppdrag alt den förtroendevalde helt eller delvis måste ta ledigt från sill ordinarie arbete under långa perioder. Möjlighelerna alt hålla kontakt med del arbetet försvåras eller kanske omöjliggörs av dessa ofta långa Ijänstle-dighetsperioder. Befordringsmöjligheterna påverkas också ofta i negativ riktning. Efter några mandatperioder kan detta innebära atl den förtroen­devalde har svårl att gå tillbaka lill sitt ordinarie arbete. Det är mol denna bakgrund som man skall se den möjlighet som i dag finns atl utge pension eller avgångsvederlag till de förtroendevalda.

Enligt min mening är det av betydelse för den kommunala demokratin atl kommunerna har möjligheter alt ulfästa pensioner till de förtroendevalda av sådan kvalitet och omfattning att den bristande tryggheten i de kommunala förtroendeuppdragen på rimligl sätt kompenseras. I likhet med vad som har framförts av kommillén och remissinstanserna anser jag emellertid atl man inle kan godta etl system som gör del möjligt för den som avgår från sitt förtroendeuppdrag all lill sin förvärvsinkomst lägga en i många fall betydande pension. Elt sådant system måste upplevas som orättvist. Jag delar därför kommitténs och remissinstansernas uppfattning att det är önskvärt att en samordning av pension och inkomst från förvärvsarbete eller offentligt uppdrag kan åstadkommas.

Enligt vad jag har erfarit har Svenska kommunförbundet och Landstings­förbundet rekommenderat kommunerna och landstingskommunerna att i gällande pensionsreglementen föra in bestämmelser om samordning av visstidspension och samtidig förvärvsinkomst. Enligt min mening finns det anledning all anta att rekommendationerna kommer alt leda till att samordningsfrågan i framliden inle kommer all utgöra någol problem. Samordnas visstidspension med förvärvsinkomst minskar kravet på alt den förtroendevalde skall ha uppnått 50 års ålder för atl få visstidspension. Förbunden har också tagit bort denna åldersgräns i sina senasie rekommen­dationer.

En fråga som har uppmärksammats från tid lill annan och som inte berörts av kommittén är möjlighelerna alt avslå från intjänad pension under viss lid. Med de nya samordningsreglerna får också denna fråga sin lösning.

När det gäller frågan om visstidspension lill deltidsengagerade förtroen­devalda delar jag kommitténs och remissinstansernas uppfattning att visslidspension bör kunna utgå om engagemanget motsvarar minst 40 % av elt hellidsengagemang. Olika förtroendeuppdrag inom en kommun bör

Prop, 1982/83:97

21

därvid få räknas samman. Motsvarande principer bör givelvis gälla för landstingskommuner.

En fråga som uppkommer i delta sammanhang är om kommunala och landslingskommunala uppdrag skall få räknas samman när del gäller att fastställa dellidsengagemangels omfattning. Kommittén har för sin del inle särskill berört denna fråga. Min allmänna inställning är att man inle skall kunna räkna samman uppdrag i kommuner och landstingskommuner. Det är emellertid kommunernas och landstingskommunernas sak atl själva avgöra om det i det enskilda fallet föreligger särskilda skäl all i pensionshänseende beakta uppdrag hos de olika huvudmännen. De eventuella tekniska problem som härvid kan uppkomma bör enligt min mening kunna lösas mellan huvudmännen.

Vad gäller de av kommittén aktualiserade frågorna all de förtroendevalda kan drabbas av minskning i tjänstepension och all de kan få sina semesterförmäner i anställningen försämrade anser jag i likhet med remissinstanserna att en sådan försämring av de sociala förmånerna är otillfredsställande. Jag delar därför kommitténs uppfattning atl kommuner och landstingskommuner bör på lämpligt sätt kunna ersätta en förtroende­vald för en minskning av hans tjänslepensionsförmåner i anställningen, om minskningen har uppkommit på grund av förtroendeuppdraget. Sådan ersättning bör dock inte komma i fråga om minskningen av tjänstepensions­förmånen endast är av ringa omfattning. Jag förutsätter atl de avtalsslutande parterna på de olika arbelsmarknadssektorerna kommer fram till en sådan tillämpning av reglerna i resp. Ijänslepensionsanordningar alt den här avsedda ersätiningen ger avsett ekonomiskt resultat för de förtroendevalda. När det gäller minskade semesterförmåner ålerkommer jag till denna fråga i samband med att jag behandlar frägan om ersätlning för förlorad arbetsför­tjänst.

Som framgår av vad jag redan har sagt ser jag frägan om de förtroende­valdas pensioner och andra sociala förmåner som en del av det större problemkomplexet om den kommunala demokratin. Den kan därför inte förbigås i detta sammanhang. Som grund för en fortsatt debatt har jag ansett att jag bör redovisa min allmänna syn på saken. Diskussioner i frågan kommer säkert att fortgå i kommuner och landstingskommuner. Det är där man skall göra de lämpliga avvägningarna. Några åtgärder från statens sida behövs inle enligt min mening. Jag övergår nu till ett par förslag för vilka del däremot krävs lagändringar.

2.3 Ersättning för förlorad arbetsförtjänst

2.3.1 Den principiella frågan

Beslämmelser om ersättning till förtroendevalda finns i dag i 2 kap. 29 § och 3 kap. 16 § kommunallagen. Enligt de båda lagrummen får fullmäktige besluta att det till ledamot och suppleant i fullmäktige eller beredning och till

Prop, 1982/83:97

22

ledamot och suppleant i styrelsen eller annan nämnd skall i skälig omfattning utgå ersättning för resekostnader och andra utgifter som föranleds av uppdraget samt arvode, pension och andra ekonomiska förmåner. Motsva­rande regler gäller enligt 5 kap. 1 § kommunallagen för revisor och revisorssuppleant.

I propositionen (prop. 1975/76:187) Kommunal demokrati, ny kommu­nallag m. m. diskuterade föredraganden frågan om ersättningen lill de förtroendevalda borde omfatta ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Enligt föredraganden skulle det vara betänkligt om ersättningsprinciperna försätter vissa kategorier, t. ex. de skiftarbetande, i en sämre situation ån andra och därmed leder till atl dessa grupper blir underrepresenterade bland de förtroendevalda. Enligl föredragandens mening kunde del alltså finnas skäl för en ordning som innebar atl hänsyn får tas lill förlorad arbetsförtjänst, när ersätiningen bestäms. En enhetlig bedömning skulle emeUertid bli svår om hänsyn får tas till förlorad arbetsförtjänst. En fråga blir t.ex., säger föredraganden, hur den förlorade arbetsförtjänsten skall beräknas för yrkesgrupper som egna företagare och fria yrkesutövare. Åven från administraliv synpunkt skulle svårigheter kunna uppslå. Föredraganden var därför inle beredd atl tillstyrka en ordning som innebär atl ersättningen till de förtroendevalda bestäms på grundval av deras förlorade arbetsförtjänst. Samtidigl underströk han betydelsen av att ersätiningen sätts på en sådan nivå atl ingen skall vara förhindrad atl åla sig kommunala förtroendeuppdrag av ekonomiska skäl. Vid riksdagsbehandlingen godtog konslitutionsutskot-let (KU 1976/77:25, rskr 148) vad föredraganden hade anfört i denna del saml betonade nödvändigheten av atl de särskilda svårigheter som t. ex. kvällssammanträden skapar för personer med kvälls- eller skiftarbete beaktas när arvodena beslutas.

Sammanfattningsvis kan sägas atl den nuvarande utformningen av ersättningsreglerna ger kommunerna och landstingskommunerna en långt­gående frihet atl ersätta sina förtroendevalda med hänsyn till uppdragens omfattning och art. I kommunallagen finns formellt begränsningar i endast två avseenden. Ersätiningen skall utgå för någon av de i lagen uppräknade ändamålen. Den skall också vara skälig. Förarbetena till lagen ger närmare anvisning om de begränsningar som gäller. Ersättningen får inte baseras på den förlroendevaldes uteblivna inkomst.

Kommunaldemokratiska kommittén framhåller att det ekonomiska ersätt­ningssystemet på ett rimligl säll måste ge människor möjlighel atl delta i kommunalpolitisk verksamhel utan ekonomiska uppoffringar. De förtroen­devaldas arbetssituation skiftar och utvecklas med hänsyn lill nya och ändrade uppgifter. Uppdragen har varierande omfattning och ställer olika krav på sina utövare. Enligt kommitténs mening är formerna för ekonomisk ersättning av stor betydelse om de förtroendevalda skall kunna rekryteras ur olika medborgargmpper, förena uppdrag med yrkesarbete och i vissa fall salsa hela sin lid på uppdraget. Syslemel måste, säger kommittén, vara

Prop,  1982/83:97

23

anpassat både efter uppdragens aktuella krav och de ekonomiska villkor som människor i dag lever under. Kommillén hänvisar till alt närmare en fjärdedel av de förtroendevalda i en enkät som gjordes år 1980 har uppgetl all deras uppdrag förorsakar dem inkomstbortfall. Eftersom ersättning för förlorad arbetsinkomst inte får lämnas med nuvarande system hamnar en del förtroendevalda i en sämre ekonomisk situation än andra. När uppdraget fullgörs på arbetstid får vissa grupper vidkännas ell direkt inkomstbortfall medan andra grupper - i första hand de offentliganställda - inle drabbas av inkomstbortfall på samma sätt.

Kommittén har diskuterat alternativet all med hjälp av en allmän höjning av arvodesnivån komma lill rätta med den bristande jämlikheten men har avvisat detta alternativ. Kommittén föreslår i stället en sådan ändring av kommunallagen all det blir möjligl att utbetala ersättning med hänsyn lill individuellt inkomstbortfall. En sådan ordning bör enligt kommittén gälla alla förvärvsarbetande, oavsett om de är anställda, egna företagare eller fria yrkesutövare. Del nuvarande kravet på atl beloppen skall vara skäliga bör behållas. Någon begränsning i lagen om rälien lill ersättning för förlorad arbetsförtjänst i förhållande lill om uppdraget omfattar enstaka sammanträ­den, dellids- eller heltidsengagemang bör inte göras, anser kommillén.

De flesta remissinslanser som lar upp frågan om ersättning för förlorad arbetsförtjänst ställer sig positiva till kommitténs förslag. De hänvisar härvid lill betydelsen av att ingen av ekonomiska skäl skall vara förhindrad att ta politiska uppdrag. Många remissinstanser betonar alt den utgående ersätt­ningen måste vara skälig med hänsyn till uppdragets art. Samtidigt betonar de att det är kommunerna och landstingskommunerna själva som skall bestämma hur ersättningssystemet skall utformas.

Några remissinslanser, som är positiva till att en möjlighel öppnas att ge ersätlning för förlorad arbetsförtjänst, är tveksamma till innebörden och räckvidden av kommitténs förslag. Man släller sig avvisande till en lösning som skulle innebära atl t. ex. två deltidsantällda kommunalråd med samma omfattning av uppdraget men med olika inkomstförhållanden vid vallillfällel uppbär ersättning med olika belopp.

De remissinslanser som är negativa lill tanken om ersättning för förlorad arbetsförtjänst hänvisar främst till den nuvarande principen atl del skall utgå lika arvode för samma arbete. Åven en del remissinstanser som är positiva till förslaget betonar vikten av att denna princip upprätthålls. Några av dessa, bl. a. Svenska kommunförbundet, anser all grundsatsen om att lika ersättning skall utgå för lika uppdrag bör skrivas in i lagen.

Några remissinstanser rekommenderar en allmän höjning av arvodesnivån för ätt komma till rätta med problemet all vissa förtroendevalda gör en ekonomisk förlust genom att la på sig kommunala uppdrag. Man säger också all en ersättning för förlorad arbetsförtjänst skulle kunna missgynna vissa grupper av förtroendevalda såsom hemarbetande, studerande och lågavlö­nade.

Prop, 1982/83:97

24

För egen del vill jag anföra följande.

När jag nu tar upp frågan om en komplettering av nuvarande ersättnings­regler gör jag det utifrån främst två utgångspunkter. Ersättning för förlorad arbetsförtjänst kommer atl bidra lill all olika grupper i samhället i ekonomiskt hänseende bättre jämställs när det gäller möjlighelerna att ta på sig kommunala förtroendeuppdrag. Rekryleringsmöjligheterna av nya förtroendevalda från främst den privata arbetsmarknaden kommer däri­genom atl förbättras.

Av kommitténs material framgår att nuvarande former för ersätlning särskill missgynnar anställda inom den privata sektorn. Jag anser att detta är en av flera orsaker lill att de offentliganställda är kraftigt överrepresenterade bland de förtroendevalda. Personer med skiftarbete o. d. drabbas ofta särskill hårt av det nuvarande ersättningssystemet. Mol denna bakgrund är det naturligt atl Landsorganisationen i Sverige är positiv till atl förlorad arbetsförtjänst skall kunna ersättas.

För min del anser jag det på dessa grunder vara angeläget alt nuvarande ersättningsregler i kommunallagen kompletteras så all det blir möjligl atl ge ersätlning för förlorad arbetsförtjänst. Jag anser också att frågan om minskade semesterförmåner bör beaktas i detta sammanhang. Enligt min mening bör semeslerersättning som går förlorad få medräknas när ersätt­ningen för förlorad arbetsförtjänst beräknas.

Som jag tidigare har nämnt är många remissinstanser negativa eller tveksamma lill kommitténs förslag alt ersätiningen för förlorad arbetsför­tjänst inle knyts lill om uppdraget omfattar enstaka sammanträden eller avser hel- eller dellidsengagemang. Följden av förslaget skulle, säger instanserna, kunna bli att två hel- eller deltidsanställda kommunalråd med samma omfattning av uppdraget får olika ersättning på grund av att deras inkomstförhållanden var olika vid vallillfällel.

Jag delar remissinstansernas tvekan lill kommitténs förslag i detta avseende. Heltidsuppdrag och de mera omfattande deltidsuppdragen bör ur ersättningssynpunkl jämföras med elt vanligt arbete. Att acceptera etl sådant arbete kan visserligen leda till ändrade inkomstförhållanden men knappast i vedertagen mening till förlorad arbetsförtjänst. Enligl min mening skall därför alltjämt gälla den nuvarande principen om lika stora arvoden för denna typ av uppdrag oavsett lönesättningen i ell tidigare arbete som den förtroendevalde har lämnat.

Denna grundprincip skall sedan kompletteras med en rätt att utge ersättning för faktiskt förlorad arbetsförtjänst i särskilt angivna fall. Dessa bör avse fall där sammanträdesarvoden utgär för visst uppdrag men inte mera betydande helårsarvoden.

Ell viktigt gränsdragningsproblem uppstår därvid för de deltidsarvode-rade. En bestämd gräns bör dras som motsvarar dellidsuppdragels omfatt­ning jämfört med hellidsuppdrag. En naturlig gräns kan därvid vara vid uppdrag som omfattar minsl 40 % av heltid. Variationer kring en sådan gräns

Prop, 1982/83:97

25

kan emellertid motiveras av lokala förhållanden eller av det särskilda fallet. Delta gäller särskilt för den svåra bedömning som måste göras för de fall där en enskild förtroendevald har flera deltidsuppdrag inom kommunen eller landstingskommunen och där vart och elt av uppdragen understiger den ovan angivna gränsen, men där de sammantagna medför ett högre uttag av arbetstid än exempelvis 40 %. Enligl min mening bör ersättning för förlorad arbetsförtjänst inle utgå i sådana fall ulan ersättning ske med fasta arvoden.

En del gränsdragningsfrågor kan alltså uppkomma när del införs möjligheter atl betala ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Enligt min mening bör gränsdragningsfrågorna få avgöras av kommunerna och lands­tingskommunerna själva. Under de första årens tillämpning av de nya reglerna bör frågan följas noga. Jag är beredd att ta initiativ till komplette­rande lagsiiftning om tillämpningen visar sig medföra svåraccepterade resullal.

De grupper av förtroendevalda som därmed omfattas av ersättning för förlorad arbetsförtjänst bör dessutom kunna ersättas med ell särskill arvode per sammanträde som då utgör en för alla lika ersättning för den prestation som engagemanget i ett kommunalt uppdrag måste anses utgöra. Som en del remissinstanser har framhållit bör den allmänt vedertagna principen all lika arvode skall utgå för lika uppdrag skrivas in i lagen.

Nägra remissinstanser som är negativa till förslaget om ersättning för förlorad arbetsförtjänst föreslår i stället att arvodena höjs till en sådan nivå att ingen av ekonomiska skäl skall behöva avstå från att ta på sig kommunala uppdrag. Del finns enligt min mening åtminstone två skäl mot ett sådant förslag. Först och främst kommer de olikheter som i dag gäller mellan personer som får löneavdrag och dem som inle fär det att bestå. Dessutom finner jag del sannolikt att arvodena i många fall skulle behöva höjas lill en sådan nivå all lagstiftningens skäligheisregel skulle trädas för när. En så hög ersättningsnivå skulle också kunna uppfattas som stötande av allmänhe­ten.

En annan invändning som har rests mot förslaget om ersättning för förlorad arbetsförtjänst är att särskilt hemarbetande, studerande och lågavlönade, som beslår framför allt av kvinnor, -skulle drabbas på ett speciellt sätt. Med det system som jag har föreslagit, där både en fast arvodesdel per sammanträde och ersättning för förlorad arbetsförtjänst ingår, kan man enligt min mening rimligen inle hävda att angivna grupper skulle bli särskilt missgynnade. Ersättningen för förlorad arbetsförtjänst skall enbart omfatta styrkta förluster. Jag vill också erinra om all man redan nu kan ersätta t. ex. barnomsorgskostnader i samband med atl förtroen­deuppdrag fullgörs.

Prop,  1982/83:97

26

2.3.2 Modell för ersäitnings.syslem

Kommunaldemokratiska kommittén har diskuterat frågan om hur ersätt­ningen för förlorad arbetsförtjänst bör beräknas. Därvid konstaterar kommittén att det är lätt atl kompensera en anställd som har regelbunden och jämn inkomst. Så snart del gäller helårsarbetande med ojämna inkomstförhållanden samt delårs- och deltidsarbetande, blir förhållandena däremot komplicerade. Det gäller oavsett om vederbörande är anställd eller egen företagare. Mol bakgrund härav anvisar kommittén en modell för ersättningssystem för förlorad arbetsförtjänst som knyter an lill sjukförsäk­ringen. Kommittén anser atl denna lösning ger både rättvisa, enkelhet och skydd för den personliga integriteten. Förslaget har den begränsningen alt schabloniserad ersättning ges alla och att vissa av de brister som vidlåder sjukförsäkringssystemet accepteras, t. ex. att systemet inte ger full inkomst­täckning, att personer med oregelbundna arbetstider i vissa fall får en relativi låg inkomslläckning genom sjukförsäkringssystemet samt att ersättningen kan bli för låg genom viss eftersläpning med inkomstjuslering. Förslaget innebär enligt kommittén atl den kommunala kontrollen inte blir omfattande eftersom systemet bygger på alt försäkringskassornas beslut och deras granskning av den förlroendevaldes inkomst alltid godtas. Både kraven på ell enkelt förfarande och skydd för den personliga integriteten är därmed tillgodosedda. Kommittén betonar att anknytningen till sjukpenningsyste-met enligt förslaget är av teknisk art. Det är inget som hindrar, anser kommittén, att kommunen eller landstingskommunen fastställer andra minimi- resp. maximibelopp än inom sjukförsäkringssystemet när det gäller de förtroendevaldas ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Det materiella innehållet bör enligt kommittén kunna anpassas efter de behov som krävs för rekrytering av personer i alla inkomstlägen och som fullmäktige anser vara skälig ersättning.

Av del 35-tal remissinslanser som särskilt berör den tekniska lösningen är ett tiotal positiva medan övriga är negativa eller tveksamma. Flera av de positiva remissinstanserna framhåller att en anknytning till sjukförsäkringen bör förenkla systemet. Man påpekar samtidigt att en generös tillämpning bör ske för hemarbetande och att en övre gräns kan te sig rimlig. De negativa eller tveksamma remissinstanserna vänder sig bl. a. mot alt en anknytning till sjukförsäkringen kan innebära problem både i de lägsta och de högsta inkomslskiklen. Dessutom önskar man att kommunerna själva skall ha möjlighet att ta fram andra konstruktioner. Framtida förändringar av sjukförsäkringen talar också enligt några remissinstanser mot en anknytning av ersättningen till denna försäkring. En del instanser framhåller också alt modellen inte ger full kostnadstäckning vilket enligl deras uppfattning inte är acceptabelt. Särskilt hårt kan detta slå för vissa grupper t. ex. de som har skift- eller säsongarbete.

Som jag har framhållit i det föregående bör det genom ändringar i

Prop, 1982/83:97

27

kommunallagen nu öppnas en möjlighel för kommuner och landstingskom­muner att till förtroendevalda utge ersättning för förlorad arbetsförtjänst vid fullgörande av kominunala och landstingskommunala förtroendeuppdrag. Denna möjlighet innebär alt det blir kommunerna och landstingskommun­erna själva som får besluta om ersättning för förlorad arbetsförtjänst skall införas och i så fall också vilken form den skall ha.

Den av kommittén föreslagna modellen har den fördelen atl den besparar kommuner och landstingskommuner en omfattande kontrollapparat efter­som man kan utnyttja försäkringskassornas uppgifter. En anknytning till sjukförsäkringen ger också automatiskt en övre gräns för ersättningen. En sådan övre gräns anser jag vara nödvändig även om den inte direkt behöver vara kopplad till sjukförsäkringen. Samtidigt har, såsom en del remissinstan­ ser har påpekat, den av kommillén förordade modellen vissa nackdelar. Den kompenserar inte lill fullo den uteblivna arbetsförtjänsten. Della kan bli särskilt märkbart för vissa grupper av anställda, t. ex. personer med skift- och säsongarbete. Enligt min mening tillgodoser därför sjukförsäkringsmodellen inle kravet på ersätlning för faktiskt förlorad arbetsförtjänst. Jag är därför för egen del inte beredd atl förorda den av kommillén föreslagna modellen för ersättning av förlorad arbetsförtjänst. Det bör enligt min mening ankomma på kommunerna och landstingskommunerna själva atl med hänsyn till de lokala förhållandena utforma lämpliga ersättningssystem.

Avslutningsvis vill jag framhålla att det nu framlagda förslagel, som innebär att de förtroendevalda i fortsättningen skall ha möjlighet att få dels ett arvode enligt tidigare principer, dels ersättning för faktiskt förlorad arbetsförtjänst som inkluderar förlorad semeslerersättning, enligt min mening bör få lill följd att antalet personer som kan ta på sig kommunala förtroendeuppdrag ökar väsentiigl.

2.3.3 Kostnadsansvar

Kommunaldemokratiska kommittén har diskuterat tvä olika lösningar när det gäller vem som skall bära kostnaderna för ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Enligt den ena svarar den kommun eller den landstingskom­mun där uppdraget fullgörs för den förtroendevaldas inkomstförlust. Enligt den andra lagfästs en skyldighet för alla arbetsgivare, offentliga och privata, att bevilja anställda ledighel med lön vid deltagande i kommunala sammanträden. Kommillén förordar den förstnämnda lösningen. Enligt kommittén är det nämligen naturligt om kostnaden bärs av den som orsakar kostnaderna och därmed kan styra dem. Dessutom ersätter uppdragsgivarna i dag det sammanträdesarvode som också i framtiden får förutsättas utgå vid sidan av ersättning för förlorad arbetsförtjänst.

De remissinstanser som berör.frågan delar kommitténs uppfattning.

Även jag anser all del är kommuner och landstingskommuner som skall

Prop, 1982/83:97

28

bära de kostnader som uppkommer. I min bedömning har jag då tagit hänsyn till att det är kommuner och landstingskommuner som har atl besluta om ersättningarnas omfattning. Dessutom anser jag alt reformen är så angelägen att man inte rimligen kan avvakta de ytterligare utredningar och överlägg­ningar som enligt min mening måste komma lill stånd om kostnadsansvaret skall läggas över på arbetsgivarna. Därmed har jag inte sagt atl jag inle i en framtid kan länka mig en annan kostnadsfördelning. Jag avser därför alt noga följa utvecklingen på detta område.

En fråga som bör granskas med särskilt intresse vid den kommande uppföljningen gäller en eventuell kostnadsövervältring mot kommuner och landstingskommuner. Flera arbelstagargrupper har i dag en sådan situation att de med bibehållen lön kan fullgöra kommunala förtroendeuppdrag. Andra grupper har inte arbetstiden reglerad på ett sådant sätt, alt tjänstledigheter behöver utnyttjas för fullgörande av förtroendeuppdrag. Skulle den ändrade lagstiftningen medföra alt dessa grupper börjar kräva ersättning från kommunerna och landstingskommunerna för förlorad arbetsförtjänst har i själva verket en kostnadsövervältring inträffat. Etl sådant förhållande kan enligt min mening aktualisera en förnyad prövning av frågan om kostnadsansvaret skall läggas hos de förtroendevaldas arbetsgi­vare eller hos kommunerna och landstingskommunerna.

Några remissinslanser framhåller atl kommuner och landstingskommuner i det nuvarande ekonomiska lägel kan ha svårt atl ta på sig nya ekonomiska åtaganden. I det kärva ekonomiska läge som gäller för den offentliga sektorn har jag förståelse för denna synpunkt. De ökade kostnaderna torde dock bli relativt blygsamma för de flesta kommuner och landstingskommuner. Jag utgår därvid också från alt arvodesdelen minskas när ersättning för förlorad arbetsförtjänst införs. I sammanhanget bör dessutom understrykas att lagen ger möjlighet till att införa ell sådant system men inte skyldighet. Det ankommer sålunda på kommuner och landstingskommuner atl själva bedöma förutsättningarna att utnyttja denna möjlighet.

2.3.4 Del kyrkokommunala området

En ny lag om församlingar och kyrkliga samfälligheter träder i kraft den 1 juli 1983. Den nya lagen innebär en modernisering i både sakligt och formellt hänseende av lagstiftningen om de kyrkliga kommunerna och en anpassning till 1977 års kommunallag. Genom den nya lagstiftningen förbättras bl. a. de kvrkokommunalt förtroendevaldas arbetsförutsättningar.

Bestämmelserna om ersättning till de kyrkokommunalt förtroendevalda finns i den nya lagen i 2 kap. 29 §. 5 kap. 21 § och 7 kap. 1 §. Ersättningsbestämmelserna motsvarar i sak kommunallagens regler om ersättning endast med den avvikelsen att pension inte kan beviljas för de kyrkokommunala förtroendeuppdragen.

Mellan kommunallagstiftningen och församlingsstyrelselagstiflningen har

Prop,  1982/83:97

29

alltid rått stor överensstämmelse både lill form och lill innehåll. Ändringar i den förra har ofta följts av motsvarande ändringar i den senare. Detta är naturligt med hänsyn lill de borgerliga och de kyrkliga kommunernas gemensamma ursprung och till att båda är enheter för kommunal självsty­relse.

Kommunaldemokratiska kommittén har inle haft till uppgift att undersöka de kyrkokommunalt förtroendevaldas arbetsvillkor. Kommittén lämnar följaktligen inga förslag till förbättringar för förtroendevalda när del gäller del kyrkokommunala området. Jag anser emellertid att principen om ekonomisk trygghet för dem som fullgör kommunala förtroendeuppdrag bör få genomslag också på det kyrkokommunala området. Arbetsförhållandena inom de stora kyrkliga kommunerna liknar nämligen i allt väsentligt dem som i dag gäller i kommuner och landstingskommuner. Skälen för att komplettera ersättningsreglerna i den nya lagen om församlingar och kyrkliga samfällig­heler med ersättning för förlorad arbetsförtjänst är därför i stort sett desamma som på det kommunala och landstingskommunala området.

Jag föreslår alltså att man också för de kyrkliga kommunerna öppnar möjligheten alt besluta om ersättning till förtroendevalda för förlorad .arbetsförtjänst. Det fär sedan ankomma på de kyrkliga kommunerna själva med hänsyn lill de lokala förhållandena atl utforma lämpliga ersättningssys­tem.

2.4 Interpellation och fråga

Genom motion, interpellation och fråga kan enskilda ledamöter eller grupper av ledamöter i kommunfullmäktige och landstinget la egna initiativ. Syftet med motioner är att få till stånd beslut. Genom en interpellation eller en fråga kan den förtroendevalde informera sig om och få insyn i den kommunala verksamheten. Interpellationsinstitutet gör det möjligt att starta en politisk debatt.

Kommunaldemokratiska kommittén har genom sina undersökningar funnit att institutet motion används alltmer som elt effektivt instrument i den kommunaldemokratiska debatten. Kommittén har inte funnit några skäl att ändra bestämmelserna om motion i kommunallagen. Denna uppfattning stöds av det fåtal remissinstanser som har kommenterat motionsbestämmel­serna.

Jag anser i likhet med kommittén atl det f. n. inte finns skäl atl ändra de regler som styr molionsförfarandet. I det följande tar jag därför bara upp interpellations- och frågeinstituten.

Prop, 1982/83:97

30

2.4.1    Nuvarande ordning

En ledamot i fullmäktige får enligt 2 kap. 24 § kommunallagen framställa interpellation till ordföranden i styrelsen eller i annan nämnd eller beredning. Enligt samma lagrum kan fullmäktige föreskriva att ordföranden i kommunstyrelsen får överlämna en interpellation som har framställts till honom alt besvaras av annan ledamot av kommunstyrelsen. Denna möjlighet infördes genom 1977 års kommunallag. På förslag av konslitu-tionsulskottet infördes också en möjlighet för kommunfullmäktige att föreskriva att ordföranden i kommunstyrelsen fär överlämna en interpella­tion som har framställts lill honom all besvaras av en ledamot i styrelsen för ett kommunall företag. Utskottet framhöll i sitt belänkande (KU 1976/77:24 s. 20) atl del från kommunaldemokratisk synpunkt är värdefullt om ökade möjligheter skapas för att i kommunfullmäktige diskutera frågor som rör verksamheten i de kommunala bolagen.

Nyssnämnda bestämmelse i kommunallagen innehåller också föreskrifter om fråga. Om fullmäktige föreskriver det, får ledamot i fullmäktige framställa fråga till ordföranden i styrelsen, annan nämnd eller bered­ning.

Enligt gällande rätt skall en interpellation eller fråga avse ett ämne som tillhör kommunfullmäktiges eller landstingets handläggning. Della innebär att interpellationsämnet skall falla inom den allmänna kommunala kompe­tensen och inom ramen för de ämnen som kan behandlas av kommunfull­mäktige eller landstinget. En interpellation fär inte avse allmänpolitiska frågor eller frågor som nämnderna enligt särskilda författningar har atl pröva utan att vara ansvariga för sina åtgärder inför fullmäktige.

2.4.2    Förstag till ändringar

Kommunaldemokratiska kommittén har funnit att det nuvarande ämnes­området för interpellationer och frågor är alltför snävt. En förstärkning av interpellationsinstitutel och frågeinstitutet är enligt kommitténs mening befogad från såväl kontrollsynpunkt som informationssynpunkt. Del föreslås därför att ämnesområdet vidgas. Kommittén föreslår att en interpellation och en fråga skall kunna framställas inte bara i ämnen som tillhör fullmäktiges handläggning utan även omfalla ämnen som tillhör styrelsens, annan nämnds eller berednings handläggning. Otillåtna blir enligl kommil­téns förslag i princip enbart ämnen som rör enskilt ärende eller är av sådan allmänpolitisk karaktär atl de saknar kommunal anknytning. Adressalkret-sen, dvs. den krets av personer lill vilka en interpellation eller fråga kan ställas, har kommunaldemokraliska kommittén funnit väl avvägd. Kommit­tén föreslär därför inte någon ändring på denna punkt.

En klar majorilet av remissinstanserna stöder kommitténs förslag atl utvidga ämnesområdet för interpellationer och frågor. Bland dem som är i

Prop,  1982/83:97

31

huvudsak positiva lill förslagel finns dock en del remissinstanser som anser alt lagtexten bör förtydligas. Framför allt har detta gällt interpellation och fråga i ämnen som rör myndighetsutövning gentemot enskild samt ämnen som kan omfattas av sekretess. I sistnämnda hänseende framhåller Svenska kommunförbundet alt sekretessbestämmelserna begränsar det interpeller-bara området. Enligt förbundels uppfattning är det otillfredsställande all fullmäktigeledamöterna härigenom kan undanhållas viktig information. Några remissinstanser menar vidare atl det är motiverat atl kommunfull­mäktige och landstinget får en mera generell räll alt bestämma adressalen vid interpellation och fråga i stället för atl kommunallagen lyngs med ytterligare regler om delta.

För egen del vill jag till att börja med framhålla atl möjligheten för ledamöterna i kommunfullmäktige och landstinget atl framställa interpella­tioner och frågor är av stor betydelse från kommunaldemokratisk synpunkt. Del är därför väsentligt atl del tillåtna ämnesområdet är så omfattande som möjligt. Härigenom främjas den offentliga debatten.

Åven när del gäller sådan verksamhel som en specialreglerad nämnd utövar med stöd av en författning ger fullmäktiges finans- och instruktions-makt redan i dag etl visst utrymme för interpellalionsdebatter i frågor som rör den fortlöpande förvaltningen på området. Å andra sidan medför föreskrifterna i 1 kap. 5 § kommunallagen om kompetensfördelningen mellan fullmäktige och nämnderna atl utrymmet för inlerpellationsdebatler som rör enskilda nämndbeslul är begränsat. Sådana enskilda beslut som specialreglerade nämnder fattar med stöd av olika författningar får, när författningen ger nämnden en självständig beslutanderätt, i princip inte behandlas i interpellalionsdebatter.

Under senare år har en rad åtgärder vidtagits för att begränsa den statliga normgivningen gentemot kommuner och landstingskommuner i syfte att stärka den kommunala självstyrelsen. Detta ställer samtidigt större krav på kommunerna och landstingskommunerna alt själva bevaka sin verksamhet. Jag anser att interpellationsinstitutet och frägesinstitutel i det sammanhanget är viktiga instrument för fullmäktiges och medborgarnas insyn och kontroll över den kommunala verksamheten.

o

Även om jag sålunda menar att den av kommittén föreslagna utvidgningen av ämnesområdet för interpellafioner och frågor i stort sett är en lämplig avvägning, anser jag liksom vissa remissinstanser att det finns anledning att precisera detta område klarare än vad kommittén har gjort.

Mot det kommunaldemokraliska intresset av ett vidsträckt interpellations-område står nämligen intresset av att upprätthålla den i kommunaltagen och specialförfatlningarna föreskrivna avgränsningen mellan fullmäktiges och nämndernas ansvarsområden. Av vikt är också - särskilt när det gäller avgöranden som innebär myndighetsutövning mot enskild - att enskilda personers privata förhållanden inte på etl otillbörligt sätt blottas genom att

Prop, 1982/83:97

32

nämndernas avgöranden diskuteras i fullmäktige. Det år enligt min mening självklart atl den typen av begränsningar i inlerpellationsrälten måste finnas kvar. Enligt min mening bör del därför framgå av lagtexten alt ell ärende som innebär myndighetsutövning mol enskild är undantagen från interpellation och fråga.

Några remissinstanser har väckt frågan om förhållandet mellan inlerpel-. lalionsrätlen och sekretesslagstiftningen. Som jag nyss har framhållit måste en avvägning ske mellan å ena sidan intresset av ett vidsträckt inlerpella-tionsomräde och å andra sidan intresset av atl sekretessbelagda uppgifter i ärenden hos de specialreglerade nämnderna inte röjs. Med den begränsning av inlerpellationsrätlen som jag nu föreslår, nämligen att interpellation och fråga inte får framställas i ärenden som innebär myndighetsutövning mot enskild, torde någon större risk för konflikter gentemot sekretesslagstift­ningen inle uppkomma. Om en interpellation eller fråga rör uppgifter som är sekretessbelagda måste interpellationen eller frågan besvaras på sådant sätt att sekretessen ändå bevaras. Enligt min mening får den utökade inlerpel­lationsrälten självfallet inle medföra att ett i lag fastlagt sekretesskydd åsidosätts.

Vad gäller adressatkretsen anser jag i likhet med kommittén alt den nuvarande regleringen är väl avvägd. Jag föreslår därför ingen ändring på denna punkt. Atl en bestämd krets av adressater finns angiven direkt i lagen är enligl min mening en garanti för att interpellationsinstitutet inte sätts ur spel.

Sammanfattningsvis föreslår jag således alt ämnesområdet för interpella­tion och fräga utvidgas så att detta - med den begränsning som jag nyss har nämnt - omfattar även ämnen som tillhör styrelsens, annan nämnds eller berednings handläggning. Jag återkommer i specialmotiveringen till den närmare utformningen av bestämmelserna.

3 Upprättade lagförslag

I  enlighet  med  vad jag nu  har anfört  har inom  civildepartemenlel upprättats förslag till»

1.

lag om ändring i kommunallagen (1977:179)

2.

lag om ändring i lagen (1982:1052) om församlingar och kyrkliga samfälligheler.

Prop.  1982/83:97

33

4 Specialmotivering

4.1 Förslaget om ändring i kommunallagen

De föreslagna ändringarna i kommunallagen avser dels reglerna om interpellation och fråga, dels reglerna om ersättning till de förtroendevalda i kommunerna. Skälen till ändringarna har behandlats i den allmänna mofiveringen (2.4.2 och 2.3.1).

Föreskrifterna om interpellation och fråga finns i 2 kap. 24 § kommunal­lagen. Ersätlning lill de förtroendevalda regleras, beträffande ledamot och suppleant i fullmäktige och beredning i 2 kap. 29 § och beträffande ledamot och suppleant i styrelsen och övriga nämnder i 3 kap. 16 § kommunallagen. I fräga om revisor och revisorssuppleant finns ersättningsbestämmelserna i 5 kap. 1 § kommunallagen.

2 kap. 24 §

Enligt den nuvarande lydelsen av paragrafens första stycke får ledamot i fullmäktige lill ordföranden i styrelsen, annan nämnd eller beredning framställa interpellafion i ett ämne som fillhör fullmäkfiges handläggning. I första stycket anges vidare beträffande Stockholms kommun att interpella­tion får framställas endast lill borgarråd.

En redigering av paragrafen har gjorts så att bestämmelsen om ämnesom­rådet för interpellation har flyttals från första stycket till ett nytt andra stycke. Därmed återstår i första stycket enbart de beslämmelser som anger den personkrets som får interpelleras. Någon ändring i sak av de nuvarande reglerna i fråga om personkretsen har inte vidtagits.

I ett nytt andra stycke har bestämmelser lagils in om ämnesområdet för interpellation. I stycket anges att fullmäktigeledamot får framställa interpel­lation i ämne som tillhör fullmäktiges, styrelsens eller annan nämnds eller berednings handläggning.

Genom den föreslagna ändringen öppnas möjlighet att interpellera i ämnen som tillhör bl. a. de specialreglerade nämndernas verksamhetsområ­den. I dessa nämnder handläggs bl. a. ärenden som innebär myndighetsut­övning mot enskild. Del kan vara fråga om alt bestämma om en förmån (t. ex. socialt stöd), en rätfighet (t. ex. byggnadslov) eller en skyldighet (t. ex. att undanröja en sanitär olägenhet).

De myndighetsutövande befogenheterna utövas med stöd av den lagsfift­ning som reglerar resp. område. Enligl 11 kap. 7 § regeringsformen får en kommuns beslutande organ inte bestämma hur en förvaltningsmyndighet skall i särskill fall besluta i ärende som rör myndighetsutövning mot enskild. Det beslutande organet får inte heller bestämma hur förvaltningsmyndighet skall besluta i ärende som rör tillämpning av lag. Kommunfullmäktige och landstinget saknar således befogenhet alt ingripa i de enskilda ärendenas handläggning för vilka de specialreglerade nämnderna har etl särskilt längre-

3 Riksdagen 1982/83. 1 saml. Nr 97

Prop, 1982/83:97

34

gående juridiskt ansvar än för andra ärenden. Mot denna bakgrund måste étt ärende som innebär myndighetsutövning mot enskild undantas från det interpellerbara området. Härigenom undviker man risken att enskilda personers privata förhållanden på ett otiUbörUgt sätt diskuteras i fullmäkti­ge-

Pä grund av det anförda har i paragrafens andra stycke tagits in én regel, som innebär atl interpellation inle får framställas i ett ärende som rör utövning av befogenhet all för enskild bestämma om förmån, rättighet, skyldighet eller annat jämförbart förhållande. Regeln motsvarar med vissa undantag förvaltningslagens (1971:290) beskrivning av vad som kan hänföras lill myndighetsutövning. Undantagen avser befogenhet atl bestämma om disciplinpåföljd och avskedande. Inom den kommunala sektorn regleras sådana befogenheter mot personal som har kommunall reglerade tjänster i kollekfivavtal och kan därför inte anses utgöra myndighetsutövning. När det gäller personal med statligt reglerade tjänster är det visserligen fråga om myndighetsutövning, men befogenheterna utövas av statlig myndighet. Beträffande den närmare innebörden av begreppet myndighetsutövning får jag hänvisa lill prop. 1971:30 (del 2 s.330ff) om förvaltningsrätlsrefor-men.

Med den begränsning av inlerpellafionsrätten som jag nu har angett kommer vidgningen av inlerpellalionsområdet inom den specialreglerade sektorn att omfatta åtgärder av generell karaktär, som del enUgt lag åligger nämnderna atl fullgöra. Del kan gälla t. ex. frågor om den närmare inriktningen och det praktiska genomförandel av verksamheten, dess kvalitet och omfattning. Jag vill dessutom påpeka att det inom den kommunala förvaltningen handläggs många ärenden som gäller förhållandet mellan kommunen och enskilda personer utan alt det i dessa ärenden är fråga om myndighetsutövning mot enskild. Det kan t. ex. röra sig om en avtalsfråga där en enskild person är part. Denna typ av enskilda ärenden är i dag interpellerbara och bör vara det också i fortsättningen.

I paragrafens sista stycke regleras frågeinstitulet. De regler som gäller för interpellation skall också gälla för fråga, om fullmäktige föreskriver alt fråga skall få framställas.

2 kap. 29 §

Ändringen innebär alt fullmäktige får möjlighet att besluta alt det lill ledamot och suppleant i fullmäktige eller beredning skall i skäUg omfattning utgå ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Delta kommer i lagförslaget fill uttryck genom att orden "förlorad arbetsförtjänst" har tillförts den uppräkning som nu finns i paragrafen.

Regeln innebär atl fullmäktige själv avgör om ersättning för förlorad arbetsförtjänst skall utgå eller ej. Fullmäktige bestämmer också hur ersättningen skall beräknas. Ersätiningen skall enligl bestämmelsen avse

Prop, 1982/83:97

35

förlorad arbelsförtjänsl och ulgå i skälig omfattning. Detta innebär atl ersättningen inte behöver bestämmas till ell belopp som exakt motsvarar den förlorade arbetsförtjänsten. Den kan bestämmas till ett lägre belopp som fullmäktige anser skäligt.

Som jag har framhållit i den allmänna motiveringen bör den hittillsvarande principen om atl arvodena skall bestämmas lill lika belopp för lika uppdrag skrivas in i kommunallagen. En bestämmelse om detta har tagits in i paragrafen.

3 kap. 16 § och 5 kap. 1 §

I 3 kap. 16 § och 5 kap. 1 § kommunallagen finns bestämmelser om ersättning till ledamöter och suppleanter i styrelsen och nämnderna resp. till revisorer och revisorssuppleanter. Ersättning för förlorad arbetsförtjänst skall enligt förslagel också kunna beslutas när del gäller dessa grupper av förtroendevalda. De nu angivna lagrummen har därför kompletterats med motsvarande beslämmelser som har tagits in i 2 kap. 29 §.

4.2 Förslaget om ändring i lagen om församlingar och kyrkliga samfällig­heter

Genom den av riksdagen nyligen antagna lagen (1982:1052) om försam-lingaroch kyrkliga samfälligheler, som träder i kraft den 1 juli 1983, har den kyrkokommunala regleringen anpassats lill kommunallagen. Bestämmelser­na om ersättning till de kyrkokommunalt förtroendevalda finns i den nya lagen i 2 kap. 29 §, 5 kap. 21 § och 7 kap. 1 §. Ersättningsbestämmelserna motsvarar i sak kommunallagens regler om ersättning endast med den avvikelsen att pension inte kan beviljas för de kyrkokommunala förtroen­deuppdragen.

Som jag har anfört i den allmänna motiveringen (2.3.4) bör man också för de kyrkliga kommunerna öppna möjligheten alt besluta om ersättning till kyrkokommunall förtroendevalda för förlorad arbetsförtjänst. De ändringar som föreslås i kommunallagens ersättningsbestämmelser görs därför också i de bestämmelser om ersätlning som finns i den nya lagen om församlingar och kyrkliga samfälligheter. Ändringarna i denna motsvarar i sak ändring­arna i kommunallagen. Jag får därför hänyisa till vad som har sagts i det föregående i fråga om motsvarande bestämmelser i kommunallagen.

5 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag atl regeringen föreslår riksdagen att anla förslagen fill

1. lag om ändring i kommunallagen (1977:179)

Prop, 1982/83:97

36

2. lag om ändring i lagen (1982:1052) om församlingar och kyrkliga samfälligheler.

6 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposifion föreslå riksdagen alt anta de förslag som föredraganden har lagl fram.

Prop,  1982/83:97

37

Bilaga 1

Sammanfattning av kommitténs betänkande

Uppdraget

Föreliggande betänkande är baserat på den del av filläggsdirektiven (Dir 1979:68) som gäller de förtroendevaldas arbetsvillkor. Den ena huvudupp­giften har Varit alt dels följa och kartlägga verkningarna av de nya reglerna i 1977 års kommunallag och kommunaldemokratiutredningens rekommenda­tioner om bl. a. rätt till ledighet från förvärvsarbete för atl della i sammanträden och vissa ersättningsfrågor, dels atl undersöka om ytterligare åtgärder behövs. Den andra huvuduppgiften har varit att föreslå åtgärder som kan underlätta för kommuninvånarna att ta på sig förtroendeuppdrag och som därmed kan förbättra förutsättningarna för en allsidig rekryte­ring.

Betänkandets disposition

I kapitel 1 redovisas direktiv, riksdagsmotioner och andra initiafiv på det aktuella området samt betänkandets faktaunderlag och disposifion.

I kapitel 2 tecknas översiktligt bakgrund, utveckling och nuläge för den kommunala demokratin.

I de därpå följande tre kapitlen beskrivs dagens förtroendevalda och deras aktuella roll ur olika aspekter.

I kapitel3 behandlas inledningsvis hur de polifiska förtroendeuppdragen är fördelade och koncentrerade och hur antalet uppdrag har förändrats under 1970-talet. Även omsättningen av förtroendevalda mellan de två senasie mandatperioderna redovisas. Därefter beskrivs de förtroendevaldas över­ensstämmelse med väljarna med hänsyn till kön, ålder, yrke etc. samt betr. åsikter. De heltidsengagerade och deltidsengagerade med minst halvlids-engagemang uppmärksammas med avseende på ställning, uppgifter och antal. Dessutom redovisas de förtroendevaldas syn på komunalråds- och landstingsrådsinstitulionen.

I kapitel 4 behandlas översiktligt de politiska partierna på lokal och regional nivå betr. organisation, resurser - partistödet uppmärksammas särskilt - och verksamhel. Dessutom ges en beskrivning av arbetet i fullmäktige- och landstingsgrupperna.

I kapitel 5 behandlas inledningsvis olika aspekter av polifikerrollen med utgångspunkt från kraven på de förtroendevalda i rollen av beslutsfattare. I kapitlet i övrigt har samlats allt som direkt eller indirekt berör förutsättning­arna för och fullgörandet av del offentliga uppdraget, såsom utbildning, olika slag av service, bl. a. sammanträdesmaterialet, vidare sammanträdesformer-

Prop, 1982/83:97

38

na och arbetsformerna samt olika mått på de förtroendevaldas aktivitet vid sammanträdena.

I kapitel 6 behandlas de ekonomiska förmåner som år knutna till förtroendeuppdraget: arvoden, övriga ersättningar, sociala förmåner, pen­sioner samt avgångsersättning. Vidare jämförs ersättningar, arvoden o. d. med de förmåner som ulgår vid andra typer av uppdrag, t. ex. som riksdagsledamot och ledamot av organ inom den fackliga rörelsen. Privat-och offentliganställdas skilda ekonomiska villkor vid uppdragets fullgörande redovisas, och i anslutning härtill diskuteras rekryleringseffekterna på olika grupper med hänsyn till skillnaderna i ekonomiskt utfall.

I kapitel 7 behandlas problemställningar som aktualiserats i kapitlen 3-6. Därvid behandlas

de förtroendevaldas avspegling av väljarkåren (7.2)

förtroendeuppdragens antal och spridning (7.3)

graden av specialisering bland de förtroendevalda (7.4)

de förtroendevaldas arbetssituation (7.5)

de politiska partiernas resurser (7.6)

Q de förtroendevaldas ekonomiska villkor (7.7)

Förslag till förbättringar lämnas problemområdesvis. Avslutningsvis diskuteras, i avsnitt 7.8, de framlagda förslagen från kostnadssynpunkt.

De förtroendevaldas avspegling av väljarkåren

De förtroendevalda i kommunerna avspeglar väljarkårens åsikter avsevärt bättre än de avspeglar dess sociala struktur. De valda återspeglar väljarnas åsikter med partiskillnaderna uppförstorade. Någon allmän försämring av åsiktsrepresentativiteten sedan 1960-talet finns det inga tecken på. Det finns dock betydande skillnader mellan väljarnas och de valdas åsikter i vissa enskilda sakfrågor, då frågeställningen gäller valet av lösning på ett visst problem.

Kvinnor, ungdomar, småbarnsföräldrar, äldre personer, arbetare, lägut­bildade, socialgrupp III och icke-offenlligl anställda har en mindre andel av representationen i de politiska församlingarna än vad deras andelar av väljarkåren motiverar. Dock har representafionen för kvinnor, lägutbildade och yngre personer förbättrats under 1970-talel.

Från allmändemokralisk synpunkt är det väsentligt att sammansättningen av de kommunala och landstingskommunala organen inte bara åsiktsmässigt utan även i socialt och ekonomiskt hänseende någorlunda motsvarar befolkningens sammansättning. En allsidig rekrytering lill förtroendeupp­dragen har ett värde i sig. Enligt kommitténs mening är det dock inte rimligt att kravet på grupprepresentativitet blir liktydigt med krav på millimeter-rättvisa.

Prop. 1982/83:97

39

Kommittén anser det möjligt atl påverka förutsättningarna för en allsidig rekrytering lill förtroendeuppdragen genom en kombination av åtgärder, som syftar till all underlätta och därmed göra del polifiska arbetet mera attraktivt. I förhoppning om all åtgärderna på sikt kan förbättra förutsätt­ningarna för en allsidig rekrytering lämnar kommittén synpunkter och förslag på bl. a. sammanträdeslid och barntillsyn, utbildning och service till de förtroendevalda saml ekonomiska förmåner knuina till uppdragen. Kommittén avvisar tanken på kvotering eller dylika åtgärder som ett medel atl påverka förtroendeuppdragens fördelning på olika grupper.

Förtroendeuppdragens antal och spridning

Antalet förtroendeuppdrag har minskat på den kommunala sidan under 1970-talel som helhet. Perioden 1974-80 har dock antalet uppdrag ökat med etl par tusen. I landsfingskommunerna har uppdragen ökat kontinuerligt.

Enligt kommitténs mening är del väsentiigl atl så många människor som möjligt bereds fillfälle atl delta i kommunernas och landsfingens förvaltning. Elt sätt att göra detta möjligt är atl öka antalet uppdrag. En annan möjlighel är att sprida nu existerande uppdrag pä fler händer.

Kommittén har funnit atl den rådande uppdragskoncenlralionen inte i sig motiverar åtgärder för en ytterligare spridning av uppdragen. Det utpräglade mångsyssleriet inom kommunal- och landsfingspolifiken förefaller vara på reträtt.

Enligt kommitténs mening är det väsenfiigl atl kommuner och landstings­kommuner strävar efter alt utöka antalet förtroendeuppdrag. På den kommunala sidan kan detta, med fördel ske genom inrätiande av lokala organ.

Graden av specialisering bland de förtroendevalda

Skillnaderna i intensiteten i det politiska engagemanget är betydande inom kommunal- och landstingspolitiken. Den helt dominerande delen av de förtroendevalda sköter sina uppdrag väsentligen på fritiden. Ett fåtal i kommuner och landstingskommuner är engagerade på hel- eller deltid.

Den kraftiga ökning under 1970-lalel av antalet helfidsengagerade och deltidsengagerade på halvtid och däröver ter sig, med hänsyn tiU den kommunala och landslingskommunala verksamhetens allmänna expansion, både naturlig och rimlig. Från demokrati- och effektivitetssynpunkt har utvecklingen i huvudsak varit positiv.

Även i framfiden får man räkna med att den nu rådande arbetsfördelning­en, med det stora flertalet engagerade i relativi liten utsträckning och etl fåtal engagerade i stor utsträckning kommer att stå sig. Enligt kommitténs mening skall antalet hel- och deltidsengagerade bestämmas av behov och önskemål i den enskilda kommunen eller landstingskommunen i enlighet med den frihet

Prop. 1982/83:97

40

att bestämma om sin egen organisation som kommuner och landstingskom­muner har. Behovet av återhållsamhet med kommunala och landstingskom­munala utgifter i en svär ekonomisk situation är enligt kommittén inget skäl i sig att vare sig avstå från att inrätta nya hel- eUer deltidsuppdrag eller atl minska antalet förtroendevalda i allmänhet.

De förtroendevaldas arbetssituation

De undersökningar och analyser som gjorts av de förtroendevaldas förhållanden avser dem som f. n. är engagerade i kommunal- och landstings­politiken. De förslag lill förbättringar som ges syftar lill att göra del politiska arbetet lättare och mer attraktivt, varigenom förutsättningarna för en allsidig rekrytering förbättras.

Tidsåtgång

De förtroendevalda i kommunerna ägnar i genomsnitt 32 timmar i månaden åt alla sina samhällsuppdrag, varav 16 timmar ägnas åt de kommunala uppdragen. Landstingsledamöterna ägnar i genomsnitt ca 30 timmar åt förberedelser och själva sammanträdet under månad då lands­tinget sammanträder. Ledamöter i landstingskommunala nämnder lägger i genomsnitt ner 13 timmar i månaden på sammanträden och förberedelser. Kombinationen av uppdrag som landstingsledamot och ledamot av nämnd är förhållandevis vanlig.

De som är verksamma i kommunerna har en genomsnittlig restid till och från sammanträdena på en dryg halvtimme, medan landsfingspoUtikernas restid är 3 gånger längre. Restiderna varierar mellan till ytan små och stora kommuner/landstingskommuner. Såväl kommun- som landstingspolitikerna är i hög grad beroende av bilen för sina sammanträdesresor.

En liten grupp av personer är engagerad i kommunalpolitiken -i stor utsträckning. I en medelstor kommun är del elt tiotal personer, bestående av kommunalråd, nämndordförande och presidieledamöleri "tunga" nämnder samt komunstyrelseledamölerna, som bildar denna höggradigt aktiva grupp. De avsätter ungefär en arbetsdag per vecka åt kommunala angelägenheter. Den helt dominerande delen av de förtroendevalda, 84 %, ägnar högst 23 timmar per månad ål sina kommunala uppdrag. Den grupp inom landstings­kommunerna som är engagerad i störst utsträckning är de landstingsleda­möter som även är ledamöter i förvaltningsutskott eller har uppdrag som ordförande i nämnder.

Sammanträdestider

Praktiskt taget alla sammanträden äger rum på dagtid inom landsfings-världen. I kommunerna har andelen dagsammanträden ökat under senare år.

Prop.  1982/83:97

41

Dag- och kvällssammanträden är numera ungefär lika vanligt förekommande i kommunerna. Bland s. k. tunga organ som företrädesvis har dagsamman­träden kan nämnas kommunstyrelse, byggnadsnämnd och social central­nämnd. Fullmäktige sammanträder oftast på kvällstid.

Den kommunallagsreglerade rätten till ledighet från förvärvsarbete för att fullgöra politiska förtroendeuppdrag har påskyndat utvecklingen mot en slörre andel dagsammanträden i kommunerna. Denna utveckling är dock inte helt problemfri. En fördel med dagsammanträden är att de minskar konflikten mellan del politiska uppdragets krav och kraven från hem och fritid. En nackdel är atl konflikten mellan det politiska uppdraget och förvärvsarbetet tenderar atl öka.

80-90 % av de förtroendevalda är nöjda med sammanträdestiderna. Bland de kommunalt förtroendevalda finns en minoritet på 15 % som vill ha fier dagsammanlräden.

Barntillsyn i anslutning tiU sammanträden

Nära 90 % bland kommunernas och två tredjedelar lill tre fjärdedelar bland landstingskommunernas förtroendevalda anser atl de löst barnlillsyns­frågan på etl tillfredsställande sätt. Endast ca var tjugonde förtroendevald anser att barntillsynen är dåligt ordnad. Detta utesluter inle att problem med barntillsyn kan utgöra ett hinder för rekrytering av bl. a. småbarnsföräldrar till förtroendeuppdragen.

Allmänt selt är kvinnorna sämre ställda än männen i detta avseende. De tvingas i något högre grad än männen atl anlita tillsynsformer som de anser dåliga. Det är sålunda bland de kvinnliga förtroendevalda behovet är störst av förbättringar av barnlillsynsmöjligheterna i anslutning till sammanträ­den.

Konflikiupptevdser

Två tredjedelar av de förtroendevalda i kommunerna och tre fjärdedelar av de förtroendevalda i landstingskommunerna upplever något slags konfiikt mellan olika sysselsättningsalternativ. På den kommunala sidan är konflikten mellan å ena sidan det eller de politiska uppdragen i kommunen och å andra sidan önskan att ägna mer tid åt hem och fritid den mest framträdande. På den landstingskommunala sidan kommer konflikten mellan uppdraget och förvärvsarbetet främst.

Möjligheter tiU förbättring

En sammanvägning av de problem som är knutna lill sammanlrädesliderna och barntillsynsbehovet hos de förtroendevalda leder enligt kommitténs mening till slutsatsen atl sakliga skäl inte entydigt talar för en allmän

Prop.  1982/83:97

42

övergång till dagsammanlräden i kommunerna. Delta utesluter inte atl det finns skäl som talar för övergång till fler dagsammanträden. Del kanske viktigaste skälet är alt 15 % av de förtroendevalda i kommunerna vill ha ytterligare fler dagsammanträden. En möjlighet till en förbättring av de förtroendevaldas situation i della hänseende är, som kommittén ser det, alt sammanlrädesliderna i görligaste mån anpassas till önskemålen hos ledamö­terna i de enskilda organen. Del är viktigt atl de kvinnliga förtroendevaldas behov av hjälp med barntillsyn i anslutning till kvällssammanträden beaktas.

PoUlikerrotlen

Kommittén har undersökt den s. k. politikerrollen, dvs. den roll de förtroendevalda spelar i kommunal- och landstingspolitiken. Många förtro­endevalda skulle föredra mer direkt kontakt med personal och klienter i verksamheterna framför bundenheten till sammanträdena. Studiebesöks-verksamheten, systemet med kontaktpersoner samt inrättande av rådgivan­de organ underlättar i viss mån dessa strävanden. Genom bl. a. temasam­manträden, kommunstyrelsens ändrade roll, inrätiande av arbetsutskott i nämnderna och decentraUsering genom lokala organ har de förtroendevaldas möjligheter alt överblicka och styra verksamheten förbättrats. En minskning av sammanlrädestiden kräver delegering av rutinärenden lill förvaltningen. En långtgående delegering och styrning med ramar och direktiv kan dock komma i konflikt med de förtroendevaldas behov av detaljkännedom om enskilda ärenden.

Frågeställningarna kring politikerrollen bör enligt kommilténs mening ägnas ökad uppmärksamhet.

Utbildning av de förtroendevalda

Utbildningen av de förtroendevalda sker dels i form av grundutbildning av nyvalda vid varje mandatperiods början, dels i form av fortbildning. Utbildningsverksamheten har flera huvudmän och skilda inriktningar. Kommuner och landstingskommuner svarar själva för en stor del av utbildningen. De politiska partierna svarar självständigt eller i samarbete med dem närstående studieförbund för en annan stor del av förtroende-mannautbildningen. Flera kommuner och landstingskommuner kombinerar egen utbildning med ersätlning lill annan kursanordnare. Grundutbildning och fortbildning sker även i kommunförbundens regi. Vissa landsting samverkar regionalt i sin utbildningsverksamhet.

Utbildningsverksamheten är ett viktigt led i ansträngningarna atl under­lätta arbetet för de förtroendevalda och att skapa och vidmakthålla den kompetens som krävs i den nutida politiska verksamheten.

Kommittén noterar med tillfredsställelse den breda satsning på utbild-

Prop.  1982/83:97

43

ningsverksamhet som numera sker i kommuner och landstingskommuner. Det är etl väsentligt intresse atl resurserna för utbildning bibehålles även i ekonomiskt svåra lider. Enligl kommitténs mening finns skäl för de kommuner som f. n. inte tillhandahåller egen utbildning eller bidrar till partiernas utbildning av de förtroendevalda alt överväga sådana åtgärder för kommande mandatperioder.

Service ål de förtroendevalda

Både partiorganisationerna och förvaltningarna lämnar service ål de förtroendevalda. Lokala och regionala partiorganisationer tillhandahåller bl. a. viss kontorsservice och olika slag avparlimalerial. Politiska sekreterare arbetar både ål enskilda förtroendevalda och partigrupperna med utredning­ar, ärendeberedning, information och samordning.

Det kommunala och landstingskommunala informationsmaterialet bidrar lill att öka de förtroendevaldas kunskaper om den kommun resp. landstings­kommun där de är verksamma. Dessa kunskaper är värdefulla för de förtroendevalda både i deras egenskap av vidareinformatörer och besluts­fattare.

Från servicesynpunkt spelar beslutsundertaget/sammanträdesmaterialei en vikfig roll. Etl kvalitativt och kvantitativt tillfredsställande beslutsunderlag är en förutsättning för ett rationellt beslutsfattande i de kommunala och landstingskommunala organen.

En majorilet av de förtroendevalda är i stort setl nöjda med beslutsun­derlaget med avseende på mängden av material och dess tillgänglighet. De förtroendevalda i kommunerna anser att del slörsla problemet är materialels otillräcklighet. Nära hälften av nämndledamöterna vill ha mer material. För de förtroendevalda i landstingskommunerna är det främsta problemet alt man får för mycket material. Var tredje landstingsledamot är av denna uppfattning. En icke obetydlig minoritet, mellan 20 och 30%, av de förtroendevalda anser alt materialet är för svårl.

Ett omfattande arbete med att förbättra beslutsunderlaget har ägt rum i de kommunala och landstingskommunala förvaltningarna under senare år. Del gäller både materialets dimensionering och innehåll.

Kommuner och landstingskommuner bör enligl kommitténs mening ta ökad hänsyn lill de förtroendevaldas skiftande behov vad gäller sammanlrä-desmaterialels omfattning. Det är önskvärt atl del utvecklingsarbete som skelt under 1970-lalet med att göra beslutsunderlaget lättare tillgängligt för de förtroendevalda fullföljs och intensifieras.

Alternativa sammanträdesformer

Det beslutande organet och styrelsen i kommuner och landsfingskommu­ner har möjlighet all variera sina sammanträden en del. Temasammanträ-

Prop.  1982/83:97

44

den, informationskonferenser och studiebesök är exempel på alternativa sammanträdesformer.

1979/80 genomfördes etl eller flera sådana temasammanlräden i var tolfte kommun och i nära vart femte landsting.

Informationskonferenser i utbildningssyfte med fullmäktige resp. lands­tinget ägde 1979/80 rum i var tionde kommun och i ca vart femte landsting.

Studiebesök vid enskild anläggning/institution eller rundresa till flera objekt genomfördes 1979/80 i varannan kommun och i två tredjedelar av landstingen.

Enligt kommitténs mening är de beskrivna typerna av sammanträden viktiga som instrument för anpassningen av sammanträdesformerna fill de förtroendevaldas behov av alt överblicka verksamheten, all temporärt koncentrera sig på visst problemområde samt att komma i kontakt med personal och brukare/klienter vid de kommunala och landstingskommunala institutionerna.

Motion, interpellation och fråga

Genom instituten motion, interpellation och fråga har enskilda eller grupper av ledamöter möjlighet att i reglerade former få insyn i förvaltning­en.

Kommittén har inte funnit skäl föreslå någon ändring av de beslämmelser i 2 kap. 15, 17 och 30 §§ i kommunallagen som reglerar institutet motion.

Interpellationsinstitutet begränsas enligl gällande rätt i två vikliga avseen­den. Den ena begränsningen avser de ämnen som får beröras genom interpellation. Den andra restriktionen gäller kretsen av personer som får interpelleras.

Kommittén har funnit gällande begränsning beträffande interpellationsäm­net vara alltför snäv om kommunfullmäktige och landstinget skall kunna spela den centrala och samlande roll som lagstiftaren avsett.

En förstärkning av inlerpellafionsinstilulet är enligt kommitténs mening befogad från såväl kontroll- som informationssynpunkt. Med minskad stafiig kontroll och tillsyn blir den interna kontrollen av atl förvaltningen håller måttet i olika avseenden viktig. Direktinformation mellan beslutande församling och nämnder bör ej begränsas av alt området l. ex. är föremål för statlig tillsyn.

Ämnesområdet bör enligt kommitténs mening därför vidgas i 2 kap. 24 § KL att avse inte bara ämne som tillhör fullmäktiges handläggning utan även omfalla ämne som tillhör styrelsens, annan nämnds eller berednings handläggande.

Otillåtna för interpellation blir enligt kommitténs förslag i princip enbart ämnen som rör enskilt ärende eller är av sådan allmänpolitisk karaktär atl del saknar kommunal anknytning.

Prop.  1982/83:97

45

Den personkrets som enligl  KL kan interpelleras är ordföranden  i styrelsen,  annan  nämnd  eller beredning  med  rätt  för  fullmäktige  att föreskriva att ordföranden  i styrelsen får överlämna till honom ställd interpellafion att besvaras av annan ledamot av styrelsen eller ledamot av. styrelse för kommunalt förelag.

Kommunalrällsutredningen för Stockholm föreslår i sitt betänkande (SOU 1981:53) att fullmäktige skall fritt kunna bestämma adressat bland de förtroendevalda.

I debatten har någon gång framkommit önskemål att interpellation och frågor skulle kunna framställas inte bara till förtroendevalda som sitter i kommunala organ ulan också till dem som är valda av kommunen eller landstingskommunen men utför sill uppdrag i t. ex. statligt länsorgan eller organisation där kommunen/landstingskommunen är medinlressent.

Frågan om adressatkrelsen kan regering och riksdag förväntas ta ställning lill i anledning av komrnunalrätlsutredningens för Stockholm förslag. Förslag i denna fråga kan också komma atl läggas av kommunalföretagskommitlén (Dir 1978:41) vad gäller interpellation till ledamöter i kommunala förelag och av länsdemokratikommittén (Dir 1979:80) vad gäller kommunall valda ledamöter i statliga länsorgan.

Kommittén anser att nuvarande reglering av adressatkretsen är ganska väl avvägd och föreslår ingen ändring. Alt en bestämd krets av adressater finns direkt angiven i lagen är enligt kommilténs mening en garanti för atl institutet ej sätts ur spel. Utanför kommitténs uppdrag ligger enligt direktiven att behandla frågan om interpellation till andra än de förtroendevalda som tillhör kommunens egen förvaltning.

Vad gäller frågeinstiitttei föreslår kommittén all liksom f. n. skall kommunfullmäktige resp. landstinget föreskriva om det skall användas. Då det används skall ämnesområdet och adressatkretsen regleras på samma sätt som föreslagits ovan rörande interpellation.

De poUtiska partiernas resurser

Partiernas resurser är i huvudsak av tre slag:

administrativa resurser i form av partikanslier eller expeditioner med fillhörande personal

övriga personella resurser i form av medlemmars och sympatisörers frivilliga arbete; mobilisering av valarbetare spelar här en framträdande roll

ekonomiska resurser i form av intäkter genom partistödet, övriga bidrag från kommuner och landstingskommuner samt medlemsavgifter m. m.

Knappt hälften av partiernas kommunorganisalioner har egel kansli etter expedition i kommunen eller tillgång till sådan resurs.

Mer än hälften av kommunorganisalionerna har anställd kanstipersonal.

Prop. 1982/83:97

46

vanligtvis en person. Samtliga av de fem stora partierna förfogar över något slag av administrativ resurs på del regionala planet, med i genomsnitt 1-2 ombudsmän och upp fill 3 kontorister per distriktsexpedition. Inom de lokala partiorganisationerna medverkar genomsnittligt en tiondel av partimedlem­marna i valrörelsearbelfet.

Det totala partistödet i kommunerna har ökat från 28 miljoner kronor lill 102 miljoner kronor mellan 1970 och 1980. I landstingskommunerna ökade det från 9 miljoner kronor till 48 miljoner kronor under samma period. Ökningslakten har varit avsevärt högre under andra delen av 1970-lalel än den var under första delen av årtiondet.

Partistödet spelar en mycket viktig roll för finansieringen av verksamheten i partiorganisationerna. För ca 40 % av de lokala parfiorganisationerna svarade i slutet av 1970-lalel partistödet för den helt dominerande delen av inkomsten. Uppgifter från de regionala partiorganisationerna tyder på alt partistödet i många fall svarar för åtminstone hälften av inkomsterna.

Mer än hälften av kommunerna och nästan alla landstingskommuner betalade 1980 ut ersättning för utbUdning av förtroendevalda, anordnad av partierna och/eller sludieförbunden.

En annan resurs som finansieras med kommunala och landslingskommu­nala medel är poUtiska sekreterare. Regeringsrätten har i två fall uttalat atl tillsättande av tjänster av della slag är otillåtet i den mån det inte sker i enlighet med lagen om kommunall partistöd.

Trots avsaknad av lagstöd lämnar vissa kommuner förutom partistödet särskill bidrag tiU partiernas allmänna verksamhet. Kommuner och lands­tingskommuner ger dessutom i viss utsträckning administrativ hjälp till visst eller vissa partier i form av tjänsterum, telefon och/eller skrivhjälp.

Näst partistöd och andra kommunala och landslingskommunala bidrag är medlemsavgifter den viktigaste inkomstkällan.

Enligt kommitténs mening har fillkomslen och den successiva utbyggna­den av det kommunala och landstingskommunala partistödet haft positiva effekter från kommunaldemokratisk synpunkt. En studie av partistödets konsekvenser för de lokala partiorganisationerna bär vittne om delta.

Med hänvisning till den centrala roll för partiverksamhelen på det lokala och regionala planet som parlislödet spelar anser kommittén del viktigt atl partierna i kommuner och landstingskommuner får stöd även i ekonomiskt svåra tider.

De förtroendevaldas ekonomiska förmåner

För atl den kommunala demokratin skall kunna bestå och utvecklas behöver det ekonomiska ersättningssystemet på ett rimligt sätt ge människor möjlighet alt della i kommunal förvaltning utan ekonomiska uppoffringar. De förtroendevaldas arbetsformer skiftar och utvecklas med hänsyn till nya och ändrade uppgifter. Uppdragen har varierande omfattning och ställer

Prop. 1982/83:97

47

olika krav på sina utövare. Skall de förtroendevalda i kommuner och landstingskommuner kunna rekryteras ur olika medborgargmpper, förena uppdrag med yrkesarbete och i vissa fall satsa hela sin tid på uppdraget är formerna för ekonomisk ersättning av stor betydelse. Systemet måste vara anpassat både efter uppdragens aktuella krav och de ekonomiska villkor som människor i dag lever under.

Kommitténs uppdrag enligt direktiven omfattar

att undersöka hur KL:s ersättningsprinciper lillämpas och lämna förslag om förbättringar

att överväga om ersättning skall kunna ulgå dels med etl sammanträdes­arvode, dels som ersättning för förlorad arbetsförtjänst varvid i sistnämnda avseende ersättning bör utgå endasi intill ett visst högsta belopp

att överväga någon form av ersättning för hemarbetande m.fl.

att överväga frågor som rör de förtroendevaldas sociala trygghet vid fullgörande av sina uppdrag, saml

att belysa effekterna av de pensionsregler som gäller för de heltidsenga­gerade förtroendevalda och undersöka om det finns skäl all förändra dessa regler.

TUlämpning av nuvarande ersättningsprinciper

Uppgifter rörande tillämpningen 1980 av KL:s ersällningsprinciper har kommillén fått genom enkäter till de kommunala och landstingskommunala förvaltningarna och till de förtroendevalda själva. Dessa uppgifter har visat all den frihet som lagen ger fullmäktige alt besluta om ekonomiska förmåner utifrån lokala förutsättningar utnyttjas i slor utsträckning.

Genomsnittligt har arvodesnivån höjts sedan föregående undersöknings­tillfälle (1977) men en fjärdedel av de förtroendevalda har uppgivit att deras uppdrag förorsakar dem inkomstbortfall. De högsta ersättningar som förekommer ligger på en nivå som om de värderas enligt arbetsrätlsliga grunder måste betraktas som måttfulla.

Kommittén står främmande för tanken all föreslå några föreskrifter om minimiersättningar men menar alt kommuner och landstingskommuner bör vara medvetna om de risker som på sikt kan finnas från rekryleringssynpunkl om man inle beaktar skäligheten av att den förtroendevalde i görligaste mån både hålls ekonomiskt skadeslös och erhåller ekonomisk erkänsla för nedlagt arbete.

Kommittén finner del positivt all arvoden i allt slörre utsträckning relateras fill den kommunala löneplanen så att eftersläpningar i arvodesnivån undviks. Kommittén varnar däremot för de risker för ökad byråkrati och inskränkning i det fria valet av arbetsformer för de förtroendevalda som kan följa av att ersättningssystemet görs alltför detaljerat. Kommittén understry­ker vikten  av att gränsen mellan ersättningar till förtroendevalda och

Prop. 1982/83:97

48

avlöningar till arbetstagare alltid markeras, bl. a. genom särskilda beslut om förtroendemannaersältningar.

Genom 1977 års lagsiiftning vidgades möjligheterna att lämna ersätlning för de "kostnader som föranleds av uppdraget". 1980 års enkäter har visat alt hitintills har långtifrån alla kommuner och landstingskommuner utnyttjat möjligheten alt ersätta kostnader för barntillsyn, kostnader på grund av handikapp eller kostnader för ersättningar. 105 kommuner har beslutat om ersätlning lill de förtroendevalda för kostnader som gäller barntillsyn. Under första halvåret 1980 hade endast 45 kommuner betalat ut någon ersätlning för tillsyn av barn. 89 kommuner hade fattal beslut om alt ersätta sina förtroendevaldas utgifter på grund av handikapp. I två kommuner hade ersättning utbetalats. Tolkhjälp hade beslutats av 47 kommuner men någon ersätlning hade inle betalats ul.

Bland landstingskommunerna var del den 1 juli 1980 tre som antagit bestämmelser om särskilda kostnader. Inga utbetalningar hade skett.

Eftersom den vidgade rätten alt betala ul ersätlning för kostnader som föranleds av uppdraget infördes först i och med 1977 års KL anser kommittén det vara för tidigt att bedöma effekten.

Ersättning till hemarbetande

Då det gällt all överväga någon form av ersättning för hemarbetande m, fl., har kommittén funnit att det inte finns någon enhetlig värderings­grund för hemarbete.

Kommittén föreslår att möjligheter öppnas för kommuner och landstings­kommuner alt ersätta hemarbetande förtroendevalda med skäligt belopp.

Kommittén har också uppmärksammat att om hemarbetande, som får ersättning för direkta utgifter i anledning av uppdraget, skall kunna garanteras full kostnadsläckning krävs en ändring av skattelagstiftningen. Ersättningarna är i dag skattepliktiga, men avdrag för kostnaden får ej göras i deklarationen. Kommittén förordar ändring av skattelagstiftningen härvid­lag.

Ersättning för förlorad arbetsförtjänst

När del gäller ersättning för förlorad arbelsförtjänsl föreslår kommittén alt i kommunallagen öppnas möjlighet för fullmäktige att besluta om sådan. Motiven för reformen är flera. Det går t. ex. inte alt på annat sätt komma till rätta med inkomstklyftor som finns mellan dem som mister arbetsinkomsl och dem som ej drabbas av sådan när de fullgör sitt kommunala uppdrag. Eftersom många människor arbetar på obekväma eller oregelbundna tider inkräktar kommunala uppdrag på arbetet därför för många oavsett om de kommunala sammanträdena förläggs till dag- eller kvällstid.

Kommitténs undersökningar har visat atl del finns andra förvallningsom-

Prop. 1982/83:97

49

råden där ersättning för förlorad arbetsförtjänst utbetalas. Vid sammanträ­den inom bl. a. statliga förvaltningar och intresseorgansiationerges vid sidan av arvoden ersättning för förlorad arbetsförtjänst med styrkt belopp. Ersättningsbeloppet är som regel maximerat och förlusten måste styrkas.

I våra nordiska grannländer finns ersättningsformen också på det kommunala området efter ändringar som genomförts i resp. lands kommu­nallagar under senare år.

Kommittén föreslår att ersättning för förlorad arbetsförtjänst bör kunna utgå för alla typer av kommunala uppdrag oavsett om det gäller heltidsupp­drag, dellidsuppdrag eller enstaka uppdrag.

Den lid för vilken ersätlning för förlorad arbetsförtjänst skall utgå bör kunna mätas enkelt och objektivt. Detta anser kommittén kan ske genom kommunens egna föreskrifter. Ersätiningen för förlorad arbetsförtjänst bör knytas till sammanträdes- och förrältningstid när det gäller ledamöter och suppleanter och till i förväg beräknat anlal timmar när det gäller ordföran­deskap m. fl. uppdrag som arvoderas med årsarvoden.

När tidigare förslag om atl de förtroendevalda skall kunna ersättas för förlorad arbetsförtjänst avvisats har detta motiverats med att det skulle vara förenat med svårigheter atl beräkna inkomstbortfallet för vissa yrkesgrupper och att lösa administrativa frågor. Kommittén tror sig dock ha funnit en lösning som kan gälla för alla kategorier och ger både rättvisa, enkelhet och skydd för den personUga integriteten. Förslaget som kommittén anvisar som en modell för kommunerna, innebär atl ersättning lämnas med belopp som knyter an till sjukpenningsförsäkringen.

Modellen innebär alt aktuell inkomst styrks med försäkringsbesked. Försäkringskassornas beslut och deras granskning av den förlroendevaldes inkomstförhällanden godtas. Därmed har kraven både på ett enkelt förfarande och skydd för den personliga integriteten tillgodosetts.

Full rättvisa mellan den förtroendevalde som erhåller oavkortad lön från arbetsgivaren och den som har fullt löneavdrag ger inle anknytningen till sjukpenningsystemet. Det beror dels på att sjukpenningen endast utgör 90 % av försäkringsgrundande inkomst, dels på ofullständigheter i sjukpenningsy-stemel som gör alt en försäkringsgrundad inkomst inte alltid är lika med aktuell dagsförtjänst.

Inkomst under visst belopp, f. n. 6 000 kr., ger inte rätt till sjukpenning från den allmänna försäkringen och högsta belopp som försäkringen medger är baserat på en inkomst om 7,5 gånger basbeloppet. Eftersom anknytningen till sjukpenningsystemet främst är av teknisk art bör dock inget hindra all kommun, som ansluter sig fill kommitténs modell, fastställer andra minimi-resp. maximibelopp, när del gäller de förtroendevaldas ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Det materiella innehållet bör kunna anpassas efter de behov som krävs för rekrytering av personer i olika inkomstlägen och vad som resp. kommun och landstingskommun anser vara skälig ersättning.

Kommitténs förslag är atl lagsfiftaren varken i lagen eller i mofiven fill

4 Riksdagen 1982/83. 1 saml Nr 97

Prop. 1982/83:97

50

denna bör fixera något högsta belopp. En föreskrift om skälighet bör vara tillräckUg för att kommunerna och landstingskommunerna själva skall sätta det "tak" som dock måste finnas.

Kommittén föreslår att kostnaden för ersättning för förlorad arbetsför­tjänst ersätts av uppdragsgivarna dvs. kommunerna och landsfingskommun­erna.

I fråga om ersättning för förlorad arbetsförtjänst har ledmoten Göran[REDACTED_EFTERNAMN] avgivit reservafion och sakkunnige Olof[REDACTED_EFTERNAMN] särskilt yttran­de.

Arvode - ersätlning för nedlagt arbete

De arvoden som förtroendevalda uppbär enligt KL utgör erkänsla för tid och arbete som de lägger ned på sill uppdrag. Om ersättning för förlorad arbetsförtjänst införs som en ny ersättningsform i KL ändrar delta ej arvodets karaktär. Liksom f. n. skall sådant kunna utgå i förhållande lill den tid och det arbete som den förtroendevalde lägger ned på uppdraget. Likvärdiga uppdrag skall arvoderas med samma belopp utan hänsyn tagen till uppdragstagarens personliga förhållanden. Däremot kan givetvis frågan om arvodesnivån komma i ett nytt läge om alla ersätts för förlorad arbetsför­tjänst och för kostnader förenade med uppdraget.

Pension och avgångsersättning

I den allmänna debatten har det väckt uppmärksamhet att f. d. heltids-engagerad kommunalt och landstingskommunalt förtroendevald kan uppbä­ra s. k. visstidspension jämsides med annan förvärvsinkomst från anställ­ning, uppdrag eller som egen företagare.

Kommittén ser hela det kommunala ersättningssystemet som elt led i strävandena att åstadkomma garantier för att förtroendeposter tillsätts efter kommunaldemokratiska värderingar. Kommittén anser att både visstidspen­sion och avgångsersättning kan vara smidiga instrument för att ge förtroen­devald som haft uppdrag under en följd av år antingen erforderligt rådrum för atl återgå lill förvärvsarbete eller tryggad försörjning fram tills rätt till ålderspension inträder. Den avsaknad av anställningstrygghet som hör till det politiska livet måste på olika sätt kompenseras om ersättningssystemet skall uppfylla villkoret atl vara "neutralt" dvs. garantera att den enskilde inte kommer i väsentligt sämre eller bällre ekonomisk ställning än när han eller hon accepterade heltidsengagemang.

Kommittén anser dock att visstidspension enbart skall ses som ett ekonomiskt skydd. Därför bör pensionen samordnas med inkomst i förvärvsarbete eller offentligt uppdrag. Samordningen kan ske anfingen med hela beloppet eller del av detta. De samordningsprinciper som numera antagits i t. ex. Göteborgs och Stockholms kommuner där mindre del av

Prop. 1982/83:97

51

inkomsten - 25 % resp. etl basbelopp - undantas från samordnig finner kommittén vara skäliga.

Kommittén anser atl åldersgränsen för visslidspension kan slopas om samordning sker och någol behov föreligger då inte heller om särskilda regler för avgångsersättning.

Det har ibland hävdals alt kostnaderna för visstidspension skulle bli höga om en ung förtroendevald som tillerkänts visstidspension på grund av samordningsreglerna skulle avstå från atl återinträda i förvärvslivet. Kommittén anser att en sådan risk kan finnas endasi i extrema undantagsfall inle minsl mot bakgrund av att pensionerna för unga förtroendevalda blir relativt låga på grund av kortare uppdragstid.

Kommittén har funnit atl pensionsreglerna för de heltidsengagerade också bör kunna gälla för pension lill deltidsengagerade under förutsättning att engagemanget har viss omfattning. En lämplig nedre gräns kan vara 40 % engagemang, dvs. samma gräns som f. n. inom förvärvslivet ger räll fill fulla sociala avtalsförmäner.

Vid bedömning av den förlroendevaldes totala sysselsättning bör kunna beaktas alla uppdrag som denne haft för kommunen resp. landsfingskom­munen. Eventuella uppdrag i kommunalt bolag, sammanslutning där kommunen är medlem etc. bör kunna medräknas när pensionsgrundande uppdragsfid räknas samman.

I och med att flertalet anställda i dag har pensionsförmåner som överstiger ATP riskerar mänga att drabbas av minskning av sin tjänstepension i samband med kommunala uppdrag. KDK anser del orimligt att en förtroendevald skall behöva acceptera en sådan minskning, som dessutom kan få konsekvenser för familjepensionsskyddet till efterlevande. Alla förtroendevalda, oavsett sysselsättningsgrad, bör kunna garanteras skydd för urholkning av pensionsrätt som de förvärvat i förvärvsarbete.

En fråga, som gäller urholkning av semesterrätt, har KDK funnit bör lämnas fill 1978 års semesterkommitté att lösa.

Prop. 1982/83:97

52 Bilaga 2

Kommitténs författningsförslag

Förslag till

Lag om ändring i kommunallagen (1977:179)

Härigenom föreskrivs i fråga om kommunallagen (1977:179) att 2 kap. 24 och 29 §§, 3 kap. 16 § och 5 kap. 1 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2 kap.

24 §

Ledamot i fullmäktige får lill ord­föranden i styrelsen, annan nämnd eller beredning framställa interpella­tion i ämne som tillhör fullmäktiges handläggning. I Stockholms kom­mun får dock interpellation fram­ställas endasi till borgarråd.

Fullmäktige beslutar ulan föregå­ende överläggning om interpellation får framställas. Interpellation skall vara tillgänglig för varje ledamot, innan fullmäktige fattar sådant beslul.

Fullmäktige kan föreskriva alt ordföranden i styrelsen får överläm­na till honom framställd interpella­tion alt besvaras av annan ledamot av styrelsen som på grund av sitt uppdrag har särskilda förulsättning­ar att besvara interpellationen eller av sådan ledamot i styrelse för aktie­bolag, ekonomisk förening eller stif­telse som avses i 23 § andra styck­et.

Om fullmäktige föreskriver det, får ledamot till ordföranden i styrel­sen, annan nämnd eller beredning framställa fråga i ämne som tillhör fullmäktiges handläggning. I Stock­holms kommun får dock sådan fråga framställas endast till borgarråd.

Ledamot i fullmäkfige får fill ord­föranden i styrelsen, annan nämnd eller beredning framställa interpella­tion i ämne som tillhör fullmäktiges, styrelsens, annan nämnds eller bered­nings handläggning. I Stockholms kommun får dock interpellation framställas endast till borgarråd.

Fullmäktige beslutar utan föregå­ende överläggnig om interpellation får framställas. Interpellation skall vara tillgänglig för varje ledamot, innan fullmäktige fattar sådant beslul.

Fullmäktige kan föreskriva atl ordföranden i styrelsen får överläm­na lill honom framställd interpella­tion all besvaras av annan ledamot av styrelsen som på grund av sitt uppdrag har särskilda förutsättning­ar att besvara interpellationen eller av sådan ledam.ol i styrelse för aktie­bolag, ekonomisk förening eller stif­telse som avses i 23 § andra styck­et.

Om fullmäktige föreskriver det, får ledamot till ordföranden i styrel­sen, annan nämnd eller beredning framställa fråga i ämne som tillhör fullmäktiges, styrelsens, annan nämnds eller berednings handlägg­ning. I Stockholms kommun fär dock sädan fräga framställas endast lill borgarråd.

Prop.  1982/83:97

53

Nuvarande lydelse

Föreslagen lyddse

2 kap. 29 §

Fullmäktige får besluta att till ledamot och suppleant i fullmäktige eller beredning skall utgå skåUg ersättning för uppdraget.

Fullmäktige får besluta alt fill ledamot och suppleant i fullmäktige eller beredning skall ( skälig omfatt­ning utgå ersätlning för resekostna­der och andra utgifter som föranledes av uppdraget saml arvode, pension och andra ekonomiska förmåner.

3 kap. 16 §

Fullmäktige får besluta atl lill ledamot och suppleant i styrelsen eller annan nämnd skall ittgå skälig ersätlning för uppdraget.

Fullmäktige får besluta att till ledamot och suppleant i styrelsen eller annan nämnd skall i skälig omfattning utgå ersättning för rese­kostnader och andra utgifter som föranledes av uppdraget saml arvo­de, pension och andra ekonomiska förmåner.

Nyvalda fullmäktige väljer under år då val i hela riket av fullmäktige har ägt rum tre eller flera revisorer saml minsl lika många revisorssup­pleanter för granskning av de tre följande årens verksamhel. Full­mäktige får därvid välja revisorer och suppleanter för granskning av viss eller vissa nämnders verksam­het. Antalet revisorer, liksom anta­let suppleanter, för varje nämnd eller grupp av nämnder skall dock vara minst tre.

Beträffande valbarhet till revisor eller revisorssuppleant, verkan av alt valbarheten upphör och rätt till avsägelse skall bestämmelserna i 2 kap. 4 § om ledamot i fullmäktige lillämpas på motsvarande sätt. Den som har uppnått aderton års ålder senast på dagen för valet till revisor eller suppleant är dock valbar.

Om revisor som ej har utsetts till proportionellt val avgår under tjänstgöringstiden får fullmäktige förrätta fyllnadsval för återstoden av denna tid.

kap. 1§

Nyvalda fullmäktige väljer under år då val i hela riket av fullmäktige har ägt rum tre eller flera revisorer samt minst lika många revisorssup­pleanter för granskning av de tre följande årens verksamhet. Full­mäktige får därvid välja revisorer och suppleanter för granskning av viss eller vissa nämnders verksam­hel. Antalet revisorer, liksom anta­let suppleanter, för varje nämnd eller grupp av nämnder skall dock vara minst tre.

Beträffande valbarhet till revisor eller revisorssuppleant, verkan av atl valbarheten upphör och rätt till avsägelse skall bestämmelserna i 2 kap. 4 § om ledamot i fullmäktige lillämpas på motsvarande säll. Den som har uppnått aderton års ålder senast på dagen för valet lill revisor eller suppleant är dock valbar.

Om revisor som ej har utsetts till proportionellt val avgår under tjänstgöringstiden får fullmäktige förrätta fyllnadsval för återstoden av denna tid.

Prop. 1982/83:97

54

Nuvarande lydelse

Revisor och revisorssuppleant har rätt till den ledighet från anställning som behövs för uppdraget.

Fullmäktige får besluta all till revisor och revisorssuppleant skall / skälig omfattning utgå ersätlning för resekostnader och andra utgifter som föranledes av uppdraget samt arvo­de, pension och andra ekonomiska förmåner.

Föreslagen lydelse

Revisor och revisorssuppleant har rätt till den ledighet från anställning som behövs för uppdraget.

Fullmäktige får besluta atl lill revisor och revisorssuppleant skall ulgå skälig ersättning för uppdra­get

Prop.  1982/83:97

55

Bilaga 3

Förteckning över remissinstanser och sammanställning av remissyttranden över betänkandet (SOU 1982:5) De förtroendevalda i kommuner och landstingskom­muner

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetls av kammarkollegiet, statskontoret, riksrevisionsverket, statens arbetsgivarverk, statens invand­rarverk, jämställdhetsombudsmannen, sju länsstyrelser, jämslälldhetskom­mittén (Ju 1976:08), 58 kommuner, 11 landstingskommuner. Svenska kommunförbundet. Landstingsförbundet, Landsorganisationen i Sverige, Centralorganisationen SACO/SR, Svenska arbetsgivareföreningen, SHIO-Familjeföretagen, Kristen demokratisk samling. Centerns ungdomsförbund. Moderata ungdomsförbundet, Sveriges socialdemokratiska ungdomsför­bund. Centerns kvinnoförbund. Folkpartiets kvinnoförbund. Moderata kvinnoförbundet, Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund, Fredrika-Bremer-Förbundet, Sveriges kommunaljuridiska förening. De handikap­pades riksförbund, Handikappförbundens centralkommitté, totalt 101 instanser.

Några länsstyrelser har i sitt remissarbete inhämtat synpunkter från länels partiorganisationer resp. kommuner. Två kommuner åberopar Svenska kommunförbundets yttrande. Karlstads kommun har överlämnat de i fullmäktige representerade partiernas enskilda yttranden.

Femton remissinstanser, varav tretton kommuner, har skriftligen medde­lat atl de avslår från att yttra sig.

I Remissinstansernas ställningstagande i stort till betänkandet

Ett tjugotal remissinslanser anför att de instämmer i kommitténs synpunk­ter och förslag i slort dier i princip. I de allra flesta fall är della allmänna omdöme förenat med detaljsynpunkler.

I den del av betänkandet som berör de förtroendevaldas arbetssituation m. m. har kommittén inte lämnat några förslag som kräver författningsänd­ringar. Kommittén har i stället framfört "synpunkter", som är avsedda all tjäna som vägledning för kommuner och landstingskommuner. Remissin­stansernas inställning till kommilténs synpunkter i denna del är övervägande positiva. Klart positiva är instanserna vad gäller bl. a. avvisande av kvotering som ett medel atl motverka skevheter i rekryteringen till uppdragen, antalet hel- och deltidsengagerade, barntillsynsfrågan samt de politiska partiernas resurser. Meningarna går mer i sär beträffande frågan om ökning av antalet uppdrag/spridning av uppdragen samt beträffande sammanträdestiderna.

Inställningen lill förslaget om en vidgning av inlerpellationsrälten är klart .positiv. Etl femtiotal av de ca 60 remissinstanser som berört förslagel är

Prop.  1982/83:97

56

positiva, fyra är tveksamma och endast tre motsätter sig förslaget.

Ett nittiotal remissinstanser har berört förslagel alt i kommunallagen införa en möjlighel att ge ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Ca 55 remissinstanser är positiva till principen medan ca 25 är negativa. Elt tiotal instanser är tveksamma eller lar inte direkt ställning i principfrågan. Etl trettiotal remissinstanser har behandlat förslagel atl knyta ersätiningen lill sjukpenningförsäkringen. Av dem som berört den tekniska lösningen är etl tiotal positiva medan övriga är negativa eller tveksamma.

Ett femtiotal remissinstanser har behandlat frågan om pensioner .och avgångsersättning. Etl stort antal instämmer i kommilténs uppfattning att visslidspension enbart skall ses som etl ekonomiskt skydd och därför bör samordnas med inkomst av förvärvsarbete eller offentligt uppdrag. Enligt kommitténs mening bör lagstiftningen inte hindra att visslidspension också lillämpas för andra än heltidsengagerade; deltidsengagerade med åtminstone 40 % engagemang bör enligl kommillén kunna komma i fråga för visstids­pension. De remissinstanser som tar upp denna fråga instämmer i huvudsak i förslagel.

De remissinstanser som tar upp frågan om urholkning av de förtroende­valdas tjänstepensions- eller semesterförmåner vid utövande av förtroen­deuppdragen instämmer i kommitténs bedömning atl dessa förhållanden är otillfredsställande.

II 

Remissinstansernas ställningstagande i detaljfrågor

I,  De förtroendevaldas arbetssituation

Kommittén har i denna del behandlat följande problemområden

1.

de förtroendevaldas avspegling av väljarkåren

2.

förtroendeuppdragens antal och spridning

3.

graden av specialisering bland de förtroendevalda

4.

de förtroendevaldas arbetssituation med avseende på

-

tidsåtgången

-

sammanlrädesliderna

-

barntillsyn i anslutning till sammanträdena

-

konfliktupplevelser

-

polifikerrollen

-

utbildningen av de förtroendevalda

-

servicen åt de förtroendevalda

-

utnyttjande av alternativa sammanträdesformer

5.      de politiska partiernas resurser

Kommittén har därvid beskrivit de nuvarande förhållandena, analyserat dessa och dragit vissa slutsatser. Kommitténs synpunkter är avsedda att tjäna som vägledning ål kommuner och landstingskommuner i deras arbete med atl förslärka den kommunala demokratin och förbättra förhållandena för de förtroendevalda.

Prop.  1982/83:97

57

1.1 Allmänna synpunkter

/././ Instämmanden i kommiuéns synpunk ler i slorl

22 remissinstanser har anfört att de instämmer i kommitténs synpunkter och förslag i stort. De allra flesta av dessa har dessutom lämnat synpunkter på enskilda detaljer.

Följande remissinslanser har gett allmänt positiva omdömen av delta slag: Kammarkollegiet, länsstyrelserna i Jönköpings, Hallands och Västmanlands län; sladssekreieraren och föredragande borgarrådet i Stockholms kommun; Järfälla, Sigtuna, Motala, Oskarshamns, Strömstads, Uddevalla, Köpings. Rättviks och Asele kommuner: Stockholms, Kalmar. Skaraborgs. Värm­tands. Kopparbergs och Västerbottens läns landstingskommuner samt Svens­ka kommunförbundet.

1.1.2    Den praktiska innebörden av kommitténs synpunkter

Flera remissinstanser diskuterar i anslutning till dessa allmänna omdömen hur de synpunkter och förslag, som väsentligen har karaktären av rekom­mendationer, skall uppfattas av kommuner och landstingskommuner.

Svenska kommunförbundet anför t. ex. alt de förslag kommittén redovisat i syfte att underlätta för kommuninvånarna att ta på sig förtroendeuppdrag och för att förbättra förutsättningarna för en allsidig rekrytering har huvudsakligen karaktär av rekommendationer. Allmänt sett finner förbun­det att förslagen till åtgärder inom denna ram är väl avvägda. Förbundet vill dock betona att frågan om rekommendationerna bör följas eller ej beror på de lokala förutsättningarna i varje kommun. Det är därför viktigt att kommunerna får klart för sig att rekommendationerna inte är bindande utan att andra lösningar kan diskuteras utifrån kommunens egna förutsättning­ar.

Bl. a. länsstyrelsen i Västmanlands län och Kristianstads och Torsby kommuner samt Skaraborgs läns landstingskommun anför liknande syn­punkter.

1.1.3    Frågor som direkt eller indirekl berör aktuella problemområden

En del av remissinstanserna tar upp vissa frågor av allmän karaklär som direkt eller indirekt berör de problemområden som kommittén aktualiserat. Det gäller t. ex. delegationsinstilutel. Svenska kommunförbundet anför:

"Styrelsen anser att befintliga möjligheter lill delegation givetvis bör utnyttjas men hävdar dessutom att bestämmelserna om delegation i 1 kap. 5 § kommunallagen och 3 kap. 12 § kommunallagen inte är tillräckliga för att klara de praktiska problemen. Styrelsen har i skilda sammanhang- senast i samband med yttrande 1981-12-18 över betänkandet Stockholms kommu­nala styrelse, en partiell översyn av kommunallagen - uttalat sig för en

Prop,  1982/83:97

58

översyn av kommunallagens delegationsregler. Styrelsen vidhåller nu sin tidigare redovisade uppfattning i denna fråga. Problemet, med hur de förtroendevalda i elt sådant system skall fä information om de beslul de anställda fattar får därvid ägnas särskild uppmärksamhet."

Länsstyrelsen i Västmanlands län, Göteborgs kommun, SACO/SR och Skaraborgs läns landsting anför liknande synpunkter.

Länsstyrelsen i Kristianstads län framhåller atl även statliga organ under det senaste decenniet fåll betydligt ökade inslag av förtroendevalda och att det därför är angeläget att arbetsvillkoren så långt möjligl blir lika i stat som kommun.

Eksjö kommun tar i sitt yttrande upp det minskande förtroendet för politiker och politiska partier, som kommittén redovisat. Återställandet av förtroendet måste vara den angelägnaste kommunaldemokratiska reformen f. n., även inom rikspolitiken, enligt kommunens mening.

Kristen demokratisk samling lar bl. a. upp ett förslag som presenterades i början av 70-talel och som innebär att elt syslem med tilläggsmandat införs i primärkommunerna liksom i landstingen. Kds anser att valkretsindelningar, som inte sällan kan vara konstlade, motverkar en naturlig breddning av den kommunala demokratin.

Moderata ungdomsförbundet framhåller vikten av att förtroendemännens integritet upprätthålls. Under senare år har en stadig maktförskjutning ägt rum från de förtroendevalda lill förvaltningar och personalorganisationer. Det är därför viktigt att den företagsdemokratiska utvecklingen sker på etl säll som inle kommer i konflikt med den politiska demokratin. Tendenser i korporaliv riktning måste med kraft motverkas.

Fredrika-Bremer-Förbundei anser att informationen om de förtroendeval­das arbetsvillkor bör utökas kraftigt inte minst till journalisthögskolorna och till folkrörelser, varifrån många förtroendevalda i kommuner och landsting rekryteras.

Skara kommun framför i sill yttrande att det nu aktuella belänkandet inle har den idémässiga framförhållning man skulle kunna begära.

Jämställdhelskommitlén och Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund anför kritik mot sammansättningen av kommittén vad gäller den svaga representationen för kvinnorna. Jämställdhelskommitlén ser detta som en förklaring till att så få konkreta åtgärder föreslås när det gäller alt förbättra de kvinnliga förtroendevaldas villkor.

1.2 De förtroendevaldas avspegling av väljarkåren

Enligt kommittén är det frän allmändemokralisk synpunkt väsentligt all sammansättningen av de kommunala och landstingskommunala organen inte bara åsiktsmässigt utan även i socialt och ekonomiskt hänseende någorlunda motsvarar befolkningens sammansättning. En allsidig rekrytering till förtro-

Prop,  1982/83:97

59

endeuppdragen har ett värde i sig. Enligt kommitténs mening är det dock inte rimligl att kravet på grupprepresentativitet blir liktydigt med krav på millimeterrältvisa. Kommittén avvisar tanken på kvotering eller dylika åtgärder som elt medel atl påverka förtroendeuppdragens fördelning på olika grupper. Kommittén anser det möjligt att påverka förutsättningarna för

en allsidig rekrytering till förtjoendeuppdragen genom en kombination av

åtgärder, som syftar till att underlätta och därmed göra det politiska arbetet mera attraktivt.

1.2.1    Instämmanden i kommilténs allmänna synpunkter

Borlänge kommun. Landstingsförbundet, Sveriges socialdemokratiska ungdomsförbund och Centerns kvinnoförbund instämmer i kommitténs allmänna synpunkter på rekryteringen av de förtroendevalda och deras representativitet.

7.2.2    Andra allmänna synpunkter på rekryteringen

Utöver dessa har ett tiotal instanser framfört andra, allmänna synpunkter på rekryteringen fill förtroendeuppdragen.

Statskontoret anför bl. a. att förslagen till ökad uppmärksamhet ål politikerrollen samt intensifierade insatser för alt öka utbildning och service åt förtroendevalda framstår som särskilt angelägna bl. a. mot bakgrund av kommitténs enkätdala rörande uppdragsattityd hos väljare.

All kvinnor och män finns rättvist representerade bland politiker och andra beslutsfattare är enhgt jämsiättdheisombudsmannen en förutsättning för en verklig demokrati. En ökad rekrytering av bl. a. kvinnor, ungdomar och småbarnsföräldrar bör därför självklart eftersträvas. Utökad direktin­formation till kommunernas medlemmar, diskussion i viktigare frågor innan beslut fattas. Hearings och offentliga nämndsammanträden är metoder som kan användas för att vitalisera kommunalpolitiken och göra kommunmed­lemmarna mera benägna atl aktivt engagera sig i den. Etl system med "faddrar" för nyvalda politiker skulle troligen leda till att dessa snabbare blev hemmastadda med det politiska arbetet. Med detta skulle troligen följa en ökad benägenhet att fortsätta detta arbete.

Emmaboda kommun anser alt åtgärder såsom anpassade sammanträdes­lider, ordnad barntillsyn, ökad utbildning och bättre ekonomiska förmåner etc. är i sig väsentliga men knappast av avgörande betydelse för verkligt intresse av att della i och påverka samhällsutvecklingen. Inom alla socio-ekonomiska grupper finns skillnader i intresset av engagemang i det allmänna samhällsarbetet, ringa påverkal av andra faktorer än just tillfredsställelsen av att delin i samhällsarbetet. För den framtida rekryte­ringen av politiker bär skolan ett tungt ansvar. Det är anmärkningsvärt, med tanke på den stora andel av BNP som kommunerna svarar för. atl skolans

Prop.  1982/83:97

60

läroplan ger sä litet utrymme för kunskapsförmedling om hur kommunerna är organiserade och yilka uppgifter kommunerna har att utföra.

Höörs kommun anser att allt fler har blivit medvetna om de ökade svårigheterna och vänder därför politiken ryggen. Detta har lett till vissa rekryteringsbesvär som hotar att förstärkas därest de allmänna förutsättning­arna inte förbättras.

Köpings kommun finner det angeläget att ytterligare möjligheter skapas för bredast möjliga rekrytering till kommunala uppdrag. Det är tyvärr i vissa fall ännu så att det civila arbetet av olika skäl lägger olika hinder i vägen för kommunala förtroendeengagemang.

Torsby kommun anför bl. a. att del är önskvärt alt skillnader mellan olika yrkesgrupper beträffande möjligheterna atl ta pä sig uppdrag så långt det är möjligl undanröjes. Som exempel nämns skogsarbetare och andra yrkes­grupper samt pendlarna som kanske behöver disponera ett helt arbetspass för att komma lill sammanträden och således längre lid än som inrymmes i själva sammanträdestiden, för vilken arvode utgår. Regler för ersättning, som tillgodoser dessa olika gruppers intresse, är alltså väl motiverade.

Gävle kommun anser all den fundamentala orsaken lill representativitets-förhållandena skall ses ur de olika partiernas ideologiska perspektiv, vilken rekryteringsbas de svenska partierna har och därmed vilken social, ekonomisk och geografisk medlemsstruktur partierna har. Åsiklsrepresen-talivitet resp. medlemsrepresenlativitet i de politiska församlingarna beskri­ver två skilda demokratiska problem, varav kommillén inte närmare behandlar det senare.

" Malmöhus läns tandsting anför bl. a. att det är samspelet mellan väljare och valda - medborgare och förtroendevalda - som är styrelseskickets tyngdpunkt. Det viktiga blir då att skapa förutsättningar för en avspegling mellan väljare och valda i meningen att del skall vara en äsiktsspegling i första hand. Om väljarna inte är nöjda med sina förtroendevaldas sätt att representera måste de alltså inom systemets ram äncira på representationens sammansättning. Mot den redovisade bakgrunden instämmer landstinget i kommitténs åsikter om förslag rörande förbättringar av förutsättningarna för en allsidig rekrytering. Särskilt stor blir risken för förtroendekriser under tider då de beslutande tvingas till hårda prioriteringar och även nedskär­ningar. Det är därför viktigt att lägga särskild tyngd vid att söka finna botemedel mot den bristande representativiteten i dessa avseenden. En kvotering skulle sälta del representativa systemet delvis ur funktion. Landstinget avvisar därför liksom kommittén tanken på en kvotering.

Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund anför bl. a. att det finns en konflikt inbyggd i den representativa demokratins princip som ständigt riskerar att leda till besvärliga arbetsförhållanden för de förtroendevalda. Kraven på deras kompelens, kunskap och tid för inläsning och förberedelser till de sammanträden där de fungerar som beslutsfattare, konkurrerar med den  tid  som   krävs  för förvärvsarbete,  familjeliv  osv.   I  takt  med  att

Prop,  1982/83:97

61

kommunernas och landstingens ansvarstagande på viktiga områden ökar, tenderar denna konflikt att skärpas. Den nya kommunallagen och de förändringar av arbetsvillkor m. m. som följt av denna representerar enligt förbundet etl stort och betydelsefulll steg i riktning mot bättre och mänskligare arbetsförhållanden för kommunalpolitikerna.

1.2.3    Instämmanden i kommilténs synpunkter på kvotering

Hälften av de remissinslanser, som yttrat sig i fråga om de förtroendeval­das avspegling av väljarkåren, har instämt i kommitténs avvisande av kvotering som etl medel att påverka förtroendeuppdragens fördelning på olika grupper. I de flesta fall är ståndpunkten kombinerad med instämmande i viklen av en allsidig rekrytering till uppdragen och att det är partiernas uppgift atl påverka rekryteringen. Följande remissinstanser har instämt i denna del: Jönköpings, Nässjö, Lessebo. Oskarshamns, Göleborgs, Grums, Borlänge, Sundsvalts, Storutnans och Umeå kommuner samt Socialdemokra­terna och Moderata samlingspartiet i Karlstad, Östergötlands läns landsting, Landsorganisationen i Sverige (LO), Moderata ungdomsförbundet. Centerns kvinnoförbund och Moderata kvinnoförbundet.

Umeå kommun, vars yttrande kan tjänstgöra som ett representativt exempel, anför för sin del atl kommunen avvisar tanken på kvotering. Det är de politiska partiernas frihet och ansvar att vid nomineringarna beakta förtroendeuppdragens fördelning på olika grupper. En allsidig rekrytering har ett värde i sig eftersom det är av yttersta vikt att de förtroendevalda är väl förtrogna med de olika villkor människor lever under i dag. Därför måste ansträngningar göras för att underlätta rekrytering av småbarnsföräldrar, pensionärer, arbetare, studerande osv. så all dessa grupper rekryteras i större utsträckning än vad som sker f. n. Men då måste även de förtroen­devaldas arbetsvillkor anpassas till allmänna krav på rimliga arbetstider, möjlighet till fritidsaktiviteter och kompensation för eventuellt inkomstbort­fall.

1.2.4    Synpunkter på särskUda gruppers representation

14 remissinstanser har anfört synpunkter på särskilda gruppers represen­tation i kommunala och landstingskommunala förlroendemannaorgan. De grupper som därvid nämns är kvinnor (fem fall), privatanställda (tre fall), invandrare, småbarnsföräldrar, glesbygdens befolkning, arbetare och han­dikappade.

Jämsiältdhetsombudsmannen (JämO) anför för sin del att kommittén har utgält ifrån all om förhållandena för de nu verksamma politikerna förbättras så kommer det på sikt att medföra ökade möjligheter att rekrytera ocksä dem Som nu avböjer politiska uppdrag. Enligt JämO:s uppfattning är delta inte tillräckligt. För t. ex. kvinnorna torde del härutöver behövas särskilda.

Prop, 1982/83:97

62

riktade åtgärder för att undanröja de hinder som uppenbarligen föreligger för dem att delta j det politiska arbetet. JämO framhåller även atl kategorin kvinnor inte kan jämställas med andra svårrekrylerade grupper. Kvinnorna -utgör hälften av befolkningen i landet och ingår med minst hälften i grupperna ungdomar, småbarnsföräldrar, arbetare m. fl. I analys och statistik borde därför andelen kvinnor och män genomgående ha jämförts inom de olika grupperna. JämO påpekar vidare alt kvinnornas möjlighet att delta i kommunal- och landstingspolitiken begränsas av den bristande jämställdheten inom familjerna och i arbetslivet och genom ell traditions­bundet synsätt inom de politiska partierna. Att kvinnor som vill ställa upp också blir nominerade till politiska uppdrag är partiernas ansvar. Del är också partiernas sak all se lill att kvinnorna inle alltid kommer på suppleanlplals i sociala nämnder och liknande organ utan också blir placerade på ordinarie plats och t. ex. i kommunstyrelser och fastighets- och byggnadsnämnd, där deras speciella kunskaper och erfarenhet bör bli av särskill intresse. Jämställdhetskommiltén anför liknande synpunkter.

Folkpartiets kvinnoförbund anser att de politiska partierna bör sälla upp klara mål för hur en jämnare könsfördelning skall nås och målmedvetet verka för detta. Det faktum att bl. a. kvinnor, lägutbildade och ungdomar är underrepresenterade i del kommunala arbetet är allvarligt av två skäl. För del första kan det ses som ett demokratiskt rättviseskäl atl alla kategorier av människor skall kunna delta i samhällsarbetet. Ingen skall i ett demokratiskt samhälle utestängas från politiskt arbete av ekonomiska, administrativa eller andra skäl. För del andra är det en viktig förutsättning för alt den representativa demokratin skall fungera att erfarenheter av olika slag finns företrädda i de beslutande församlingarna och atl olika intressen är rättvist representerade. I delta avseende är förhållandena fortfarande otillfredsstäl­lande.

Fredrika-Bremer-förbundet beklagar att utredningen ej reellt behandlat "det andra könets" speciella svårigheter som förtroendevalda. Kvinnor får inte fortsätta att behandlas som en grupp bland andra grupper.

Moderata samlingspartiet i Karlstad, Svenska arbetsgivareföreningen (SAF) och Moderata kvinnoförbundet lar i sina yttranden upp de privatan-ställdas underrepresentation. SAF anför att under hela efterkrigstiden har inom näringslivet diskuterats önskvärdheten av fler privatanställda i de politiskt valda församlingarna. Samtidigl som denna diskussion pågått har de privatanställdas och förelagarnas andel bland förtroendeposterna blivit allt färre. Mot den bakgrunden är del så myckel mer glädjande som kommittén uppmärksammar dagens snedfördelning samt föreslår åtgärder för atl underrepresenterade befolknings- och yrkesgrupper skall kunna åtaga sig förtroendeuppdrag i kommuner och landsting.

Statens invandrarverk (SIV) anser alt en ökad andel invandrare i det politiska arbetet skulle tillföra detta nya kunskaper och erfarenheter, samtidigt som invandraraspekter i  olika frågor finge ökad bevakning.

Prop,  1982/83:97

63

Invandrarna får en möjlighet att bidra till atl förankra invandrarfrågorna där de hör hemma - i det lokala arbetet med skola, socialtjänst, sjukvård, fritid och kultur. SIV konstaterar atl även om invandrarnas representation ökade vid 1979 års val ligger den fortfarande dock klart i underkant i förhållande lill dess andel av valmanskåren. Nomineringarna i vissa kommuner och landsting inför 1982 års val tyder pä en förändring i negativ riktning. Invandrarna besätter sällan platser i "tunga" nämnder. De återfinns ofta i invandrarnämnder eller på suppleanlplals i mindre inflytelserika styrelser. SIV nämner flera orsaker till att invandrarna i mindre antal återfinns i politiska församlingar; bl. a. vislelsetiden i Sverige och spridningen på många etniska grupper med starkt varierande erfarenheter av politiskt arbete; att invandrarna ofta tillhör socialgrupp III och har den typ av arbete som är svårast atl förena med politiska uppdrag: skiftgång, tempoarbeten, servicearbeten på oregelbundna fider; atl invandrarna är underrepresente­rade i de politiska partierna och inte har hunnit bli så aktiva att de kan komma i fråga för nominering; att invandrarna har mindre kännedom om det politiska arbetet i Sverige och många avslår från att engagera sig därför alt de tänker återvända. En av orsakerna till etl minskande intresse för politisk verksamhet är enligt SIV atl invandraren får bära flera bördor: täcka invandrarfrågor och elt fackområde, representera både ett politiskt parti och samtidigl verka för alt invandrarfrågor blir lösta enligt olika invandrargrup­pers önskemål och behov. Ansvaret för att invandrarna får goda förutsätt­ningar att åla sig uppdrag i kommun och landsting åvilar de politiska partierna. Avgörande för om invandrarna kan komma i fråga för politiska uppdrag är utan tvekan kunskaperna i svenska språket och om svenska samhällsförhållanden. "

En annan viktig åtgärd är enligt SIV:s mening atl få rätlen till ledighet för politiskt arbete fullständigt accepterad. Fler förtroendevalda genom inrät­tande av lokala organ kan också ge fler invandrare i politiskt arbete.

Hedemora kommun anför att det är troligt att gemensamma faktorer ligger bakom grupperna yngre personers och småbarnsföräldrars underrepresen­tation. Småbarnsföräldrar är ofta yngre personer. Uppgiften som förtroen­devald i kommunala organ är ofta kombinerad med uppdrag inom partiorganisationen eller i varje fall aktivitet där. Om kommunen underlättar deltagandet i kommunala sammanträden och småbarnsföräldrarna inte deltager i partiarbetet, blir representationen i alla fall för låg. Kommiftén borde enligt kommunens mening utreda olika kategoriers förulsättningar för nominering. En del av slutsatserna synes bygga på statiska synsätt.

Enligt Are kommim kan kraven på sammansättning av de kommunala organen vara svåra att uppfylla i en glesbygdskommun. Här gäller ofta länga restider från ytterområden till centralorten, där övervägande delen av sammanträden hålls. I avsaknad av ett heltäckande kommunikationsnät erfordras till stor del privat bil.

Landsorganisationen i Sverige (LO) anför att man inle genomgående kan

Prop,  1982/83:97

64

göra skillnad på t. ex. arbetare och ombudsmän. Många av de arbetare som engagerar sig fackligt och politiskt och gör elt gott jobb, kommer naturligen av, sina medlemmar och kamrater alt uppfattas som så goda företrädare att man ber dem ta på sig jobbet som ombudsman i en folkrörelse. Det får inle ses som negativt. Självfallet är inånga av dessa, t. ex. i den fackliga ombudsmannakåren, fortfarande all betrakta som arbetare och representan­ter för dessa. Ibland ger siffrorna som visar arbetarnas andel av de förtroendevalda en felaktig bild av verkligheten, anser LO. LO menar atl del ändå är en oroande tendens all sämre ställda grupper i samhället, just de grupper som har störst anledning att kräva samhällsförbättringar, är svagast representerade bland de förtroendevalda i kommuner och landsting.

De handikappades riksförbund (DHR) anför att orsaken till att rörelse­hindrade deltar i förenings- eller det politiska livet i ringa omfattning får sökas i bl. a. brister i den fysiska miljön. Byggnader och kommunikations­medel är inte tillgängliga för dessa grupper. Men även den praktiska hjälp som kommunerna tillhandahåller är inle disponibel i former och lider som krävs för atl handikappade skall kunna vara politiskt aktiva. Det gäller bl. a. tillgången till färdtjänst, hemhjälp, ledsagarhjälp och inläsning på band av handlingar. Orsakerna till all de politiska partierna i så liten utsträckning för fram kandidater med handikapp är av likartat slag. Enligt DHR är del inte tillräckligt med ett beslul om ersättning vid deltagande i kommunernas sammanträden och kurser. Servicen måste också organiseras så att den står till förfogande för förtroendevalda med handikapp under de förutsättningar som kommunala församlingar och politiska organisationer arbetar. DHR föreslår därför att kommunerna åläggs att lägga sammanträden i lokaler, tillgängliga för rörelsehindrade och utrustade för hörselskadade samt- att formerna för landstingens och kommunernas service till handikappade som är aktiva inom intresseorganisationer och kommunala församlingar blir föremål för överväganden inom handikappråden. Handikappförbundens centralkommitté anför liknande synpunkter.

1.2.5 Kritiska synpunkter

Några remissinstanser har framfört kritiska synpunkter.

Enligl riksrevisionsverkets mening bör man inle så kategoriskt ulgå från att förbättrade förmåner av olika slag med någon form av automatik leder lill den önskade mer allsidiga rekryteringen av förtroendevalda.

Jämslätldhetsombudsmannen och jämstålldhetskommUtén menar, som framgått av redovisningen ovan. att i de redovisningar som kommillén gjort borde en uppdelning på kvinnor och män ha skett i slörre utsträckning.

Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund anser att uppgifterna om kvinnorepresentation i kommuner och landsting borde ha kompletterats med en studie omkring orsakerna till alt kvinnorepresentationen ser ul som den gör.

Prop, 1982/83:97

65

Handikappförbundens centralkommitté (HCK) har noterat att handi­kappade över huvud taget inte nämns i utredningen. Detta trots alt handi­kappade är starkt underrepresenterade i kommunala församlingar. HCK framhåller att de problem som redovisades i remissvaret lill kommunalde-mokratiutredningen inle är lösta och har helt förbiselts i det aktuella betänkandet.

1,3 Förtroendeuppdragens antal och spridning

Enligt kommitténs mening är del väsentiigl att så många människor som möjligl bereds tillfälle att delta i kommunernas och landstingskommunernas förvaltning. Ett sätt alt göra detta möjligt är atl öka antalet uppdrag. En annan möjlighet är att sprida nu existerande uppdrag på flera händer.

Kommittén har funnit att den rådande uppdragskoneenirafionen inte i sig mofiverar åtgärder för en ytterligare spridning av uppdragen. Det utpräglade mångsyssleriet inom kommunal- och landstingspolitiken förefaller vara pä reträtt.

Enligt kommilténs mening är det väsenlligl alt kommuner och landstings­kommuner strävar efter alt utöka antalet förtroendeuppdrag. På den kommunala sidan kan detta med fördel ske genom inrättande av lokala organ.

1.3.1 Instämmanden i kommilténs synpunkter

14 remissinstanser har i sina svar ställt sig positiva till synpunkten att del är väsentiigl alt antalet förtroendeuppdrag utökas och alt detta med fördel kan ske genom inrätiande av lokala organ.

Länsstyrelsen i Haltands län. Socialdemokraterna i Karlstad och Borlänge kommun instämmer allmänt i kommilténs synpunkter.

Kammarkollegiet instämmer i kommitténs synpunkter och anser att inrättandet av lokala organ kan skapa goda möjligheter att vidga den kommunala demokratin. I ett flertal ärenden om delning av kommuner under senare år har kollegiet varit negafivt till förslagen att dela kommuner. I stället har kollegiet pekat på de lagstadgade möjligheterna att inrätta kommundelsråd o. dyl. för atl lösa det kommunaldemokraliska problem som på många håll uppstått i och med kommunsammanläggningarna.

Statskontoret understryker vikten av att kommuner prövar möjligheten att enligl nu gällande lagstiftning inrätta lokala organ i syfte att-verka för en utökning av antalet kommunala uppdrag.

Jämställdhetsombudsmannen (JämO) instämmer i kommitténs förslag om en utökning av antalet lokala organ och av antalet ledamöter i nämnder och styrelser. Detta bör också enligt JämO medföra att uppdragen i allmänhet blir mindre betungande och verkligen kan utföras på deltid/fritid.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län finner det tillfredsställande att

5 Riksdagen 1982/83. 1 saml. Nr 97

Prop, 1982/83:97

66

Göteborgs kommun beslutat alt på försök inrätta dels tre distriktsnämnder, dels tre kommundelsnämnder under perioden 1982-1985. Enligt styrelsen är det intressant att notera atl uppgifter som ofta sprids i massmedia om mångsyssleriet hos förtroendemännen som slötande från demokratisynpunkt saknar väsentlig grund. Länsstyrelsen understryker att behovet av återhåll­samhet med kommunala och landstingskommunala utgifter i en svår ekonomisk situation inte är något skäl i sig atl vare sig avstå från eller atl inrätta nya hel- eller deltidsuppdrag eller att minska antalet förtroendevalda i allmänhet.

Lessebo kommun anför bl. a. alt en organisation med lokala organ i framför allt större och medelstora kommuner kan få betydelse för att fördjupa demokratin genom att fler människor då får möjligheter att påverka den kommunala verksamheten och då den verksamhet,/som de närmast är berörda av, I en kommun av Lessebos storlek är dock behovel av lokala organ ytterst begränsat.

Ale kommun delar kommitténs uppfattning om att det är väsentligt atl kommuner och landstingskommuner strävar efter alt utöka antalet förtro­endeuppdrag. Denna princip har i Ale kommun omsatts i praktisk handling genom att beslut tagits om atl i kommunen inrätta fem stycken kommun­delsnämnder.

Åre kommun anför alt förslaget om en utökning av antalet uppdrag alternativt inrättande av lokala nämnder är i sig mycket positivt. Dock har många kommuner, däribland Åre, ej ekonomiska möjligheter att ytterligare utöka verksamheten. Kommunen anser att en utvärdering av systemet med lokala nämnder, med redovisning av för- och nackdelar, bör ske innan flera kommuner går in i den verksamheten.

Umeå kommun anser atl det för alt så många som möjligt skall beredas tillfälle alt della i den kommunala verksamheten är viktigt att öka antalet uppdrag även i en svår ekonomisk situation. Kommunen har också startat kommuntäckande försöksverksamhet med lokala organ. Att öka antalet förtroendemän genom att sprida nu existerande uppdrag på flera händer anser kommunen vara rnindre verkningsfullt. Kommunen instämmer i kommilténs synpunkter på mångsyssleriet. Atl heltidsengagerade förtroen­devalda fyller sin arbetstid är inte liktydigt med mångsyssleri.

Östergötlands läns landsting anför atl en utökning av antalet uppdrag kan vara en åtgärd för atl vidga kretsen av förtroendevalda. Framför allt kan detta komma att gälla nya verksamheter inom landstinget. Det finns emellertid en fara i att sprida uppdragen för dess egen skull. En sådan utveckling kan leda till alt överblicken förloras, någol som vore till stor nackdel.

Västernorrlands tåns landsting instämmer i kommitténs förslag men poängterar att en ökning av antalet uppdrag samt en spridning av dessa inte kan ske i sådan omfattning att beslutsprocessen blir alltför omständlig och kravet på effektivitet eftersatts.

Prop,  1982/83:97

67

Landstingsförbundet delar kommitténs uppfattning all del är viktigt atl så många som möjligt aktivt deltar i det politiska arbetet. Utgångspunkten för bedömningen av antalet förtroendeuppdrag måste dock enligt förbundet liksom hittills vara det enskilda landstingets behov av en smidig och väl fungerande organisation där de förtroendevalda har rimliga möjligheter all fullgöra sina uppdrag som beslutsfattare och representanter för väljarna.

Landsorganisationen i Sverige (LO) och Fredrika-Bremer-Förbundei anför allmänt positiva synpunkter på lokala organ som metod för vidgat förtroendemannainflytande.

1.3.2 Negativa eller skeptiska synpunkter

14 remissinslanser har anfört negativa eller skeptiska synpunkter på vad kommittén anfört om en utökning av antalet förtroendeuppdrag m. m.

Riksrevisionsverket anser atl KDK i det aktuella avsnittet möjligen också borde haft med en reservation om att verksamhetens omfattning och karaklär sätter en naturlig gräns för hur många förtroendevalda som lämpligen kan utses alt styra och förvalla densamma. Om önskemålen om fler förtroendeuppdrag drivs för långt kan del få negativa effekter på effektiviteten i de aktuella verksamheterna.

Eksjö kommun anser alt en tänkbar väg till alt ge medborgarna större förståelse för kommunalpolitiken är att engagera flera i den kommunala besluts- och förvaltningsprocessen. Härigenom torde rnan dock bara kunna vinna marginella förbättringar. Man bör hellre på olika sätt försöka öka medborgarnas engagemang i fiera kommunala frågor. Eksjö kommun har goda erfarenheter av alt utnyttja samhällsföreningar och andra intresseor­ganisationer som remissinstanser i frågor som berör deras verksamhetsom­råde.

Jönköpings kommun instämmer inle i kommitténs generella rekommen­dationer och uttalanden i denna del. Enligt kommunen får inte en ökning av antalet förtroendeuppdrag bli ett självändamål. Kommunaldemokratiska aspekter måste noggrant vägas mot administrativa, ekonomiska, arbelsmäs-siga m. fl. faktorer. Kommunen har funnit sig föranlåten alt avstå från försöksverksamhet med lokala organ trots de starka kommunaldemokratiska motiveringarna för reformen.

Emmaboda kommun hävdar att fler politiker inte garanterar ökad kontaktyta med medborgarna och därmed ökad demokrati. Om delta påstående skulle visas vara felaktigt tror inle kommunen på alt inrättande av lokala organ är den generella rätta lösningen. I varje fall inle i små och i de flesta fall medelstora kommuner. Mångsyssleriet bör enligt kommunen i sig inte nödvändigtvis fördömas ur demokratisk synpunkt. Del avgörande är mångsysslarens egenskaper och därmed förmåga att hos väljarkåren och representantskapet vara lyhörd, förankra och förmedla åtgärder och ställningstaganden etc.

Prop,  1982/83:97

68

Helsingborgs kommun anser atl i en så pressad ekonomiska situation, som många kommuner i dag befinner sig, måste det vara mofiverat att försöka hålla tillbaka ökningen av de administrativa kostnaderna även för de förtroendevalda.

Svenljunga kommun delar kommitténs uppfattning men anser atl inrät­tande av lokala organ i de mindre kommunerna ej har någon större funktion. Kontakterna mellan de förtroendevalda och invånarna i de mindre kommu­nerna är välulbyggd.

Karlskoga kommim anser att en ökning av antalet förtroendevalda aldrig får vara ett mål i sig. Den som innehar elt kommunalt förtroendeuppdrag måste känna på sig att han eller hon har ell meningsfullt uppdrag. Därför kan man heller inte godkänna kommilténs resonemang i detta avsnitt som tycks bygga på att lokala organ skall kunna vara "bas för rekrytering av sådana grupper som f. n. är underrepresenterade". Den tanken leder i sin konsekvens till att man har kommunalpolitiska "B-lag".

Gävle kommim anser mot bakgrund av lokala förhållanden atl frågan om den kommunala demokratin har ett långt mer seriöst djup och innehåll än antalet förtroendeuppdrag. Spridningen av uppdrag, den förlroendevaldes sociala kontakter och möjligheter atl fullgöra sitt uppdrag har sannolikt större betydelse för förhållandet mellan väljare och valda. Vid bedömningen av antalet förtroendeuppdrag bör f. ö. vägas in den totala tid, del totala anlal uppdrag den förtroendevalde disponerar i folkrörelser, föreningsliv och samhälle.

Enligt Grums kommun bör kommitténs förslag om utökat antal ledamöter absolut inte genomföras. Nya organ bör man lokalt instifta bara där man själva finner det nödvändigt.

Torsby kommun delar i princip uppfattningen atl det är angeläget att kommunerna strävar efter att utöka antalet förtroendeuppdrag. Kommunen påpekar dock atl det inte enbart är antalet förtroendeuppdrag som borgar för att den kommunala politiska demokratin fungerar bättre och att medbor­garna får större inflytande på besluten. Del är ocksä den duglighet, det intresse och det förtroende respektive förtroendevald åtnjuter hos dem, som man representerar, som kanske i större utsträckning tillgodoser dessa krav. Mol denna bakgrund är det angeläget att eventuella hinder för de, som vill ägna sig åt allmänna uppgifter och som har dessa kvalifikationer, undanrö­jes.

Enligt Bräcke kommun är del inle självklart all inrättande av lokala organ medför ökat antal förtroendeuppdrag. Inrättande av lokala organ påverkar givetvis den centrala organisationen. Eftersom det inte enbart är antalet ledamöter som avgör hur demokratin fungerar kan lokala organ ändock leda till förbättrad demokrati.

Moderata kvinnoförbundet instämmer i kommitténs mening atl det är väsentiigl att sprida antalet förtroendeuppdrag för all motverka mångsyssleri och åstadkomma bredare demokratisk förankring. En utökning av antalet

Prop, 1982/83:97

69

förtroendevalda medför i sig ingen ekonomisk belastning utan den ökning av tjänstemän som det medför när antalet organ och förtroendemän ökar. Antalet förtroendevalda bör öka i den takt som möjliggör omfördelningar av tjänster. Moderata samlingspartiet I Karlstad anför liknande synpunkter.

Kristen demokratisk samting finner det. diskutabelt att det är antalet förtroendevalda som försäkrar valmanskåren den kontakt och öppenhet som är en av förutsättningarna för att värt demokratiska system skall fungera bättre. Partiet hävdar alt partiorganisationerna på lokal nivå skulle, om bättre administrativa och ekonomiska förutsättningar förelåg, kunna upp­rätthålla kontakten och sprida information öm de kommunala verksamhe­terna och samlidigt fånga upp och kanalisera de synpunkter och åsikter som existerar ute i kommunernas olika delar.

1.3.3    Remissinslanser som är för ökad spridning av uppdragen

- Fem remissinstanser har sagt sig vara för en ökad spridning av förtroen­deuppdragen, bl. a. Moderata samlingspartiet i Golland och Svenljunga kommun, som uttalar sig positivt utan närmare kommentarer, samt Moderata kvinnoförbundet (se ovan). Folkpartiets kvinnoförbund anser att mångsyssleriet måste angripas så alt fler personer får uppdrag. Fredrika-Bremer-Förbundei tror på uppdragsspridning genom inrättande av lokala organ.

1.3.4    Andra synpunkter

Bland dem som tagit upp andra frågeställningar kan nämnas Malmöhus läns landsting som anför alt det i praktiken ofta ställer sig svårt att åstadkomma en alltför slor uppdragsspridning. Dels kan del vara svårt alt rekrytera så många som skulle fordras och dels leder del lill en ineffektivare beslutsapparat. Man har därför i realiteten nästan alltid att göra med en kompromiss mellan slor uppdragsspridning och effektivitet. Landstinget anför vidare att det är tillfredsställande alt antalet uppdrag ökat konfinuerligl i landstingskommunerna under 1970-talet. Det är nödvändigt att det hos enskilda förtroendemän ocksä finns uppdragskoncenlrationer som har till syfte att ge breda kunskaper inför övergripande beslul. "Mångsyssleri" hos en enskild förtroendeman får aldrig vara självändamål ulan skall ha ett allmändemokratiskt syfte.

Sigtuna kommun anför alt de möjligheter som Jinns lill ökad cirkulation av de förtroendevalda också måste uppmärksammas. Partierna bör i sitt nomineringsarbele betänka både behovet av erfarenhet och förnyelse. En attitydförändring lill rollen som förtroendevald är också nödvändig för att den enskilde förtroendevalde skall acceptera atl behöva träda tillbaka för någon annan.

Centerns kvinnoförbund anför att kommitténs förslag atl kommuner bör

Prop. 1982/83:97

/  "     70

pröva inrättande av lokala organ torde inte i avgörande grad utgöra en fast grund för förbättringar av arbetsvillkoren för politiker. Lokala organ är främst ett medel att öka medborgarnas inflytande, men kommer inte alt på något avgörande säll förbättra situationen för de förtroendevalda.

Fredrika-Bremer-Förbundei argumenterar i sitt yttrande för att fler "tidsbestämda uppdrag" borde inrättas.

Jämställdhelskommittén lämnar en del kritiska synpunkter på framställ­ningen och anför att det varit önskvärt atl få belyst huruvida det är organens sakområden eller deras egenskap atl ligga närmare människorna i kommun­delen som lockar kvinnor alt medverka i lokala organ. Även om del skulle finnas belägg för påslåendet atl mångsyssleriet är på reträtt kan situafionen som den är i dag inte anses tillfredsställande. Det hade varit av intresse alt få belyst om kvinnor har färre uppdrag än män. Här kan ju också ålder vara avgörande. Jämställdhelskommitlén tycker sig ha setl en tendens atl vissa kvinnor som är politiskt aktiva blir så efterfrågade för olika uppdrag alt de riskerar atl bli mångsysslare.

1.4 Specialiseringen bland de förtroendevalda

Den kraftiga ökningen under 1970-talet av antalet heltidsengagerade och deltidsengagerade på halvtid och däröver ter sig, med hänsyn till den kommunala och landstingskommunala verksamhetens allmänna expansion, både naturlig och rimlig, anser kommittén. Från demokrati- och effektivi­tetssynpunkt har utvecklingen i huvudsak varit positiv.

Även i framtiden får man räkna med att den nu rådande arbetsfördelning­en, med det stora flertalet engagerade i relativi liten utsträckning och ett fåtal engagerade i stor utsträckning kommer att stå sig. Enligl kommilténs mening skall antalet hel- och deltidsengagerade bestämmas av behov och önskemål i den enskilda kommunen eller landstingskommunen i enlighet med den frihet att bestämma om sin egen organisation som kommuner och landstingskom­muner har. Behovet av återhållsamhet med kommunala och landstingskom­munala utgifter i en svår ekonomisk situation är enligt kommittén inget skäl i sig atl vare sig avstå från atl inrätta nya hel- eller deltidsuppdrag eller all minska antalet förtroendevalda i allmänhet.

1.4.1 Instämmanden i kommUténs synpunkter

Åtta remissinstanser ställer sig positiva till kommitténs synpunkter alt behov och önskemål i den enskilda kommunen eller landstingskommunen skall vara bestämmande för antalet hel- och deltidsuppdrag saml i förekommande fall till atl behovet av återhållsamhet med utgifter inte i sig är skäl att avslå från alt inrätta nya uppdrag eller alt minska antalet förtroendevalda i allmänhet.

Lessebo, Grums och Borlänge kommuner saml Uppsala läns tandsting

Prop. 1982/83:97

71

instämmer allmänt i kommitténs synpunkter.

Höörs kommun anför alt avgörande för frågan om antalet hel- och deltidsengagerade är, vilka krav demokratin ställer på beslutsfattarna. Varje kommun/landstingskommun måste därför utifrån sina speciella krav avgöra denna fråga. Samhällsekonomiska problem av olika slag fär ej leda till en nedrustning av den demokratiska beredskapen. Tvärtom måste en sådan situation mötas av beslutsfattare med ännu slörre kunskaper. Att risker finns för kunskapsklyftor mellan de hel- och deltidsengagerade och övriga förtroendemän får inte heller leda lill att kommuner och landstingskommu­ner avstår från att engagera förtroendevalda på hel- och delfid. Uppkomsten av kunskapsklyftor måste förebyggas med informations- och utbildningsin­satser av olika slag. Malmöhus läns landsting anför liknande synpunkter.

Landstingsförbundet anför att det kan finnas en risk för atl en viss kunskapsklyfta uppslår mellan de hel- och deltidsarvoderade och de s. k. fritidspolitikerna. Förbundet erinrar om att elt av motiven bakom tillkons-ten av hel- och deltidsarvodering var, atl politikerna skulle ges sådana arbetsförhållanden att de bl. a. skulle få mera tid för att kunna hålla kontakt med partiorganisationer och invånarna i landsfingsområdet. Utvecklingen i det avseendet har från demokratisk synpunkt varit positiv. Förbundet instämmer i kommitténs syn att den rådande samhällsekonomiska situafio­nen inle får vara ett skäl till all avstå från alt öka antalet förtroendevalda och inrätta nya hel- eller deltidsposler om syftet är alt stärka den kommunala demokratin. Västernorriands läns landsting anför liknande synpunkter.

Gävle kommun delar kommitténs bedömning av utvecklingen av antalet hel- och deltidsengagerade i kommunerna.

1.4.2 Kritiska eller skeptiska synpunkter

Fyra remissinstanser är kritiska eller skeptiska till kommitténs synpunkter i denna del.

Jönköpings kommun anför atl kommitténs inställning till inrättandet av nya hel- eller deltidsuppdrag kan synas alltför generös. Det är kommunens uppfattning att de ekonomiska faktorerna tillmäts mycket slor betydelse i sådant avseende av kommunmedlemmarna.

Helsingborgs kommun är inte beredd atl oreserverat biträda kommitténs uppfattning. I en pressad ekonomisk situation måste det enligl kommunens uppfattning vara motiverat atl söka hålla tillbaka ökningen av de adminislra­tiva kostnaderna även för de förtroendevalda.

. Åre kommun anser den nuvarande ordningen med lekmän i nämnder och styrelser vara en bra lösning. En utökad specialisering i form av ytterligare hellids- elle rdeltidssysselsalla förtroendemän kan ej vara befogad i dagslägel.

Kristen demokratisk samling finner det något förvånande, att kommittén påstår atl behovet av äteihållsamhet med kommunala och landstingskom-

Prop, 1982/83:97

72

munala utgifter i en svår ekonomisk situation inte skulle utgöra skäl för atl ifrågasätta inrättandet av nya hel- och deltidsuppdrag. Kds är av den uppfattningen att trovärdigheten kräver åsyftande återhållsamhet för att respekten för besparingsåtgärder inte skall ödeläggas.

1.4.3 Andra synpunkter

Emmaboda kommun noterar med tacksamhet den fakliska frihet den enskilda kommunen har att själv bestämma om sin egen organisation i vad avser antalet hel- och deltidsengagerade.

Enligt Ale kommuns uppfattning syftar utökningen av antalet förtroen­deuppdrag bl. a. till atl motverka en alltför långtgående specialisering bland de förtroendevalda. Just denna strävan all motverka en sådan specialisering har varit etl av motiven till att Ale kommun genomför kommundelsnämnds-reformen i full skala fr. o. m. 1983.

Enligt Östergötlands läns landsting blir heltidsengagerade förtroendevalda mer insatta i de övergripande frågorna. Detta är mer eller mindre självklart och önskvärt och är en av anledningarna till att man har inrättat heltidstjänster. Farhågorna för all klyftorna skall öka mellan hel- och deltidsengagerade och s. k. fritidspolitiker av den anledningen att de förra blir mer och bättre informerade skall inte överdrivas.

Fredrika-Bremer-Förbundei föreslår atl fier 25-50-procentiga kommunall betalda förtroendeuppdrag införs. Sådana förtroendeuppdrag skulle enligt förbundet väl låta sig kombineras med förvärvsarbete méd nedsatt arbetstid eller med elt deltidsarbete. De skulle kunna gynna många förvärvsarbetande kvinnor, av vilka i dag 53 % arbetar deltid, och också underlätta för män alt arbeta politiskt utan atl förlora kontakten med hem och fritid.

1.5 Synpunkter på de förtroendevaldas arbetssituation allmänt

I sin beskrivning av arbetssituationen har kommittén redovisat uppgifter om sammanträdestider, behovet av barntillsyn i anslutning lill sammanträ­den, politikerrollen, utbildningen och servicen ål de förtroendevalda samt alternativa sammanträdesformer. Rernissinslansernas reaktioner på kom­mitténs synpunkter på arbetssituationen redovisas i avsnitt 1.6-1.12 nedan.

Etl knappt tiotal remissinstanser har lämnat synpunkter pä de förtroen­devaldas arbetssituation i allmänhet. JämsläUdhelsombudsmannen, Sigtuna kommun och Jönköpings kommun anger i sina yttranden alt de i huvudsak instämmer i de föreslagna åtgärderna för att förbättra arbetssituationen.

Länsstyrelsen i Västmanlands län anser att mycket lyder på atl arbetssi­tuationen snarare försämrats än förbättrats under senare år. Enligl länsstyrelsens mening är det inte självklart atl bland annat införande av arbetsutskott, lemasammanträden samt delegering av rutinärenden förbätt-

Prop, 1982/83:97

73

rat de förtroendevaldas möjligheter att utöva insikt i de principiellt viktiga ärendena. Särskilt vikten av politiska insatser i ett fidigt skede samt kontinuerlig "bred" uppföljning av viktigare ärendens handläggning bör underlättas ytterligare.

Länsstyrelsen i Jämtlands län finner det angeläget att sådana åtgärder vidtas som kan underlätta för samhällsmedlemmarna all aktivt delta i det kommunala arbetet. Olika lokala förutsättningar spelar in när det gäller vilka åtgärder som kan bli aktuella att genomföra i en kommun. Även ekonomiska aspekter kommer med vid denna bedömning. Fortsalt satsning på utbildning och information till de förtroendevalda och en fullgod service är viktiga åtgärder.

Östergötiands läns landsting anför all det inte kan uteslutas all de främst privata skälen till avhopp från politiken är ett uttryck för del i flera sammanhang framförda "poUiikerföraktet". Om det är så, är del en lång process som fordras innan utvecklingen kan vändas.

Centerns ungdomsförbund anför: "De förtroendevaldas situafion i framför allt primärkommunerna har kraftigt försämrats under de senaste decen­nierna. Den uppkomna situationen är etl allvarligt hot mot demokratins överlevnad. Åtgärder som är ägnade atl förbättra och fördjupa demokratin är alltså nödvändiga. Delning av kommuner lill mera ändamålsenliga och överblickbara storlekar är kanske den bästa vägen atl nå en bällre kommunal demokrati och förbättra de förtroendevaldas situation. Även inrättandet av lokala organ i kommunerna gör att demokratin förbättras. Centerns ungdomsförbund hälsar med lillfredsslällelse, atl en enig kommitté släller sig positiv till införandel av lokala organ i kommunerna."

Sveriges socialdemokratiska ungdomsförbund (SSU) anför att del är myckel angeläget för vår demokrati alt de förtroendevaldas arbetsvillkor ses över. Det är hos de förtroendevalda lekmännen de reella besluten skall tas. inte hos anonyma (och oavsättbara) tjänstemän. För att detta skall kunna förverkligas krävs att besluten fattas närmare dem som berörs. En fördjupning av den kommunala demokratin är nödvändig. Det pågår redan försöksverksamhet med olika former av lokal demokrati i kommuner landet över. Till de viktigaste hör distriklsnämnder, kommundelsnämnder och institutionsstyrelser. Här bör det enligt SSU:s mening finnas en frihet att välja den form som bäst passar de förhållanden som råder i respektive kommun.

När det politiska arbetet blir för betungande så utestänger del i praktiken stora grupper frän atl ställa upp. Det kan gälla sådana till synes enkla saker som all ha tillgång till telefon pä arbetstid. Det är i dag nästan en nödvändighet för en förtroendevald, men det är inte många i de stora arbetsgrupperna som har det. För många täcker inte heller arvodena deras avdrag för förlorad arbetsförtjänst. Barnfamiljerna är en annan stor grupp som har svårt att kombinera hem, arbete och förtroendeuppdrag. Della går främst ut över kvinnorna.

Prop,  1982/83:97

74

Fredrika-Bremer-Förbundei anför att de förtroendevaldas arbetsvillkor måste kraftigt förändras och utvecklas. En stark demokrati är viktig att bevaka och utveckla. Rådande arbetsvillkor är en fara för det demokratiska systemet. Den medborgerliga rättigheten att della i beslutsfattandet måste underlättas ocb förståelsen för förtroendevaldas arbetsvillkor bland mass­media, arbetsgivare och arbetskamrater öka. Kraven på de förtroendevalda niåste förbli rimliga med tanke på att de allra flesta uppdrag bärs upp av fritidspolitiker. Hur skall annars tiden kunna räcka till för familj, förvärvs­arbete, förtroendeuppdrag, fritid och framtid? Förbundet föreslår i anslut­ning härtill all informationen om förtroendevaldas arbetsvillkor kraftigt utökas inte minsl till journalisthögskolorna och till folkrörelser, varifrån många förtroendevalda i kommuner och landsting rekryteras.

1.6 Sammanträdestiden

Kommittén har i denna del framhållit dels atl sakliga skål inte entydigt talar för en allmän övergång till dagsammanträden i kommunerna, dels atl sammanträdestiden i görligaste mån bör anpassas lill önskemålen hos ledamöterna i de enskilda organen.

1.6.1    Instämmanden i kommUténs synpunkter

Etl femtonial remissinstanser är positiva lill kommitténs förslag atl sammanträdestiderna i görligaste mån bör anpassas till önskemålen hos ledamöterna i de enskilda organen.

Statskontoret, länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län, Borlänge kommun, Moderata samlingspartiet i Gotlands län och Socialdemokraterna, Centerpar­tiet och Folkpartiet i Karlstad samt Centerns kvinnoförbund och Folkpartiets kvinnoförbund instämmer i allmänna ordalag. Det gör även Uppsala läns landsting med tillägget att ledamöternas restid kan fördelas jämnare genom att sammanträdena förlägges till olika orter. Åven Lessebo, Göteborgs, Ale, Karlskoga och Gävle kommuner är positiva,

1.6.2    Remissinslanser som är för dagsammanträden

Sex remissinstanser föredrar dagsammanträden. Vänsterpartiet kommu­nisterna i Karlstad anser atl dagsammanträden för nämnder är lämpligast. Fredrika-Bremer-Förbundei markerar en allmänt positiv inställning till dagsammanträden.

Nässjö kommun anför att förläggning av sammanträden till dagtid bör vara en given utgångspunkt mot bakgrund av de konfliktsituationer som politikerrollen medför.

Svenljunga kommun anser att nämnder och styrelser i görligaste mån bör förlägga sina sammnanlräden på dagtid. Argumentet om inkomstbortfaliet

Prop, 1982/83:97

75

elimineras genom all en ändring av KL medgiver rätten till att utge ersättning

för förlorad arbetsförtjänst.

.'

Åre kommun anför att erfarenheten visar att dagsammanträden är att föredra före nämnder och styrelser även med risk för kollision med det privata arbetet. Kommunen stöder tanken att genom utökad delegation minska sammanlrädesliderna.

Landsorganisationen i Sverige (LO) instämmer i kommitténs konstateran­de att det finns skäl för övergång fill fier sammanträden på dagtid endast under förutsättning att frågan om ersätlning för förlorad arbetsförtjänst verkligen löses. Om inte, kommer fler sammanträden på dagtid snarast atl förstärka den sociala snedrekryteringen. På sikt vore del också önskvärt att få en lösning på problemet med ersättare i produktionen för personal som går ifrån sitt jobb för att fullgöra ett politiskt uppdrag. För många år ju problemet att lämna sitt jobb under arbetstid inte bara en ekonomisk fråga, utan också en fråga om svårigheter att organisera arbetet i produktionen när någon tvingas gå ifrån, särskilt i mindre förelag. Delta är elt av de viktigaste hindren för industriarbetare, särskilt i mindre förelag, atl kunna åtaga sig kommunala förtroendeuppdrag. Därför menar landsorganisationen all det vore av stor vikt alt snarast utreda den frågan.

1.6.3    Remissinslanser som är för kvällssammanträden

I fem remissvar ställer man sig positiv till kvällssammanträden alternativt förordar ej fler dagsammanträden. Del gäller bl. a. Moderata samlingspartiet och Västerpartiet kommunisterna i Karlstad (avseende fullmäktigesamman-iräden).

Moderata ungdomsförbundet framhåller de svårigheter som följer av att allt fler kommunala sammanträden i kommunala sammanhang förläggs fill dagtid. Strävan bör vara att sammanträden i kommunala sammanhang förläggs till kvällstid.

Moderata kvinnoförbundet vill inle förorda en generell ökning av dagsammanträden. Det måste vara upp till det lokala organet atl själv bestämma när sammanträdena skall vara förlagda. För många kan del vara lättare att få barnomsorg om kvällen än om dagen. Förbundet vill påpeka att även män har barn. Det ser också med oro på den kraftiga underrepresen­tation för anställda inom den privata sektorn. Förläggning av sammanträden på dagtid försvårar ytterligare för den gruppen att medverka.

1.6.4    Andra synpunkter

Fyra remissinstanser diskuterar möjligheten all minska sammanlrädesti­den genom ökad delegation eller större inslag av ramar eller direktiv lill förvaltningen. Svenska kommunförbundet anför:

"Kommittén rekommenderar också att sammanträdestiderna minskas och

Prop, 1982/83:97

76

påpekar att della kräver koncentration pä principiellt viktiga ärenden och delegering av rutinärenden till förvaltningen. Styrelsen kan dela kommitténs förslag men delta förutsäller, att de förtroendevalda med hjälp av ramar och allmänna direktiv mera engagerar sig i förvallningensarbete."

Liknande synpunkter framförs av länsstyrelsen i Jönköpings län, Åre kommun och Skaraborgs läns landsting.

JämsläUdhelsombudsmannen släller sig tveksam till kommitténs slutsats angående sammanträdesfiden mol bakgrund av redovisade uppgifter om barntillsyn. JämO föreslår att försök med i förväg bestämda begränsningar av sammanlrädestiden bör göras för att underlätta planeringen av arbets- och fritid.

Jämställdhelskommitlén anför att kvinnors arbetsuppgifter till stor del består av omsorg, vård och undervisning vilket innebär direkt kontakt med andra människor. Personer med sådana uppgifter kan länkas känna stora svårigheter all lämna sina arbeten för politiska uppdrag.

Sladssekreieraren i Stockholms kommun anför i frågan om en ökad andel dagsammanlräden alt i Stockholms kommunfullmäktige lillämpas fr. o. m. arbetsåret 1977/78 ett blandat kvälls- och dagtidssyslem. Vartannat sam­manträde påbörjas kl. 10.00, vartannat kl. 18.00. Sammanträdena pågår regelmässigt till kl. 23.00 på kvällen - någon gräns vid exempelvis kl. 17.00 lillämpas alltså inte. Del totala antalet sammanträdestimmar per år i Stockholms kommunfullmäktige har ökat mycket kraftigt de senaste åren. Detta har lett till ett mycket ansträngt arbetsläge såväl för de förtroendevalda som för den administrativa personal, som år knuten till fullmäktigearbelet i Stockholm. Vid en eventuell övergång till fler dagsammanträden bör man ocksä diskutera möjligheterna att sammanträdena får sluta exempelvis kl. 17.00. Det finns annars risk för att det totala antalet sammanträdeslimmar per är ökar ytterligare.

Norrköpings kommun anför att det ligger i tiden att utvecklingen går mot fler dagsammanträden. Kommunen anser emellertid, liksom kommittén, att sakliga skäl som entydigt talar för en allmän övergäng till dagsammanlräden för närvarande saknas.

Sveriges socialdemokratiska u/igrfoMis/ö/öund anför i sitt yttrande bl. a. att del är viktigt att skapa en förståelse hos arbetsgivare och arbetskamrater för vikten av att delta i etl samhällsarbete som förtroendeuppdraget utgör. Krav måste också ställas på kommunerna och landstingen att dagsammanträden läggs på sådana tider att de inte skapar så stora problem. Störst problem blir del i de fall man har sammanträden en timme då och då i veckan. En väg att lösa det problemet är alt koncentrera dagsammanträden lill vissa veckoda­gar.

Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund anför beträffande sammanträ­den på sen eftermiddagstid dels att intrånget minskar i den normala arbetstiden för de förtroendevalda som har förvärvsarbete, dels att sen eftermiddagstid normalt är mycket svår att frigöra för ensamstående med

Prop,  1982/83:97

77

barn. För unga barnfamiljer eller ensamstående med barn pekar del mesta enligt förbundet på alt dagsammanträden är atl föredra. Förslagel all lägga sammanträden på sen eftermiddagstid motiveras av önskemålet atl samhälls­uppdraget inte mer än nödvändigt bör tillåtas inkräkta på förvärvsarbetet. Mot denna grundsyn kan enligt förbundet invändas atl det inte utan vidare är självklart atl samhällsarbetet skall värderas lägre i en konfliktsituation än förvärvsarbetet.

Det kommer tvärtom i framliden alt bli nödvändigt alt tillmäta del arbete som fullgörs av förtroendevalda inom kommuner och landsting en högre prioritet. Man mäste vara beredd alt i större utsträckning än vad som gällt hittills acceptera atl uppdrag av denna karaklär kompenseras med en kortare arbetstid.

1.7 Barntillsyn under sammanträden

Kommittén anser att del förhållandel att endasi cirka var tjugonde förtroendevald med barn anser alt deras barntillsyn i anslutning lill sammanträden är dåligt ordnad inte utesluter att problem med barntillsyn kan utgöra ett hinder för rekrytering av bl. a. småbarnsföräldrar till förtroendeuppdragen. Enligl kommittén är del bland de kvinnliga förtroen­devalda behovet är störst av förbättringar av barnlillsynsmöjligheterna i anslutning,lill sammanträden. Detta behov bör enligt kommittén beaktas.

1.7.1    Instämmanden i kommUténs synpunkter

Av de 16 remissinslanser som kommenterat kommitténs synpunkter på behovet av barntillsyn för de förtroendevalda instämmer alla utom en i vad kommittén anfört. I några fall är den positiva inställningen dock förenad med viss krifik av kommitténs tolkning av det statistiska materialet.

.Statskontoret, JämsläUdhelsombudsmannen, länsstyrelsen i Göteborgs och Bohuslän, Socialdemokraterna, Centerpartiet och Vänsterpartiet kommunis­terna i Karlstad, Fagersta och Borlänge kommuner. Centerns kvinnoförbund, Fredrika-Bremer-förbiindet och Landsorganisationen i Sverige (LO) instäm­mer i allmänna ordalag i vikten av att behovet av barntillsyn i anslutning till sammanträdena tillgodoses och att de kvinnliga förtroendevaldas särskilda behov skall beaktas, Åven jämsiältdhetskommUlén, Nässjö, Are och Umeå kommuner saml Sveriges socialdemokratiska ungdomsförbund och Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund instämmer.

1.7.2    Andra synpunkter

Grums kommun anser att barntillsynen bör vara en så vikfig fråga i familjen att man där i första hand bör sörja för sina barn om man samfidigt är engagerad i samhällsarbete. Endast i extrema fall torde båda makarna vara

Prop, 1982/83:97

78

engagerade samtidigt. För ensamstående med barn borde dock prioriterad barntillsyn med bidrag kunna anordnas genom kommunen.

1.8 Polifikerrollen

Med politikerrollen avses den roll de förtroendevalda spelar i kommunal-och landstingspolitiken. I sin analys har kommittén berört bl. a. de förtroendevaldas önskemål om mera direkt kontakt med personal och klienter i verksamheterna, sammanlrädeslidens längd, delegering och styrning. Kommittén finner att frågeställningarna kring politikerrollen är betydelsefulla för den kommunala demokratins vitalitet nu och i framliden. Dessa frågeställningar bör enligl kommillén ägnas ökad uppmärksamhet.

1.8.1 Instämmanden i kommitténs synpunkter

14 remissinstanser har tagit upp politikerrollen i sina yltranden. Av dessa har cirka hälften instämt i kommitténs synpunkter, bl. a. atl frågan om polifikerrollen bör ägnas ökad uppmärksamhet. Sigtuna, Lessebo och Emmaboda kommuner samt Folkpartiet i Karlstad instämmer i allmänna ordalag. Statskontoret menar bl. a. att det finns anledning att göra jämförande studier av polifikerrollen i statlig och kommunal förvaltning mot bakgrund av utbyggnaden av den statliga förvaltningens förtroendemanna-organisation under senare år.

Jönköpings kommun som bl. a. tar upp det s. k. poUiikerföraktet, anför i sitt yttrande bl. a. att det alltmer spridda påståendet om "politikerförakt"' torde ha mycket skadliga effekter för de syften som kommunaldemokraliska kommittén arbetar för. En attitydförändring därvidlag utifrån objektiv information om förtroendemannarollen torde ha betydande effekter för rekryleringsmöjligheter och förståelsen för behovet av förbättrade arbets­villkor för de förtroendevalda.

1.8.2. Andra synpunkter

Några remissinstanser anför synpunkter med annat innehåll. Fagersta kommun stöder uppfattningen att bl. a. delegering av beslutanderätten åtminstone i rutinärenden i större utsträckning kan vara ett säll att skapa utrymme för mer direkta kontakter.

Gävle kommun anser att politikerrollen bör utredas ytterligare. En sådan utredning borde ta hänsyn dels till de förtroendevaldas förväntingar på uppdraget och på sin roll, dels också väljarnas förväntningar på sina förtroendevalda. Inte minst den senare rollkonflikten belyses dagligen i den förlroendevaldes umgänge med massmedia, anställda och vänner.

Umeå kommun anser att inrättandet av gående delegering och styrning med   ramar   och   direktiv   kan   leda   till   sammanträdestiden   i   plenum

Prop, 1982/83:97

79

minskar.

Sveriges kommunaljuridiska förening delar kommitténs principiella stånd­punkt beträffande förhållandet mellan politiker och tjänstemannaförvalt­ningen. Politikern skall således koncentrera sig på principiellt viktigare ärenden. Förvaltningarna skall därvid styras genom ramar och allmänna direkfiv. Beslutanderätten i dessa ärenden förutsattes delegeras till ijänsle-

1.8.3. Invändningar mol kommUténs synpunkter

Två remissinstanser framför vissa invändningar mot kommitténs sätt alt resonera angående polifikerrollen. Nässjö kommun betonar betydelsen av beslutsfatlarrollen och anför alt om denna roll försvinner så försvinner likaledes hela grunden för del politiska system som byggts upp i vårt land. Mol denna bakgrund förefaller kommitténs förslag om studiebesöksverk­samheten och inrättandet av rådgivande organ något förvånande. Studiebe­sök, lemakonferenser eller informationskonferenser är medel för att nå ett mål; målet i detta sammanhang atl fatta genomtänkta beslut grundade på en gedigen och allsidig kunskap. Nässjö kommun släller sig i princip bakom förslaget om delegering av rutinärenden till förmån för koncentration på principiellt viktiga ärenden.

Grums kommun anför att politikerrollens utveckling med förslag om alt ev. vidga möjligheten (på betald lid) att gå in i de verksamheter man satts alt sköta bör även i framtiden vara en förtroendefråga för de enskilda mäniskorna. De som har intresse för sin verksamhel ser också lill alt skaffa sig kännedom och kontakt med sill "revir".

1.9 Utbildningen av de förtroendevalda

Utbildningsverksamheten är enligt kommittén ett viktigt led i ansträng­ningarna att underlätta arbetet för de förtroendevalda och att skapa och vidmakthålla den kompetens som krävs i den nutida politiska verksamheten. Kommittén noterar med tillfredsställelse den breda satsning på utbildnings­verksamhet som numera sker i kommuner och landstingskommuner. Det är etl väsentiigl intresse att resurserna för utbildning bibehålles även i ekonomiskt svåra tider. Enligt kommitténs mening finns skäl för de kommuner som f. n. inte tillhandahåller egen utbildning eller bidrar till partiernas utbildning av de förtroendevalda atl överväga sådana åtgärder för kommande mandatperioder.

Prop, 1982/83:97

80

1.9.1 Instämmanden i kommitténs synpunkter

23 av de 27 remissinstanser som tar upp utbildningsfrågan instämmer i kommitténs synpunkter, som bl. a. går ut på att utbildningsverksamheten är viktig och atl resurserna för utbildning bibehålles även i ekonomiskt svåra tider. Statskontoret, länsstyrelsen i Jämtlands tån, jämstätldhetskommittén, Flens, Stenungsunds, Gävle och Umeå kommuner. Landstingsförbundet, Folkpartiets kvinnoförbund och Fredrika-Bremer-förbundet instämmer i allmänna ordalag. Även Höörs och Storumans kommuner och Malmöhus läns landsting ställer sig positiva.

Övriga remissinstanser, som instämt i kommitténs synpunkter i stort, har anfört särskilda synpunkter. I de flesta fall gäller det utbildningens innehåll. Länsstyrelsens i Jönköpings län betonar i sitt yttrande atl det inle bara är utbudet av utbildning som är viktigt utan även utbildningens innehåll.

Svenska kommunförbundet anför: "Liksom kommittén anser styrelsen att utbildningen är av stor betydelse för de förtroendevalda. Styrelsen vill dock framhålla att det inte enbart är utbudet av utbildning som är intressant utan också dess innehåll. Förvaltningsrätlsutredningen har i sill delbetänkande uttalat alt tonvikten i förvaltningsärendena bör ligga i första instans i förvaltningsärenden av olika slag. Detta kräver att också de förtroendevalda har kunskaper om sakfrågorna inom sitt uppgiftsområde. De största kraven i dessa sammanhang torde göra sig gällande inom den specialreglerade delen av förvaltningen, t. ex. inom hälsovårdsnämnder, byggnadsnämnder och socialnämnder. Det är därför angeläget atl kursutbudet inriktas mol faktakunskaper mot bakgrunden av de krav som ställs och kommer att ställas på de förtroendevalda. Detta är viktigt ocksä för all uppnå balans mellan de förtroendevaldas och de anställdas fakliska inflytande på de kommunala besluten." Liknande synpunkter anförs av länsstyrelsen i Västmanlands län samt Kristianstads, Torsby och Åre kommuner.

Sveriges socialdemokratiska ungdomsförbund anför atl det för de nyvalda förtroendemännen är mycket viktigt med en ordentlig introduktion där man får lära sig hur kommunen respektive landstinget är organiserat. Utbildning för de förtroendevalda behövs också för dem som inte är nyvalda med tanke på den snabba utvecklingen inom många områden, t. ex. data.

Eksjö kommun anser att utbildningen bör ske på hemorten och i partiernas regi.

Svenljunga kommun anser all det är väsentligt alt de förtroendevalda beredes möjlighet till en så bred utbildning som möjligt. En del av denna utbildning kan med fördel bedrivas inom den egna kommunen och även i samarbete med angränsande kommuner. Fördelarna med denna form av utbildning är, alt kostnaderna kan nedbringas, flera förtoendevalda kan dellaga samt möjlighet till erfarenhetsutbyte med förtroendevalda från angränsande kommuner.

SACO/SR framhåller att förtroendemannautbildning bör samordnas med

Prop,  1982/83:97

81

sådan för de anställda - särskilt chefer. Dessa senare har i slor utsträckning myckel att ge de förtroendevalda i sakligt innehåll samtidigt som ett ömsesidigt beroendeförhållande finns.

7.9.2 Andra synpunkter

Utan direkt instämmande i kommitténs synpunkter lämnar fyra remissin­stanser synpunkter på utbildningsfrågan. JåmslåUdhetsombudsmannen anser alt del kan vara värdefullt för nyvalda kommunal- och landstingspoUliker med särskild träning i informations- och debatleknik.

Lycksele kommun anför att partierna själva bör kunna stå för den allmänna förtroendemannaulbildningen och resurser erhållas genom parti­stödet. Specialutbildning för att förstå den ökade komplexiteten i den kommunala förvaltningsorganisationen och den politiska beslutsprocessen bör resp. förvaltning själva klara av.

Grums kommun anför alt utbildningen av de förtroendevalda i huvudsak bör ske på hemmaplan, på fritiden och i viss mån även i samband med det ordinarie arbetet. De mera erfarnas kunnande bör ge ett stöd till dem som är mera osäkra. Informationsarbetet bör självklart stödjas hos de förtroende­valdas egna organisationer.

Östergötiands läns landsting anför all delvis nya arbetssätt, som förutsätter etl samspel mellan kanslierna och de förtroendevalda, kräver utbildning. Temadagar där längre lid kan avsättas för någon eller några frågor verkar vara en bra metod.

1.10 Servicen åt de förtroendevalda

Kommittén tar i denna del upp dels den service som partiorganisationerna tillhandahåller, dels den service som de kommunala förvaltningarna lämnar till de förtroendevalda. Kommittén konstaterar bl. a. atl kommunernas och landstingskommunernas informationsmaterial bidrar till att öka de förtroen­devaldas kunskaper och att dessa kunskaper är värdefulla. Kommuner och landstingskommuner bör enligt kommitténs mening la ökad hänsyn till de förtroendevaldas skiftande behov vad gäller sammanträdesmaterialets omfattning. Det är önskvärt atl del utvecklingsarbete som skelt under 1970-talet med att göra beslutsunderlaget lättare tillgängligt för de förtroen­devalda fullföljs och intensifieras.

1.10.1 Instämmanden i kommUténs aUmänna synpunkter

Tre instanser lämnar allmänt positiva synpunkter på behovel av service och administraliv hjälp. Statskontoret anser att del mot bakgrund av kommitténs redovisning av enkätdata om uppdragsattityden är angeläget atl öka utbildning och service åt de förtroendevalda. Länsstyrelsen i Jämtiands

6 Riksdagen 1982/83. 1 samt. Nr 97

Prop,  1982/83:97

82

län och Gävle kommun instämmer i allmänna ordalag i vad kommittén

anfört.

>

1.10.2 Synpunkter på beslutsunderlaget

Ett tiotal remissinstanser lämnar synpunkter på behovet av bättre beslutsunderiag.

Länsstyrelsen i Västmanlands län anser del viktigt alt beslutsunderlaget fillrätlaläggs så atl det är tillgängligt för samtliga beslutsfattare, t. ex. genom en utökad service från lokala och/eller regionala pariiorganisafioner.

Stadssekreteraren i Stockholms kommun redovisar praktiska svårigheter atl förbättra beslutsunderlaget och anför bl. a. att man i Stockholms kommun på olika sätt försökt komma lill rätta med problemen med beslutsunderlaget. Sålunda har i kommunfullmäktige och kommunstyrelsen vid flera tillfällen ärenden behandlats som rör utformning, disposition, språkformer m. m. i kommunala handlingar avsedda att tjäna som underlag för beslut i kommunfullmäktige och nämnder. Kommunfullmäktige och kommunstyrelsen har därvid utfärdat rekommendationer till förvaltningarna att göra de kommunala ärendena mer lättillgängliga för förtroendemän och allmänhet. Rekommendationerna kan sägas ge uttryck för två huvudprinci­per:

1)

Förvaltningarnas tjänsleutlåtanden, kommunstyrelsens utlåtanden och promemorior m. fl. skall vara kortfattade och koncentrerade och enhetligt uppställda.

2)

Språket i dessa handlingar skall vara enkelt och lättläst, dvs. en ledig normalprosa bör vara huvudregeln.

De allmänna rekommendationer, som utfärdals i Slockholm synes inte gett önskat resultat. Problemen med det alltför vidlyftiga sammanträdes-materialet och det onödigt tillkrånglade språket kvarstår i betydande omfattning.

Nässjö kommun tar i sitt yttrande upp språket i de kommunala handlingarna och anför att byråkratispråk ej får förväxlas med ett korrekt välavvägt språkbruk som beskriver en komplicerad fråga. Emellertid måste man vara medveten om de problem sorn under alla förhållanden kan uppstå och medvetet inom kommunerna eftersträva ett så klart och enkelt språkbruk som möjligl, samtidigt som strävan måste vara all få förtroende­män och tjänstemän att tala samma språk. Del kan och bör ske genom utbildning av alla berörda parter.

Uppsala läns landsting instämmer i kommitténs mening att man måste ta ökad hänsyn till de förtroendevaldas skiftande behov vad gäller sammanträ-desmaterialels omfattning och tillgänglighet. Det bör vara en lämplig avvägning mellan skriftlig och muntlig föredragning.

Väslernorrlands läns landsting tillmäter beslutsunderlagets utformning en slor betydelse. Det är viktigt alt kommunerna fortsätter att förbättra della.

Prop.  1982/83:97

83

kanske oftare i kombination med populärversioner, stordia etc. i samarbete med informationsfunktionerna.

Fredrika-Bremer-Förbundei anser att det politiska språket måste förenk­las. Förtroendevalda måste ges möjligheter - och lid - alt sätta sig in i publicerat utredningsmaterial.

Sveriges kommunatjuridiska förening anser det vara en nödvändig förutsättning för de förtroendevaldas arbetssituation atl de får ett fullgott beslutsunderlag som grund för sina ställningstaganden. Krav på utökat beslutsunderlag från de förtroendevalda måste dock ses mot bakgrund av de resurser som ställs fill förvaltningarnas förfogande.

Landstingsförbundet understryker viklen av att arbetet med all förenkla och förtydliga beslutsunderlaget fortsätter.

1.10.3 Synpunkter på systemet med poUtiska sekreterare

10 remissinstanser lämnar synpunkter på systemet med politiska sekrete­rare. Botkyrka, Köpings och Gävle kommuner anser för sin del att systemet bör legaliseras. Länsstyrelsen i Göleborgs och Bohus län anser det tillfredsställande ätt kommittén förklarar att problematiken skall tas upp i ett kommande belänkande. Länsstyrelsen i Västmanlands län anser alt det finns behov av en särskild utredning inte minst av de juridiska konsekvenserna. Landstingsförbundet menar all del är viktigt atl frågan påskyndas. Centerns ungdomsförbund anser alt förslag om en reglering av de politiska sekrete­rarnas ställning borde framlagts inom ramen för betänkandet om de förtroendevalda. Svenska kommunförbundet framhåller atl en sådan regle­ring aktualiserar behovet av regler om kommunalråden i kommunallagen. Moderata samlingspartiet i Karlstad anser alt systemet med politiska sekreterare bör avvecklas. Södermanlands läns landsting efterlyser en tydligare gränsdragning mellan olika slags service.

1.11 Alternativa sammanträdesformer

Enligt kommitténs mening är lemasammanträden, informationskonferen­ser och studiebesök viktiga som instrument för anpassningen av sammanträ­desformerna lill de förtroendevaldas behov av atl överblicka verksamheten, alt temporärt koncentrera sig på visst problemområde samt att konima i kontakt med personal och brukare/klienter vid de kommunala och lands­lingskommunala institutionerna.

1.11.1 Instämmanden i kommitténs synpunkter

14 av de 17 remissinslanser som kommenterat frågan instämmer i kommitténs synpunkter. Följande instämmer i allmänna ordalag: Stenung­sunds och Gävle kommuner. Socialdemokraterna, Centern och Folkpartiet i

Prop, 1982/83:97

84

Karlstad, Västernorrlands läns landsting. Landstingsförbundet, Landsorga­nisationen i Sverige (LO), Folkpartiets kvinnoförbund. Moderata kvinnoför­bundet och Fredrika-Bremer-Förbundei.

Ale kommun anser alt dessa alternativ kan vara vikliga i kommunens strävan atl försöka anpassa sammanträdesformerna till de förtroendevaldas behov av att få en bättre överblick över den kommunala verksamheten. Kommunen anser dock att formerna måste anpassas lill den enskilda kommunens förutsättningar, inle minst med tanke på kommunstorlek, tradition m. ni.

Åre kommun anför atl man i detta sammahang även kan tänka sig att en politiskt sammansatt grupp inom en nämnd/styrelse mera ingående diskute­rar något eller några ärenden inom vederbörandes intresse-/ämnesområde som en del av sammanträdestiden.

Uppsala läns landsting anför alt metoden med studiebesök praktiseras av ett flertal nämnder och styrelser inom Uppsala läns landsting. Åven de andra angivna formerna har prövats. Landstinget har också för egen del samman­trätt på olika orter och medverkat med studiebesök. Verksamheten bör utvecklas ytteriigare.

Svenljunga kommun och i främsta hand kommunstyrelsens arbetsutskott har under den senaste mandatperioden utökat antalet studiebesök. Dessa har i första hand ägt rum på vissa av i kommunen verksamma företag. Denna form av sammanträden har från båda parter upplevts som positivt och kommer framgent att öka.

1.11.2 Invändingar mol kommilténs synpunkter

Två remisinstanser riktar vissa invändningar mot kommitténs synpunk­ter.

Emmaboda kommun anför atl om inte förslagen är avsedda atl utgöra ograverat tidspåslag på de traditionella sammanträdena måste dess genom­förande innebära långtgående delegering av ärenden till förvaltningen, med den antydan KDK gör att konflikt därmed kan uppstå med de förtroende­valdas behov av detaljkännedom om enskilda ärenden.

Nässjö kommun betonar vikten av beslutsfattandet i politikerrollen och anför atl kommitténs förslag vad avser studiebesök och rådgivande organ mot denna bakgrund förefaller förvånande. Kommunen framhåller att studiebesök, lemakonferenser eller informationskonferenser är medel för att nå etl mål; målet är i delta sammanhang att fatta genomtänkta beslut grundade på en gedigen och allsidig kunskap.

Prop, 1982/83:97

85

1.12 De politiska partiernas resurser

Enligt kommitténs mening har tillkomsten och den successiva utbyggna­den av del kommunala och landslingskommunala partistödet haft positiva effekter från kommunaldemokratisk synpunkt. En studie av partistödels konsekvenser för de lokala partiorganisationerna bär vittne om delta.

Med hänvisning till den centrala roll för partiverksamheten på det lokala och regionala planet som partistödet spelar anser kommittén det vikfigl alt partierna i kommuner och landstingskommuner får stöd även i ekonomiskt svåra tider.

1.12.1 Instämmanden i kommitténs synpunkter

12 instanser instämmer i kommitténs synpunkter beträffande partistödets betydelse från kommunaldemokratisk synpunkt saml viklen av att partierna får stöd även i ekonomiskt svåra tider. Flens, Emmaboda och Gävle kommuner, Socialdemokraterna och Centerpartiet i Karlstad samt Folkpar­tiets kvinnoförbund och Landsorganisationen i Sverige (LO) instämmer i allmänna ordalag.

Köpings kommun anför bl. a. alt partistödet är en absolut förutsättning för den grundutbildning som de politiska partierna skall svara för.

Are kommun anför atl det kommunala partistödet har visat sig vara av stor ekonomisk betydelse för det politiska arbetet. Här bör enligt kommunens mening diskuteras en utökning av detta slöd eller ersättning i annan form lill förtroendevalda för deltagande vid de politiska gruppsammanträdena.

Storumans kommun anför atl partistödet är en förutsättning för att partiernas arbete skall kunna bibehållas och utvecklas. Inte minst ur derhokralisk synpunkt är del nödvändigt atl partistöden alllid har en nivå så att partiernas eget arbete kan tryggas. Partistöden bör utvecklas i samma utsträckning som den allmänna kostnadsutvecklingen.

Väslernorrlands läns tandsting anser det väsentligt att partierna förutom partistödet i viss utsträckning får administrativ hjälp genom kommunkans­lierna. Ett angeläget intresse måste till exempel vara att säryrkanden, reservationer och särskilda yttranden ges en sådan utformning så att de ur pedagogisk synpunkt är anpassade lill de förslag som föreligger från majoriteten.

Landstingsförbundet anför att del ur kommunaldemokratisk synvinkel är angeläget att partistödet kan fortsätta atl utvecklas även om del ekonomiska utrymmet minskar. Att landstingen bidrar med en viss administrativ service, t. ex. tjänsterum och skrivhjälp, kan också vara rimligl.

Prop.  1982/83:97

86

1.12.2 Andra synpunkter

Fyra remissinstanser anser atl partislödsreglerna bör ändras. Lycksele kommun anser atl det för partier med liten representation i fullmäktige uppslår vissa problem som medför atl grunderna för partistödet bör ses över.

Jönköpings kommun finner det mot bakgrunden av partiernas roll i den kommunala självstyrelsen förvånande att kommunaldemokratiutredningens belänkande (SOU 1975:41) inte följts upp med en grundlig översyn av stödet fill partierna. Kommunen anför vidare: "Det enda formellt erkända parlislödet utgörs av det mandatrelalerade bidraget enligt lagstiftning 1969. De politiska partiernas arbetsförutsättningar har förändrats väsentiigl härefter, inle minsl på grund av den struklurförvandling som kommunerna undergått genom kommunreformen samt den kommunala expansionen. Partistödets konstruktion motsvarar inle dagens krav på partierna. Deras kostnader står inle i sådan relation fill antalet ullmåktigemandal som lagen förutsätter. Koslnadskurvan torde vara brantast i initialskedet, flackas ut i den etablerade verksamheten samt stiga vid nya aktiviteter. Enbart antalet fullmäkfigemandal är en felakfig måttstock på partiernas behov av ekono­miska resurser. Detta är särskilt kännbart för de mindre partierna. En etablering i fullmäktige kräver en viss administraliv basorganisation. Även i begränsad omfattning innebär detta sä höga kostnader all de inte kan kompenseras skäligt ulan en orimlig höjning av de större partiernas bidrag. Väletablerade partier kan mötas av det omvända problemet, nämligen atl vid större mandatförluster tvingas lill orimlig nedskärning av sin verksamhet, vilket i sin lur accentuerar den negativa utvecklingen. Den nuvarande partistödskonstruktionen är således felakfig och motverkar direkt de kommunaldemokratiska värden som skall tillgodoses och utvecklas i alla olika former. Stöd till politiska partier år mycket strikt övervakat i rättspraxis. Bidrag, arrangemang och åtgärder som eljest är accepterade är kompetensöverskridande om de avser politiska partier. Rättstillämpningen sneglar härvidlag inle vid de politiska partiernas betydelsefulla samhällsroll eller folkviljan som den kommer till uttryck i fullmäkligeförsamlingar. Sammanlaget sett föreligger ett objektivt behov av ett kostnadsriktigt partislödssystem innefattande ökade och vidgade handlingsmöjligheter för kommunfullmäktige. Jönköpings kommun vill påkalla att utredning tillsätts för revidering av 1969 års lag om kommunalt partistöd i sådant syfte."

Eksjö kommun anför i sitt yllrande liknande synpunkter.

Kristen demokratisk samUng anför att nuvarande partistöd, som grundas helt på antalet mandat, skapar odiskutabelt fördel för de allra slörsla partierna. Eftersom de politiska partierna har lika många väljare inom resp, valkretsaratt informera och söka kontakt med, borde partistödet utformas så alt ell lika stort grundbidrag ulgår till samtliga partier med varaktig inriktning och allsidig politisk verksamhet och aft ell tilläggsbidrag utbetalas beroende av partiets antal röster.

Prop.  1982/83:97

87

Lessebo kommun anser att nu gällande regler för partistödet, beräknat efter partiernas representation i fullmäktige, är väl avvägda.

Grums kommun, som bl. a. anser all partistödet bör vara indexreglerat, anför bl. a. att endast i mycket stora kommuner bör man ha behov av stöd lill partikanslier. Detta stöd bör kunna inrymmas inom det normala partistödet. De enskilda partiorganisationerna bör enligl kommunen i övrigt inle blanda in sin kommun i sitt arbete annat än eventuellt genom att med vanliga hyresvillkor förhyra lokaler och torg, som är att betrakta som normala mötesplatser etc. Partistödet bör för undvikande av ständigt "käbbel" vara indexreglerat.

U/neå kornmun far upp en skatteteknisk fråga och anför: "För att täcka kostnader för administrativ service till bl. a. medlemmar som sitter i kommunfullmäktige uttaxerar vissa partier bidrag från medlemmar som uppbär kommunala arvoden. Tyvärr behandlas dessa utgifter för de förtroendevalda inte på samma sätt av de lokala skattemyndigheterna. Kommunen anser alt rikslikande villkor ur skatlesynpunkl bör utarbetas snarast möjligt." Liknande synpunkter framför Borås kommun.

Moderata ungdomsförbundet ifrågasätter det kloka i att öka partiernas beroende av offentligt slöd och anför bl. a.: "Vi anser det styrkt atl partierna med ungdomsförbund i dag utgör en klart gynnad del av organisationsvärl­den. Demokratin förutsätter att partierna fungerar. Vi ifrågasätter dock det kloka i att öka partiernas beroende av offentligt stöd för sin verksamhet pä det sätt som skett under senare år. Det föreligger därtill ett behov av "resning" i bidragsfloran så alt det totala offentliga slödel till partierna verkligen går alt utläsa."

2, Interpellation, motion och enkel fråga

Genom instituten motion, interpellation och enkel fråga har enskilda eller grupper av ledamöter i kommunfullmäktige och i landsfinget möjlighet att få insyn i förvaltningen.

Kommunaldemokratiska kommittén har inte funnit skäl föreslå någon ändring av de bestämmelser som reglerar institutet motion.

Vad gäller institutet enkel fråga föreslår kommittén atl liksom f. n. skall kommunfullmäktige resp. landstinget föreskriva om och hur del skall användas.

Interpellationsinstitutet begränsas enligt gällande rätt i två vikliga avseen­den. Den ena begränsningen avser de ämnen som får beröras. Den andra restriktionen gäller kretsen av personer som får interpelleras.

Kommunaldemokraliska kommittén har funnit gällande begränsning beträffande interpellationsämnet vara alltför snäv om kommunfullmäktige och landstinget skall kunna spela den centrala och samlande roll som lagstiftaren avsett.

En förstärkning av interpellationsinslitulet är enligt kommitténs mening

Prop. 1982/83:97

88

befogad från såväl kontroll- som informationssynpunkt. Med minskad statlig kontroll och tillsyn blir den interna kontrollen av alt förvaltningen håller måttet i olika avseenden viktig. Direkfinformation mellan beslutande församling och nämnder bör ej begränsas av all området t. ex. är föremål för statlig insyn, anser kommittén.

Ämnesområdet föreslås därför vidgas i 2 kap. 24 § KL att avse inle bara ämne som tillhör fullmäktiges handläggning utan även omfatta ämne som tillhör styrelsens, annan nämnds eller berednings handläggande.

Otillåtna för interpellation blir enligl kommitténs förslag i princip enbart ämnen som rör enskilt ärende eller är av sådan allmänpolitisk karaktär att det saknar kommunal anknytning.

Den personkrets som enligt kommunallagen kan interpelleras är ordfö­randen i styrelsen, annan nämnd eller beredning med rätt för fullmäktige att före'skriva all ordföranden i styrelsen får överlämna lill honom ställd interpellation all besvaras av annan ledamot av styrelsen eller ledamot av styrelse för kommunalt förelag. Kommittén anser atl nuvarande reglering av adressatkrelsen är ganska väl avvägd och föreslår ingen ändring. Alt en bestämd krets av adressater finns direkt angiven i lagen är enligl kommitténs mening en garanti för all institutet ej sätts ur spel.

2.1 Remissinstansernas inställning till förslaget om vidgad interpellations-rätt

Remissinstansernas inställning till kommilténs förslag om en vidgning av interpellationsrätten är helt klar. Av de ungefär 60 remissinstanser som berört förslaget är etl drygt 50-lal positiva, 4 är tveksamma och endast 3 motsätter sig förslagel.

2.1.1 Remissinstanser med positiv instäUning

Bland de som är i huvudsak positiva till förslagel finns en hel del som har förslag lill förändringar av själva lagtexten.'

Bland de länsstyrelser som yttrat sig konstateras t. ex. all erfarenheterna visar att de nuvarande gränserna för interpellation uppfattas som för snäva. Därför anser t. ex. länsstyrelsen i Jönköpings län allmänt sett att en vidgning av interpellationsområdel kan tillstyrkas. Liknande uppfattningar redovisas av t. ex. länsstyrelserna i Hatlands län, i Göleborgs och Bohus län och / Jämtlands län.

Bland de kommuner som kommenterat förslagel framhåller t. ex. Uppsala kommun att interpellations- och frågeinstituten fyller en viktig funktion i den kommunala demokratin. De gör det möjligt alt i kommunfullmäktige debattera de kommunala frågorna. Både interpellationer och frågor är viktiga kontrollinstrument i den kommunala demokratin - ej minst för en minoritet.   Nuvarande   reglering  innebär   bl. a.   den   begränsningen   att

Prop.  1982/83:97

89

interpellationer och frågor inom det specialreglerade området enbart får framställas i ämnen som skulle kunna komma under fullmäktiges handlägg­ning på grund av att de omfattas av den ekonomiska revisionen. Denna begränsning försvårar en allmän kommunalpolitisk debatt inom det special­reglerade området. Det år f. ö. förenat med betydande svårigheter att tillämpa de nuvarande reglerna. Därför välkomnar Uppsala kommun den av kommunaldemokratiska kommittén föreslagna utvidgningen av de ämnen som kan bli föremål för interpellationer och frågor. Härigenom skulle den kommunala debatten i fullmäktige kunna breddas. En effekt av reformen borde också, anser Uppsala kommun, kunna bli att fullmäktiges slällning i den kommunala demokratin stärks, vilket är helt i linje med de intentioner som präglar 1977 års kommunallag.

Bland andra kommuner som ställer sig positiva lill delta förslag kan följande nämnas: Flens, Eksjö, Jönköpings, Växjö, Gotlands, Sölvesborgs, Helsingborgs, Höörs, Malmö, Ale, Grums, Forsby, Fagersta, Köpings, Västerås, Borlänge, Gävle, Ovanåkers och Storumans kommuner.

Många av de landsting som yttrat sig konstaterar liksom Malmöhus läns tandsting att del redan i nuvarande rättsläge finns tämligen generös praxis i det oklara gränsområdet mellan tillåtna och otillåtna inlerpellationsäm-nen.

Landstinget tillstyrker därför förslaget. Det ligger väl i linje med den utveckling som de faclo skelt inom Malmöhus läns landsting.

Bland de övriga landstingen som är positiva till huvudförslaget kan följande nämnas Uppsala. Södermanlands. Östergötlands. Kalmar. Malmö­hus. Skaraborgs, Kopparbergs och Väslernorrlands tåns landsting.

Också Svenska kommunförbundet och Landstingsförbundet tillstyrker i huvudsak den föreslagna ändringen av det interpellerbara området.

Bland de övriga som stöder förslaget kan Krislen demokratisk samling samt Sveriges kommunaljuridiska förening nämnas.

Relativt många av de remissinstanser som är positiva till förslaget anser att det i det fortsatta utredningsarbetet är nödvändigt med vissa förändringar eller förlydliganden av lagtexten.

Länsstyrelsen i Västmanlands län finner att en utvidgning av möjligheterna att interpellera är viktig. I lagförslaget nämns att alla ämnen som tillhör styrelsens, nämndens eller beredningens handläggning är interpellerbara. I det praktiska arbetet kan detta naturligtvis stöta på hinder. Främst gäller delta röjande av uppgifter som kan skada den enskilde. Trots detta anser länsstyrelsen det principiellt viktigt att möjligheten finns att skaffa informa­tion om övriga styrelsers och nämnders arbete. Däremot finner länsstyrelsen atl det bör finnas en begränsning i möjligheterna atl interpellera i ärenden som kan kränka den enskilde. Oftast finns inom dessa områden en speciallagstiftning som reglerar handläggningen, om inte annan lagstiftning inom ramen för exempelvis sekretesslagen eller förvaltningslagen lägger några hinder i vågen. Enligt länsstyrelsens mening bör möjligheterna till att

Prop.  1982/83:97

90

interpellera utökas i enlighet med förslaget, dock med den begränsningen att om annan specialreglerad lagstiftning lägger hinder i vägen eller enskildas integritet kan skadas, dessa frågor undandras från interpellation. Principen måste alltså vara att så långt som möjligt söka säkerställa ledamöternas rätt att skaffa sig kontroll och insikt i olika handläggningsfrågor.

Liknande synpunkter redovisas av länsstyrelsen i Gotlands län samt Botkyrka, Göteborgs, Borås och Umeå kommuner.

Även de båda kommunförbunden uppmärksammar problemen kring ärenden som rör myndighetsutövning mot enskild. Svenska kommunförbun­det konstaterar i sitt yttrande all sådana enskilda ärenden som avser myndighetsutövning mot enskild rimligen måste uteslutas från interpella­tion. Fullmäktige saknar hår varje befogenhet att ingripa i de enskilda ärendenas handläggning, för vilka de specialreglerade nämnderna har ett särskill, längre gående juridiskt ansvar än för andra ärenden. Gränsen för interpellationsområdel bör därför i lagen uttryckas så att ärende som innebär myndighetsutövning mot enskild är undantaget från interpellation. Gränsen härför bör kunna bestämmas med ledning av förvaltningslagen. Vidgningen av interpellationsområdel inom den specialreglerade sektorn skulle dä avse åtgärder av generell karaktär, som det enligt lag åligger nämnderna atl fullgöra. Interpellationsområdel kommer därigenom att vidgas betydligt.

Landstingsförbundet, Skaraborgs läns landsting, stadsjuristen i Stockholms kommun anför liknande synpunkter.

Andra förändringar som kommenteras är sambandet mellan den kommu­nala revisionen och del interpellerbara området.

1 och med den föreslagna förändringen skulle sambandet mellan området för kommunal revision och interpellation brytas framhåller Skaraborgs läns -landsting i sitt yttrande. Numera kan interpellation mera ses som etl medel atl få till stånd politisk debatt i aktuella frågor än som ett kontrollmedel och elt komplement till revisionen. Landstinget ser därför inget hinder mot att detta samband bryts.

Även Svenska kommunförbundet behandlar detta problem. I yttrandet konstateras atl man bör ha klart för sig att en vidgning av det interpellerbara området inom den specialreglerade delen av kommunalförvaltningen medför att sambandet mellan interpellation och kommunal revision kominer att brytas. Gränserna för den kommunala revisionens granskningsområde kommer ju inte atl vidgas samtidigt. Kommunförbundet anser ändå att en vidgning av interpellationsområdel bör tillstyrkas.

Liknande synpunkter redovisas i yttranden från länsstyrelsen i Jönköpings län och Borås kommun.

Stadsjuristen i Stockholms kommun framhåller i sitt yttrande:

"Förslaget innebar att det nuvarande sambandet mellan ämnesområdena för interpellation och den kommunala revisionen bryts. Genom den föreslagna utvidgningen av ämnesområdet för interpellation kommer debatten i fullmäktige att kunna röra sädana frågor som t. ex. socialnämn-

Prop.  1982/83:97

91

dens riktlinjer för behovsprövning vid olika former av social service, skolstyrelsens och skolledningarnas urval av föreningsaktiviteter inom den samlade skoldagen, byggnadsnämndens praxis när det gäller dispens frän stadsplaner och byggnadsbestämmelser, trafiknämndens (gatunämndens) principer beträffande lokala trafikföreskrifter och dispenser från dessa, m. m. Onekligen är det anmärkningsvärt att sådana frågor, som i väsentliga delar inte ligger inom fullmäktiges kompetensområde och som nämnderna inle ansvarar för inför fullmäktige, skall kunna bli föremål för granskning och meningsyttringar i en inlerpellalionsdebatt. Delta.kan medföra risk för oklarhet rörande de specialreglerade nämndernas ansvar inom sina uppgifts-områden. Enligt juridiska avdelningens mening bör man därför, om förslaget leder till lagstiftning, åtminstone i motiven klargöra all interpellationsinsti­tutet inle får användas så alt fullmäktige därigenom överskrider sin kompetens. Anser man å andra sidan att fullmäktiges inflytande på ifrågavarande områden av den specialreglerade verksamheten bör utökas, bör man ta steget fullt ut, och alltså tillerkänna fullmäktige beslutsbefogen­het och direktivrält samt räll alt utkräva revisionsansvar ocksä inom de områden av del specialreglerade fältet där nämnderna f. n. har en exklusiv kompetens."

Etl annat område som också måste förtydligas enligt vissa remissinstanser är förhållandet mellan sekretesslagen om interpellätionsreglerna. Enligt Svenska kommunförbundets mening är det värdefullt om läget här kan klarläggas, särskilt med hänsyn tiii alt sekretesslagen innehåller två olika grunder för skadebedömning. Enligt styrelsens mening vore det ej tillfreds­ställande om interpellation skulle kunna bli obesvarad på den grund att sekretess kan åberopas t. ex. i ett upphandlingsärende. Förbundet anser atl elt klargörande från lagstiftarens sida på denna punkt emellertid är önskvärt.

Liknande synpunkter lämnas av Oskarshamns kommun.

2.1.2 Remissinslanser som är tveksamma eller inte tar slällning

Ett mindre antal remissinslanser är tveksamma eller vill inte ta slällning till förslaget om en vidgning av det interpellerbara området.

Umeå kommun är villig acceptera kommitténs förslag atl vidga inlerpel­lafionsinstilulet. I likhet med kommittén vill dock kommunen varna för risken att interpellationsdebatten kan inkräkta på fullmäkligedebatten om interpellationsinstitutet vidgas på et* okonlrollerbarl sätt.

Ett offentligt forum där alla frågor som handhas av kommunen kan diskuteras kan vara en tilltalande tanke. Risken för att bygga in företeelser som spolierar den demokratiska beslutsprocessen måste dock övervägas. Som Umeå kommun ser det bör vid ett utökat interpellationsinstitut komniunen ges frihet att i lokal arbetsordning reglera t. ex. möjliga interpellationsämnen. tidsåtgång för inlägg, tid för inlämning och förbere-

Prop,  1982/83:97

92

delse osv. Genom generellt verkande tidsbegränsningar erhålls de sirikta regler i tillämpningen som behövs för att garantera ett väl fungerande fullmäktige.

Nä.ssjö kommun anför vissa betänkligheter mot förslaget. Risken måste bedömas som uppenbar att den specialreglerade nämnden ej endast får staten som tillsynsmyndighet, fastmer även sin egen fullmäktigeförsamling. En utökning av interpellationsämnet får emellertid ej medföra alt faeknämn-derna. specialreglerade såväl som faktullativa, ställs till svars i fullmäkti­ge-Till den föreslagna utvidgningen av området för interpellationer och enkla frågor anmäler Sundsvalls' kommun en viss tveksamhet som består i att ärenden som för de flesta är ointressanta kan komma upp till behandling. Enskilda problem kan möjligen också tas upp genom att interpellanlen eller frågeställaren framställer problemen i mera generella formuleringar. Inter­pellations- och frågeinstitulet har för övrigt behandlats pä sådant sått inom kommunens fullmäktige, atl några anmärkningar som talat för en utvidgning, av dessa institut inle blivit framställda. Från den socialdemokratiska kommunfullmäktigegruppen har framförts tanken på en offentlig frågestund före början av sammanträdena. Från folkpartiels fullmäktigegrupp är man också inne på att ""bryta ut", interpellationer och frågor för särskild handläggning. Andra former för att få ut mera av kommunfullmäktigesam-manlrädena än genom alt vidga området för interpellationer och enkla frågor kan alltså sökas.

Förslaget kommer enligt det föredragande borgarrådet i Stockholms kommun dels att medföra att det blir lättare för kommunfullmäktige att avgöra om en interpellation och enkel fråga får ställas eller inte. Å andra sidan får förslaget med stor sannolikhet till följd att kommunfullmäktige kominer att ha långa och ingående debatter om frågor och principer som de enskilda facknämnderna inte ansvarar för inför kommunfullmäktige och som därför inte ligger inom fullmäktiges kompetensområde. Mot denna bak­grund ställer sig borgarrådet tveksam till om ett förtydligande av kommun­fullmäktiges centrala och samordnande roll skall ske- på bekostnad av specialreglerade och andra nämnders ansvarsområden.

Riksrevisionsverkel vill inte motsätta sig den föreslagna utvidgningen av interpellationsinstitutet även om verket bedömer att förändringen möjligen endast blir av marginellt värde när det gäller att tillförsäkra fullmäktige den ökade insyn och kontroll över den kommunala verksamheten som eftersträ­vas. Fler fraingängsvägar bör sökas. En av dessa kan vara att vidareutveckla den kommunala revisionen med utgångspunkt i de försök som vissa kommuner gjort med förvaltningsrevision. I ett längre perspektiv skulle man då också behöva överväga formerna för hur en effektiv kommunal förvaltningsrevision lämpligen bör organiseras och drivas för att uppnå sitt syfte.

Prop, 1982/83:97

93

2.1.3 Remissinstanser som är negativa

Ett mindre antal remissinstanser är direkt negativa till kommitténs förslag till förändringar av bestämmelserna om interpellationer.

Åre, Norrköpings och Lessebo kommuner anser att det nuvarande systemet är fullt tillräckligt för att fillgodose enskildas förtroendevaldas krav på information. Man menar alt det är tillräckligt att interpellationsinslitutet enbart avser ämne som tillhör fullmäktiges handläggning.

2.2 Remissinstansernas inställning till frågan om adressatkretsen

Frågan om adressatkretsen, dvs. till vilka en interpellation skall kunna ställas har kommittén funnit väl avvägd och alltså inte föreslagit någon förändring.

Ett mindre antal av remissinstanserna har kommenterat della förslag. Några bl. a. Norrköpings och Lessebo kommuner samt Västerbottens läns landsting instämmer i atl denna del av interpellalionsbestämmelserna inte bör förändras.

Några andra instanser har annan åsikt. Skaraborgs läns landsting anser att landsting och kommunfullmäktige bör ha rätt att föreskriva att interpellation också får riktas lill annan förtroendevald än ordförandena i styrelsen, annan nämnd eller beredning. Den år 1977 införda möjligheten att tillåta att ordföranden i styrelsen överlämnar lill honom ställd interpellation att besvaras av annan ledamot i styrelsen är enligt förvaltningsutskottets mening inte tillfyllest i alla lägen. Det förekommer numera bestämd ansvarsfördel­ning mellan ledamöter i styrelsen, främst heltidssysselsatta, i form av rotelindelning eller på annat sätt. Dessa förtroendevalda har som regel ett övergripande ansvar för var sin del av förvaltningen, även qin de inte är ordförande i de nämnder som ligger inom ansvarsområdet. Enligt förvalt­ningsutskottets mening bör sådana förtroendevalda kunna interpelleras direkt. Landsfinget anser därför att landsting och kommunfullmäktige bör ges vidgade möjligheter att bestämma kretsen av adressater vid interpella­tion. Som framgår av kommunalföretagskommitténs nyligen utgivna delbe­tänkande (SOU 1982:15) finns också av andra skäl behov av en utvidgning av adressatkretsen. Enligl Skaraborgs läns landsting uppfattning är det moti­verat att ge landsting och kommunfullmäktige en mer generell rätt atl bestämma om adressat vid interpellation i stället för atl tynga kommunalla­gen med ytterligare regler härom.

Liknande synpunkter redovisas i yttranden från Skara, Jönköpings och Malmö kommuner.

Prop.  1982/83:97

'

94

3 Ersättning för förlorad arbetsförtjänst

,

3.1 Principfrågan

Kommunaldemokratiska kommittén föreslår sådana ändringar i kommu­nallagen att möjlighet öppnas för kommuner och landstingskommuner att utbetala ersätlning med hänsyn lill individuellt inkomstbortfall. Införs sysle.met skall det enligt kommittén gälla förvärvsarbetande oavsett om han eller hon är anställd, egen företagare eller fri yrkesutövare. Samma legala krav på att beloppen skall vara skäliga som gäller nuvarande förmåner bör gälla. Någon begränsning i lagen av rätlen till ersättning för förlorad arbetsförtjänst i förhållande lill om uppdraget omfattar enstaka sammanträ-desdellagande, dellids- eller hellidsengagemang bör enligl kommittén ej göras. Införs ersättningsformen skall den också tillämpas generellt för uppdrag av samma art.

Kommunaldemokratiska kommittén ser det som positivt att arvoden i allt större utsträckning automatiskt kan följa den allmänna löneutvecklingen. Anknytningen till viss löneklass på den kommunala löneplanen gör detta möjligt. Däremot ser kommittén det som en utveckling i fel riktning om de förtroendevaldas ersättningsregler låses fast vid Ijänsiemannabestämmelser i andra avseenden, t. ex. uppflyttningar i löneklass och reglerad arbetstid. Särskilda beslut i alla ersättningsfrågor som gäller förtroendevalda bör fattas. Om ersättning för förlorad arbetsförtjänst införs som en ny ersättningsform i kommunallagen ändrar detta ej arvodels karaktär. Liksom f. n. skall sådant utgå i förhållande till den lid och det arbete som den förtroendevalde lägger ned på uppdraget. Likvärdiga uppdrag skall arvoderas med samma belopp ulan hänsyn lagen till uppdragstagarens personliga förhålländen. Däremot kommer frågan om arvodesnivån i ett nytt läge om flertalet förtroendevalda erhåller ersättning för förlorad arbetsförtjänst och täckning för kostnader förenade med uppdraget. I kommuner och landstingskommuner med höga arvoden kan enligt kommittén förmodligen en återhållsamhet med uppräk­ningen av beloppen väntas eller kanske t. o. m. en sänkning.

Ett 90-tal remissinslanser tari sina yltranden upp principen om ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Av dessa ställer sig ett 60-tal instanser positiva till förslaget medan ett 25-tal intar en negativ attityd. Några instanser diskuterar frågan utan att direkt la ställning.

De remissinslanser som släller sig positiva lill principen anför främst alt det är rimligt att man nu i kommunallagen öppnar denna möjlighet. Man hänvisar härvid till betydelsen av att ingen av ekonomiska skäl skall vara förhindrad atl ta politiska uppdrag. Många remissinstanser betonar samlidigt att skälighetskravet måste betonas. Remissinstanserna betonar samtidigt att även om en möjlighet öppnas i kommunallagen det är kommunerna själva som skall bestämma hur ersättningssystemet skall utformas.

De remissinstanser som är negativa till tanken om ersättning för förlorad arbetsförtjänst hänvisar främst till nuvarande princip att del skall utgå lika

Prop, 1982/83:97

95

arvode för samina arbete. Man hänvisar också i rnånga fall till de skäl som angivits i det särskilda yttrandet av Olof[REDACTED_EFTERNAMN].

Många remissinstanser framhåller oavsett vad de tar för ställning i principfrågan att det föreslagna ersättningssystemet kan innebära admini­strativt krångel och merarbete. Detta måste beaktas i det fortsatta arbetet med ett eventuellt nytt ersättningssystem.

3.1.1 Remissinstanser med en positiv inställning tiU förslagel

26 remissinstanser instämmer i aUmänna ordalag i kommitténs synpunkter och förslag i själva principfrågan om ersättning för förlorad arbetsförljnäst. ' Dessa är kammarkollegiet, statens arbetsgivarverk, länsstyrelserna i Gotlands och Jämtlands län. Botkyrka, Motala, Jönköpings, Gotlands, Landskrona, Strömstads, Ale, Svenljunga, Trollhättans, Hallsbergs, Köpings, Västerås, Rättviks, Bräcke, Are, Lycksele och Storumans kommuner, landstingen i Stockholms, Uppsala och Kopparbergs län, Kristen demokratisk samling och Fredrika-Bremer-Förbundet saml Landstingsförbundet.

Ell drygt trettiotal instanser är positiva i principfrågan och har dessutom lämnat vissa kommentarer.

Flera remissinstanser tar upp ersättningsfrågornas betydelse för,rekryte­ringen till förtroendeuppdragen. I sammanhanget betonas även del inkomst­bortfall som vissa grupper av förtroendevalda får vidkännas vid utövandet av uppdraget.

Norrköpings kommun framhåller all det ekonomiska ersättningssystemet måste ge människor möjlighet alt delta i kommunal verksamhet utan ekonomiska uppoffringar. För atl den kommunala demokratin skall kunna bestå och utvecklas krävs sådana åtgärder som kan underlätta för kommun­invånare att åta sig förtroendeuppdrag. Kommunen anser det otillfredsstäl­lande att vissa grupper av människor förorsakas stort inkomstbortfall på grund av sitt förtroendemannaskap. Kommunen vill förorda atl ersättnings­systemet utvidgas atl även gälla ersättning för förlorad arbetsinkomst och att detta inskrives i kommunallagen. Utvecklingen går mot fler och mer komplicerade ärenden och längre sammanlrädestider. Då stora grupper får vidkännas inkomstbortfall för sammanträden blir ersättningsfrågan etl allmänintresse även ur rekryteringssynpunkt. Kommunen anser, att ersätt­ning för förtroendeuppdrag skall utgå dels med sammanträdesarvode, dels som ersättning för förlorad arbetsförtjänst.

Bl. a. Sigtuna. Stockholms, Lessebo. Oskarshamns, Malmö, G rums och Asele kommuner. Västerbottens läns landsting. Moderata ungdomsförbundet och Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund framför liknande synpunk­ter.

Några remissinstanser lar upp vissa orättvisor i nuvarande ersättningssy­stem, innebärande bl. a. att vissa grupper får behålla sina löneförmåner då de är lediga för att fullgöra sitt uppdrag.

Västerbottens läns landsting anser att ett system för ersättning till de

Prop,  1982/83:97

96

förtroendevalda bör utformas så att del inte annat än i undantagsfall skall innebära en ekonomisk uppoffring att åta sig ett politiskt uppdrag. Ersättningssystemet mäste också möjliggöra rekrytering av förtroendevalda ur olika medborgargrupper på lika villkor. Nuvarande system år enligt landstinget otillfredsställande ur den synpunkten atl vissa grupper -företrädesvis statsanställda - får behälla löneförmåner vid tjänstledighet för förtroendeuppdrag. Detta är alltså fråga om en förmån som vissa grupper förhandlat sig till i avtal samtidigl som man kanske avstått andra förmåner. Trots delta anser landsfinget att denna relativa fördel för exempelvis statsanställda måste bort. Del grundläggande demokratiska kravet att alla medborgargrupper skall ha samma möjligheter till och villkor för politiskt arbete måste fä ta över. Kommittén föreslår ett ersättningssystem som består av dels arvode, dels ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Den senare typen av ersättning kräver en ändring i kommunallagen. Landstinget finner förslagel positivt i så motto att ingen grupp i praktiken längre får fördel gentemot andra grupper av bibehållna löneförmåner i samband med förtroendeuppdrag. Alla blir i princip likställda innan den politiska förrättningen börjar och själva uppdraget kan sedan ersättas med etl arvode som är lika för alla.

Liknande synpunkter framförs av bl. a. Karlskoga kommun, Sveriges socialdemokratiska ungdomsförbund samt Sveriges socialdemokratiska kvin­noförbund.

Flera remissinstanser framhåller att/jwiripeu om lika ersättning för samma uppdrag bör gälla även framgent och att ersättning för förlorad arbetsför­tjänst bör betraktas som en komplettering till det grundläggande arvodes­systemet. Vissa instanser som resonerar pä della sätt menar alt den nya ersättningsformen bör tillämpas med viss restriktivitet.

Länsstyrelsen i VåslmatUands län utgår från att den vedertagna principen om lika ersätlning för lika arbete även fortsällningsvis skall gälla, exempelvis vid arvodering av heltidsengagerade förtroendevalda. Länsstyrelsen har i övrigt inte tolkat förslaget om ersättning för förlorad arbetsförtjänst på det sättet atl detta skall gälla generellt, ulan att möjligheten till ersättning för förlorad arbetsförtjänst skall tillämpas med slor restriktivitet och endasi gälla för att trygga olika medborgargruppers möjligheter att della i olika förtroendeuppdrag.

Skara kommun ställer sig tveksarh lill förslaget om förlorad arbetsförtjänst som innebär att personer i visst fall genom atl få både arvode och ersätlning för förlorad arbetsförtjänst kan erhålla dubbel ersätlning för ett uppdrag. ,Detta strider mot grundläggande idéer om ersättningsbestämmelser. Kom­munen finner att ersättning till kommunalt förtroendevalda även fortsätt­ningsvis bör bygga på principen om lika ersättning för samma uppdrag. Ersättning bör för förlorad arbetsförtjänst således enligt kommunen endast utgå för sådan tid som ej ersätts med sammanträdesersättning, exempelvis när helt arbetspass går förioral som följd av deltagande i sammanträde som endasi pågår under någon eller nägra timmar. Offentligt uppdrag bör enligt

Prop,  1982/83:97

97

kommunen ej kunna fullgöras med bibehållen lön, i stället bör man verka för en bättre arvodessättning.

Borlänge kommun anser att likvärdiga uppdrag bör arvoderas med sanima belopp oavsett hur uppdragstagarens personliga ekonomiska förhållanden ser ut.

Landsorganisationen i Sverige (LO) understryker nödvändigheten av att ett system med ersättning för förlorad arbetsförtjänst införs. Utöver detta föreslår kommittén att man ocksä bör ha någon form av arvode, lika för alla, som ersättning för den frilid man lägger ned och det ansvar man lar på sig genoni att åta sig ett uppdrag. Den åsikten delar LO, med den självklara reservationen att ersättningen måste vara skälig, så att inte väljarna upplever politikerna som otillbörligt ekonomiskt gynnade.

Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund anför atl genom den kombi­nation av ersättning för uppdraget och ersättning för förlorad arbetsförtjänst som kommitténs lagförslag gör möjlig kompletteras rätlen till ledighet med sådana ersättningsregler att ingen av ekonomiska skäl enligt förbundet bör vara förhindrad alt åta sig uppdraget. Den konstruktion kommittén vall ger kommunerna stor frihet att själva utforma ersättningsreglerna i detaljer. Detta är bra. anser förbundet.

Sigtuna kommun tillstyrker det förslag om ersättning för förlorad arbetsförtjänst som kommittén redovisar i sitt betänkande. Ersättningen vid sammanträden kommer då att bestå av två delar - arvode samt ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Det kan då enligt kommunen vara naturligt att sänka arvodesdelen, vilken utgår med samma belopp föi" alla. Kommunens frihet att själv få besluta om ersättningsnivån måste, liksom kommittén föreslår, fortsätta att gälla.

Några remissinstanser, som är positiva i principfrågan, uttrycker viss tvekan beträffande innebörden och räckvidden av kommilténs förslag. I nägra fall anförs att det vore rimligt att begränsa den grupp av förtroendevalda som erhåller ersättning för förlorad arbetsförtjänst, bl. a. de heltidsengage­rade.

Svenska kommunförbundet konstaterar att kommitténs förslag i fråga om de förtroendevaldas ekonomiska fömåner innehåller åtskilliga nyheter och innebär att kommunallagens ersättningsregler ges delvis annat innehåll än de nuvarande. Allmänt sett anser förbundet att en uppmjukning av olika nu gällande begränsningar i ersältningsrätlen bör ske. Däremot finns anledning att diskutera hur detta skall gå till. När det gäller ersättning för förlorad arbetsförtjänst anser förbundet att lagen bör ge möjlighet till sådan ersätlning. Däremot är förbundet tveksam till innebörden och räckvidden av kommitténs förslag. Förbundet utgär från att avsikten inle varit att ersätta den nuvarande principen om lika ersättning för samma uppdrag med en helt ny princip som skulle innebära att ersättning för förlorad arbetsförtjänst skulle kunna tillämpas fullt ut i alla lägen, om kommunerna önskade det. Förbundet ställer sig av principiella skäl avvisande till en lösning söm skulle

7 Riksdagen 1982/83. 1 saml. Nr 97

Prop,  1982/83:97

98

göra det möjligt att t. ex. arvodera två deltidsanställda kommunalråd med samma omfattning av uppdraget olika på grund av att deras inkomstförhål­landen vid valtillfället är olika. Förbundet utgår från atl tanken varit att behålla principen om lika ersätlning för samma uppdrag som huvudregel, men alt denna skulle få kompletteras med en rätt atl utge ersättning för förlorad arbetsförtjänst när detta är motiverat för atl motverka olikslällighet mellan olika medborgargrupper i fråga om möjligheten all åla sig kommu­nala uppdrag. Förbundet åsyftar sådana fall som inkomstförluster för skiftarbetande eller förlust av semesterförmåner lill följd av uppdraget.

Örebro och Luleå kommuner instämmer i kommunförbundels yttrande. Uppsala kommun anför för sin del liknande synpunkter. Karlskoga kommun anser att kommunerna måste ha möjligheten att begränsa gruppen som får ersättning för förlorad arbetsförtjänst genom, all uppdragstagare med årsarvode undantas. Östergötlands läns landsting anser atl heltidsuppdrag skall ersättas enbart med arvode. Svenska arbetsgivareföreningen anför liknande synpunkter.

Gävle kommuns principiella inställning är atl de förtroendevaldas ersättningsfrågor skall behandlas generöst, att det är bra med en uppmjuk­ning av nu gällande begränsningar av ersältningsrätten samt att de avarter som kan förekomma skall angripas. Vidare skall principen vara lika ersättning för samma uppdrag. Kommillén föreslår i sitt betänkande att ersättning för förlorad arbetsförtjänst skall kunna tillämpas fullt ut, om kommunerna så vill. Etl sådant förslag kan komma atl innebära att samma uppdrag ges olika ersättning beroende på vilken inkomst den förtroendeval­de har. Denna konsekvens är helt oacceptabel och stär i strid med huvudprincipen. Kommunen vill därför bestämt motsätta sig detta förslag. I stället bör kommunerna ges stor frihet att utifrån lokala förutsättningar utforma ersättningsregler. Kommunallagen bör därvid klart uttala att lika ersättning skall utgå för samma uppdrag. Därutöver skall den enligt kommunen kompletteras med en rätt att utge ersättning för förlorad arbetsförtjänst eller annan förmän till följd av uppdraget.

Enligt Kalmar läns landstings uppfattning bör ersättning för förlorad arbetsförtjänst ulgå endast i den mån gällande sammanträdesarvoden -baserade på principen om lika ersättning för samma uppdrag- ej ger täckning för förlorad arbetsförtjänst i det enskilda fallet. Landstinget förordar sålunda en form av "samordning" av sammanträdesarvode och ersättning för förlorad arbetsförtjänst upp till högst ett belopp som på objektiva grunder kan fastställas som aktuell förlorad arbetsförtjänst.

Några kommuner menar atl frågan om hur reglerna för ersättningen skall utformas i detalj är en fräga för den enskilda kommunen.

Borås kommun konstaterar att genom de föreslagna ändringarna i kommunallagen som innebär att fullmäktige får besluta atl lill förtroende­valda utge skälig ersättning för upprag, ges kommunerna vidgade möjlighe­ter atl ekonomiskt kompensera sina förtroendevalda. Kommunen utgår från

Prop,  1982/83:97

99

att kommitténs förslag till ett förändrat ersättningssystem och anvisade metoder för genomförande kan betraktas som enbart rekommendationer med möjlighet för kommunerna att själva på lokalplanet få avgöra på vilket sätt ersättningsfrågorna skall lösas. Enligt kommunens mening finns del emellertid anledning att under rådande ekonomiska läge särskilt uppmärk­samma konsekvenserna av ett genomförande av kommitténs rekommenda­tioner. Med beaktande av vad ovan anförts tillstyrker kommunen kommit­téns förslag lill lagändring. Bl. a. Helsingborgs, Hedemora och Åsele kommuner anför liknande synpunkter.

I några fall lämnar remissinslanserna synpunkter på den lagtekniska delen av förslaget.

Svenska kommunförbundet säger i sitt yttrande bl. a. att den föreslagna skälighetsregeln i kommunallagen inte ger någon upplysning om de grunder varpå kommunallagens ersättningssystem vilar. Den som vill ta reda på dessa grunder hänvisas till lagens förarbeten. Detta är otillfredsställande. Förbun­det föreslår därför att lagbestämmelsen ges en annan utformning än kommittén föreslagit. Grundsatsen om att lika ersätlning skall ulgå för samma uppdrag bör direkt skrivas in i lagbestämmelsen som huvudregel. Därtill bör knytas en uttrycklig möjlighel att härutöver utge ersättning för inkomstförlust eller för förlust av annan förmån till följd av uppdraget, om det finns skäl härtill. Kommunerna bör därvid ges relativt fria händer atl bedöma när en sådan individuell kompensation bör utgå inom ramen för en allmän skälighetsbedömning. Örebro och Luleå kommuner instämmer i Svenska kommunförbundets synpunkter vad gäller ersättningsfrågan. Utan direkt hänvisning lill förbundet anför Malmö kommun liknande synpunk­ter.

Göteborgs kommun anser att det av lagtexten bör framgå alt den nu gällande principen om lika ersättning för samma uppdrag gäller. Därjämte bör det enligt kommunen skapas etl uttryckligt lagstöd för möjligheten för kommunen att ersätta förlorad arbetsförtjänst och annat inkomstbortfall som direkt föranleds av uppdraget liksom andra kostnader som är förenade med förtroendeuppdraget.

Oskarshamns kommun anser att i lagstiftningen bör endasi fastläggas rätten för kommunerna att utge ersättning för inkomstbortfall. Det bör få ankomma på kommunerna att närmare utforma erforderliga regler för fastställande av grunder och beräkning och storlek på belopp. Etl krav som dock enligt kommunen kan bibehållas i lagen år atl de ekonomiska förmånerna skall vara skäliga.

Ett par remissinstanser anser atl del förestagna syslemel är svårl att administrera. Länsstyrelsen i Västmanlands län efterlyser därför enkla regler. Västernorrlands läns landsting menar all det kommer att uppstå många gränsdragningsproblem och att del för många yrkesgrupper blir svårt alt beräkna inkomstbortfallet. Det är därför enligt landstingels mening angelä­gel att gemensamma riktlinjer utfärdas. De båda kommunförbunden bör få i

Pldp. 1982/83:97

100

uppgift att mera i detalj utforma ersättningssystemet.

Emmaboda kommun anser att förslagels införande förutsätter att sjuk-penningkommiuéns förstag realiseras.

3.1.2 Remissinstanser med en negativ Insiåtlning tUt förslagel

Två remissinstanser avslyrker i utlmännu ordalag kommilténs förslag, nämligeil länsstyrelsen i Hallands län och Växjö kommun. Det är vanligt bland derh som är motståndare till ersättning för förlorad arbetsförtjänst att hänvisa till principen om tika ersättning föf samma uppdrag. I flera fall refererar man till sakkunnige Olof Jonssons särskUda yttrande, som bl. a. går ut på atl en uppräkning av arvodena vore en bättre metod än att direkt ersätta everitiiellt inkomstbortfall.

Länsstyrelsen i Jönköpings län anser att det inte bör förekomma både sammanttädesarvoden och ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Nuvaran­de princip om lika ersätlning för lika arbete bör bibehållas. Flens och Nässjö kommuner anför liknande synpunkter.

Upplands-Väsby kommun anser att kompensation till skift- och kvällsar-betande för oundvikliga förluster av arbetsinkomst på grund av förtroen­deuppdrag åt kommunen kan på enkelt sätt åstadkommas genom komplet­tering av kommunens ersättningsreglemente så att dagarvode utgär till skift-och kvällsarbetande även för kvällssammanträde under förutsättning att inkomstförlusten styrks pä nöjaktigt sätt. Kommitténs förslag om ersättning för förlorad inkomst och ersättning till hemarbetande avvisas. Uppdrag som förtroendevald bör arvoderas på skälig nivä varmed skall förstås ett belopp soifi täcker normalt inkomstbortfall.

Eksjö kommun anser att ekonomiska skäl inle torde vara ett avgörande hinder för huvuddelen av befolkningen att åta sig kommunala uppdrag. Kommunen anser inte att det i dagens ekonomiska läge är möjligt att införa nya ersättningsformer eller väsentligt höja nu utgående ersättningar för förtroendemän. Av de skäl som sakkunnige Olof[REDACTED_EFTERNAMN] anför i sitt särskilda yttrande avstyrker kommunen att man i dagens läge inför etl syslem med ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Som ett ytterligare skäl mot delta må åberopas att det medför ökad administration för kommunen. Man bör i dagens ekonomiska läge enligt kommunen vara försiktig med atl ytterligare utöka den kommunala administrationen.

Höörs kommun finner icke tillräckliga skäl att tillstyrka förslaget att etsättrling för förlorad arbetsförtjänst skall kunna utgå i kombination med ersättliing för nedlagt arbete. Kommunen finner att övervägande rättviseskäl talar för att huvarande grundmodell bibehålles. nämligen att lika upprag skall ersättas med samma belopp. Att sedan ersättningens nivå kan diskuteras år en annan sak och kommunen anser att det är rimligt att nivån liogerså högt att ingen av ekonomiska skäl avstår från politiska uppdrag. Den nuvarande modellen har enligt kommunens mening fungerat väl och fyller

Prop.  1982/83:97

101

kravet på administrativ enkelhet. Kommunen anser ätt ersättningssystemel bör vara sådant att ingen av ekonomiska skäl avstår från politiska uppdrag. Systemet bör emellertid inte heller stimulera till rekrytering av förtroende­män genom att locka med överbud vad gäller arvoden, ersättningar och pensioner. Det måste finnas, säger kommunen, en strävan att ersättningarna i olika former till förtroendemännen skall vara privatekonomiskl neutrala. Malmöhus läns landsting anför liknande synpunkter.

Mölndals kommun anser att del är svårt - för att inte säga omöjligt - att finna elt helt rättvist ekonomiskt ersättningssystem till de förtroendevalda. Kommunen anser dock, att man bör avvisa utredningens förslag om ändringar i kommunallagen att ersättning generellt skall utgå för förlorad arbetsförtjänst för alla typer av uppdrag. Nuvarande ersättningssystem fär enligt kommunen anses ge tillräckliga möjligheter till ekonomisk gottgörelse för förtroendeupprag.

Stenungsunds kommun är starkt kritisk till föreslaget ersättningssystem och vill i stället framhålla att kommuner och landsting bör ersätta förtroendevalda med arvoden relaterade till uppdragens tyngd och betydel­se, samt i relafion till tidsåtgång.

Fagersta kommim avstyrker förslagel om ersättning för förlorad arbets­förtjänst. Däremot anser kommunen atl förtroendeman som för att fullgöra nägon enstaka sammanträdestimme måste avstå inkomsten från etl helt arbetspass skall få sammanträdesersättning såsom för heldagssamman­träde.

Ovanåkers kommun ifrågasätter starkt rättvisan i kommitténs förslag om ersättning för förlorad arbetsinkomst kombinerat med arvode vid samman­träde. Kommunens synpunkter sammanfaller i stället med sakkunnige Olof Jonssons särskilda yttrande.

Sundsvalls kommun anser att man bör uppehålla principen om lika lön för lika arbete, dvs. atl själva deltagandet i sammanträdena bör ersättas likartat. Denna princip ställs i vissa avseenden ur spel genom det förslag som redovisas i betänkandet. I stället kan man enligl kommunen försöka anpassa ersättningarna för sammanträden eller förrättningstimmar på ett väl avvägt sätt. Om man finner en lämplig ersättningsnivå behöver frågan om ersätlning för förlorad arbetsförtjänst ej aktualiseras. Av vikt är att man från kommunernas sida har en kontinuerlig bevakning av ersättningarna så att man inle får eftersläpningar eller oformligheter i ersättningsfrågorna.

Umeå kommun anser att förslaget om ett renodlat arvodessystem har så många fördelar med hänsyn till det allmänna rältsmedvetandet och svensk arbetsmarknad atl detta förslag seriöst bör prövas innan det förkastas till förmån för kommilténs eller annat förslag om ersättning för förlorad arbetsförtjänst i kombination med elt nivåsänkt arvode.

Skaraborgs läns landsting uttalar att kommitténs förslag beträffande ekonomiska förmåner lill förtroendevalda medför relativt stora förändringar om de genomförs. Landstinget anser det i och för sig lämpligt att reglerna

Prop, 1982/83:97

102

härom ändras så att en smidigare tillämpning blir möjlig. Förslaget om införande av möjlighel att utge ersättning för förlorad arbetsförtjänst kan landstinget inte tillstyrka. Delta innefattar elt avsteg från den grundläggande principen om lika arvode för samma uppdrag. Enligl landstingets mening har kommittén inte redovisat tillräckliga skäl för atl denna princip skulle överges. Ersättning till förtroendevalda bör liksom hittills grundas på de arbetsinsatser och den tid som de lägger ned på sina uppdrag och inte på den enskildes ekonomiska förhållanden. Den bör bestämmas så att normalt setl ingen medborgare skall av ekonomiska skäl behöva avstå från all åla sig uppdrag i landstingskommun eller kommun.

Enligt Västmanlands läns tandstings uppfattning har landstingen som regel fastställt rimliga arvoden för de förtroendevalda. Det är angeläget att arvoderingen sker på sådant sätt att normalinkomsttagaren inte gör någon förlust genom att åta sig kommunalt uppdrag. Ersättningsfrågorna måste enligt landstinget ägnas fortlöpande uppmärksamhet och vid prövningen av ersättningens storlek etc. måste utöver den egentliga sammanträdesersätt­ningen beaktas bl. a. tid som åtgår för inläsning av handlingar, resor till och från sammanträdet samt tidsförluster genom atl kanske ett helt arbetspass går förlorat genom en eller någon fimmes sammanträde. I det sistnämnda fallet bör ersättning utgå såsom för heldagssammanträde. Enligl landstingets mening bör ersättningen till de kommunall förtroendevalda även fortsätt­ningsvis bygga på principen om lika ersättning för samma uppdrag. Kommunallagen bör alltså inte ändras på sådant sätt att ersättning för förlorad arbetsförtjänst kan utgå.

Enligt SHIO-Familjeföretagens uppfattning har det varit en styrka att ersättningar till förtroendevalda har utgått enligt likformiga och rättvisa regler i så måtto att arvoden eller sammanträdesersättningar varit lika oavsett vem som varit mottagare. Skulle det av kommittén rekommenderade systemet med ersättning för förlorad arbetsförtjänst införas, torde enligt organisationen effekten bli att ersättningarna kommer att skifta på grund av faktorer, som inte tillhör det specifika förtroendeuppdraget. Man kan inte blunda för att elt dylikt system skulle komma atl framstå som orättvist och atl del därför inle skulle bli allmänt accepterat. Organisationen är därför tveksam om det är lämpligl att bygga ut de hittills tillämpade ersättnings­formerna med en ny form. Organisationen instämmer därför i den sakkunnige Olof Jonssons särskilda yttrande av innebörd att ersättningen även fortsättningsvis bör bygga på principen lika ersättning för samma uppdrag.

Centerns ungdomsförbund intar den principiella ståndpunkten alt lika ersättning bör utgå för lika arbete. Förbundet biträder på denna punkt sakkunnige Olof Jonssons ståndpunkt som kommer till uttryck i hans särskilda yttrande. Nivån på den ekonomiska ersättningen bör generellt sett höjas för atl därigenom minska det bortfall ur rekryteringsunderlaget som sker av ekonomiska skäl. Målsättningen måste enligt förbundet vara att

Prop. 1982/83:97

103

möjligheten atl åla sig elt förtroendeuppdrag skall stå öppen för alla. Hinder av sociala, ekonomiska skäl eller på grund av handikapp eller bostadsort måste undanröjas.

Centerns kvinnoförbund anser atl den ekonomiska ersättningen tiU de kommunalt förtroendevalda, även fortsättningsvis bör bygga på principen om lika ersätlning för samma updrag. För alt undanröja eventuella ekonomiska hinder bör arvodet i stället höjas. Förbundet ansluter sig helt lill förslagen i det särskilda yttrandet av Olof[REDACTED_EFTERNAMN].

Folkpartiets kvinnoförbund framhåller all även om förbundet anser atl det inle skall vara ekonomiskt betungande atl deltaga i politiskt arbete, kan förbundet inte instämma i kommitténs förslag atl ersätlning för förlorad arbetsförtjänst skall utgå. Förtroendevalda som är hemarbetande, studeran­de och lågavlönade skulle enligt denna modell bli en eftersatt grupp i ersättningssammanhang. Förbundet vill i stället ur jämslälldhetssynpunkl förorda elt arvode, lika för dag- och kvällssammanträde, som är så väl tilltaget att del täcker löneförluster för de flesta. Förbundet ansluter sig alltså lill det synsätt som sakkunnige Olof[REDACTED_EFTERNAMN] har i ett särskilt yttrande.

Sveriges kommunaljuridiska förening delar - från de synpunkter den har att beakta - de principiella ståndpunkter Olof[REDACTED_EFTERNAMN] framför i sitt särskilda yttrande. En inte oväsentlig ökning av del adminislrativa arbetet i kommunen bedöms uppkomma om etl system med ersättning för förlorad arbetsförtjänst införs.

Några remissinstanser kritiserar förslaget från rättvisesynpunkt.

Sölvesborgs kommun noterar med tillfredsställelse -att fullmäktige även fortsättningsvis skall vara den instans som avgör frågan om till vilka belopp ersättningarna till kommunalt förtroendevalda skall uppgå. Förslaget om ersätlning för förlorad arbetsförtjänst finner kommunen ej tillfredsställande. Kommittén synes enligt kommunen ej i tillräckligt hög grad beaktat konsekvenserna av att överge den nu gällande principen om lika ersätlning för samma uppdrag. Två hel- eller deltidsengagerade förtroendevalda som tillträder två likvärdiga kommunalrådsposter, skulle t. ex. med utgångs­punkt från aktuell inkomst vid tillträdet få helt skilda ersättningar. Med tanke på att de som förtroendevalda kommer atl få lika betungande uppgifter synes en sådan ersättningsgrund enligt kpmmunen klart otillfredsställande. Ersättningarna till ledamöterna i kommunstyrelsen eller annat lokalt organ skulle med denna ersättningsgrund kunna fä en spännvidd som ur rättvise­synpunkt skulle te sig stötande. I denna del kan kommunen ej förorda kommitténs förslag. Liknande synpunkter anförs av Kristianstads kommun och Skaraborgs läns landsting, som för sin del ifrågasätter det lämpliga i att ersättning för förlorad arbetsförtjänst över huvud laget lillämpas på heltidssysselsatta.

Centerns kvinnoförbund anför att etl system med ersättning för förlorad arbetsförtjänst enligt förbundet bl. a. skulle leda till att en minoritetsgrupp av förtroendevalda, främst kvinnor, bl. a. hemarbetande, studerande och

Prop,  1982/83:97

104

lågavlönade, i ersättningssammanhang skulle bli eftersatta. Dessa grupper är dessutom redan nu underrepresenterade. Nässjö kommun anför liknande synpunkter.

Umeå kommun anser att det är förbehållet arbetsmarknadens parter att förhandla bort de förmåner vissa offentligt anställda erhållit vad gäller bibehållandet av lön vid fullgörande av förtroendeuppdrag. Berörda parter bör därför enligt kommunen ges tid för en förhandlingsuppgörelse. Går problemet ej atl lösa den vägen kan det ske genom lagsiiftning. Liknande synpunkter anförs av Västmanlands läns landsting.

Två remissinslanser anser att del förestagna systemet är administrativt krångligt

Upplands-Väsby kommun anser all det av kommittén förordade ersätt­ningssystemet blir ohanterligt och administrativt lungarbetat genom all tvä ersättningsformer skall samordnas vid varje utbetalning. Del är också okjart om sekretessbestämmelserna medger ett enkelt inhämtande av inkomst- och sjukpenninguppgifter från försäkringskassan. Föreslagen ändring i kommu­nallagen tillstyrks.

Sveriges kommunaljuridiska förening anför atl en mängd tillämpningspro­blem torde uppslå t. ex. vad gäller ersättning till hemarbetande, företagare och studerande. Ett enkelt och enhetligt syslem - vilket i dag i princip finns -är att föredra. Föreningen föreslår atl eventuella orättvisor utjämnas av partierna med hjälp av kommunalt partistöd. Det är enligt föreningens uppfattning otillfredsställande om förvaltningspersonalen skall behöva kontrollera de förtroendevaldas uppgifter.

Skaraborgs läns landsting kritiserar förslaget från lagteknisk synpunkt. Landstinget anser alt lagbestämmelsen i kommunallagen bör utformas så atl principerna för utgivande av ersättning anges i kommunallagen. Kommilténs förslag med endast en skäligheisregel i lagen medför att dessa principer skulle framgå enbart av förarbetena. Landstinget anser detta otillfredsställande.

3.1.3 Remissinstanser som lar upp principfrågan utan att direkt ta stäUiting

Enligt riksrevisionsverkels uppfattning är den största nackdelen med nuvarande system att ersättningsreglerna för förlorad arbetsförtjänst är så skilda beroende på den enskilde förtroendemannens anställningsförhållan­den. Vid etl och samma nämndsammanträde uppbär t. ex. den kommunall anställde oftast oavkortad lön från sin arbetsgivare samt sammanträdesar­vode och eventuellt årsarvode. Den statligt anställde får normalt vidkännas s. k. A-avdrag. Den enskilt anställde slutligen har ingen ersättning från sin arbetsgivare enligt avtal. Det är inte omöjligt, anser verkel, alt denna ersåttningsbild gynnat utvecklingen mot atl offentligt anställda besätter en oproportionerligt stor andel av förtroendemannaposierna och den kan också från olika synpunkter upplevas som orättvis. Det är enligt verkets mening angeläget att etl större mått av likställdhet i  kompensationshänseende

Prop,  1982/83:97

105

eftersträvas. Detta borde enligt verket kunna ske på följande två principiellt olika sätt:

1.

Ersättning till de kommunalt förtroendevalda bör åven fortsättningsvis bygga på principen om lika ersättning för samma uppdrag, s. k. objektiva grunder. Det förhållande att de offentliga, och kanske ocksä vissa andra arbetsgivare, i varierande grad ersätter sina anställda för förlorad arbetsför­tjänst vid fullgörande av kommunala uppdrag måste då avtalas bort eller lagstiftas mot. Komplikationerna är betydande eftersom avtalsfrågor är inblandade. Möjligen kan en sådan nivåhöjning av arvodena all eventuella inkomstbortfall i de allra flesta fall tacks bidra till att en lösning blir möjlig.

2.

Möjligheter öppnas för kommunerna att med lagligt stöd ersätta de förtroendevalda för förlorad arbetsförtjänst enligt kommitténs förslag. Komplikationerna med ett sådant system kan emellertid också vara betydande och de viktigaste saininanfattus i det särskilda yttrande som avgetts av sakkunnige Olof[REDACTED_EFTERNAMN]. Enligt verkets meningar det svårt att på nuvarande underlag la slällning lill de olika alternativen. Alternativ 1 har inte behandlats av kommittén. Om det vore möjligt atl genomföra vore det från många synpunkter fördelaktigt. Dels kunde principen om lika ersättning för samma uppdrag bibehållas, dels vore det administrativt enklast. Enligt verkels mening borde förutsättningarna för detta alternativ närmare utredas och diskuteras med berörda parter. Visar det sig ogenomförbart, bör dock kommitténs förslag genomföras, hellre än att nuvarande system med olika kompensation för förlorad arbetsförtjänst beroende på vem som är förtroendemannens arbetsgivare, bibehållas. Även om ersättningsformen "ersättning för förlorad arbetsförtjänst" införs är det enligt verkets mening tveksamt om den bör kunna tillämpas för att ersätta heltidsengagerade kommunalråd. Kanske bör detta inte explicit förbjudas i KL, men i kommilténs skrivning framställs det som en möjlig och lämplig metod för ersättning.

Jämsiältdiietsombudsniannen anser att om möjlighet till ersättning för förlorad arbetsförtjänst införs bör detta leda lill alt arvode endast betalas till ej yrkesverksamma och för rimlig inläsningstid.

JämstäUdshetskommittén är från jäniställdhetssynpunkt tveksam till utred­ningens förslag om ersättning för förlorad arbetsförtjänst vid kommunala sammanträden. Kommittén delar uppfattningen att människor med normala inkomster inte bör förlora på sitt kommunala engagemang. Med den utformning utredningens förslag har fått, har det dock enligt kommittén två nackdelar från jåmställdhetssynpunkt. Kvinnor har generellt lägre löner än män. En ersättning för förlorad arbetsförtjänst skulle medföra att lika arbete betalades mycket olika. Detta skulle missgynna kvinnorna. Ersättningen för kvinnor som arbetar i hemmet blir svår att beräkna. Kommittén föreslår i stället alt arvoden för alla förtroendevaldas uppdrag sålts till ett belopp som motsvarar den högsta sjukpenningen, dvs. 330 kr. per sammanträde. Det

8 Riksdagen 1982/83. 1 samt. Nr 97

Prop.  1982/83:97

106

skulle ge "lika lön för lika arbete" samtidigt som det löser problemet med ersättning åt hemarbetande kvinnor. Därmed skulle också minst samma skydd mot inkomstbortfall införas som vid sjukdom.

Laholms kommun anser att ändringarna i fråga om ersättningar för kommunala updprag kan ifrågasättas. Det torde enligl kommunens mening inte finnas möjlighel att konstruera ersättningssystem som tillfredsställer alla förtroendemän.

Uddevalla kommun ställer sig av principiella skäl tveksam till förslagel om ersättning för förlorad arbetsförtjänst.

Södermantands läns tandsting ställer sig tveksamt till kommitténs förslag att sammanträdesarvode skall relateras till förlorad arbetsförtjänst. Vid arbete inom nämnder, styrelser osv. ligger ett stort värde i att alla arbetar under samma ersättningsbetingelser. Avgörande för om en fastställd ersättning skall vara avhållande från att åta sig förlroendemannauppdrag är i stället enligt landstinget ersättningens storlek resp. de kollektivavtalsbestäm­melser som gäller för lön under ledighet vid utövning av förtroendeuppdrag. Här skulle det kommunala avtalet kunna stå som modell för arbetsmarkna­den i övrigt. Utifrån detta synsätt finns det enligt landstinget ingen anledning alt göra en uppdelning i ersättning för förlorad arbetsförtjänst och arvode.

Moderata kvinnoförbundet anser att den som tar elt uppdrag skall arvoderas. Arvodet bör vara så stort att det täcker förväntade kostnader i samband med uppdraget. Storleken bör enligt förbundet vara baserad på uppdragets tyngd och tidsåtgång. Arvodets storlek bör vara förbehållet bedömning i varje kommun. Arvodet bör enligt förbundet även täcka in resor m. m.

3.2 Modell för ersättningsmetod

Som en utväg att komma till råtta med svårigheter vad gäller beräknings­grund och administrativt förfarande anvisar kommunaldemokratiska kom­mittén en modell för ersättningssystem för förlorad arbetsförtjänst som knyter an till sjukpenningförsäkringen. Kommittén tror att denna lösning ger både rättvisa, enkelhet och skydd för den personliga integriteten. Förslaget har den generella begränsningen att schabloniserad ersättning ges alla och all vissa av de brister som vidlåder sjukförsäkringssystemet, t. ex. viss eftersläp­ning med inkomstjustering, accepteras. Förslaget innebär att den förtroen­devalde som vill göra anspråk på ersättning för förlorad arbetsförtjänst enligt kommittén skall lämna två slags uppgifter: a) aktuell inkomst, b) yrke. eventuell arbetsgivare, arbetstider, avlöningsform samt de eventuella löneavdrag som sker vid ledighet för förtroendeuppdrag. Den första uppgiften styrks med försäkringsbesked, den andra avges, på heder och samvete.

Av del 35-tal remissinslanser som särskilt berört den tekniska lösninsen är

Prop, 1982/83:97

107

ett tio-tal positiva men övriga är negativa eller tveksamma. Bland de positiva remissinstanserna framhålls att en anknytning till sjukpenningförsäkringen bör förenkla systemet. Man framhåller samtidigt att en generös tillämpning bör ske för hemarbetande samt att en övre gräns kan te sig rimlig. De negativa eller tveksamma remissinstanserna vänder sig bl. a. mot att en anknytning till sjukpenningförsäkringen kan innebära problem både i de lägsta och högsta inkomstskikten. Dessutom önskar man att kommunerna själva skall ha möjlighel alt la fram andra konstruktioner. En del instanser framhåller också att modellen inte ger full kostnadstäckning, vilket inte är acceptabelt.

3.2.1 Remissinstanser med en positiv instäUning till föreslagen modell

Kammarkollegiet, Jönköpings, Lessebo och Köpings kommuner samt Uppsala läns landsting instämmer i allmänna ordalag i kommitténs förslag.

Statskontoret har inget all erinra mot den förordade tekniska lösningen alt knyta ersättningen för förlorad arbetsförtjänst till sjukpenninggrundande inkomst. Däremot förordar kontoret atl ett maximibelopp fastställs motsva­rande det belopp som utgår vid maximal sjukpenninggrundande inkomst. Vidare bör övervägas om inte kommunerna bör rekommenderas all fastställa en relativt generös miniminivå för ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Det skulle nämligen enligt kontoret innebära all man slapp särskilda och administrativt krångliga ersättningsregler för t. ex. hemarbetande, studeran­de och pensionärer. Kommittén föreslår alt arvodering enligt principen samma belopp till likvärdiga uppdrag utan hänsyn till uppdragstagarens personliga förhållanden bibehålls, även om ersättning för förlorad arbets­förtjänst införs. Enligl kontorets mening bör kommunerna rekommenderas all inskränka sammanträdesarvodena fill all gälla enbart fullmäktigesam­manträden om ersättning för förlorad arbetsförtjänst införs. Dessa samman­träden är öppna för allmänheten och därför mestadels förlagda till kvällstid.

Statens arbetsgivarverk konstaterar atl det inom den statliga sektorn gäller enligt 19 § i allmänt avlöningsavtal för statliga och vissa andra tjänstemän att vid "offentligt uppdrag, i vilket ersättning inte utgår eller utgår endast med visst belopp för sammanträdes- eller förrältningsdag och'i vilket ersättning för minskad avlöning inte utgår", får tjänstemannen lön med A-avdrag. Genomförs ovan angivna förslag och inkomstbortfallet beräknas efter den modell som kommittén föreslår, vilken innebär all ersättningen knyter an till sjukpenningförsäkringen, bör enligl verkets uppfattning de statliga bestäm­melserna anpassas till det nya lägel. Ovan nämnda avtalsbestämmelser får då omprövas.

Norrköpings kommun tillstyrker kommitténs förslag att ersättningssyste­met för förlorad arbetsinkomst knyts an till sjukpenningförsäkringen. Vid

Prop,  1982/83:97

108

övergång lill detta system är det angelägel, säger kommunen, att hänsyn tas till nattarbetande och personer med orgelbunden arbetstid, så att de blir rätt kompenserade. Det förslag som sjukpenningkommittén lagt i betänkandet (SOU 1981:22) Sjukersätlningsfrågor kan därmed vara vägledande. Ersätt­ningen bör enligl kommunen i sin helhet belasta den kommun där uppdraget fullgörs.

Lycksele kommun anser att den ersältningsmetod som föreslagils, sjukpenningnivån, kan utgöra en lämplig grund. Detta förutsätter dock ur rättvisesynpunkt alt sjukpenningkommitléns förslag (SOU 1981:22) först genomförs. Om kommunallagen ändras pä ovan föreslaget sätt torde också ersättning lill vissa hemarbetande kunna lösas genom t. ex. den s. k. garanfinivån vid föräldraledighet. Kommunen är medveten om de problem som uppstår när det gäller en ekonomisk värdering av ett arbete som utförs i hemmet. Motsvarande problem torde återfinnas bland gruppen fria företa­gare m. fl. Maximibeloppet per dag kan enligt kommunen med fördel anknytas till det högsta belopp som försäkringen medger, dvs. en inkomst om 7,5

X 

basbeloppet. Kommunen ser dock med oro på den administrativa apparat som kan utvecklas på grund av att ett system med ersättning för förlorad arbetsförtjänst införes. Egna företagare, uppdragstagare och hemarbetande måste otvivelaktigt komma att erhålla ersättning som beräknas schablonmässigt, varvid möjligheten till kompensation genom merarbete uppstår som inte ges andra grupper med mer bundna arbetstider. Arvodet innehåller i dag, säger kommunen, sannolikt en kompensation för förlorad arbetsförtjänst, varför en sänkning av nuvarande arvoden i vissa kommuner torde utgöra en förutsättning för elt beslut om ersättning för förlorad arbetsförtjänst. I och med föreslagna förändringar rekommenderas en sanering av arvodesfloran till atl alltmer utgöra fasta årsarvoden. Della förenkling.

Östergötiands läns landsting tillstyrker att sjukförsäkringsersättningen väljs som grund för ersättning. Ett tak bör finnas för ersättningen men landstingen bör själva kunna avgöra om man vill ha elt annat maximibelopp än de 7,5 x basbeloppet som sjukförsäkringen nu har. Likaså bör minimibeloppet kunna få bestämmas lokall.

Fredrika-Bremer-Förbundet anser atl en ersätlning knuten lill sjukförsäk­ringen med räll för kommunerna atl sätta minimi- och maximibelopp kan accepteras. Frågan måste dock enligt förbundet utredas ytterligare vad gäller de hemarbetande.

3.2.2 Remissinslanser med en negativ inställning tiU föreslagen modeU

Järfälla kommun avvisar i allmänna ordalag kommitténs förslag i denna del.

Flera remissinstanser med negativ inställning föredrar ersättningsformer som är anpassade till lokala förhåltanden eller betonar friheten för den

Prop, 1982/83:97

109

enskilda kommunen atl välja modell.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län konstaterar all majoriteten i kommittén fastnat för att knyta ersättningsbeloppen för förlorad arbetsför­tjänst till gällande sjukpenningsystem. Länsstyrelsen ifrågasätter om en sådan schabloniserad ersättningsform inte mäste anses stötande för rätts­medvetandet och av många måste upplevas som djupt orättvis. Länsstyrelsen förordar atl ersättning för kommunall förlroendemannauppdrag bör ske efter lokala beslut anpassade lill lokala förhållanden och med hänsyn lagen lill uppdragets art och tidsåtgång. Länsstyrelsen i Jämtlands län anför liknande synpunkter.

Ale kommun ansluler sig inle till förslaget om att knyta an ersättningsbe­loppet till sjukförsäkringen utan anser i stället alt den enskilda kommunen bör ges frihet atl välja modell för fastställande av "skäligt" ersättningsbe­lopp. Valet av modell kan, enligt kommunens uppfattning, få en avgörande betydelse i en strävan att komma till rätta med den "snedvridning" som ligger i kvinnors, ungdomars, småbarnsföräldrars, äldre personers, arbetares, lågutbildades, socialgrupp III:s, icke offentligt anställdas och liknande gruppers mindre respresenlalion i de politiska församlingarna än vad deras andel av väljarkåren motiverar.

Svenljunga kommun är ej beredd atl ta slällning lill alt just den föreslagna principen skall tillämpas ulan förordar alt varje kommun själv får ta ställning till och beslut om grunder och beloppens storlek. Torsby kommun anför liknande synpunkter.

Centralorganisationen SACO/SR menar att ett system med anknytning till sjukpenningsystemet är mindre lämpligt. Sjukpenning är starkt varierande och dessutom kompenseras inte för mer än ca 87 % genom del syslemel. För vissa grupper kan kompensalionsnivån vara lägre. SACO/SR anser i stället att andra metoder bör gälla, vilka kan bestämmas lokalt.

Åven andra synpunkter anförs av remissinstanser som ogillar kommitténs förslag till modell för beräkning av ersättningen.

Skara kommun anser alt en koppling till sjukförsäkringssystemet är mindre lyckad när det gäller egenföretagarnas sjukförsäkringsvillkor.

Gävle kommun avvisar förslaget om en anknytning till sjukpenningsyste­met. Såvitt kommunen kan bedöma står en sådan anknytning i ett direkt motsatsförhållande till andra åtgärder kommittén föreslår för alt rekrytera kvinnor, ungdomar, lägutbildade, arbetstagare osv. till kommunala förtro­endeuppdrag. På vilka grunder skulle dessa grupper antas acceptera en lägre ersättning än höginkomsltagaren, frågar kommunen.

Västerbottens läns landsting konstaterar att det system som kommittén rekommenderar i huvudsak är administrativt enkeh, rimligt och rättvist. Dock innebär förslaget enligt landstinget trots allt problem att för vissa grupper bedöma skälig ersättning för förlorad arbetsförtjänst. Detta gäller t. ex. studerande, hemarbetande, pensionärer och fria yrkesutövare. Detta är en allvarlig nackdel. Landstinget vill därför ifrågasätta om det ersättnings-

9 Riksdagen 1982/83. 1 samt. Nr 97

Prop, 1982/83:97

110

system som kommittéui förordar bör genomföras. Andra möjligheter bör under alla förhållanden prövas. Exempelvis borde elt system med samord­ning av gängse arvode och resp. förtroendevalds lön kunna vara genomför­bart. Systemet skulle innebära all det fastställda arvodet minskas med den eventuella lön som utgår under tjänstledighet för det aktuella förtroendeupp­draget. Problem kan dock tänkas uppstå då det gäller atl beräkna t. ex. den statsanställdes lön för den fid förtroendeuppdraget löper. Liksom kommit­téns förslag skulle detta system innebära att ingen grupp fär någon fördel framför andra grupper på grund av löneförmåner i samband med förtroen­deuppdrag. Svårigheterna att praktiskt klara samordningen med utgående löner bör kunna lösas på ett bättre sätt än de problem som är förknippade med kommitténs förslag (bedömning av förlorad arbetsförtjänst för hemar­betande, studerande etc). Landsfinget föreslår alt effekterna av ett system enligt ovan studeras närmare.

Svenska arbetsgivareföreningen avstyrker den föreslagna anknytningen till sjukförsäkringssystemet, dels på grund av begränsningen till 7,5 x basbelop­pet, dels pä grund av de förändringar som framgent kan komma alt beröra sjukförsäkringssystemet. Om önskemålet är atl rekrytera hittills underrepre­senterade grupper lill politiken, bör steget tas fullt ut och den förlorade arbetsförtjänsten i konsekvens med della också ersättas. Däremot kan man enligl föreningen ställa sig frågande till en konstruktion med ersättning för förlorad arbetsförtjänst i kombination med sammanträdesarvode. Del väsentligaste är att den förlorade arbetsförtjänsten och därmed knutna pensionen ersätts och all detta kan ske på ett enkelt och praktiskt sätt utan större tidsspillan.

I likhet med den av Göran[REDACTED_EFTERNAMN] avgivna reservafionen avvisar Moderata ungdomsförbundet den föreslagna kopplingen till sjukförsäkring­en. Om likformighet verkligen skall kunna uppnås bör ersättning ges för faktiska, styrkta löneavdrag. Därutöver bör enligt förbundet förtroendeupp­dragen på sedvanligt sätt arvoderas med hänsyn till tyngd, fidsåtgång etc.

Lösningen att koppla ersätiningen till sjukförsäkringssystemet anser Sveriges socialdemokratiska kvinnoförbund vara mindre ändamålsenlig, eftersom den kompensation som då ges inte blir fullständig. Det är enligt förbundels mening bättre all ta steget fullt ul och ge de förtroendevalda den ersätlning som svarar mot deras ekonomiska förlust. Redan i dag tillämpar en del kommuner en sådan ordning. De administrativa problemen bör inte vara oöverstigliga.

3.2.3 Remissinstanser som inte lar ställning eller är tveksamma till förestagen modell

Länsstyrelsen i Gotlands län ställer sig tveksam lill förslagel alt knyta ersättningen för förlorad arbetsförtjänst till sjukpenningförsäkringen. Om kommunerna ges vidgad rätt att besluta om de förtroendevaldas ekonomiska

Prop,  1982/83:97

111

förmåner bör de också enligt länsstyrelsen ges rätt alt själva besluta om hur ersättningen skall beräknas. I botten finns hela tiden kravet att ersätiningen skall vara skälig.

Helsingborgs kommun framhåller alt förslaget att låta sjukpenningförsäk­ringen utgöra grund för beräkning av förlorad arbetsförtjänst endast bör ses som en rekommendation av en av flera länkbara metoder.

Malmö kommun anser alt metoderna för kompensation av inkomstbortfall inle bör anges i lagtexten ulan får bestämmas av kommunerna själva så som de kan finna lämpligt. Kommitténs resonemang lill fördel för anknytning till sjukpenningsystemet kan enligt kommunen låta bestickande, men man kan inte bortse från att även andra system kan övervägas. Då denna fråga emellertid inte avses bli reglerad i lagen utan förslaget har karaktären av rekommendation, som det slår kommunerna fritt alt följa eller ej, saknar kommunen anledning atl i delta sammanhang närmare beröra denna del av problematiken.

Enligt Torsby kommunkan man säkert knyta systemet med ersättning för intäktsborlfallet till sjukpenningsystemet. Kommunen anser dock att kom­munerna bör kunna välja mellan olika system att bestämma ersätlning för inläktsbortfall. Systemet bör inte göras mer administrativt tungrott än vad som nöden kräver.

Enligt/(re kommun kan skisserad modell för ersättningssystem knuten lill sjukpenningförsäkringen vara ett alternativ men det måste då även kompletteras med maxi- och minimibelopp, delta senare för atl även hemarbetande och studerande skall stimuleras alt engagera sig politiskt. Ett annat ersältningsalternativ lill förtroendevalda är att arbetsgivaren betalar den som utövar uppdraget lön som för ordinarie arbete och kommunen ersäller arbetsgivaren inkl. sociala avgifter.

Storumans kommun anser att den modell som utredningen redovisat måste bli föremål för ytterligare överväganden så att så stor rättvisa som möjligt tillskapas mellan landets kommuner och landsting. Delta är naturligtvis enligt kommunen en uppgift för de båda kommunförbunden.

Skaraborgs läns tandsting, som är negativ till förslaget om ersättning för förlorad arbetsförtjänst, säger att om kommitténs förslag likväl kunde läggas till grund för lagstiftning vill landstinget framhålla följande. Systemet för sjukpenningsförsäkring ser landstinget som en möjlig ersätlningsmodell. En tilllämpning av detta är inle problemfritt. Sjukpenningsystemet kan komma att förändras i framtiden och en anknytning lill detta skulle därigenom medföra automatiska förändringar i de kommunala ersättningssystemen ulan att dessa beslutas av landsting resp. kommunfullmäktige. Del bör enligt landstinget i ett fortsatt lagstiftningsarbete klargöras att också andra lösningar är tillåtna och ätt landstingskommuner och kommuner själva kan välja mellan metoder all bestämma ersättning för inkomstförlust eller andra förmåner samt att kommilténs förslag således enbart är att uppfatta som en rekommendation.

Prop. 1982/83:97

112

Svenska kommunförbundet är tveksam till om anknytning till sjukpen­ningsystemet är den enda metod som bör komma i fråga. Man kan inte bortse från att sjukpenningsyslemet kan komma att undergå förändringar i framtiden. Som framgår av kommitténs redovisning finns inte enbart fördelar med en anknytning lill sjukpenningsyslemet. Förbundet anser atl kommunerna själva bör kunna välja mellan olika metoder all bestämma ersätlning för inkomstförlust eller andra förmåner. Därvid får sjukpen­ningsystemet ses enbart som en tänkbar modell vid sidan av andra lösningar. Förbundet föreslår därför all det i det fortsatta lagsliflningsarbetet klargörs att också andra lösningar bör vara möjliga. Uppsala kommun anför liknande synpunkter.

Landsorganisationen i Sverige (LO) anser alt tekniken med sjukpenning­modellen kan vara tveksam, särskilt i tider då sjukpenningens ersättnings­nivå urholkas. Hundraprocentig ersättning, möjligen begränsad av ett rimligt maximibelopp, bör vara målet. All ell sådant system i dag inle finns är säkert en viktig orsak till den bristfälliga rekryteringen, särskilt av privatanställda arbetare, till politiska uppdrag. I LO 80-ulredningen underströks, vilket också beslutades av LO-kongressen, att ersättningssystemet måste ge full ersättning för den förtjänst man förlorar, inkl. res- och omklädningstid etc.

3.3 Kostnadsansvar m. m.

Kommunaldemokratiska kommittén har diskuterat två lösningar när det gäller vem som skall bära kostnaderna för ersättning för förlorad arbetsför­tjänst. Endera svarar den förvaltning där uppdraget fullgörs för den förlroendevaldes inkomstförlust eller lagfästs en skyldighet för alla arbets­givare, offentliga och privata, att bevilja anställda inte bara ledighet utan ledighet med 90 % av lönen vid deltagande i kommunala sammanträden. Kommittén föreslår den förstnämnda lösningen.

Ett 10-tal remissinstanser lar upp kostnadsfrågorna ur olika synpunkter. De remissinstanser som berör kommitténs förslag är positiva till detta. Några remissinstanser lämnar synpunkter på kostnadseffekterna och framhåller atl kommittén borde ha gjort elt försök till beräkning av de kostnader som förslaget innebär. En del instanser framhåller svårigheterna för kommuner­na alt i dag ta på sig nya kostnader.

Fem instanser instämmer i kommitténs förslag att kostnadema skall bäras av kommunerna. Statens arbetsgivarverk, Lycksele kommun och Östergöt­lands läns landsting instämmer i allmänna ordalag. Länsstyrelsen i Göleborgs och Bohus län samt SHIO-Familjeföretagen betonar också nackdelen med alternativet att arbetsgivarna skulle stå för kostnaderna. Särskill de mindre företagen skulle räka illa ut, menar de sistnämnda instanserna.

Några remissinstanser diskuterar de förväntade kostnadseffekterna av förslaget.   Statskontoret  och   länsstyrelsen   i   Göteborgs  och   Bohus  län

Prop.  1982/83:97

-

113

konstaterar att kommittén inte gjort några beräkningar av förslagets effekter från kostnadssynpunkt. Självfallet måste, säger länsstyrelsen, del slutliga ställningstagandet till de enskilda förslagen tas av dem som skall bära kostnaderna, dvs. kommuner och landsting. En kostnadsanalys i de fall där en sådan låter sig göras eller i varje fall ett resonemang kring kostnaderna hade varit värdefullt, eftersom varje bedömning av ett förslags värde rimligen måste grundas på en kalkyl där nyttan vägs mot kostnader eller andra uppoffringar. Detta måste gälla för utveckling av demokrati i lika hög grad som det gäller för sjukvård, rättssäkerhet, miljövård och annat som vi värnar om.

Storumans kommun anser alt modellen i sin helhet innebär en kraftig utgiftsökning för kommunerna och kan dessutom bli svåradministrerad.

Det är självklart, anser Jönköpings kommun, atl de åtgärder som kommittén föreslår kommer att medföra ökade kostnader och ej kan genomföras inom ramen för oförändrade resurser. Del gäller bland annat ekonomisk ersättning i form av ersätlning för förlorad arbetsinkomst, ökad utbildning, ökat anlal förtroendeuppdrag för de kommuner som inför lokala organ etc. Det är därför rimligt att kommunerna ges möjlighel alt själva utforma administration och organisation av de förtroendevaldas arbete saml att reglera deras ekonomiska förmåner. Varje kommun bör enligt kommu­nen kunna välja lösningar som är anpassade efter lokala förhållanden och själv prioritera användningsområdet. I huvudsak liknande synpunkter framförs av Lessebo kommun.

Lycksele kommun anser all del är uppenbart alt en förändring i riktning mot kommitténs förslag innebär ökade kostnader för kommunen och att det därför är angeläget atl även dessa kostnader vägs gentemot andra kostnader i den kommunala budgeten. Här skall givetvis skälig hänsyn tas lill möjlighe­ten till nyrekrytering och att deltaga i det kommunalpolitiska arbetet m. m. Ytterst är detta en fråga om den kommunala demokratin.

Emtnaboda kommun belraktar kommitténs överväganden och förslag sammantaget som en katalog med uppslag, att omsättas i prakfiken mot bakgrund av lokala förutsättningar och behov i den takt den kommunala ekonomin kan medge. För närvarande saknas utrymme för kostnadskrävan­de nya åtaganden i kommunen.

Grums kommun anser att kostnadsaspekten på föreliggande förslag förmodligen är överblickbara. Den enda justeringen som skulle bli aktuell är ersättningen för förlorad arbetsförtjänst, som skulle utgå sedan arvoden för deltagande i sammanträde och dylikt frånräknats. Dessa kostnader bör vara marginella. I övrigt föreslås inga utökningar utan kommunen anser all kommunerna bör rationalisera sin verksamhet och se över sina arbetsformer för att därigenom nedbringa sina kostnader.

Prop, 1982/83:97

114

3.4 Ersättning till vissa hemarbetande m. fl. samt ändring av skattelagstift­ningen

Kommittén finner att kommuner och landstingskommuner bör ges möjlighet alt ersätta hemarbetande, när uppdraget inkräktar på deras arbete. Ersättningen bör i avsaknad av enhetlig värderingsnorm fastställas av resp. kommun och landstingskommun efter skälighetsprövning.

Genom de uttalanden som gjordes i förarbetena till 1977 års KL gavs laglig möjlighet atl ersätta hemarbetande för de kostnader som de åsamkas för t. ex. barnfillsyn i samband med kommunall uppdrag. Kommunaldemokra­tiska kommittén har uppmärksammat att om de extra kostnader som hemarbetande bör kompenseras för genom denna ersättningsform skall täckas helt, krävs en ändring av skattelagstiftningen. Åndringen kan avse endera all ersättningen görs skattefri eller atl de kostnader som svarar mol ersättningen blir avdragsgilla vid beskattning. Kommittén förordar att lagstiftningen ändras så att full kostnadstäckning erhålls.

Sju remissinstanser tar upp frågan om ersätlning till vissa hemarbetande tn. fl. Av dessa är alla utom en positiva lill kommitténs förslag. Oskars­hamns, Västerås och Grums kommuner samt Uppsala läns landsting instämmer i allmänna ordalag.

Emmaboda kommun tillstyrker att möjlighel ges att ersätta hemarbetande efter skälighetsprövning nr uppdraget inkräktar på deras arbete. Den stora slötestenen för den enskilda kommunen är dock att finna en enhetlig värderingsnorm på hemarbete och vilka hemuppgifter som får räknas in i normen. Svårigheten skall ses i ljuset av att nationen saknar enhetlig värdering av hemarbete.

Östergötlands läns landsting anser att om man förutsätter att arvoden skall utgå även om man inför ersättning för förlorad arbetsinkomst skall hemarbete inte ersättas på annat sätt än genom arvode. Det torde vara svårt att schablonisera en sådan ersättning så länge inte något egentligt inkomst­bortfall uppstår. Denna fråga bör lösas i etl större sammanhang, i första hand genom riksdagsbeslut om sjukersättning och pensioner till hemarbetande. Då får kommuner och landsfingskommuner enligl landstinget ett riktmärke för sin bedömning.

13 remissinstanser tar i sina yttranden upp kommitténs förslag om behovet av en ändring i skattelngstiftningen för att möjliggöra full täckning för kostnader för barntillsyn och vård av anhörig. 10 av dem som yttrat sig i denna del är positiva, två är negativa och en tveksam.

Svenska kommunförbundet tillstyrker förslagel att ändra skattelagstift­ningen i syfte atl kompensera de hemarbetandes extra kostnader till följd av kommunalt uppdrag. Härvid bör också skatteplikten i fråga om ersättning för barnlillsynskoslnader beaktas. Upplands-Väsby, Norrköpings, Emmaboda. Kristianstads och Borås kommuner, landstingen i Uppsala och Skaraborgs län samt Moderata kvinnoförbundet och Fredrika-Bremer-Förbimdet anför liknande synpunkter.

Prop,  1982/83:97

115

Lycksele kommun konstaterar att kompensation för en del kostnader för hemarbetande som exempelvis barntillsyn kan beslutas av fullmäktige i dag, men kommunen ser ej tillräckliga motiv för skattebefrielse för denna form av ersättning då alltför svåra gränsdragningsproblem gentemot andra uppdrag, t. ex. fackföreningsuppdrag, uppstår. Samma ståndpunkt intar kommunen beträffande ersätlning för utgifter pä grund av handikapp.

Statskontoret ställer sig tveksamt till särbestämmelser i skattelagstiftningen för den aktuella gruppen av uppdragstagare och avstyrker kommitténs förslag.

Enligt riksrevisionsverkets mening fär den föreslagna ändringen en skatlerällsligt principiell betydelse med verkningar utöver de här aktuella fallen. Verket kan därför inle utan närmare utredning tillstyrka en sådan förändring i skattelagstiftningen. Dessutom torde skatteeffekten enligl verkel i de allra flesta fall vara ganska marginell eftersom ersätiningen utbetalas till hemarbetande.

4 Pension och avgångsersättning m, m,

I den allmänna debatten har det väckt uppmärksamhet alt f. d. hellids-engagerad kommunalt och landstingskommunalt förtroendevald kan uppbä­ra s. k. visslidspension jämsides med annan förvärvsinkomst från anställ­ning, uppdrag eller som egen företagare.

Kommittén ser hela det kommunala ersättningssystemet som ett led i strävandena att åstadkomma garantier för att förtoendeposter tillsätts efter kommunaldemokratiska värderingar. Kommittén anser all både visslidspen­sion och avgångsersättning kan vara smidiga instrument för att ge förtroen­devald som haft uppdrag under en följd av år antingen erforderligt rådrum för att återgå till förvärvsarbete eller tryggad försörjning fram tills rätt till ålderspension inträder. Den avsaknad av anställningstrygghet som hör till det politiska livet måste på olika sätt kompenseras om ersättningssystemet skall uppfylla villkoret atl vara "neutralt", dvs. garantera att den enskilde inte kommer i väsentiigl sämre eller båttre ekonomisk ställning än när han eller hon accepterar hellidsengagemang.

Kommittén anser dock att visstidspension enbart skall ses som ett ekonomiskt skydd. Därför bör pensionen samordnas med inkomst i förvärvsarbete eller offentligt uppdrag. Samordningen kan ske antingen med hela beloppet eller del av delta. De samordningsprinciper som numera antagits i t. ex. Göteborgs och Stockholms kommuner där mindre del av inkomsten - 25 % resp. ett basbelopp - undantas från samordning finner kommittén vara skäliga.

Kommittén anser att åldersgränsen för visslidspension kan slopas om samordning sker och någol behov föreligger då inte heller om särskilda regler för avgångsersättning.

Del har ibland hävdats att kostnaderna för visstidspension skulle bli höga

Prop,  1982/83:97

116

om en ung förtroendevald som tillerkänts visstidspension på grund av samordningsreglerna skulle avstå från att återinträda i förvärvslivet. Kommittén anser att en sådan risk kan finnas endasi i extrema undantagsfall inte minsl mol bakgrund av. atl pensionerna för unga förtroendevalda blir relativt låga pä grund av kortare uppdragstid.

Kommittén har funnit att pensionsreglerna för de heltidsengagerade också bör kunna gälla för pension till deltidsengagerade under förutsättning att engagemanget har viss omfattning. En lämplig nedre gräns kan vara 40 % engagemang, dvs. samma gräns som för närvarande inom förvärvslivet ger rätt till fulla sociala avtalsförmåner.

Vid bedömning av den förlroendevaldes totala sysselsättning bör kunna beaktas alla uppdrag som denne haft för kommunen resp. landstingskom­munen. Eventuella uppdrag i kommunalt bolag, sammanslutning där kommunen är medlem etc. bör kunna medräknas när pensionsgrundande uppdragslid räknas samman.

I och med att flertalet anställda i dag har pensionsförmåner som överstiger ATP riskerar många att drabbas av minskning av sin tjänstepension i samband med kommunala uppdrag. Kommittén anser del orimligt att en förtroendevald skall behöva acceptera en sådan minskning, som dessutom kan få konsekvenser för familjepensionsskyddet till efterlevande. Alla förtroendevalda, oavsett sysselsättningsgrad, bör kunna garanteras skydd för urholkning av pensionsrätt som de förvärvat i förvärvsarbete.

En fråga, som gäller urholkning av semesterrätt, har kommittén funnit bör lämnas till 1978 års semesterkommitté att lösa.

Ett femtiotal remissinstanser har tagit upp frågan om pensioner och avgångsersättningar. Ett stort antal av dessa instanser betonar betydelsen för den kommunala demokratin av att kommunerna har möjlighel att utfäsla pensioner lill de förtroendevalda så alt den bristande anställningstryggheten i de kommunala förtroendeuppdragen kan kompenseras. Samtidigt instäm­mer remissinslanserna i kommitténs uppfattning att visstidspension enbart skall ses som etl ekonomiskt skydd och därför samordnas med inkomst av förvärvsarbete eller offentligt arbete. Vissa remissinstanser omtalar härvid att man redan infört denna samordning i en eller annan form.

De remissinstanser som tar upp frågan om de deltidsengagerades pensioner instämmer i huvudsak i kommitténs förslag, även om någon instans anser alt gränsen 40 % inle behöver låsas fast. En del instanser framhåller också behovet av att olika kommunala uppdrag får räknas samman. Möjligheten alt i förhand utfäsla pension för denna kategori förtroendevalda bedöms också positivt av remissinstanserna.

Några remissinstanser tar även upp alt de förtroendevalda kan drabbas av minskning i sin tjänstepension eller få sina semesterförmåner i anställningen försämrade genom sina förtroendeuppdrag. Remissinstanserna anser i likhet med kommittén att dessa förhållanden är otillfredsställande.

Prop,  1982/83:97

117

4.1 Regler för samordning av visstidspension och andra inkomster

46 remissinstanser tar i sina yttranden upp kommitténs förslag om införande av regler om samordning av visstidspension och eventuella samtidiga inkomster av annat slag. Samtliga som yttrat sig instämmer i vad kommittén anfört. I fem fall hänvisas till att regler med den föreslagna innebörden införts i kommunen eller landstingskommunen i fråga, nämligen Siglima, Norrköpings, Mölndals och Gävle kommuner samt Uppsala läns landsting.

Följande remissinslanser instämmer i aUmänna ordalag i kommilténs uppfattning: Uppsala, Flens, Lessebo, Höörs. Helsingborgs, Emmaboda. Stenungsunds, Grums, Torsby, Köpings, Rättviks, Sundsvalls, Lycksele, Storumans, Umeå och Asele kommuner. Malmöhus läns, Kalmar läns, Värmlands läns, Skaraborgs läns, Väslernorrlands läns och Västerbottens läns landsting.

Åskilliga yltranden innehåller förutom instämmanden i principfrågan även andra synpunkter med varierande innehåll.

Enligl riksrevisionsverkets mening är det en fördel om de regler beträffande pension och avgångsersättning som gäller på det statliga planet i fråga om riksdagsmän och statsråd i tillämpliga delar också får gälla för kommunala förtroendemän.

JämstäUdhetsombudsmannen anser att samordningsregler bör införas för visstidspensioner och all avgångsvederlag bör utgä endast till äldre perso­ner.

Länsstyrelsen i Jönköpings län har instämt i de synpunkter som lämnats i ett yttrande av Svenska kommunförbundets länsavdelning i Jönköping. I yttrandet sägs bl. a.:

"I fråga om pension vill styrelsen starkt betona betydelsen för den kommunala demokratin av att kommunerna har möjlighet att utfäsla pensioner lill de förtroendevalda av sådan kvalitet och utformning att den bristande anställningstryggheten i de kommunala förtroendeuppdragen kan kompenseras. I första hand gäller detta i frågan om de förtroendevalda som på heltid avses ägna sig åt kommunala uppdrag. .Nuvarande regler torde i allmänhet väl tillgodose detta krav."

Länsstyrelsen i Västmanlands län anser det viktigt att lagstiftningen ges en sådan utformning alt pension och förvärvsarbete samordnas. Totalbeloppet bör dock inle enligt länsstyrelsen överstiga vad den förtroendevalde erhållit i lön från sitt tidigare arbete. Liksom vid frågan om ersättning till förtroen­devald för förlorad arbetsförtjänst, finner länsstyrelsen att det synes vara meningsfullt att sträva efter en minskad detaljreglering inom delta område. Lämpligt utformade rekommendationer torde, säger länsstyrelsen, vara en enkel lösning för att erhålla ett enkelt och rättvist system.

Norrköpings kommun anser att visstidspension måste garanteras heltids-engagerad förtroendevald, då han/hon lämnar sina kommunala uppdrag. Visstidspensionen, som enligt kommunen skall ses som ett ekonomiskt

Prop.  1982/83:97

118

skydd, skall syfta till att den enskildes ekonomiska ställning varken försämras eller förbättras än när han eller hon accepterade hellidsengagemang. Inom Norrköpings kommun har redan införts samordningsregler som omöjliggör dubbelinkömst. Kommunen finner del således fillräckligt att fill KPRF/ LKPRF införa möjlighet till samordningsregler.

Enligt Nässjö kommun bör pensionsbestämmelser för heltids- och deltidsengagerade utformas så att samordning med annan lön eller pension sker, men atl därvid hänsyn också tas till ålder innebärande att vid lägre ålder än t. ex. 50 år inte berätfigar till pension. Avgångsvederlag bör då i stället, säger kommunen, komma i fråga för att möjliggöra eventuell fortbildning eller liknande för ett återinträde på arbetsmarknaden.

Enligl Oskarshamns kommun är det av största vikt att kommunerna kan utfäsla garantier i form av pension till heltidsengagerade förtroendevalda. Detta motiveras av den avsaknad av "anställningstrygghet" som råder för förtroendevalda. Ur samhällets synpunkt är det också av mycket stor betydelse enligt kommunen att förtroendeposter kan tillsättas efter kommu­naldemokratiska värderingar varför ekonomiska garantier i form av pen­sionsskydd är en faktor som måste beaktas. Kommunen instämmer i kommitténs uttalanden om vikten av att samordning kommer fill stånd mellan pension och andra inkomster för pensionsberättigad förtroendevald. Kristianstads och Borlänge kommuner anför liknande synpunkter.

Åre kommun anser att pensionsförmånerna för heltidsengagerade förtro­endevalda bör utredas ytterligare. Visstidspension med oreducerat belopp bör endast ulgå till den som lämnar sitt uppdrag i anslutning lill eller strax före uppnådd pensionsålder.

Södermanlands läns landsting delar kommitténs uppfattning att avsakna­den av anställningstrygghet för hel- och deltidsengagerade förtroendevalda måste kompenseras genom nu befintliga möjligheter till visstidspension och avgångsvederlag, men att visstidspensionen enbart skall ses som ett ekonomiskt skydd varför samordning bör ske med annan inkomst. I de fall ifrågavarande situafion aktualiserats inom landsfinget har det lösts genom särskilt avtal mellan landstinget, berörd förtroendevald och den kommun hos vilken visstidspensionen intjänats.

Östergötiands läns landsting framhåller att de kommunala pensionerna för förtroendevalda infördes för att ge en viss trygghet i ett uppdrag som f. ö. i stort sett saknar anställningstrygghet. 1 takt med ATP-systemets genomfö­rande minskar behoven av särskilda pensioner. Alt kunna få reducerad pension jämsides med ersättning från arbete eller uppdrag kan inte enligt kommittén försvaras. Landstinget instämmer i detta. Bestämmelser om slopad pension bör emellertid enligt landstinget inte verka retroaktivt. För förtroendevalda som tjänstgör och har åtagit sig uppdragen under gällande premisser bör det därför inte ske några förändringar. Under de förutsätt­ningarna tillstyrks förslaget om att åldersgränsen 50 år slopas för visstidspen­sion. Åldern i sig skall inte ha någon betydelse. Om den förtroendevalde får

Prop, 1982/83:97      ,

119

nytt arbete sedan uppdraget lämnals bör enligt landstinget all pension och lön samordnas. Får han inte arbete bör han garanteras trygghet genom pension oavsett ålder. Utskottet anser därför alt 50-årsgränsen bör slopas av fiera skäl. Visstidspensionen kan säkert utan större olägenheter bytas ut mot avgångsvederlag under skälig tid. Risken att någon inte vill börja arbeta p. g. a. atl pensionen då upphör är nog ganska liten. Ett arbete har etl alltför stort egenvärde för detta.

Kopparbergs läns tandsting hår den bestämda uppfattningen att någon retroaklivilel inle får tillämpas, utan att genomförande måste ske endera fr. o. m. 1983-01-01 eller den tidpunkt när den nya lagändringen träder i kraft.

Svenska kommunförbundet vill starkt betona betydelsen för den kommu­nala demokratin av att kommunerna har möjligheter alt utfäsla pensioner till de förtroendevalda av sädan kvalitet och utformning att den bristande "anställningstryggheten" i de kommunala förtroendeuppdragen kompense­ras. I första hand gäller detta i fråga om de förtroendevalda som på heltid avses ägna sig åt kommunala uppdrag. Nuvarande utformning av pensions­reglerna för sådana förtroendevalda torde i allmänhet, anser förbundet, väl tillgodose detta krav. Förbundet är dock medvetet om de invändningar som kan göras mot de nuvarande reglerna om s. k. visstidspension. Förbundet avser därför att rekommendera kommunerna en omarbetning av dessa regler syftande främst till att åstadkomma viss samordning mellan visstidspension och samtidig förvärvsinkomst. Örebro och Luleå kommuner instämmer i kommunförbundets yttrande.

Landstingsförbundet ansluter sig till kommitténs uppfattning i fråga om visstidspensionerna. Förbudet har beslutat att rekommendera landstingen en omarbetning av nuvarande regler så att en samordning mellan visslidspen­sion och samtidig förvärvsinkomst kan åstadkommas.

Landsorganisationen i.Sverige (LO) delar helt kommitténs mening. Viss­tidspensionen skall vara trygghetsskapande, så att ingen som lämnar ett kommunalt uppdrag skall behöva ställas på bar backe, och så att ingen av oro för sin ekonomiska framtid skall behöva tveka att ta på sig elt heltidsarvo-derat politikeruppdrag. Men det är också bara den rollen systemet enligt LO skall ha - det skall inte kunna ge f. d. politiker avsevärda extrainkomster ovanpå en annan heltidsinkomst.

Centralorganisationen SACO/SR anser att fullständig samordning alllid bör ske mellan visstidspension och samtidig förvärvsinkomst. Detta mot bakgrund av det allmänt setl oskäliga i att göra ekonomisk "vinst" men också enligt kommitténs förslag genom att ersättning för förlorad arbetsförtjänst utgår. Bl. a. härigenom finns inget behov av någon överkompensation. Behovet av full samordning bör enligt SACO/SR tydligare klargöi"as.

Sveriges socialdemokratiska ungdomsförbund anser att det är otillständigt att unga kommunalråd och borgarråd kan få ut pensioner och samtidigt uppbära lön när de lämnar sina poster. Pensionssystemet har kommit till som

Prop,  1982/83:97

120

en grundtrygghet för den som inte kan komma tillbaka till sitt gamla jobb om han eller hon avgår eller blir avsatt. Det skall användas för det syftet. Möjligheten att lyfta både pension och heltidslön måste enligt förbundet avskaffas.

Folkpartiels kvinnoförbund anser att ett rättvist pensionssystem bör utformas för dem som är heltids- eller deltidsengagerade. Hänsyn måste i detta sammanhang tas till att det finns förtroendevalda, som genom all ägna sig ål politiska uppdrag på hel- eller deltid, avstår från en civil karriär. Förbundet instämmer i kommitténs beaktande av den avsaknad av anställ­ningstrygghet som hör lill det politiska livet och anser att de skisserade riktlinjerna för alt den enskilde skall kunna erhålla rättvis ersättning är väl avvägda. Förbundet ser utformningen av pensionssystemet för heltids- och deltidsengagerade politiker som en viktig faktor för en allsidig rekrytering av förtroendevalda.

4.2 Pension för deltidsengagerade

Ett trettiotal remissinstanser tar upp den föreslagna rättigheten för kommuner och landsting att till förtroendevalda med etl engagemang pä minst 40 % men mindre än heltid utge pension i likhet med vad som gäller för heltidsengagerade. Samtliga som yttrat sig har en positiv inställning till förslaget.

Länsstyrelsen i Västmanlands län finner det tillfredsställande att frågan om pension och avgångsersättning uppmärksammas. I enlighet med kommitténs förslag delar länsstyrelsen uppfattningen att både visstidspension och avgångsersättning kan vara smidiga instrument för att ge en förtroendevald som haft heltidsuppdrag under en följd av år, antingen erforderligt rådrum för atl återgå till förvärvsarbete eller tryggad försörjning fram fills rätt till ålderspension inträder. Denna princip bör gälla då principen om anställ­ningstrygghet i övrigt gäller på arbetsmarknaden. Med samma utgångspunkt bör enligl länsstyrelsen förtroendevald som inte är heltidsengagerad, men som ägnar mer omfattande tid åt kommunala förtroendeuppdrag, ges samma möjlighet till förmåner. Liknande synpunkter anförs av länsstyrelsen i Jönköpings län. sjutton kommuner och fyra landsting.

De flesta instanser som yttrat sig anser att gränsen 40 % är lämplig. Kopparbergs län landsting anser för sin del. med hänvisning till alt det i landstinget finns flera förtroendevalda med 30-procentigt engagemang, att den nedre gränsen inte bör fixeras vid någon viss procentsats.

Eskilstuna kommun anser att för alt deltidsengagerade förtroendemän skall kunna uppnå föreskriven gräns för pensionsrätt bör primär- och landstingskoinmunalt förtroendeuppdrag få sammanräknas.

Svenska kommunförbundet hälsar med tillfredsställelse kommitténs för­slag om att göra det möjligl för kommunerna atl förhandsutfästa och utge visstidspension även till förtroendevalda som inte är heltidsengagerade, men

Prop,  1982/83:97

121

som ägnar mera omfattande tid åt kommunala förtroendeuppdrag. Förbun­det finner den av kommillén föreslagna gränsen för när ett engagemang kan uppfattas som mera omfattande - 40 % - som väl avvägd. Förbundet delar kommitténs uppfattning om att det - även i fråga om visstidspension till en deltidsengagerad - bör ske viss samordning mellan visstidspensionen och samtidig förvärvsinkomst. Örebro och Luleå kommuner instämmer i kommunförbundets synpunkter.

Landstingsförbundet delar de synpunkter som kommittén redovisat i fråga om de deltidsengagerade förtroendevaldas ekonomiska förmåner. Gräns­dragningen mellan heltids- och deltidsengagerade förtroendevalda vad beträffar möjligheterna att erhålla ekonomiska och sociala förmåner bör ändras enligt de riktlinjer kommittén anvisat.

Landsorganisationen i Sverige (LO) betonar viklen av alt kommitténs intentioner vad beträffar den sociala tryggheten för icke heltidsengagerade förtroendevalda fullföljs.

4.3 Skydd mot minskad tjänstepension m. m.

Ett tjugotal remissinstanser tar upp frågan om den risk för minskning av tjänstepensionen och urholkning av semesterrätten som kan följa av politiska förtroendeuppdrag, når dessa är relativt omfattande och kräver ledighel från ordinarie arbete i viss omfattning. Nästan alla instanser som uttalat sig i denna fråga instämmer i kommitténs förslag att alla förtroendevalda oavsett sysselsättningsgrad bör garanteras skydd mot urholkning av här nämnda förmåner.

Följande remissinstanser instämmer i allmänna ordalag: länsstyrelsen i Jönköpings län, Emmaboda, Skara, Torsby, Köpings, Fagersta och Umeå kommuner. Värmtands läns landsting. Landstingsförbundet och Landsorga­nisationen i Sverige (LO).

Länsstyrelsen i Västmanlands län anför att i de fall ett förtroendeuppdrag medför förluster av löne- eller semesterförmäner bör naturligtvis möjligheter finnas till kompensation. Ett klarläggande av kommunallagens ersättnings­regler på denna punkt bör göras. Enligt länsstyrelsens mening finns anledning atl överväga om inle enskilda kommuner kan ges en fri prövningsrätt i dessa frågor. Länsstyrelsen anser atl del finns fog för atl diskutera om inte elt lämpligt sätt vore atl koppla ersättningsanspråken i samband med förlorade förmåner till det kommunala lönesystemet. Even­tuellt kan ett system med fast månadsersättning för inläsning och viss sammanlrädestid samt i förekommande fall, kompensation för förlorade förmåner m. m. vara en framkomlig väg i den fortsatta diskussionen.

Skaraborgs läns landsting anser det angeläget att kompensation kan lämnas förtroendevald för den minskning i tjänstepensionsnivån som uppstår som en direkt följd av kommunall uppdrag. Detsamma gäller möjligheten att skydda förtroendevald mot risken att få semesterförmåner i anställning

Prop,  1982/83:97 

122

urholk-dde. Landstinget anser att kommitténs förslag i denna del har stor betydelse för rekryteringen av förtroendevalda och att de därmed också är väsentliga för den kommunala demokratin. Landstinget anser - liksom beträffande ersättning i övrigt till förtroendevalda - att grunderna för rätten att ulfästa och utge pension till förtroendevalda skall framgå direkt av kommunallagen. Ersättningsbestämmelsen bör också med hänsyn härtill ges en annan utformning än den kommittén föreslagit.

Svenska kommunförbundet tillslyrker kommitténs förslag om att kom­munerna skall ges möjligheter all kompensera en förtroendevald för en , sådan minskning av tjänstepensionsförmån som uppkommit som en direkt följd av det kommunala uppdraget. Det är inte rimligt att en förtroendevald skall behöva tåla en dylik minskning för egen eller sina eflerlevandes del eller nödgas avstå från all åtaga sig uppdrag för atl undgå minskningen. Ett genomförande av kommitténs förslag på denna punkt är därför enligt förbundets mening en nödvändighet för en på rätt sätt fungerande kommunal demokrati. Av samma skäl vill förbundet framhålla nödvändigheten av att de förtroendevalda på lämpligt sätt kan skyddas åven mot risken att få sina semesterförmäner i anställning urholkade. Även här bör grunderna i korthet anges i lagen. Förbundet avser inte härmed en återgång till detaljregleringen av ersättningsfrågorna före tillkomsten av 1977 års kommunallag, utan enbart att principerna anges klarare i lagen än vad som framgår av kommitténs förslag. Även om så sker kan reglerna vara tillräckligt flexibla för en anpassning till lokala förhållanden och till utvecklingen. I yttrandet instämmer Örebro och Luleå kommuner.

Nägra remissinstanser har en avvikande syn pä dessa frågor.

Norrköpings kommun ställer sig tveksam till om kommunen skall erlägga andra pensionsavgifter än de som eriäggs i form av ATP-avgifter eller utge andra pensionsförmåner än de som utgår enligt kommunens pensionsregle­mente.

Nässjö kommun anser att som huvudprincip måste gälla att arvode endast skall utgöra ersättning för visst, under speciell tidsperiod, nedlagt arbete innebärande atl i arvoderingen semesterersättning finns medtagen men ej schabloniserad ersättning för eventuellt framtida bortfall av pensionsförmå­ner. I de fall någon genoni förtroendeuppdrag för närvarande går förlustig ATP-poäng bör enligt kommunen i stället en översyn göras av dessa bestämmelser med inriktning mot att pensionspoäng erhålls såsom för pensionspoängsgrundande arbete.

Prop, 1982/83:97

123

Innehåll   .

Regeringens proposition................................................. 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll............................. 

....... 

1

Förslag till lag om ändring i kommunallagen................... 

2

Förslag till lag om ändring i lagen om församlingar och kyrkliga

samfälligheter................................................................. 

4

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 10 mars 1983. .

6

1

Inledning.................................................................. 

6

2

Allmän motivering..................................................... 

7

2.1

Propositionens omfattning............................... 

....... 

7

2.2

Den kommunala demokratin............................ 

....... 

8

2.2.1

De förtroendevaldas avspegling av väljarkåren .

8

2.2.2

Förtroendeuppdragens anlal och spridning ....

11

2.2.3

Specialiseringen bland de förtroendevalda      

14

2.2.4

De förtroendevaldas arbetsförutsättningar     

15

2.2.5

Pension och andra sociala förmåner..... 

17

2.3    Ersättning för förlorad arbetsförtjänst............. 

21

2.3.1

Den principiella frågan........................... 

21

2.3.2

Modell för ersättningssystem................ 

26

2.3.3

Kostnadsansvar.................................... 

27

2.3.4

Det kyrkokommunala området.............. 

28

2.4    Interpellation och fräga .................................. 

29

2.4.1

Nuvarande ordning............................... 

30

2.4.2

Förslag lill ändringar ............................. 

30

3

Upprättade lagförslag.............................................. 

32

4

Specialmotivering..................................................... 

33

4.1

Förslaget om ändring i kommunallagen ........... 

33

4.2

Förslaget om ändring i lagen om församlingar och kyrkliga samfälligheter       

35

5

Hemställan............................................................... 

36

6

Beslut ...................................................................... 

36

Bilaga 1 Sammanfattning av kommitténs betänkande.... 

37

Bilaga 2 Kommitténs författningsförslag......................... 

52

Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser och sammanställning av

remissyttranden över betänkandet (SOU 1982:5) Förtroen­

devalda i kommuner och landstingskommuner... 

..... 

55

minali/gotab   Stockholm 1983 73658