Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 5 år 1971

Prop. 1971:5

Nr 5

Knngl. Majrts proposition till riksdagen med anhållan om riksda­gens yttrande angående vissa av Intemationella arbetsorganisatio­nens allmänna konferens år 1970 vid dess femtiofjärde samman­träde fattade beslut; given Stockholms slott den 14 januari 1971.

Kungl. Maj:t vill härmed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrådsprotokollet över socialärenden, anhålla om riksdagens yttrande över vad föredragande departementschefen anfört om de vid Interna­tionella arbetsorganisationens allmänna konferens år 1970 vid dess fem-liofjärde sammanträde antagna instrumenten.

GUSTAF ADOLF

SVEN[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen underställs riksdagen följande av Intemationella ar­betsorganisationens (ILO) allmänna konferens år 1970 antagna instru­ment, nämligen konvention (nr 131) om fastställande av minimilöner med särskild hänsyn tiU utvecklingsländerna och rekommendation (nr 135) i samma ämne, konvention (nr 132) om semester (reviderad 1970) samt rekommendation (nr 136) om särskilda program för syssel­sättning och utbildning av ungdom i utvecklingssyfte.

1    Riksdagen 1971. 1 saml. Nr 5

Prop. 1971:5

Utdrag  av   protokollet  över  socialärenden,  hållet  inför  Hans  Maj:t Konungen i statsrådet på Stockholms slott den 14 januari 1971.

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ministem för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], ASP­LING, SVEN-ERIC[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], GEUER,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], LID­BOM,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Chefen för socialdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anmäler efter gemensam beredning med statsrådels övriga ledamöter vissa beslut som fattats av Internationella arbetsorganisationens allmänna konferens år 1970 vid dess femtiofjärde sammanträde och anför.

Genom sin anslutning till Nationemas förbund den 9 mars 1920 in­trädde Sverige såsom medlem av Internationella arbetsorganisationen (ILO) i Geneve.

Organisationens beslutande församling - Internationella arbetskonfe-rensen - som sammanträder minst en gång varje år, har enligt artikel 19 i organisationens stadga att beträffande förslag, som uppförts på dess dagordning, välja mellan två former för godtagande. Antingen skall ett sådant beslut resultera i ett förslag tUl intemationell konvention, avsedd att ratificeras av organisationens medlemmar, eller också skall det ut­mynna i en rekommendation, avsedd att övervägas vid lagstiftning eUer på annat sätt men ulan den bindande karaktär, som tillkommer en rati­ficerad konvention. Om beslutet är av mindre räckvidd eller av väsent­ligen formell innebörd, t. ex. då det gäller en begäran om utredning, bru­kar det ges formen av en resolution.

Varje medlem av organisationen skall inom ett år frän avslutandet av ett konferenssammanträde underställa därå antagna konventioner och rekommendationer vederbörlig myndighet (i vårt land riksdagen) för lagstiftnings- eller andra åtgärder. Varje medlem har vidare skyldighet atl underrätta Intemationella arbelsbyråns generaldirektör om de åtgär­der, som vidtagits för att underställa konventioner vederbörlig myndig­het, samt om eljest vidtagna åtgärder. Medlem, som inte ratificerat viss konvention, skall tid efter annan till Intemationella arbelsbyråns gene­raldirektör avge redogörelse för såväl lagstiftning och praxis med av­seende på de i konventionen behandlade frågorna som den omfattning, vari konventionens bestämmelser genomförts eller avses att genomföras genom lagstiftning, administrativa åtgärder, kollektivavtal eller på an­nat sätt, samt ange de omständigheter, som förhindrar eller fördröjer

Prop. 1971:5

3

ratificeringen av konventionen. Motsvarande gäller i fråga om rekom­mendationer med tillägg, atl redovisning skall lämnas även för sådana jämkningar i rekommendationer, som befunnits eller kan befinnas er­forderliga vid antagande eller tillämpning av dem.

De konventioner och rekommendationer, som beslutas av Internatio­nella arbetsorganisationen, skall deponeras hos Förenta Nationernas ge­neralsekreterare. Varje radfikation av en sådan konvention skall delges Förenta Nationernas generalsekreterare för registrering i enlighet med bestämmelsen i artikel 102 av Förenta Nationernas stadga.

Internationella arbetskonferensens femtiofjärde sammanträde hölls i Geneve under tiden den 3-25 juni 1970. I sammanträdet deltog delega­tioner från 111 av ILO:s 121 medlemsstater jämte representanter för många mellanstatliga och internationella icke statliga organisationer. Social- eller arbetsministrar från flera i konferensen deltagande länder bevistade sammanträdet. Under ett kort besök vid konferensen höll jag elt anförande i generaldebatten. Det stora flertalet medlemsstater hade sänt fullständiga delegationer, dvs. två regerings-, elt arbetsgivar- och ell arbelslagarombud. Sverige deltog i sammanträdet med en fullständig delegation.'

Konferensens dagordning upptog följande ämnen.

I. Generaldirektörens rapport.

II. 

Finansiella och budgetära frågor.

III.

Upplysningar och rapporter om medlemsstaternas tillämpning av konventioner och rekommendationer.

IV.

Semester (andra behandling).

V.     Ordning för fastställande av minimilöner med särskild hänsyn till

utvecklingsländerna (andra beluindling).

' Enligt Kungl. Maj:ts beslut den 24 april 1970 deltog följande personer i kon­ferensen, nämligen

för Sveriges regering: såsom ombud rättschefen i socialdepartementet Gunnar Danielson och dåvarande rättschefen i inrikesdepartementet Rune[REDACTED_EFTERNAMN] samt såsom experter departementssekreteraren i socialdepartementet Ingemar[REDACTED_EFTERNAMN] och förste ambassadsekreteraren vid Sveriges ständiga delegation hos de intemalionella organisationerna i Geneve Stig Braltström, de båda sistnämn­da tillika ersättare för regeringsombuden, kanslirådet i inrikesdepartementet Olof[REDACTED_EFTERNAMN], byråchefen hos arbetsmarknadsstyrelsen Gunnar Olderin, hov­rättsassessorn Björn Sjöberg, socialattachén vid svenska ambassaden i London Bo[REDACTED_EFTERNAMN] och kanslisekreleraren i utrikesdepartementet Irene Larsson; för arbetsgivarna: såsom ombud direktören i Svenska Arbetsgivareföreningen Gullmar Bergenslröm saml såsom experter direktören i Svenska Arbetsgivare­föreningens Allmänna Grupp Lennart Bratt, direktörerna Sven-Wilhelm Beck­man, Erik Förstadins och Gunnar Högberg samt direktörsassistenteraa Mar­gareta[REDACTED_EFTERNAMN] och lohan von Holten, samtliga i Svenska Arbetsgivareför­eningen;

för arbetstagarna: såsom ombud sekreteraren i Landsorganisationen i Sverige Thorbjörn[REDACTED_EFTERNAMN] samt såsom experter sekreteraren i Landsorgani­sationen Olle[REDACTED_EFTERNAMN] och dåvarande ombudsmannen i samma organisation Lars Ahlvanson, förbundsordföranden i Handelsanställdas förbund Erik Mag­nusson, juristen hos Tjänstemännens Centralorganisation Stig[REDACTED_EFTERNAMN] saml förste föibundsjuristen i Svenska Industritjänstemannaförbundel Kerstin Gus­tafsson,

Prop. 1971:5

4

VI,   

Särskilda program för sysselsättning och utbildning av ungdom i

ulvecklingssyfte (andra behandling).

VII, Fackliga rättigheter i förhållande till medborgerliga friheter.

VIII,   Skydd för arbetstagarrepresentanter och åtgärder för all under­

lätta deras verksamhet inom företaget.

Vidare framlades inför konferensen den rapport om Sydafrikas s. k. aparlheidpolilik som generaldirektören årligen skall utarbeta. Rapporten föranledde ingen åtgärd från konferensens sida.

Följande av konferensen fattade beslut, vilka hänför sig till punk­terna 

IV, 

V och 

VI 

på dagordningen, skall i enlighet med artikel 19 av Internationella arbetsorganisationens stadga underställas riksdagen, näm­ligen

1)

konvention (nr 131) om fastställande av minimilöner med särskild hänsyn lill utvecklingsländema,

2)

rekommendation (nr 135) i samma ämne,

3)

konvention (nr 132) om semester (reviderad 1970),

4)

rekommendation (nr 136) om särskilda program för sysselsättning och utbildning av ungdom i utvecklingssyfte.

Texterna på engelska och svenska till nämnda fyra instrument torde få fogas till statsrådsprotokollet som bilagor 14. En särskild bilaga med förteckning över samtliga resolutioner som antagils vid konferensen torde även få fogas till protokollet (bilaga 5).

Jag lar i fortsättningen upp lill behandling först de båda instrumen­ten om minimilön, därefter konventionen om semester samt slutligen re­kommendationen om sysselsättning och utbildning av ungdom i ulveck­lingssyfte.

1 .-2. Konvention och rekommendation om fastställande av minimilöner med särskild hänsyn till utvecklingsländerna

Frågan om internationella bestämmelser rörande minimilöner med särskild hänsyn till utvecklingsländema har behandlats vid två på var­andra följande arbetskonferenser. En första diskussion ägde sålunda rum vid 1969 års konferens och ledde efter ytterligare överväganden vid konferensen 1970 till att en konvention och en rekommendation antogs i ämnet. Konventionen antogs med 248 röster för, 46 mol och 46 ned­lagda och rekommendationen med 251 röster för, 5 mol och 74 ned­lagda. De svenska regerings- och arbelstagarombuden röstade för, me­dan arbetsgivarombudet röstade mol instrumentens antagande.

Konventionens och rekommendationens huvudsakliga innehåll

Konventionen  föreskriver att varje medlem av Intemationella arbetsorganisationen som ratificerar konventionen skall åtaga sig att

Prop. 1971:5

5

införa ett syslem för minimilöner, som omfattar alla gmpper av lön­tagare, vilkas anställningsvillkor är sådana att de lämpligen bör omfat­tas av systemet. Vederbörande myndighet i varje land skall i samråd med berörda arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer bestämma vilka grupper av löntagare som skall omfattas av systemet. Meddelande skall lämnas tUl Intemationella arbetsorganisationen om sådana grupper av löntagare som eventuellt kan ha undantagils från systemet med samtidigt angivande av skälen för sådana undantag. Minimilöner skall ha samma verkan som lag och skall inte kunna sänkas. Underlåtenhet att tilläm­pa dem skall medföra påföljder.

De faktorer till vilka hänsyn skall tas vid fastställande av minimilö­nernas nivå skall, så långt det är möjligt och lämpligt med hänsyn till praxis och övriga förhållanden, inbegripa arbetstagarnas och deras fa­miljers behov med beaktande av den allmätma lönenivån i landet, lev­nadskostnader, sociala trygghetsförmåner, andra socialgmppers rela­tiva levnadsstandard samt den ekonomiska utvecklingens krav, produk­tiviteten och önskvärdheten av att uppnå och vidmakthålla en hög syssel­sällningsnivå.

Ratificerande stat skall skapa eller vidmakthålla metoder, genom vilka minimilöner kan fastställas och från tid till annan justeras. Ingående samråd skall äga rum med berörda arbetsgivar- och arbetstagarorgani­sationer eller med representanter för berörda arbetsgivare ocfa arbets­tagare i fråga om införande och tillämpning av samt ändringar i sådana metoder. I metodemas genomförande skall medverka representanter för berörda arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer eller representanter för arbetsgivare och arbetstagare på lika villkor samt personer vilkas kompelens att företräda landels allmänna intressen är erkänd och som utsetts efter samråd med nyssnämnda organisationer.

Sludigen föreskrivs i konventionen att en effektiv tillämpning av alla bestämmelser som berör minimilöner skall garanteras genom en till­fredsställande inspektion eller genom andra lämpliga åtgärder.

I rekommendationen anges atl det grundläggande syftet med fastställandet av minimilöner bör vara atl ge löntagarna erforder­ligt socialt skydd när det gäUer lägsta tillåtna lönenivå.

Såsom exempel på de olika kriterier, till vilka hänsyn bör las vid be­stämmandet av minimilöner anges arbetstagarnas och deras familjers behov, den allmänna lönenivån i landet, levnadskostnaderna, sociala trygghetsförmåner, andra socialgruppers relativa levnadsstandard och ekonomiska faktorer.

När det gäller minimilönesystemets omfattning framhålls i rekom­mendationen alt de löntagare som inte skyddas enligt 1970 års konven­tion i ämnet bör, räknat i antal och grupper, vara så få som möjligt. Vidare betonas att minimilönesystemet kan tillämpas på löntagare som skyddas enligt konventionen antingen genom att man fastställer en en-

1 *    Riksdagen 1971. 1 saml. Nr 5

Prop. 1971:5

6

heUig minimilön som tillämpas allmänt eller genom att man fastställer en serie av minimilöner som tillämpas på särskilda grupper av arbets­tagare. Ett system som grundar sig på en enhetiig minimilön behöver inle vara oförenligt med ett sådant fastställande av olika minimilöne-satser i skilda regioner eller zoner som är ägnat atl ta hänsyn till olik­heter i levnadskostnader och bör inte inverka på tidigare eller framlida beslut, genom vUka högre minimilöner fastställs än det allmänna mini­mum för särskilda grupper av arbetstagare.

Såsom exempel på olika metoder för fastställande av minimilöner nämner rekommendationen lagstiftning, beslut av behörig myndighet med eller utan formell skyldighet att ta hänsyn till rekommendatio­ner från andra organ, beslut av lönenämnder eller löneråd, förliknings­nämnder eller arbetsdomstolar eller upphöjande av kollektivavlalsbe-stämmelser till lag. Det i konventionen föreskrivna samrådet bör särskilt inriktas på följande ämnen, nämligen urval och tillämpning av kriterier för bestämmandet av minimilönenivån, minimilönesatser som skall fast­ställas, periodisk justering av minimilönesalsema, problem som uppslår vid genomförandet av lagstiftning om minimilöner saml insamling av uppgifter och verkställande av utredningar för information åt myndig­heter som har till uppgift atl fastställa mmimilöner. Slutligen lämnar rekommendationen i detta sammanhang vissa anvisningar rörande de samrådsorgan respektive de personer som skall anlitas vid minimilöners fastställande, varjämte det betonas atl tiUräckliga anslag bör ställas lill förfogande för insamling av statistiska uppgifter och andra upplysningar som behövs för analys av relevanta ekonomiska faktorer.

När del gäller justering av minimilönerna uttalar rekommendationen att en översyn av minimUönesatsema i relation tiU levnadskostnaderna och andra ekonomiska förhållanden bör företas antingen med regel­bundna mellanrum eUer när en sådan översyn anses lämplig på grund av variationer i levnadskoslnadsindex. Periodiska översikter bör utar­betas beträffande landets ekonomiska förhållanden, däri inbegripet ten­denser i fråga om inkomsten per capita, produktivitet samt sysselsätt­ning, arbetslöshet och undersysselsättning. Frekvensen av sådana över­sikter bör beslämmas under hänsynslagande lill de nationella förhållan­dena.

Vad sluthgen beträffar frågan om att genomföra en effektiv tillämp­ning av bestämmelsema om minimilöner rekommenderas en rad åtgär­der. Sålunda bör man på elt för arbetslagarna begripligt språk sprida kännedom om bestämmelsema om minimilöner, varvid hänsyn bör tas även till analfabeter. Elt tillräckligt antal vederbörligen utbildade in­spektörer utrustade med erforderliga befogenheter och möjligheter att fullgöra sina uppgifter bör anställas, varjämte påföljder för överträdelse av bestämmelserna om minimilöner bör införas.

Prop. 1971:5

7

Lagstiftning och procedur i syfte atl bereda arbetstagarna möjlighet att effektivt göra sin rätt enligt minimilönebestämmelsema gällande bör förenklas. Vidare bör arbetsgivarnas och arbetstagarnas organisationer dellaga i strävanden att skydda arbetstagarna mot missbruk och slutli­gen bör tillfredsställande skydd för arbetstagarna mol repressalier in­föras.

Yttranden

I ärendet har yttranden inhämtats från arbetsmarknadsstyrelsen, sty­relsen för internationell utveckling (SIDA), Svenska arbetsgivareför­eningen (SAF), Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänstemännens centralorganisation (TCO) och ILO-kommittén.

Arbetsmarknadsstyrelsen finner att de båda instrumenten ligger utan­för det område som styrelsen har att beakta.

SIDA hänvisar till ett år 1969 till kommittén avgivet yttrande i ären­det, vari SIDA i huvudsak anfört följande.

Lönepolitik är enligt SIDArs uppfattning primärt knappast en bi­ståndsfråga, även om dess betydelse för den ekonomiska och sociala utvecklingsprocessen är påtaglig.

Minimilöner kan av naturliga skäl endast utgå till personer som är löntagare i någon mening. Eftersom i många u-länder en väsentlig del av befolkningen befinner sig inom självhushållningssektom är det en­dast en del av dessa länders befolkning som kan komma att beröras av den aktuella åtgärden.

Ett skäl som ibland anförs mot lagstadgad minimilön i u-länder är att sådana länders förmåga att utnyttja sin exportindustris mest konkurrens­kraftiga produktionsfaktor därigenom inskränks. Härtill kan enligt SIDA:s uppfattning gemnälas att det måste vara en viktig uppgift att förhindra all arbetstagare i u-länder liksom annorstädes ansläUs med löner som är orimligt låga i förhållande till gällande levnadskostnader.

Elt genomfört minimilönesystem kan komma att resultera i att färre nya arbetstillfällen skapas än som skulle ha varit fallet utan ett sådant system. Vid genomförandet kan det också leda till avskedanden, efter­som det kan tänkas gynna införandet av kapitalintensiva produktions­metoder inom existerande industrier. Sanuna problem kan väntas upp­komma inom området husligt arbete. Införande av ett sådant syslem bör därför enhgt SIDA:s mening kombineras med åtgärder för att be­reda produktiv sysselsättning åt befolkniugen antingen genom lönearbe-te eller genom att småjordbrukels produktivitet förbättras. Konventio­nen och rekommendationen bör bl.a. få till resultat att ILO och andra organisationer intensifierar sina ansträngningar att genom forskning och experiment utveckla den arbetsintensiva typen av industrier. Det

Prop. 1971:5

8

vore möjligen också lämpligt att överväga genomförande av minimilöne­systemet successivt med början inom de näringsgrenar som tillämpar modema produktionsmetoder.

Risken för alt lagstadgade minimilöner kan komma atl betraktas ock­så som maximilöner eller normallöner bör enligt SIDA:s mening också beaktas. Minimilönesystemens införande bör därför ske under former, som inte försvårar för de fackliga organisationerna - där sådana finns - att för olika medlemsgrupper förhandla sig fram till löner som över­stiger minimilöner.

SAF framhåller att de båda instrumenten har tillkommit med hänsyn till arbetsmarknads- och lönebildningsförhållanden som är vanliga i ut­vecklingsländerna. Det innebär atl de baserar sig på förutsättningar som är främmande för svenska förhållanden. Med hänsyn härtill är det en­ligt föreningen inle möjligt för Sverige vare sig att ratificera konven­tionen eller att ansluta sig till rekommendationen.

LO anser att instrumenten kan vara av stort värde för arbetstagare i länder med svag eller obefintlig fackföreningsrörelse och där ett socialt välfärdssystem saknas. För Sveriges vidkommande, där det sedan långa tider existerar ett fungerande förhandlingssystem baserat på väl utbygg­da arbetsmarknadsorganisationer och där det dessutom fiims ett funge­rande socialt system som garanti för individens och familjens minimi­standard, saknas f. n. behov av den typ av lagstiftning som förutsätts i konventionen och rekommendationen.

Enligt TCO.s mening saknar konventionen och rekommendationen intresse för svenska förhållanden. Emellertid kan instrumenten vara av betydelse vid planering av samarbetet med utvecklingsländema. De bör därför överlämnas till SIDA för beaktande vid biståndsplaneringen.

ILO-kommittén delar den uppfattning som kommit till uttryck i re­missyttrandena, nämligen alt ifrågavarande konvention och rekommen­dation saknar direkt intresse för Sveriges vidkommande. Huruvida de kan ha någon betydelse i samband med det svenska biståndet till ut­vecklingsländerna bör det i första hand ankomma på SIDA att bedöma. De torde därför böra överlämnas till SIDA för alt beaktas vid den fram­tida biståndsverksamhetens planering. Någon ytterligare åtgärd från statsmakternas sida torde inte vara påkallad.

3. Reviderad konvention om semester

Konferensen upptog till fömyad behandling frågan om revision av existerande konventioner om semester efter en förberedande behand­ling av detta ärende vid 1969 års arbetskonferens. En konvention antogs i ämnet med 213 röster för, 62 mot och 62 nedlagda. Av de svenska ombuden röstade regerings- och arbelstagarombuden för men arbets­givarombudet mot konventionens antagande.

Prop. 1971:5

9

Konventionens huvudsakliga innehåll

Liksom vid 1969 års behandling av ärendet blev ett av de första ämnen som kom upp tiU debatt i det av konferensen för ärendets be­handling tillsatta utskottet frågan om vilken räckvidd den planerade revisionen av semesterreglema skulle ges. Delvis sammanhängande med detta spörsmål var frågan om vilken form som skulle väljas för en ny-reglering. Resultatet av den förberedande behandlingen vid 1969 års arbetskonferens hade blivit ett förslag om en ny konvention. Den före­slagna konventionen skulle ersätta 1936 års konvention (mr 52). Genom alt den avsågs gälla för alla arbetstagare skulle den emellertid även be­röra de särskilda semesterregler som finns i konventionema 91, från 1949, om betald ledighet för sjömän och 101, från 1952, om semester för jordbruksarbetare samt plantagekonventionen, nr 110, från 1958. Arbetsbyrån hade däremot föreslagit två i sak identiska konventioner, den ena avsedd alt gälla för alla arbetstagare med undantag för sjö­män och jordbruksarbetare, den andra för jordbruksarbetare. I fråga om sjömännens semesterfrågor hade byrån föreslagit en resolution som innehöll en anmodan till arbetsorganisationens styrelse att initiera sjö­fartskommissionen till en snar översyn av bestämmelsema i 1949 års konvention i ljuset av de slutsatser i fråga om semesterrätten som 1970 års arbetskonferens väntades komma till.

Den lösning ulskotlel slutligen stannade för var en enda konvention, avsedd all gälla för alla arbetstagare utom sjömän (art. 2 mom. 1). Inom denna ram kan emellertid ratificerande stat välja mellan alt tillämpa reglerna över hela fältet eller godta konventionsförpliktelsema antingen enbart i vad avser arbetstagare i andra ekonomiska sektorer än jordbruk eller enbart vad gäller jordbruksarbetare (art. 15). I fråga om sjömän­nen följde utskottet arbelsbyråns resolutionsförslag.

Lösningen har karaktären av en kompromiss som tillkom på arbets­tagarsidans initiativ med så gott som enhäUigt stöd av regeringsombu­den men mot arbetsgivarrepresentanternas mening. Den är avsedd att markera arbetsorganisationens uppfattning att enhetliga principer skall gälla för alla arbetstagare i fråga om semester. Samtidigt tar den hänsyn till alt ett land kan vara ur stånd att omedelbart tillämpa dessa princi­per för vissa kategoriers del, särskilt jordbruksarbetarnas, och likaledes till att speciella förhållanden torde behöva beaktas inom sjöfartsnä­ringen.

Den föreslagna konventionen är avsedd atl för ratificerande stat trä­da i stället för 1936 års aUmänna semesterkonvention resp. 1952 års kon­vention om semester för jordbruksarbetare. 1952 års konvention skaU dock aUtjämt stå öppen för nya ratifikationer (art. 16).

Den reviderade konventionen är så uppbyggd att den skall kunna tillämpas både i länder där semeslerrätlen i första hand grundas på lag-

Prop. 1971:5

10

sliflning i en eller annan form - t. ex. Sverige med bestämmelser i ci­villag - och i länder där semesterrätten huvudsakligen regleras genom avtal mellan partema på arbetsmarknaden eller på andra liknande sätt. Avtalssystemet är förhärskande bl. a. i de anglosaxiska ländema. Enligt konventionen behövs således författningsreglering för att bringa kon­ventionen i tillämpning i ett land endast i den mån inte konventionens regler ges verkan genom koUektivavtal eller skiljedom eller på annat sätt som står i överensstämmelse med praxis i det enskilda landet och kan vara ändamålsenligt under de betingelser som råder i landet (art. 1).

Konventionen omfattar, som redan nämnts, alla arbetstagare utom sjömän. Undantag kan emellertid göras för begränsade kategorier ar­betstagare, vUkas förhållanden, med konventionens uttryckssätt, ger upphov tUl särskilda problem av betydande vikt avseende konventionens efterlevnad eUer avseende lagstiflningsmässiga eUer konstitutioneUa äm­nen. Sådana undantag måste föregås av att berörda arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer hörs, och undantagen måste redovisas i rap­porterna tiU InternationeUa arbetsorganisationen om konventionens till-lämpning (art. 2).

Beträffande semesterns längd bygger konventionen på konstruktio­nen att varje arbetstagare som konventionen är tiUämplig på skaU ha en årUg semester av bestämd minimilängd men att denna minimUängd skaU bestämmas för varje ratificerande stat av staten själv i en deklara­tion som bifogas ratifikationen. Minimisemestems längd kan således variera meUan olika länder som är bundna av konventionen. Den får dock inte understiga tre veckor för ett års tjänst - den regel som är kärnpunkten i konventionen (art. 3 mom. 1-3). I delta sammanhang bör framhåUas att konventionens detalj föreskrifter i viss utsträckning ankny­ter tiU denna treveckorsnorm i stäUet för tUl den semester som enligt vad förut sagts skall gäUa för det enskUda landet.

Varje stat som ratificerat konventionen kan i en senare deklaration bestämma att en längre semester än den vid ratifikationen angivna skall gälla (art. 3 mom. 4).

Den som ett år inte har den tjänstelid som krävs för rätt tUl full se­mester har enligt konventionen rätt tUl en semester som är proportionell mot längden av tjänstetiden under året (art. 4). Elt minimikrav på tjäns­tetid för varje rätt till semester kan dock fastställas på det nationella planet (art. 5 mom. 1).

Sättet för tjänstetidens beräkning i semesterhänseende bestäms också på det nationella planet. Däri ingår att faststäUa under vUka betingelser frånvaro från arbetet av sådana skäl utanför arbetstagarens kontroll som sjukdom, skada och moderskap skaU likställas med arbetad tid. I den semester som konventionen föreskriver som minimum får inte inräknas aUmänna helgdagar och sedvanUga fridagar. Vidare uttrycker konventionen principen att perioder av arbetsoförmåga till följd av

Prop. 1971:5

11

sjukdom eller skada inle får inräknas i denna minimisemester. Betingel­serna för principens tillämpning bestäms emeUertid nationellt (art. 5 mom. 2-4 och art. 6).

Semesterlönen (art. 7) skall för hela semestertiden motsvara minst arbetstagarens normala eller genomsnittliga lön och däri skall ingå mot­värdet i kontanter av naturaförmåner, frånsett ständiga förmåner som utgår vare sig arbetstagaren har semester eller ej (mom. 1). Enligt mom. 2 i artikeln skall semesterlönen utgå i förskott såvida inle annat överenskommits.

Sådan semester som skall utgå i oavbruten följd skall las ul senast inom ett år och återstoden senast inom 18 månader från utgången av intjänandeårel (art. 9).

Konventionen innehåller också regler om semesterns förläggning, se­mesterersätlning och ogiltighet av en utfästelse att avslå från semes­ter m. m. Av dessa regler bör särskilt nämnas art. 10, enligt vilken i vis­sa fall samråd mellan arbetsgivare och arbetstagare om förläggningen av semestem skall äga rum. En bestämmelse i art. 13 medger att sär­skUda regler ges på det nationeUa planet för det faU att en arbetstagare under semestern ägnar sig åt förvärvsarbete som strider mol ändamålet med semestern.

Slutligen föreskriver konventionen all effektiva åtgärder, svarande mot det sätt varpå konventionsbestämmelsema ges verkan, skaU vidtas för att säkerstäUa riktig tUlämpning och efterlevnad av författningar el­ler avtalsbestämmelser om semester, genom tillfyUeslgörande inspektion eller annorledes.

Svenska bestämmelser

De bestämmelser som bör beaktas vid prövning äv frågan om en svensk ratificering av konventionen är lag den 17 maj 1963 (nr 114) om semester. För vissa arbetstagare med radiologiskt arbete gäller lag sam­ma dag (nr 115) om förlängd semester.

Yttranden

Yttranden har avgivits av SAF, LO, TCO och ILO-kommillén.

SAF framhåUer att regeln i artikel 7 mom. 2, som innebär att se­mesterlön skaU betalas före semestern såvida inte annat överenskom­mits, är strängare än motsvarande regel i den svenska semeslerlagen. Vidare finns i svensk lag ingen motsvarighet tiU bestämmelsen i ar­tikel 10 av konventionen, vilken som huvudregel föreskriver atl ar­betstagaren eUer representant för denne skall höras innan lidpunkten för semestern fastställs.

Föreningen påpekar vidare all svensk lag innebär atl semestern aUtid

Prop. 1971:5

12

skall utgå under det år som är semesterår enUgt lagen. Semesterlagen går i detta hänseende längre än konventionens artikel 9, som medger att semestern skjuts över tiU elt annat år.

Slutligen ifrågasätter föreningen om Sverige kan uppfylla konventio­nens krav på en minimisemester av tre veckor med hänsyn tiU helgdags­reglerna i artikel 6, liksom bestämmelserna om tUlsyn över konventio­nens efterlevnad i artikel 14. Sammanfattningsvis kommer föreningen tiU slutsatsen all del inle är möjligt att ratificera konventionen för svenskt vidkommande.

LO är av den uppfattningen all konventionen kan ratificeras, ehuru det först synes krävas ändringar i semeslerlagen. I vart fall torde sådan ändring krävas med hänsyn lill artikel 7, mom. 2.

Enligt TCO:s mening borde konventionen i sill reviderade skick ra­tificeras av Sverige. I syfte atl undamöja eventuella ratifikationshinder borde möjUgheterna att företa erforderiiga justeringar i den svenska semeslerlagstiftningen allvarligt prövas.

ILO-kommittén erinrar om all de nordiska ländernas regeringar år 1961 i en gemensam skrivelse tUl ILO framförde förslag om revision av 1936 års konvention (nr 52) om semester. Anledningen till förslaget var att konventionen framstod som otidsenlig i det alt semesterns längd bestämts lill bara sex arbetsdagar om året. Genom en revision skuUe man eventuellt också lyckas få lill stånd ändringar i vissa detaljbestäm-melser som utgjorde ratifikationshinder för Norge och Sverige.

Inle heller den nya, reviderade konventionen synes emellertid kunna ratificeras av Sverige utan alt gällande svensk semesterlagstiflning änd­ras. Åtminstone på en punkt lorde konventionen innehålla elt klart ra­tifikationshinder, nämligen då det gäller kravet i artikel 7 mom. 2 atl semesterlön skaU utbetalas före semesterledigheten såvitt annat ej över­enskommits. En sådan bestämmelse är mer vittgående än vad som före­skrivs i den svenska semeslerlagen. Såsom framgår av Svenska arbets­givareföreningens yttrande anser föreningen att det föreligger ratifika-lionshinder på en rad ytterligare punkter.

Kommittén finner det angelägel all konventionen kan ratificeras av Sverige. I elt nordiskt ämbelsmannaulskott pågår f. n. en utredning om harmonisering av de nordiska ländemas semesterlagstiflning. Frågan om i vilka avseenden den svenska semeslerlagen innefattar ralifikationshin-der kan lämpligen övervägas i anslutning tUl detta utredningsarbete.

4. Rekommendation om särskilda program för sysselsättning och utbild­ning av ungdom i ulvecklingssyfte

Även frågan om särskilda program för sysselsättning och utbildning av ungdom i utvecklingssyfle slutbehandlades vid 1970 års konferens

efter en första diskussion vid konferensen år 1969. Konferensen antog

Prop. 1971:5

13

med 311 röster, ingen emot och 26 nedlagda en rekommendation i äm­net. Samtliga svenska ombud röstade för rekommendationen.

Rekommendationens huvudsakliga innehåll

Inom det utskott som av konferensen tillsattes för frågans behand­ling betonades myckel starkt att problemet att finna arbete ät det stora antal ungdomar som nu strömmar tiU arbetsmarknaden i utvecklings­ländema är en av mänsklighetens aUvarligaste frågor. Såväl industri-som utvecklingsländer berörs av detta problem. I avvaktan på dess slutiiga lösning måste man skapa möjligheter för att bereda ungdomama yrkesutbildning och samtidigt främja landets utveckling.

Rekommendationen skiljer på två huvudtyper av program. Den ena avser att tillgodose ungdomar som inte fått del av existerande undervis­ning eller yrkesutbildning eller kunnat utnyttja de normala sysselsäli-ningsmöjUgheterna på arbetsmarknaden. De bör beredas möjhgheter att få allmänutbUdning, yrkesträning och erfarenhet av arbetslivet så alt de kan göra insatser i landets uppbyggnad och själva skaffa sig värde­fulla kunskaper. Den andra huvudtypen av program avser unga män­niskor, som redan har en viss utbildning. Dessa människor bör beredas möjlighet att utnyttja sina kunskaper i samhällets tjänst.

Den nya rekommendationen anges vara tillämpUg på särskilda pro­gram avsedda att sälta ungdomar i stånd att deltaga i verksamhet som är inriktad på landels ekonomiska och sociala utveckling och alt för­värva utbildning, yrkesskicklighet och erfarenhet som på lång sikt un­derlättar deras framtida förvärvsverksamhet och främjar deras delta­gande i samhällslivet. I fortsättningen skiljer rekommendationen på de två huvudtyper av program som nyss angetts.

Vissa allmänna principer räknas upp vUka är tiUämpliga på båda typerna. Programmen bör utformas inom ramen för landets utvecklings­planer och bör samordnas med planer som är inriktade på att uppnå full sysselsättning. Vidare bör programmen inte dubblera eller föregripa andra åtgärder inom den ekonomiska politiken eUer utvecklingen av ordinarie undervisnings- eller utbildningsprogram, och de bör inte hel­ler fungera på ett sätt som kan leda tiU lägre arbetsnormer. De i pro­grammen deltagandes tjänster bör inte utnyttjas tiU förmån för enskilda personer eller företag. Varje program bör vara inriktat på att väma om människans värdighet samt utveckla personligheten och känslan av individueUt och socialt ansvar. Programmen bör genomföras utan diskri­minering på grund av ras, hudfärg, köa, trosbekännelse, poUtisk upp­fattning, nalioneU härkomst eller socialt ursprung och bör användas för att aktivt främja lika möjligheter och behandling. Programmens mål bör klart anges och regelbundet revideras.

I den del av rekommendationen som behandlar aUmänna principer 

2*    Riksdagen 1971.1 saml. Nr 5

Prop. 1971: 5

14

fastslås vidare att dellagande i de särskilda programmen bör vara fri-vilUgl. Undanlag får medges endast genom lagstiftning och om full överensstämmelse föreligger med bestämmelsema i konventionema om tvångsarbete och sysselsättningspolitik. I rekommendationen lämnas exempel på tUlåtna undantag. Det stadgas att, om undantag medges, deltagarna i största möjliga utsträckning bör få välja fritt meUan olika verksamhetsformer och olika regioner inom landet.

Rekommendationen övergår härefter lill att separat behandla var och en av de två huvudtyperna av de särskilda programmen. Den första huvudtypen omfattar program som syftar till att ge ungdomar, som i frå­ga om utbildning eUer eljest är missgyimade, sådan utbildning och yrkes­skicklighet och sådana arbetsvanor som är nödvändiga för en menings­full och lönande ekonomisk verksamhet, att förmå ungdomen att del­taga i landels ekonomiska och sociala utveckling samt att bereda ung­domar som annars skulle vara arbetslösa en nyttig sysselsättning inom ramen för landets ekonomiska och sociala utveckling.

Tiden för dellagande i dessa program bör begränsas för all medge ett så stort antal ungdomar som möjhgt att genomgå dem. Programmen bör koncentreras på alt förbereda deltagarna för yrken i vilka de har utsikter och möjligheter lUl nyttigt arbete. Programmen bör vidare inne­fatta en kompletterande undervisning, som sätts i relation till föreUg­gande behov, och de bör beakta den roll som deltagarna eventueUt kan spela för att stimulera andra personer och ge dem kvalifikationer för en sådan roll. Arbetsprojekt som utförs i samband med dessa program bör väljas med beaktande av framför aUt förväntade bidrag till utvecklingen och deltagarnas sysselsätlningsmöjUgheter samt deras utbildningsvärde och deras investeringsvärde (uttryckt i relationen kostnader/resultat). Därefter lämnas anvisningar om tjänstgöringsviUkor samt om urval och utbildning av personal, och ett antal rekommendationer lämnas om hjälp åt dellagarna vid deras framtida yrkesval.

Den del av rekommendationen som behandlar den andra huvudtypen av särskUda program - avsedda att stimulera ungdomar som redan har en viss utbUdning att deltaga i sitt lands utveckling - följer i stort sett samma mönster men med vissa modifikationer.

Sludigen innehåller rekommendationen anvisningar om administrati­va åtgärder, däri inbegripet deltagande från arbetsgivar-, arbetstagar-och ungdomsorganisationers sida, finansiering, tUlsyn och revision av programmen samt om intemationellt samarbete.

Yttranden

över rekommendationen har yttranden inhämtats från arbetsmark­nadsstyrelsen, SIDA, SAF, LO, TCO och ILO-kommittén.

Prop. 1971:5

15

Arbetsmarknadsstyrelsen erinrar om att styrelsen i ett tidigare avgi­vet yttrande över förslag till rekommendation i ärendet framhålUt att man aUtför ensidigt betonat programmens samhäUsnytta, medan indivi­dens egna utvecklingsmöjligheter ägnats mindre uppmärksamhet. I den nu föreliggande rekommendationen har man beaktat dessa synpunkter. Bl. a. anges att deltagama i de särskUda programmen bör i mån av be­hov få ett visst mått av allmänna kunskaper. Dessutom bör man vid placeringen ta vederbörUg hänsyn tUl kvalifikationer och anlag samt låta deltagarna i största möjliga utsträckning välja fritt mellan oUka verksamhetsgrenar och meUan olUca regioner inom landet.

Även i övrigl anser styrelsen att rekommendationen i sin slutiiga ut­formning stämmer väl överens med vad styrelsen tidigare framfört. Styrelsen har därför inget ytterligare att anföra i ärendet.

SIDA hänvisar tUl yttrande som SIDA år 1969 avgav tiU ILO-kom­mittén. Häri anförde SIDA i huvudsak följande.

Rekommendationen kan betecknas som en modifiering av de konven­tioner mot tvångsarbete som ILO antog 1930 och 1957. En sådan mo­difiering är önskvärd, eftersom tvångsarbetskonventionema inte i tiU­räcklig grad log hänsyn tiU de särskilda förhåUanden, som råder i många u-länder och därför fick en utformning, som skapat betydande svårig­heter i sådana länder att i lämphga former mobiUsera ungdom för sam­hällsbyggande och utvecklingsarbete. Det motstånd, som tidigare rests mot tanken att införa generell plikt för u-landsungdom att - eventueUt som ett altemativ tUl mUilärtjänst under en bestämd period deltaga i sådant uppbyggnadsarbete, har numera fått mindre bärkraft, bl. a. sedan det inselts alt frivilligheten i praktiken kan innebära urvalsmetoder, som gyimar eUer missgynnar vissa grupper i samhäUet.

Möjligheten alt utnyttja ungdomsprogrammen tiU en viss grundläg­gande utbildning av deltagarna ges betydande utrymme i förslagstexten. Vikten av att det tillfäUe, som civUtjänsten medför att meddela under­visning i skUda frågor av betydelse för individen och landet inle för­summas, bör hävdas med eftertryck.

En noggrann planering av programmen för tjänsten är väsentiig, inte minst för att i möjligaste mån se tiU att ungdomama meddelas utbUdning och erfarenheter som är tUlämpliga på arbetsmarknaden, när program­met avslutals. Samtidigt som det är väsentiigt att programmen utformas så atl de inle isolerar deltagama från samhället, utan tvärtom sätter dem i stånd att arbeta för att förbättra det, är det väsentiigt att deltagama själva inte isoleras från utformningen av programmen utan får möjlighet alt medverka däri.

SIDA framhåller slutiigen betydelsen av att ILO på olika sätt fram­gent följer utvecklingen av rekommendationens tUlämpning i u-ländema och genom lämpliga biståndsåtgärder bidrar tUl att programmen får en

Prop. 1971:5

16

ändamålsenlig utformning. Verksarahet av detta slag kan alltså länkas erbjuda möjligheter tUl ett samarbete med biståndsorgan, vars bistånds-register innefattar volontärtjänst och fredskårsinsatser.

SAF framhåller att de program som åsyftas i rekommendationen främst är avsedda att genomföras i länder med bristande utbUdnings-resurser och stor arbetslöshet. I Sverige och de flesta övriga industrUän­der erfordras inle program av detta slag vid sidan av gängse utbUdnings-och arbetsmarknadspolitiska åtgärder. För flertalet utvecklingsländer däremot bör programmen kunna bidra tiU en. lösning av sysselsättnings­problemen för ungdom.

Den utformning instrumentet fått möjliggör enligt föreningens mening en anpassning lill skiftande förhållanden och fömtsättningar i olika län­der. Föreningen finner det tiUfredsstäUande att man rekommenderar alt deltagande i programmen i princip skaU vara frivUligt, och att särskUd hänvisning därvid görs till existerande konventioner om tvångsarbete och sysselsättningspolitik.

Del främsta syftet med programmen bör vara att ge deltagarna en god yrkesutbildning för att de skall kunna göra en produktiv insats på den öppna arbetsmarknaden. För att programmen skall kunna praktiskt ge­nomföras krävs en omfattande informations- och rådgivningsverksamhet jämsides med erfarenhetsutbyte mellan länder som prövat olika program. ILO bör på olika sätt bistå denna verksamhet.

LO avstår från att yttra sig över rekommendationen med hänsyn tUl att den huvudsakUgen berör förhåUandena i utveckUngsländema. TCO finner att rekommendationen kan vara av betydelse vid planeringen av samarbetet med utvecklingsländerna och att den därför bör överlämnas till SIDA för beaktande vid biståndsplaneringen.

ILO-kommittén finner inte ardedning att i detalj kommentera rekom­mendationen. Som framgår av rekommendationstexten är instmmentet inriktat på länder och regioner där det finns omedelbara och trängande behov av tillfälliga åtgärder för ungdom vid sidan av ordinarie utbUd­nings- och sysselsättningsprogram.

För länder med stor arbetslöshet och bristande utbUdningsresurser kan givetvis program av detta slag ha stor betydelse för landet som helhet och särskilt för de ungdomar som genom programmen ges sysselsättning och UtbUdning. Kommittén vUl särskUt understryka att ungdomama bör ges sådan utbUdning och praktisk erfareiihet som är tUlämplig på arbets­marknaden när ett program avslutats och att de paralleUt med arbete och yrkesutbUdning bör få undervisning i allmänna ämnen som ökar deras handlingsberedskap i ett föränderligt samhälle.

I Sverige lorde även fortsättningsvis ungdomens behov av utbUdning och sysselsättning tUlgodoses inom ramen för den normala arbetsmark­nads- och utbUdningspolitiken. Den antagna rekommendationen saknar därför aktualitet för svenska förhållanden.

Prop. 1971: 5

17

Pä samma sätt som i fråga om de båda instrumenten rörande minimi­löner vUl kommittén föreslå atl rekommendationen inte skaU föranleda annan åtgärd än att den överlämnas tUl SIDA för att vid behov beaktas i samband med biståndsverksamhetens planering.

Departementschefen

Vid InternationeUa arbetskonferensens femtiofjärde sammanträde, år 1970, antogs dels tre instrument som berör utvecklingsländema, nämligen en konvention och en rekommendation om minimUöner samt en rekom­mendation om sysselsättning och utbUdning av ungdom i utvecklings­syfte, dels en konvention om semester.

Vad beträffar de tre förstnämnda instrumenten, dvs. konventionen (nr 131) om fastställande av minimilöner med särskild hänsyn till utvecklings­länderna och rekommendationen (nr 135) i samma ämne samt rekom­mendationen (nr 136) om särskilda program för sysselsättning och utbild­ning av ungdom i utvecklingssyfte delar jag ILO-kommitléns uppfattning att dessa instrument saknar direkt intresse för svenska förhåUanden. Del kan emellertid tänkas alt instmmenten kan ha viss betydelse i samband med del svenska biståndet till utvecklingsländema. I första hand lorde en bedömning härav böra ankomma på SIDA. Jag föreslår därför i likhet med ILO-kommittén alt instmmenten överlämnas tiU SIDA för att vid behov beaktas i samband med biståndsverksamhetens planering.

I fråga om konventionen (nr 132) om semester viU jag erinra om alt denna utgör en revision av 1936 års konvention (nr 52) i samma ämne. Såsom ILO-konmiittén framhållit har det för de nordiska ländema sedan länge framstått såsom angeläget atl få tUl stånd en revision av sistnämnda konvention, som på gmnd av vissa bestämmelser av teknisk art inte kun­nat ratificeras av Sverige.

Sedan numera en reviderad semesterkonvenlion antagits av ILO måste emellertid konstaleras alt med hänsyn tiU innehåUet i vissa detaljbe-slämmelser inte heller den reviderade konventionen kan ratificeras av S\'erige utan att gäUande svenska semesterlagstiflning ändras. Jag delar ILO-kommitléns åsikt alt del är angeläget alt en svensk ratificering kan komma liU stånd.

Enligt ILO-kommitléns mening kan frågan om i vUka avseenden den svenska semesterlagen innefattar ratificeringshinder lämpUgen övervägas i anslutning tiU del utredningsarbete som bedrivs av ett nordiskt ämbels­mannaulskott beträffande spörsmålet om harmonisering av de nordiska ländemas semesterlagstiflning. Jag delar denna uppfattning. När resul­tatet av övervägandena föreligger får frågan tas upp om de lagändringar som behövs för att möjliggöra en ratifikation.

Under åberopande av det anförda hemställer jag, att Kungl. Maj.t bereder riksdagen tillfälle

Prop. 1971:5

18

att avge yttrande över vad jag anfört om de vid InternationeUa ar­betskonferensens femtiofjärde sammanträde antagna internationeUa in­strumenten.

Med bifaU tUl vad föredraganden sålunda med in­stämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Maj:t Konungen alt tiU riksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bUaga tiU detta proto­koll utvisar.

Ur protokoUet: Britta Gyllensten

Prop. 1971:5

19

Bilaga 1

Convention (No. 131) concerning Minimum Wage Fixing, with Special Reference   to   Developing   Countries

The General Conference of the In­ternational Labour Organisation,

Having been convened at Geneva by the Governing Body of the Inter­national Labour Office, and having met in its Fifly-fourth Session on 3 June 1970, and

Noting the terms of the Min­imum Wage-Fixing Machinery Con­vention, 1928, and the Equal Remu-neralion Convention, 1951, which have been widely ratified, as well as of the Minimum Wage Fixing Machinery (Agriculture) Conven­tion, 1951, and

Considering that Ihese Conven­tions have played a valuable part in prolecting disadvantaged groups of wage earners, and

Considering that the time has come to adopt a further instrument complementing these Conventions and providing protection for wage earners against unduly low wages, which, while of general application, pays special regard to the needs of developing countries, and

Having decided upon the adoption of certain proposals with regard to minimum wage fixing machinery and related problems, with special reference to developing countries, which is the fifth item on the agenda of the session, and

Having deterinined that these pro­posals shall lake the form of an in­ternational Convention,

adopts this twenty-second day of June of the year one thousand nine hundred and sevenly the following Convention, which may be cited as the Minimum Wage Fixing Conven­tion, 1970:

(översättning)

Konvention (nr 131) om fastställan­de av minimilöner med särskild hän­syn till utvecklingsländerna

Internationella arbetsorganisatio­nens allmänna konferens,

som av styrelsen för Internatio­nella arbetsbyrån sammankallats till Geneve och där samlats den 3 juni 1970 till sitt femliofjärde samman­träde,

som beaktar bestämmelserna i 1928 års konvention om metoder för fastställande av minimilöner och 1951 års konvention om lika lön, vil­ka vunnit vidsträckt ratificering, saml 1951 års konvention om meto­der för fastställande av minimilöner inom jordbruket,

som finner att dessa konventioner lämnat ett värdefullt bidrag till skyddet av eftersatta löntagargrup­per,

som finner alt tiden nu är inne alt antaga ännu ett instrument som kompletterar dessa konventioner och ger löntagarna skydd mol otillbörligt låga löner och som, ehuru allmän­giltigt, likväl särskilt beaktar utveck­lingsländernas behov,

som beslutat antaga vissa förslag rörande metoder för fastställande av minimilöner och därmed samman­hängande problem med särskild hänsyn till utvecklingsländerna, vil­ken fråga utgör den femte punkten på sammanträdets dagordning,

och som beslutat atl dessa förslag skall taga form av en konvention.

antager denna den tjugoandra dagen i juni månad år nittonhundrasjuttio följande konvention, som kan be­nämnas 1970 års konvention om fast­ställande av minimilöner.

Prop. 1971:5

20

Artide 1

1.

Each Member of Ihe Interna­tional Labour Organisation which ratifies this Convention underlakes to establish a system of minimum wages which covers all groups of wage earners whose terms of em-ploymenl are such that coverage would be appropriate.

2.

The competent authority in each counlry shall, in agreement or after full consultation with the represen­tative organisations of employers and workers concerned, where such exist, détermine the groups of wage earners to be covered.

3.    Each Member which ralifies

this Convention shall list in the firsl

report on the application of Ihe Con­

vention submitted under artide 22 of

Ihe Constitulion of Ihe International

Labour Organisation any groups of

wage earners which may not have

been covered in pursuance of this

Artide, giving the reasons for not

covering Ihem, and shall state in

subsequent reports the position of

its law and praclice in respect of the

groups not covered, and the extent

to which effect has been given or is

proposed to be given to the Conven­

tion in respect of such groups.

Artikel 1

1.

Varje medlem av Internationel­la arbetsorganisationen som ratifi­cerar denna konvention åtager sig all införa ett system för minimilö­ner, som omfattar alla grupper av löntagare, vilkas anställningsvillkor är sådana att de lämpligen bör om­fattas av systemet.

2.

Vederbörande myndighet i var­je land skall tillsammans med eller efter ingående samråd med berörda representativa arbetsgivar- och ar­betstagarorganisationer, där sådana finns, bestämma ilka grupper av löntagare som skall omfattas av sys­temet.

3.

Varje medlem som ratificerar denna konvention skall i den första rapport angående konventionens till-lämpning, som avges enligt artikel 22 i Internationella arbetsorganisa­tionens stadga, förteckna alla grup­per av löntagare som eventuellt inle har kunnat omfattas av systemet i enlighet med denna artikel och sam­tidigt angiva skälen för sådana un­danlag, och skall i efterföljande rap­porter angiva dels den ståndpunkt dess lagstiftning och praxis intar i fråga om de icke omfattade grupper­na, dels i vilken utsträckning kon­ventionen har genomförts eller av­ses atl genomföras i fråga om såda­na grupper.

Artide 2

1.

Minimum wages shall have the force of law and shall not be subject lo abatement, and failure to apply them shall make the person or per­sons concerned liable to appropriate penal or other sanctions.

2.

Subject to the provisions of par­agraph 1 of this Artide, Ihe freedom of collective bargaining shall be fully respect ed.

Artikd 2

1.

Minimilöner skall ha samma verkan som lag och skall inte kunna sänkas; underlåtenhet att tillämpa dem skall kunna medföra lämpliga straffpåföljder eller andra påföljder för vederbörande person eller per­soner.

2.

Med förbehåll för bestämmel­serna i mom. 1 av denna artikel skall rätten alt föra kollektivavtalsför­handlingar till fullo respekteras.

Prop. 1971:5

21

Artide 3

The elements to be taken into con­sidération in determining the levd of minimum wages shall, so far as possible and appropriate in relation to national praclice and conditions, include

(a)

the needs of workers and their famiiies, taking into account Ihe general levd of wages in the counlry, the cost of living, social se­curity benefits, and the relative liv­ing standards of other social groups;

(b)

economic factors, induding the requirements of economic devel­opment, levels of productivity and Ihe desirability of attaining and maintaining a high levd of employ-ment.

Artikd 3

De faktorer som skall beaktas vid fastställande av minimilönernas nivå skall, så långt det är möjligt och lämpligt med hänsyn till praxis och förhållandena i varje land, inbegripa

a)

arbetstagarnas och deras fa­miljers behov under hänsynstagande till den allmänna lönenivån i landet, levnadskostnader, sociala trygghets­förmåner och andra socialgruppers relativa levnadsstandard;

b)

ekonomiska faktorer, däri in­begripet den ekonomiska utveckling­ens krav, produktiviteten samt önsk­värdheten av att uppnå och vidmakt­hålla en hög sysselsättningsnivå.

Artide 4

1.

Each Member which ratifies this Convention shall create and/or maintain machinery adapted to na­tional conditions and requirements whereby minimum wages for groups of wage earners covered in pursu­ance of Artide 1 thereof can be fixed and adjusted from time to time.

2.

Provision shall be made, in con-nection with the establishment, op­eration and modification of such machinery, for full consullalion with representative organisations of em-plojers and workers concerned or, where no such organisations exisl, representatives of employers and workers concerned.

3.

Wherever it is appropriate to Ihe nature of Ihe minintum wage fixing machinery, provision shall al­so be made for the direct participa-tion in its operation of

(a) representatives of organisa­tions of employers and workers con­cerned or, where no such organisa­tions exist, representatives of em­ployers and workers concerned, on a basis of equalily;

3*    Riksdagen 1971. 1 saml. Nr 5

Artikel 4

1.

Varje medlem som ratificerar denna konvention skall skapa och/ eller vidmakthålla efter nationella förhållanden och krav anpassade metoder, genom vilka minimilöner för de grupper av löntagare som av­ses i artikel 1 i konventionen kan fastställas och från tid till annan justeras.

2.

Åtgärder skall vidtagas för in­gående samråd med berörda repre­sentativa arbetsgivar- och arbetsta-garorganisalioner eller, där sådana organisationer icke finns, med repre­sentanter för berörda arbetsgivare och arbetstagare i samband med fast­ställande och genomförande av samt ändringar i sådana metoder.

3.

Där det med hänsyn lill meto­derna för fastställande av minimi­löner är lämpligt skall åtgärder ock­så vidtagas för direkt medverkan i metodernas genomförande av

a) representanter för berörda ar­betsgivar- och arbetstagarorganisa­tioner eller, där sådana icke finns, representanter för berörda arbets­givare och arbetstagare, på lika vill­kor;

Prop. 1971:5

22

(b) persons having recognised competence for represenling Ihe gen­eral inlerests of the counlry and ap-pointed after full consultation with representative organisations of em­ployers and workers concerned, where such organisations exist and such consultation is in accordance with national law or praclice.

b) personer med erkänd kompe­lens alt företräda landels allmänna intressen och som utsetts efter in­gående samråd med berörda repre­sentativa arbetsgivar- och arbets­tagarorganisationer om sådana finns och om sådant samråd står i över­ensstämmelse med nationell lagstift­ning och praxis.

Artide 5

Appropriate measures, such as ad­equate inspection reinforced by oth­er necessary measures, shall be tak­en to ensure the effective application of all provisions relating to mini­mum wages.

Artikel 5

Lämpliga åtgärder, t. ex. tillfreds­ställande inspektion förstärkt med andra erforderliga åtgärder, skall vidtagas för alt garantera en effek­tiv tillämpning av alla bestämmelser som berör minimilöner.

Artide 6

This Convention shall not be re-garded as revising any exisling Con­vention.

Artikel 6

Denna konvention skall icke anses innebära revision av någon existe­rande konvention.

Artide 7

The formål ratifications of this Convention shall be oommunicaled to the Director-General of Ihe Inter­national Labour Office for registra-tion.

Artikel 7

De officiella ratifikationerna av denna konvention skall delges Inter­nationella arbelsbyråns generaldi­rektör och registreras av honom.

Artide 8

1.

This Convention shall be bind-ing only upon Ihose Members of the International Labour Organisation whose ratifications have been regis­tered with the Director-General.

2.

It shall come into force twelve months after the date on which the ratifications of two Members have been registered with the Director-General.

3.

Thereafter, this Convention shall come into force for any Mem­ber twelve months after the date on which ils ratification has been re­gistered.

Artikel 8

1.

Denna konvention är bindande endast för de medlemmar av Inter­nationella arbetsorganisationen vil­kas ratifikationer registrerats av ge­neraldirektören.

2.

Den träder i kraft tolv måna­der efter det två medlemmars rati­fikationer registrerats av generaldi­rektören.

3.

Därefter träder denna konven­tion i kraft för varje medlem tolv månader efter den dag, då dess ra­tifikation registrerats.

Prop. 1971:5

23

Artide 9

1.

A Member which has ratified Ihis Convention may denounce it af­ter the expiration of ten years from the date on which the Convention first comes into force, by an act com­municated to the Director-General of Ihe International Labour Office for registration. Such denunciation shall not take effect until one year after the date on which it is registered.

2.

Each Member which has rati­fied this Convention and which does not, within Ihe year following the expiration of the period of ten years mentioned in the preceding para­graph, exercise the right of denun­ciation provided for in this Artide, will be bound for another period of ten years and, thereafter, may de­nounce this Convention at the expi­ration of each period of ten years un­der Ihe terms provided for in this Artide.

Artikd 9

1.

Medlem som ratificerar denna konvention kan, sedan tio år förflu­tit frän den lidpunkt då konventio­nen först trädde i kraft, uppsäga densamma genom skrivelse som del­ges Internationella arbelsbyråns ge­neraldirektör för registrering. Upp­sägningen träder ej i kraft förrän ett år efter det den registrerats.

2.

Varje medlem, som ratificerar denna konvention och icke inom ett år efter utgången av den i föregåen­de mom. nämnda tioårsperioden gör bruk av den uppsägningsrätt som medges i denna artikel, skall vara bunden för en ny period av tio år och kan därefter på de i denna arti­kel föreskrivna villkoren uppsäga konventionen vid utgången av varje tioårsperiod.

Artide 10

1.

The Director-General of Ihe In­ternational Labour Office shall noti­fy all Members of the International Labour Organisation of Ihe registra­tion of all ratifications and denun-ciations communicated lo him by Ihe Members of the Organisation.

2.

When notifying Ihe Members of the Organisation of the registra­tion of the second ratification com­municated to him, the Director- Gen­eral shall draw the altention of the Members of the Organisation to Ihe date upon which the Convention will come into force.

Artikel 10

1.    Inlernalionella arbelsbyråns ge­

neraldirektör skall underrätta samt­

liga medlemmar av Internationella

arbetsorganisationen om registre­

ringen av alla ratifikationer och upp­

sägningar, som delgivils honom av

organisationens medlemmar.

2.    När generaldirektören underrät­

tar organisationens medlemmar om

registreringen av den andra ratifi­

kationen i ordningen, som delgivits

honom, skall han fästa medlemmar­

nas uppmärksamhet på den dag då

konventionen kommer att träda i

kraft.

Artide 11

The Director-General of the Inter­national Labour Office shall com-municate to the Secrelary-General of the United Nations for registration in accordance with Artide 102 of the

Artikd 11

Internationella arbelsbyråns gene­raldirektör skall för registrering jämlikt artikel 102 av Förenta Natio­nernas stadga lämna Förenta Natio­nernas   generalsekreterare   fullstän-

Prop. 1971:5

24

Charter of the United Nations full particulars of all ratifications and acts of denunciation registered by him in accordance with the provi­sions of the preceding Artides.

diga upplysningar om varje ratifika­tion och uppsägning, som registre­rats av honom enligt bestämmelser­na i föregående artiklar.

Artide 12

At such limes as il may consider necessary the Governing Body of the International Labour Office shall present to the General Conference a report on Ihe working of this Con­vention and shall examina the desir­ability of placing on the agenda of the Conference the question of ils revision in whole or in part.

Artikel 12

Närhelst Internationella arbelsby­råns styrelse finner del erforderligt skall styrelsen förelägga Internatio­nella arbetsorganisationens allmän­na konferens en redogörelse för kon­ventionens tillämpning och överväga om det finns skäl att på konferen­sens dagordning uppföra frågan om dess revision, helt eller delvis.

Artide 13

1.    Should the Conference adopt a

new Convention revising this Con­

vention in whole or in part, then, un­

less the new Convention otherwise

provides

(a)

the ratification by a Member of the new revising Convention shall ipso jure involve the immediate de­nunciation of this Convention, not­withslanding the provisions of Ar­tide 9 above, if and when the new revising Convention shall have come into force;

(b)

as from the date when the new revising Convention comes into force this Convention shall cease to be open to ratification by the Mem­bers.

2.    This Convention shall in any

case remain in force in its actual

form and conlent for those Members

which have ratified it but have not

ratified the revising Convention.

Artikel 13

1.    Om konferensen antager en ny

konvention, varigenom förevarande

konvention helt eller delvis revide­

ras, och den nya konventionen ej fö­

reskriver annat,

a)

skall, utan hinder av bestäm­melserna i artikel 9, en medlems ra­tifikation av den nya konventionen i sig innefatta omedelbar uppsäg­ning av förevarande konvention, un­der förutsättning att den nya kon­ventionen trätt i kraft;

b)

skall från den dag, då den nya konventionen träder i kraft, föreva­rande konvention icke längre kun­na ratificeras av medlemmarna.

2.    Förevarande konvention skall

likväl förbli gällande till form och

innehåll för de medlemmar som ra­

tificerat densamma men icke ratifi­

cerat den nya konvention, varigenom

förevarande konvention revideras.

Artide 14

The English and French versions of the text of this Convention are equally authoritative.

Artikd 14

De engelska och franska texterna till denna konvention skall ha lika vitsord.

Prop. 1971:5

25

Bilaga 2

Convention    (No.    132)    concerning

Annual Holidays with Pay   (revised

1970)

The General Conference of the In­ternational Labour Organisation,

Having been convened at Geneva by the Governing Body of the Inter­national Labour Office, and having met in its Fifty-fourth Session on 3 June 1970, and

Having decided upon the adoption of certain proposals with regard lo holidays with pay, which is the fourlh item on the agenda of the ses­sion, and

Having determined that these pro­posals shall take the form of an in­ternational Convention,

(översättning)

Konvention (nr 132) om semester (reviderad  1970)

Internationella arbetsorganisatio­nens allmänna konferens,

som av styrelsen för Internatio­nella arbetsbyrån sammankallats till Geneve och där samlats den 3 juni 1970 till sitt femtiofjärde samman­träde,

och beslutat antaga vissa förslag rörande semester, vilken fråga utgör den fjärde punkten på sammanträ­dets dagordning,

samt beslutat, att dessa förslag skall taga form av en internationell konvention.

adopts this twenty-fourth day of June of the year one thousand nine hundred and sevenly the following Convention, which may be cited as the Holidays with Pay Convention (Revised), 1970:

antager denna den tjugofjärde dagen i juni månad år nittonhundrasjuttio följande konvention, som kan be­nämnas 1970 års reviderade semes­terkonvention.

.Artide 1

The provisions of this Convention, in so far as they are not otherwise made effective by means of collec­tive agreements, arbitralion awards, court decisions, slatutory wage fix­ing machinery, or in such other man-ner consistent with national praclice as may be appropriate under nation­al conditions, shall be given effect by national laws or regulations.

Artikel 1

Bestämmelserna i denna konven­tion skall, i den mån de icke ges ver­kan genom kollektivavtal, skiljedo­mar, domstolsavgöranden, lagstad­gade metoder för fastställande av lö­ner eller på sådant annat med natio­nell praxis överensstämmande sätt, som kan vara tillämpligt under na­tionella förhållanden, ges verkan ge­nom nationella lagar eller föreskrif­ter.

Artide 2

1. This Convention applies to all employed persons, with the excep-tion of seafarers.

Artikel 2

1. Denna konvention är tillämplig på alla arbetstagare med undantag av sjömän.

Prop. 1971:5

2.     In   so  far  as   necessary,  mea-

,sures may be taken by the competent

authority or through Ihe appropri­ate machinery in a counlry, after consultation with the organisations of employers and workers con­cerned, where such exist, to exclude from the application of this Conven­tion limited categories of employed persons in respect of whose employ-ment special problems of a substan­tial nature, relating to enforcement or to legislative or constitulional matters, arise.

3.     Each Member which ratifies

this Convention shall list in the first

report on the application of the Con­

vention submitted under artide 22

of the Constitulion of the Interna­

tional Labour Organisation any cat­

egories which may have been ex­

duded in pursuance of paragraph 2

of this Artide, giving the reasons for

such exdusion, and shall state in

subsequent reports the position of

its law and practice in respect of

the categories exduded, and Ihe ex­

tent to which effect has been given

or is proposed to be given lo the Con­

vention in respect of such categories.

26

2.

I den mån del är nödvändigt kan åtgärder vidtagas genom den myndighet som är behörig eller de metoder som är tillämpliga i ett land, efter hörande av berörda arbetsgivar-och arbetstagarorganisationer där så­dana finns, för att från tillämpning­en av denna konvention utesluta be­gränsade kategorier av anställda, vil­kas anställning ger upphov till sär­skilda problem av betydande vikt av­seende konventionens efterlevnad el­ler avseende lagstiflningsmässiga el­ler konstitutionella ämnen.

3.

Varje medlem som ratificerar denna konvention skall i den första rapport angående konventionens till-lämpning, som avges enligt artikel 22 i Internationella arbetsorganisa­tionens stadga, förteckna alla kate­gorier av personer som kan ha ute­slutits med tillämpning av mom. 2 av denna artikel och samtidigt an­giva skälen för sådana undantag, och skall i efterföljande rapporter angiva dels den ståndpunkt dess lagstift­ning och praxis intar i fråga om de uteslutna kategorierna, dels i vilken utsträckning konventionen har ge­nomförts eller avses att genomföras i fråga om sådana kategorier.

Artide 3

1.

Every person lo whom this Convention applies shall be entitled lo an annual paid holiday of a spec­ified minimum length.

2.

Each Member which ralifies this Convention shall specify the length of the holiday in a dédara­tion appended to its ratification.

3.

The holiday shall in no case be less than three working weeks for one year of service.

4.

Each Member which has rati­fied this Convention may subse­quentiy notify the Director-General of the International Labour Office, by a further dédaration, that it spec-

Artikel 3

1.

Varje person på vilken denna konvention är tillämplig skall vara berättigad till en årlig betald semes­ter av en stipulerad minimilängd.

2.

Varje medlem som ratificerar denna konvention skall uppge den stipulerade semesterns längd i en deklaration som bifogas dess ratifi­kation.

3.

Semestern skall i intet fall un­derstiga tre arbetsveckor för ett års tjänst.

4.

Varje medlem som har ratifi­cerat denna konvention kan senare underrätta Internationella arbelsby­råns generaldirektör genom en ytter­ligare   deklaration   att   medlemmen

Prop. 1971:5

ifies a holiday longer than that spec­ified at the lime of ratification.

27

stipulerar en längre semester än den som angivits vid liden för ratifika­tionen.

Artide 4

1.

A person whose length of serv­ice in any year is less than that required for the full enlitlement pre­scribed in the preceding Artide shall be entitled in respect of that year to a holiday with pay proportionate to his length of service during that year.

2.

The expression "year" in para­graph 1 of this Artide shall mean the calendar year or any other peri­od of the same length deterinined by the competent authority or through the appropriate machinery in the counlry concerned.

Artide 5

1.

A minimum period of service may be required for entitlement to any annual holiday with pay.

2.

The length of anj' such quali-fying period shall be determined by the competent authority or through the appropriate machinery in the counlry concerned but shall not ex­ceed six months.

3.

The manner in which length of service is calculated for the purpose of holiday entitlement shall be de­termined by the competent authority or through the appropriate machin­ery in each counlry.

4.

Under conditions to be deter­mined by the competent authority or through the appropriate machinery in each counlry, absence from work for such reasons beyond the control of the employed person concerned as illness, injury or mäternity shall be counted as part of the period of service.

Artikel 4

1.

En person, vars tjänstetid un­der ett år understiger vad som krävs för den fulla semesterrätt som före­skrivits i föregående artikel, skall för nämnda år vara berättigad till en betald semester som är propor­tionell mot längden av hans tjänste­tid under året.

2.

Uttrycket »år» i första mom. av denna artikel skall avse kalender­år eller varje annan period av sam­ma längd, som bestämmes av behörig myndighet eller genom tillämpliga metoder i det berörda landet.

Artikel 5

1.

En minsta tjänstetid kan krä­vas för rätt till årlig betald semester.

2.

Längden av denna minsta tjäns­tetid skall bestämmas av behörig mjndighet eller genom tillämpliga metoder i det berörda landet men skall ej överstiga sex månader.

3.

Det sätt, på vilket tjänstetidens längd beräknas för semesterrätt, skall fastställas av behörig myndig­het eller genom tillämpliga metoder i varje land.

4.

Under betingelser som skall fastställas av behörig myndighet el­ler genom tillämpliga metoder i varje land skall frånvaro från arbetet av sådana skäl, varöver arbetstagaren ej råder, som sjukdom, skada eller havandeskap räknas in i tjänste­tiden.

Artide 6

1. Public and customary holidays, whether or not they fall during the

Artikel 6

1. Allmänna  helgdagar   och   sed­vanliga fridagar skall icke, vare sig

Prop. 1971:5

28

annual holiday, shall not be counted as part of the minimum annual holi­day with pay prescribed in Artide 3, paragraph 3, of this Convention.

2. Under conditions to be deter­mined by the competent authority or through the appropriate machinery in each counlry, periods of incapaci-ty for work resulting from sickness or injury may not be counted as part of the minimum annual holiday with pay prescribed in Artide 3, para­graph 3, of this Convention.

de infaller under semestern eller ej, räknas in i den minsta årliga se­mester som föreskrivits i artikel 3 mom. 3 i denna konvention.

2. Under betingelser som skall fastställas av behörig myndighet el­ler genom tillämpliga metoder i varje land får perioder av arbetsoförmåga till följd av sjukdom eller skada icke inräknas i den minsta årliga semes­ter som föreskrivits i artikel 3 mom. 3 i denna konvention.

Artide 7

1.

Every person taking the holi­day envisaged in this Convention shall receive in respect of the full period of that holiday at least his normal or average remuneration (in­duding the cash equivalent of any part of that remuneration which is paid in kind and which is not a per­manent benefit continuing whether or not the person concerned is on holiday), calculated in a manner lo be determined by the competent au­thority or through the appropriate machinery in each counlry.

2.

The amounts due in pursuance of paragraph 1 of this Artide shall be paid to the person concerned in advance of the holiday, unless oth­erwise provided in an agreement ap­plicable to him and the employer.

Artikel 7

1.

Envar som åtnjuter i denna konvention avsedd semester skall under hela semestertiden erhålla minst sin normala eller genomsnitt­liga lön (inräknat motvärdet i kon­tanter av varje del av lönen som ut­går in natura och som icke är en ständig förmån, idgående vare sig arbetstagaren åtnjuter semester eller ej), beräknad på ett sätt som fast­ställes av behörig myndighet eller genom tillämpliga metoder i varje land.

2.

Den ersättning som skall utgå enligt mom. 1 av denna artikel skall utbetalas till arbetstagaren före se­mestern, såvida icke annat beslämts i en mellan denne och arbetsgivaren gällande överenskommelse.

Artide 8

1.

The division of the annual holi­day with pay into parts may be au­thorised by the competent authority or through the appropriate machin­ery in each counlry.

2.

Unless otherwise provided in an agreement applicable lo the employ­er and the emplojed person con­cerned, and on condition that the length of service of the person con­cerned entilles him to such a period, one of the parts shall consist of at least two uninterrupted working weeks.

Artikel 8

1.

Uppdelning av den. årliga se­mestern kan medges av behörig myndighet eller genom tillämpliga metoder i varje land.

2.

Såvida icke annat har bestämts i en mellan vederbörande arbetsgi­vare och arbetstagare gällande över­enskommelse och under förutsätt­ning att arbetstagarens tjänstetid medför rätt till så lång ledighet, skall en av delarna bestå av åtminstone två oavbrutna arbetsveckor.

Prop. 1971:5

29

Artide 9

1.

The uninterrupted part of the annual holiday with pay referred to in Artide 8, paragraph 2, of this Convention shall be granted and taken no låter than one year, and the remainder of the annual holiday with pay no låter than eighteen months, from the and of the yaar in raspad of which the holiday entitla-ment has arisen.

2.

Any part of the annual holiday which exceeds a stated minimum may be postponad, with the consent of the employad person concerned, beyond tha period specified in para­graph 1 of this Articla and up to a further specified time limit.

3.

The minimum and the time limit referred to in paragraph 2 of this Artide shall be datarmined by the competent authority aftar con­sultation with tha organisations of employers and workers concarnad, or through collective bargaining, or in such other manner consistent with national practice as may ba ap­propriate under national conditions.

Artikel 9

1.

Sådan årlig semester, som en­ligt artikel 8 mom. 2 i denna kon­vention skall utgå i oavbrutan följd, skall ges och utnyttjas senast inom ett år, och återstoden .av den årliga semestern senast inom adarton må­nader, räknat från utgången av dal år, undar vilket semasterrätten in­tjänats.

2.

Varje del av semestern som övarstiger ett fastställt minimum kan mad vadarböranda arbetstagares samtycke uppskjutas utövar dan tid­rymd som angås i mom. 1 av denna artikel och intill en ytterligare be­stämd tidsgräns.

3.

Det minimum och den tids­gräns som åsyftas i mom. 2 av danna artikel skall fastställas av behörig myndighat aftar berörda arbelsgivar-och arbetstagarorganisationars hö­rande ellar genom kollektivavtal el­ler på sådant annat, med nationell praxis övarensstämmande sätt, som kan vara tillämpligt under national­la förhållanden.

Artide 10

1.

The time at which the holiday is to be taken shall, unlass it is fixad by regulation, collactiva agreement, arbitralion award or othar means consistent with national practice, be datarmined by tha employer after consultation with the employed per­son concerned or his representatives.

2.

In fixing the tima at which the holiday is lo ba lakan, work raquira-mants and the opportunitias for rest and relaxation available to the em­ployed person shall ba taken into account.

Artikel 10

1.

Tidpunkten för samestern skall, såvida den icka bastämts genoin för­fattning, kollektivavtal eller skilje­dom allar på annat mad nationell praxis överensstämmande sätt, fast­ställas av arbelsgivaran efter höran­de av arbetstagaren eller dennas re­presentanter.

2.

När lidpunkten för semestern bestämmes skall tagas i beräkning såväl de krav arbetet ställer som de möjligheter till vila och avkoppling som står arbetstagaren till buds.

Artide 11

An employed person who has com-pleted a minimum period of service corresponding to that which may be required undar Articla 5, paragraph

Artikel 11

En arbetstagare, som har fullgjort en sådan minsta tjänstetid som mot­svarar vad som kan ha krävts enligt artikel 5 mom. 1 i denna konvention

Prop. 1971:5

30

1, of this Convention shall receive, upon termination of employment, a holiday with pay proportionate to the length of service for which ha has not received such a holiday, or compensation in lieu thereof, or the equivalent holiday credit.

skall, då anställningen upphört, ar-hålla semaster svarande mot dan tjänstatid, för vilken han icka har erhållit sådan ledighet, ersättning härför ellar motsvarande tillgodoha­vande i samastarkassa.

Artide 12

Agreemants to rdinquish tha right to tha minimum annual holiday with pay prescribed in Artide 3, para­graph 3, of this Convention or to forgo such a holiday, for compen­sation or olharwisa, shall, as appro­priate to national conditions, be null and void or be prohibited.

Artikel 12

Överanskommalsar att eftergiva rätten till den minsta årliga semes­ter som föreskrivits i artikel 3 mom. 3 i denna konvention, allar att avslå från sådan semester, mot ersättning eller annorledes, skall, alltefter vad som svarar mot nationella förhållan­dan, vara ogiltiga ellar förbjudas.

Artide 13

Special rules may be laid down by the competent authority or through the appropriate machinery in each counlry in respect of cases in which the employed parson engages, during the holiday, in a gainful activity con-flicting with the purposa of the holi­day.

Artikel 13

Särskilda regler kan fastställas av behörig myndighat eller genom till­lämpliga metoder i varje land för fall då arbetstagaren under sames­tarn ägnar sig åt förvärvsarbete som strider mot ändamålet med semes­tern.

Artide 14

Effective measures appropriate to tha manner in which effect is given to the provisions of this Convention shall be lakan to ansure tha proper application and enforcement of re­gulations or provisions concerning holidays with pay, by means of ade­quate inspection or otherwise.

Artikel 14

Effektiva åtgärder, svarande mot det sätt på vilket verkan ges denna konventions bestämmelser, skall vidtagas för alt säkerställa riklig tillämpning och efterlevnad av för­fattningar eller avtalsbestämmelser om semaster, genom tillfyUeslgöran­de inspektion eller annorledes.

Artide 15

1.    Each Member may accept the

obligations of this Convention sepa-

rately

(a)

in respect of employed per­sons in economic seclors other than agriculture;

(b)

in respect of employed per­sons in agriculture.

2. Each Member shall specify in

Artikel 15

1.    Varje medlem kan antaga för­

pliktelserna i denna konvention se­

parat

a)

vad beträffar arbetstagare i andra sektorer av näringslivet än jordbruk;

b)

vad beträffar arbetstagare in­om jordbruket.

2. Varje medlem skall i sin rati-

Prop. 1971:5

31

its ratification whether it accepts the obligations of the Convention in re­spect of the persons covered by sub-paragraph (a) of paragraph 1 of this Artide, in respect of the parsons covarad by subparagraph (b) of par­agraph 1 of this Artide, or in re­spect of both.

3. Each Member which has on ratification accepted the obligations of this Convention only in respect aither of the persons covered by sub­paragraph (a) of paragraph 1 of this Artide or of the persons covered by subparagraph (b) of paragraph 1 of this Artide may subsequentiy notify the Director-General of the Interna­tional Labour Office that it accepts the obligations of the Convention in respect of all persons to whom this Convention applias.

fikation angiva huruvida medlem­men antager konventionens förplik-telsar vad beträffar de arbetstagare som avses i 1 mom. a) av denna ar­tikel, vad beträffar da arbetstagare som avsas i mom. 1 b) av denna ar­tikel, eller vad beträffar bägge kate-goriarna.

3. Varje medlem som vid ratifika­tionen har antagit konventionens förpliktelser enbart vad beträffar antingen de arbetstagare som avses i 1 mom. a) av denna artikel eller de arbatstagare som avses i 1 mom. b) av denna artikel kan senare un­derrätta Internationalla arbelsby­råns genaraldiraklör att medlemmen antager konventionens förpliktelser vad beträffar alla personer, på vilka denna konvention är tillämplig.

Artide 16

This Convention revises the Holi­days with Pay Convention, 1936, and the Holidays with Pay (Agriculture) Convention, 1952, on tha following terms:

(a)

acceptance of the obligations of this Convention in respect of em­ployed parsons in economic seclors othar than agriculture by a Member which is a party to the Holidays with Pay Convention, 1936, shall ipso jure involve the immediate denunciation of that Convention;

(b)

acceptance of the obligations of this Convention in respect of em­ployed persons in agriculture by a Member which is a party to the Holi­days with Pay (Agriculture) Con­vention, 1952, shall ipso jure involve the immediate danunciation of thal Convention;

(c)

the coining into force of this Convention shall not close the Holi­days with Pay (Agriculture) Con­vention, 1952, to further ratification.

Artikel 16

Genom denna konvention revide­ras 1936 års semesterkonvenlion och 1952 års konvention om samester in­om jordbruket undar följande vill­kor:

a)

antagande av danna konven­tions förpliktelser vad beträffar ar­betstagare i andra sektorer av nä­ringslivet än jordbruk från en med­lems sida, som är bunden av 1936 års semesterkonvention, skall i sig innebära omedelbar uppsägning av sistnämnda konvention;

b)

antaganda av denna konven­tions förpliktelser vad beträffar ar­betstagare i jordbruket från en med­lems sida, som är bunden av 1952 års konvention om semester inom jordbruket, skall i sig innebära ome­delbar uppsägning av sistnämnda konvention;

c)

ikraftträdandet av denna kon­vention skall icke hindra framtida ratifikation av 1952 års konvention om semester inom jordbruket.

Prop. 1971:5

32

Artiklarna 1724

Dessa artiklar är likalydande med artiklarna 714 av konventionen (nr 131) om fastställande av minimilöner med särskild hänsyn till utvecklings­länderna, dock att då i artikel 13 av sistnämnda konvention hänvisas till ar­tikel 9, detta i förevarande konvention motsvaras av en i artikel 23 upptagen hänvisning till artikel 19.

Prop. 1971:5

33

Recommendation (No. 135) concern­ing Minimum Wage Fixing, with Spe­cial Reference to Developing Countries

The General Confarenca of the In­ternational Labour Organisation,

Having baen convened at Ganava by the Governing Body of tha Inter­national Labour Office, and having mat in its Fifty-fourth Session on 3 June 1970, and

Notine the tarms of tha Minimum

Waga-Fixing Machinery Recommen­

dation, 1928, the Minimum Wage

Fixing Machinery (Agriculture) Re-

commandation, 1951, and tha Equal

Ramunaration

Recommendation,

1951, which contain valuable giiide-lines for minimum wage fixing bod-ias, and

Considering that experiance in more recent years has amphasised tha im-portance of certain additional con­siderations relating to minimum wage fixing, induding that of adop-ting criteria which will make sys­tems of minimum wages both an af-factiva instrument of social protac-tion and an alement in the stralagy of economic and social development, and

Considering that minimum waga fixing should in no way operate to the prejudice of tha exarcise and growtli of fraa collective bargaining as a maans of fixing wages higher than tha minimum, and

Having dacidad upon the adoption of certain proposals with regard lo minimum wage fixing machinery and related problems, with special reference to developing countries, which is the fifth itam on the agenda of tha session, and

Bilaga 3

(Översättning)

Rekommendation (nr 135) om fast­ställande av minimilöner med sär­skild hänsyn till utvecklingsländerna

Internationella arbetsorganisatio­nens allmänna konferens,

som av styrelsen för Internationel­la arbetsbyrån sammankallats till Ganava och där samlats dan 3 juni 1970 till sitt famtiofjärda samman­träde,

som beaktar anvisningarna i 1928 års rekommandation om metoder för fastställande av minimilöner, 1951 års rakommandation om metoder för fastställande av minimilöner inom jordbrukat samt 1951 års rekommen­dation om lika lön, vilka innehåller värdefulla riktlinjer för de organ som har till uppgift att fastställa minimi­löner,

som finner att arfaranheter från senare år givit vid handen att vissa ytterligare faktorer är av batydelse när dal gällar fastställande av mini­milöner, särskilt viktan av att såda­na kriterier antagas som medger att minimilönesystamen blir på en gång ett affektivt instrument för socialt skydd och ett element i den akono-miska och sociala utvacklingspolili-kan,

som finnar att fastslällanda av mi­nimilöner inte i något fall bör få manligt inverka på utövning och främjande av kollektiva förhand­lingar,

som beslutat antaga vissa förslag rörande metoder för fastställande av minimilöner och därmed samman­hängande problem mad särskild hän­syn till utvecklingsländerna, -dlken fråga utgör dan femte punkten på sammanträdets dagordning.

Prop. 1971:5

34

Having determined that tliasa pro­posals shall lake tha form of a Re­commendation,

och som beslutat att dessa för­slag skall taga form av en rekom­mendation.

adopts this twenty-second day of Juna of the yaar one thousand nine hundrad and sevenly the following Recommendation, which may be cit­ed as the Minimum Wage Fixing Re­commendation, 1970:

antager denna den tjugoandra da­gen i juni månad år nittonhundra­sjuttio följande rekommendation, som kan benämnas 1970 års rekom­mendation om fastställande av mi­nimilöner.

I. Purpose of Minimum Wage Fixing

1.

Minimum wage fixing should conslilute one element in a policy designed lo overcoma poverty and lo ensure tha satisfaclion of tha naeds of all workers and their famiiies.

2.

The fundamental purpose of minimum waga fixing should be to giva waga earners necessary social protection as regards minimum par-missible lavels of wages.

L Syftet med fastställande ay minimilöner

1.

Fastställande av minimilöner bör utgöra ett av elementen i en po­litik som syftar till atl bekämpa fat­tigdomen och lillfradsslälla arbets­tagarnas och deras familjers behov.

2.

Det grundläggande syftet med fastställandet av minimilöner bör vara att ge löntagarna erforderligt socialt skydd när det gäller lägsta tillåtna lönenivå.

II. 

Criteria for Determining the Level of Minimum Wages

3.    In determining the level of mi­

nimum wages, account should be

laken of the following criteria,

amongst olhars:

(a)

the needs of workers and their famiiies;

(b)

the general level of wages in the counlry;

(c)

the cost of living and changes Iherein;

(d) social security benefits;

(e)    tha relativa living standards

of othar social groups;

(f)     economic factors, induding

the requirements of economic de-

valopmant, lavels of productivity and

the desirability of attaining and

maintaining a high level of employ­

ment.

m.  Coverage of the Minimum Wage Fixing System

4.    The number and groups of wage

earners who are not covered in pur­

suance of Artide 1 of the Minimum

II.

Kriterier för att bestämma minimilönenivån

3. Vid bestämmandat av minimi­löner bör hänsyn tagas till bl. a. föl­jande kriterier:

a)

arbetstagarnas och deras fa­miljers behov;

b)

den allmänna lönenivån i lan­det;

c)

levnadskostnaderna och deras förändringar;

d) sociala Irygghetsförmåner;

a) andra socialgruppers relativa levnadsstandard;

f) ekonomiska faktorer, däri in­begripet dan ekonomiska utveckling­ens krav, produktiviteten saml önsk­värdheten av att uppnå och vidmakt­hålla en hög sysselsättningsnivå.

m. Omfattningen av systemet för fastställande av minimilöner

4. De löntagare som inte skyddas enligt artikel 1 i 1970 års konvention om fastslällanda av minimilöner bör,

Prop. 1971:5

Wage    Fixing    Convention,     1970, should be kapi to a minimum.

5. (1) The system of minimum wages may be applied to the wage earners covered in pursuance of Ar­tide 1 of the Convention either by fixing a single minimum wage of general application or by fixing a series of minimum wages applying to parlicular groups of workers.

(2) A system based on a single minimum wage

(a)

need not be incompatible with tha fixing of differenl råtes of min­imum wages in differenl regions or zones with a view to allowing for differences in cosls of living;

(b)

should not impair the effects of decisions, past or future, fixing minimum wages higher than the general minimum for parlicular groups of workers.

35

räknat i antal och grupper, vara så få som möjligt.

5. 1) Minimilönasystemal kan till-lämpas på da löntagare som skyddas enligt artikel 1 i konventionen, an­tingen genom att man fastställer en enhetlig minimilön som tillämpas allmänt eller genom atl man faststäl­ler en serie av minimilöner som till-lämpas på särskilda grupper av ar­betstagare.

2) Ett system som grundar sig på en enhetlig minimilön

a)

behöver inte vara oförenligt med elt fastställande av olika mini­milönesatser i skilda regioner eller zoner som är ägnat atl la hänsyn till olikheter i levnadskostnader;

b)

bör inle inverka på tidigare el­lar framtida beslut, varigenom högre minimilöner fastställes än det all­männa minimum för särskilda grup­per av arbetstagare.

IV. 

Minimum Wage Fixing Machinery System        FV. System för fastställande av minimilöner

6.    The minimum waga fixing ma­

chinery provided for in Artide 4 of

the Convention may take a variely

of forms, such as the fixing of min­

imum wages by

(a)

slatute;

(b)

decisions of the competent authority, with or without formål provision for taking account of re-commendations from other bodies;

(c)

decisions of wages boards or councils;

(d)    induslrial or labour courts or

tribunals; or

(e)    giving the force of law to pro­

visions of collective agreements.

7.    The consultation provided for

in paragraph 2 of Artide 4 of the

Convention should include, in parli­

cular, consultation in regard to the

following matters:

(a) the selection and application of the criteria for determining the level of minimum wages;

6.    De metoder för fastställande av

minimilöner som angås i artikel 4 i

konventionen kan vara av olika slag,

t. ex. fastställande av minimilöner

genom

a)

lagstiftning;

b)

beslut av behörig myndighet med ellar utan formell skyldighet att taga hänsyn lill rekommendationer från andra organ;

c)

beslut av lönanämnder eller lö­neråd;

d)    förlikningsnämndar eller ar­

betsdomstolar; eller

e)    upphöjande av kollektivavtals-

bestämmelser till lag.

7.    Det samråd som föreskrives i

artikel 4 mom. 2 i konventionen bör

särskilt inriktas på följande ämnen:

a) urval och tillämpning av kri­terier för bestämmandet av minimi­lönenivån ;

Prop. 1971:5

36

(b)

the rata or ratas of minimum wages to be fixed;

(c)

the adjustnient from time to tima of the rata or ratas of minimum wagas;

(d)    problems ancounterad in Ihe

enforcament of minimum wage lég­

islation;

(e)    the collaclion of data and tha

carrying out of studies for the in­

formation of minimum wage fixing

authorities.

8.

In countries in which bodies have baen sal up which advisa tha competent authority on miniminn waga questions, or to which tha gov-ernment has dalegated responsibility for minimum waga dacisions, the participation in the operation of minimum waga fixing machinery re­ferred lo in paragraph 3 of Artide 4 of the Convention should include membership of such bodies.

9.

The parsons reprasanting the general interests of tha counlry whosa participation in tha operation of minimum waga fixing machinery is provided for in Artide 4, para­graph 3, subparagraph (b), of the Convention should be suitably qiial-ified independent parsons who may, whera appropriate, ba public offi-cials with responsibilities in tha ar­eas of induslrial ralations or acono-mic and social planning or policy-making.

10.   To the axtent possibla in na­

tional circumstances, suffident re-

sources should be davoted to tha col­

laclion of statistics and other data

naadad for analytical studies of the

relevant economic factors, particu-

larly thosa mentioned in Paragraph

3 of this Recommendation, and their

probable evolution.

b)

den minimilönesats eller de minimilönesatsar som skall faststäl­las;

c)

periodisk justering av minimi-lönasatsan allar minimilönasatserna;

d)    problem som uppstår vid ge­

nomförandet av lagstiftning om mi­

nimilöner;

e)    insamling av uppgifter och

verkställande av utradningar för in­

formation åt myndigheter som har

lill uppgift att fastställa minimilö­

ner.

8.

I länder där organ har tillsatts med uppgift att lämna råd åt dan i minimilönafrägor behöriga myndig­haten eller till vilka regeringen har delegerat ansvaret för beslut i såda­na frågor bör den medverkan i ma-todarna för fastställande av minimi­löner som avses i artikel 4 mom. 3 i konventionen innefatta ledamotskap i sådana organ.

9.

De parsöner som raprasanterar landals allmänna intressen och vil­kas medverkan i metodarna för fast­ställande av minimilöner regiaras i artikel 4 mom. 3 b) i konventionen bör vara oberoenda, med lämpliga kvalifikationer utrustade parsöner, som där så är lämpligt, kan vara an­ställda i offentlig tjänst, med an­svar för sådana frågor som relatio­nerna mellan arbatsmarknadens par­ter ellar ekonomisk och social plane­ring ellar politikens utformning.

10.    I dan utsträckning förhållan­

dena i varje land så medger bör till­

räckliga medel anvisas för insamling

av statistiska nppgiftar samt andra

upplysningar som behövs för analys

av relevanta ekonomiska faktorer,

särskilt de i punkt 3 i denna rekom­

mendation angivna, samt den antag­

liga ulvacklingen av sådana faktorer.

V. Adjustment of Minimum Wages

11. Minimum  waga  råtes  should be  adj usted from lime to  tima  to

V. Justering av minimilöner

11. Minimilönasatser bör från tid lill annan justeras mad hänsyn till

Prop. 1971:5

take account of changes in tha cost of living and other economic con­ditions.

12.

To this end a review might be carried out of minimum wage råtes in relation lo the cost of living and other economic conditions either at ragular intervals or whenever such a review is considered appropriate in the light of variations in a cosl-of-living index.

13.

(1) In order to assist in Ihe application of Paragraph 11 of this Recommendation, periodical surveys of national economic conditions, in­duding trends in income per head, in productivity and in employment, unemployment and underemploy-menl, should be made lo the extent that national rasources permit.

(2) The frequency of such sur­veys should be determined in the light of national conditions.

37

ändringar i levnadskostnaderna och till andra ekonomiska förhållanden.

12.

I detta syfte torde en översyn av minimilönesatserna i relation lill levnadskostnaderna och andra eko­nomiska förhållanden böra företas antingen mad regelbundna mellan­rum eller närhelst en sådan över­syn anses lämplig på grund av varia­tioner i levnadskostnadsindex.

13.

1) För alt underlätta tillämp­ningen av punkt 11 i denna rekom­mendation bör periodiska översikter av landets ekonomiska förhållanden, däri inbegripet tendenser beträffan­de inkomsten per capita, produkti­vitet samt sysselsättning, arbetslös­het och undarsyssdsältning, företas i den utsträckning varje lands re­surser medger.

2) Frekvensen av sådana översik-ler bör beslämmas under hänsynsla­gande till da nationalla förhållande­na.

VI. 

Enforcement

14. Measures to ensure the effec­tive application of all provisions re­lating to minimum wages, as provid­ed for in Artide 5 of the Convention, should include the following:

(a)

arrangemanls for giving pub-licity to minimum wage provisions in languages or dialects underslood by workers who need protection, adapted where necessary to the needs of illiterate persons;

(b)

the employment of a suffi­dent number of adequatdy trained inspectors aquipped with the powers and facilities nacassary to carry out their duties;

(c)

adequate penalties for in-fringament of tha provisions relating to minimum wages;

(d)    simplification of legal pro­

visions and procedures, and other

appropriate means of enabling work­

ers effectivaly to exercise their rights

under minimum wage provisions, in­

duding the right lo recover amounts

VI. 

Genomförande

14. Åtgärder för att garantera eji effakliv tillämpning av alla bestäm­melser om minimilöner, på sätt som föreskrives i artikel 5 av konventio­nen, bör innefatta:

a)

åtgärdar för att på ett för ar­betstagare som är i behov av skydd begripligt språk sprida kännedom om bestämmelserna om minimilö­ner, varvid i mån av behov hänsyn bör tas till analfabatar;

b)

anställande av ett tillräckligt antal vederbörligen utbildade in­spektörer utrustade mad erforderli­ga befogenheter och möjligheter atl fullgöra sina uppgifter;

c)

lämpliga påföljder för överträ­delse av bestämmdsarna om mini­milöner ;

d)    förenkling av lagstiftning och

procedur samt vidtagande av andra

lämpliga åtgärder för att bereda ar­

betstagarna möjlighet att effektivt

göra sin rätt enligt minimilönebe­

stämmelsema gällande, däri inbegri-

Prop. 1971:5

38

by which they may have been under-paid;

(e)    the association of employers'

and workers' organisations in efforts

to protect workers against abuses;

(f)     adequate protection of work­

ers against viclimisalion.

pel rätten alt utkräva eventuellt in­ nehållen lön;

e)    dellagande av arbetsgivarnas

och arbetstagarnas organisationer i

strävanden alt skydda arbetstagarna

mot missbruk;

f)     tillfredsställande skydd för ar.

betstagarna mot repressalier.

Prop. 1971:5

39

Bilaga 4

Recommendation (No. 136) concern­ing Special Youth Employment and Training  Schemes  for Development Purposes

The General Conference of the In­ternational Labour Organisation,

Having been convened al Geneva by the Governing Body of the In­ternational Labour Office, and hav­ing met in ils Fiflj-fourth Session on 3 June 1970, and

Recalling the provisions of exisl­ing international labour Conventions and Recommendations on the train­ing and employment of young per­sons, in parlicular the Unemploy­ment (Young Persons) Recommen­dation, 1935, the Vocational Train­ing Recommendation, 1962, and the Employment Policy Convention and Recommendation, 1964, and

Considering that special youth em­ployment schemes and training schemes designed to give young per­sons the necessary skilts to enable them to adapt to the pace of a chang-ing sociaty and to lake an active part in the development of their country constitute an approach to youth em­ployment problems, supplemenlary to those of exisling instruments, and

Noting that the problems which this approach is intended to meet have only come into prominence on a wide scale in recent years, and

Considering thal il is important to adopt an instrument setting out the objectives, methods and safeguards of such special schemes, in such manner that they would be fully con­sistent with earlier international la­bour standards relevant to condi­tions of service Iherein, parlicularly

(Översättning)

Rekommendation   (nr 136)   om sär­skilda program för sysselsättning och utbildning av ungdom i utvecklings­syfte

Internationella arbalsorganisatio-nans allmänna konferens,

som av styrelsen för Internatio­nella arbetsbyrån sammankallats lill Geneve och där samlats den 3 juni 1970 till sitt femliofjärde samman­träde,

som erinrar om bestämmelserna i Inlernalionella arbatsorganisatio-nens redan existerande konventio­ner och rekommendationer om ut­bildning och sysselsättning av ung­dom, särskilt 1935 års rekommenda­tion om ungdomsarbetslösheten, 1962 års rekommendation om yrkes­utbildning och 1964 års konvention och rekommendation om sysselsätt­ningspolitik,

som anser atl särskilda program för sysselsättning och utbildning av ungdom, avsedda att ga ungdomarna de kunskaper de behöver för att kun­na anpassa sig till elt samhälle i för­ändring samt för atl ta aktiv del i sitt lands utveckling, är en metod för att angripa ungdomens sysselsätt­ningsproblem, som kompletterar i redan existerande instrument angiv­na metoder,

som konstaterar atl de problem, som man härigenom avser alt lösa, först under senare år har framträtt i större utsträckning,

som anser det viktigt att ett instru­ment anlages, som anger mål, meto­der och garantier för sådana särskil­da program på ett sådant sätt, att da blir fullt föranliga med tidigare antagna internationella arbetsnor­mer, som har betydelse för tjänst-görings\'illkoren inom programmen.

Prop. 1971:5

those of the Forced Labour Conven­tion, 1930, and Ihe Abolition of Forced Labour Convention, 1957, and

Having decided upon the adoption of certain proposals with regard to special youth employment and train­ing schemes for development pur­poses, which is the sixth item on the agenda of Ihe session, and

Having determined that these pro­posals shall lake the form of a Re­commendation,

adopts this twenty-third day of June of the year one thousand nine hund­red and sevenly Ihe following Re­commendation, which may be cited as the Special Youth Schemes Re­commendation, 1970.

40

särskilt 1930 års konvention om tvångsarbete och 1957 års konven­tion om avskaffande av tvångsarbete,

som beslutat antaga vissa förslag om särskilda program för sysselsätt­ning och utbildning av ungdom i ul­vecklingssyfte, vilken fråga utgör den sjätte punkten på konferensens dagordning,

och som beslutat att dessa förslag skall taga form av en rekommenda­tion

antager denna dan tjugotredje dagen i juni månad år nittonhundrasjuttio följande rekommendation, som kan benämnas rekommendation om sär­skilda program för ungdom, 1970.

I. Nature of Special Schemes

1.    (1) This Recommendation ap­

plies lo special schemes designed to

enable young persons to take part in

activities directed to the economic

and social devalopment of their

country and to acquire education,

skills and experience facilitaling

their subsequent economic activity

on a lasting basis and promoling

their participation in society.

(2) These schemas are hereinaf-ter referred to as "special schemes".

2.    The following may be regarded

as special schemes for Ihe purpose

of this Racommandation:

(a)

schemas which meet needs for youth employment and training not yet met by exisling national educa-tional or vocational training pro­grammes or by normal opportunilies on the employment märket;

(b)

schemes which enable young persons, especially unemployed young persons, who have education-al or tachnical qualifications which are needed by tha community for development, parlicularly in the eco­nomic, social, edncational or health

I. De särskilda programmens art

1.    1) Denna rekommendation om­

fattar särskilda program avsedda att

sätta ungdomar i stånd att deltaga

i verksamhet som är inriktad på

landets ekonomiska och sociala ut­

veckling och att förvärva utbildning,

yrkesskicklighet och erfarenhet som

på lång sikt underlättar deras fram­

tida förvärvsverksamhet och främ­

jar deras deltagande i samhällslivet.

2) Dessa program kallas i det föl­ jande »särskilda program».

2.    Som särskilda program i danna

rekommendations maning kan be­

traktas :

a)

program som i fråga om sys-salsättning och utbildning av ung­dom fyller behov som ännu inte till­godosetts av befintliga nationella un­dervisnings- eller yrkesutbildnings­program eller av normala möjligheter på arbetsmarknaden;

b)

program som gör det möjligt för ungdomar, särskilt arbetslösa ungdomar, vilka har sådan utbild­ning eller sådana tekniska kvalifika­tioner som samhället behöver för utveckling, särskilt på det sociala och ekonomiska området samt inom

Prop. 1971:5

fields, to use their qualifications in the service of the community.

41

utbildning och hälsovård, alt använ­da sina kvalifikationer i samhällets tjänst.

II. 

General Principles

3. (1) Special schemes should be organised within the framework of national development plans where these exist and should, in parlicular, be fully integraled with human re-sources plans and programmes di­rected towards the achievement of full and productive employment as well as with regular programmes for the education and training of young people.

(2) Special schemes should have an interim charactar to meet current and pressing economic and social needs. They should not duplicate or prejudice other measures of econo­mic policy or the development of regular edncational or vocational training programmes nor be regard­ed as an alternative to these mea­sures and these regular programmes.

(3)    - Special schemes should not

ba operated in a manner likely lo

lower labour standards nor should

the services of participants Iherein

ba used for tha advantage of private

persons or undertakings.

(4)     Special schemes should pro­

vide participants, where appropriate,

with at laast a minimum level of

education.

4.

The essential elements of every special schema should include the safeguarding of human dignity and the development of the personalily and of a sansa of individual and social responsibility.

5.

Special schemes should be ad-minislered without discrimination on the basis of race, colour, sex, religion, political opinion, national extraclion or social origin; they should be used for the active pro-

II. 

Allmänna principer

3. 1) De särskilda programmen bör utformas inom ramen för lan­dels utvecklingsplaner, där sådana finns, och de bör framför allt helt samordnas med planer för mänskliga resurser och med program, som är inriktade på att uppnå full och pro­duktiv sysselsättning liksom med ordinarie undervisnings- och yrkes­utbildningsprogram för ungdom.

2)

De särskilda programmen bör vara av tillfällig karaktär för att till­godose omedelbara och trängande ekonomiska och sociala behov. De bör icke dubblera eller föregripa andra åtgärder inom den ekonomis­ka politiken eller utvecklingen av or­dinarie undervisnings- eller yrkesut­bildningsprogram och bör inte hel­ler betraktas som ett alternativ till dessa åtgärder och dessa ordinarie program.

3)

De särskilda programmen bör icke fungera på elt sätt som kan le­da till lägre arbetsnormer. Ej heller bör da i programmen deltagandes tjänster utnyttjas lill fördel för en­skilda personer eller företag.

4)

De särskilda programmen bör, i mån av behov, bibringa deltagarna åtminstone ett minimum av allmän­na kunskaper.

4.

I varje särskilt programs hu­vudinnehåll bör ingå alt värna om människans värdighet samt att ut­veckla personligheten och känslan av individuellt och socialt ansvar.

5.

De särskilda programmen bör genomföras ulan diskriminering på grund av ras, hudfärg, kön, trosbe­kännelse, politisk uppfattning, na­tionell härkomst eller socialt ur­sprung. De bör användas för att ak-

Prop. 1971:5

motion   of  aquality  of  opportunity and trealment.

6.

The purposes and objectives of each special schema and the catego­ries of participants should be clearly defined by the competent authority and should be subjact lo periodic review in the light of experience.

7.

(1) Participation in special schemas should be volunlary; excep-tions may be parmitted only by leg­islative action and where thera is full complianca with the terms of axisting intarnalional labour Con­ventions on forced labour and em­ployment policy.

(2)     Schemes in respect of which

excaptions may be so parmitted may

include

(a)

schemes of education and training involving obligatory enrol-ment of unemployed young people within a definite period after the age limit of regular school altendance;

(b)

schemas for young people who have previously accepted an obliga­tion to serva for a definite period as a condition of being enabled to ac­quire education or lechnical qualifi­cations of special value to the com­munity for development.

(3)     Where excaptions are so par­

mitted, participants should, lo the

greatast possible extent, be given a

free choica among differenl available

forms of activity and differenl re­

gions within tha country and due

account should be taken in their

assignment of their qualifications

and aptiludas.

8.    The conditions of service of

participants in special schemes

should be clearly defined by the

competent authority; they should be

in conformily with the legal provi­

sions governing minimum age for

admission to employment and in

harmony with other legal provisions

applicable lo young persons in regu­

lar training or in normal employ­

ment.

42

tivt främja lika möjligheter och be­handling.

6.

Varje särskilt programs mål, syfta och ddtagarkalegorier bör va­ra klart definierade av behörig myn­dighet och bör göras till föremål för regelbunden översyn på grundval av gjorda erfarenheter.

7.

1) Deltagandet i särskilda pro­gram bör vara frivilligt. Undanlag får medges endast genom lagstift­ning och om full överensstämmelse föreligger med föraskriftarna i exis­terande internationella arbetskon-vantioner om tvångsarbete och sys­selsättningspolitik.

2)    Da program, från vilka sådana

undantag får medges, kan innefatta

följande:

a)

undervisnings- och yrkesut-bildningsprogram, som omfattar ob­ligatoriskt deltagande av arbetslös ungdom inom en bestämd period ef­ter uppnåendet av den åldersgräns då den normala skolplikten upphört;

b)

program för ungdom, som på förhand åtagit sig viss tjänstgöring under en bestämd period som elt vill­kor för att få möjligheter alt skaffa sig utbildning eller tekniska kvalifi­kationer av särskilt värde för sam­hällets utveckling.

3)    Om sådana undanlag medgi­

vits bör deltagarna i största möjliga

utsträckning få fritt välja mellan oli­

ka verksanihetsformer och olika re­

gioner inom landet och vederbörlig

hänsyn bör vid deras placering tas

lill deras kvalifikationer och anlag.

8. Villkoren för deltagarnas tjänst­göring i de särskilda programmen bör klart anges av behörig m3mdig-het. De bör överensstämma med före­skrifterna om minimiålder för an­vändande till arbete samt harmonie­ra med övriga föreskrifter som gäl­ler för ungdom i ordinarie utbild­ning eller normal sysselsättning.

Prop. 1971:5

9.    Participants should continue to

have the opportunity of member­

ship in youth or trade union organi­

sations of their choice and of taking

part in their activities.

10.    There should be formål proce­

dures for appeal by participants

against decisions concerning their

recruitmenl, their admission or their

conditions of service, as well as in­

format grievance procedures lo deal

with minor complaints.

ni. Schemes Which Meet Needs for Youth Employment and Training Not Yet Met by Existing National Educational or Vocadonä Training Programmes or by Normal Opportu­nilies on the Employment Märket

A. Pur poses

11.    As appropriate to national

needs and circumstances, special

schemas to which this Part of this

Recommendation applies should

serve one or more of Ihe following

specific purposes:

(a)

to give young persons who are educationally or otherwise disadvan­taged such education, skills and work habits as are necessary for use-ful and remunerative economic ac­tivity and for integration into soci­ety;

(b)

to involve young persons in national economic and social devel­opment, induding agricultural and rural development;

(c)

to provide useful occupation related lo economic and social de­velopment for young persons who would otherwise be unemployed.

43

9.    Deltagarna bÖr bibehålla möj­

ligheten att vara medlemmar i ung­

domssammanslutningar eller fackli­

ga organisationer efter eget fritt val

samt att deltaga i dessas verksam­

het.

10.    Det bör finnas ett formellt för­

farande som gör det möjligt för del­

tagarna att anföra besvär mot beslut

om deras rekrytering, antagande el­

ler tjänstgöringsvillkor samt ett in­

formellt förfarande för behandling

av smärre klagomål.

10. Program som fyller behov i fråga om sys­selsättning och utbildning av ungdom men som ännu inte tillgodosetts av befintliga nationella undervisnings- eller yrkesutbildningsprogram eller ay normala möjligheter på arbets­marknaden

A. Syften

11.    Allt efter landets behov och

förhållanden bör de särskilda pro­

gram, på vilka denna avdelning av

rekommendationen äger tillämpning,

tjäna ett eller flera av följande syf­

ten, nämligen:

a)

att ge ungdomar, som i fråga om utbildning eller eljest är miss­gynnade, sådan utbildning och yr­kesskicklighet samt sådana arbets­vanor som är nödvändiga för en me­ningsfull och lönande ekonomisk verksamhet samt för anpassning tUl samhället;

b)

att förmå ungdomen att delta­ga i landets ekonomiska och sociala utveckling, däri inbegripet jord­bruksnäringens och landsbygdens utveckling;

c)

att bereda ungdomar som i an­nat fall skulle vara arbetslösa en i förhållande till ekonomisk och so­cial utveckling nyttig sysselsättning.

B. Participation

12. In selecting young persons to participate in special schemes, the following should be taken into ac­count :

(a) age  and   education,   training

B. Deltagande

12. Vid urvalet av ungdomar för deltagande i de särskilda program­men bör hänsyn tagas till följande faktorer:

a)  ålder   samt   eventuell   utbild-

Prop. 1971:5

and work experience if any, in rela­tion, according to the nature of the scheme, to the aim of extending the opportunities of disadvantaged young persons, to ability to benefit from the scheme and to ability to contribute to the scheme;

(b)

mental and physical aptitude for the tasks to be performed, both as a participant and subsequentiy;

(c)

the extent to which the expe­rience to be acquired in the scheme is likely to anhance the further op­portunities of the young persons concerned and their potential use-fulness in economic and social de­velopment.

13.

Age-limits for participation which are appropriate to the training offered and the work to be per­formed in differenl kinds of special schemes should be specified by the competent authority and should take account of international labour stan­dards regarding minimum age for admission to employment.

14.

Special schames should allow as large a number of young persons as possible to transfer to normal eco­nomic activity or to regular educa­tional or vocational training pro­grammes and the period of partici­pation schould accordingly be limit-ed.

15.

In all special schemes, appro­priate action should be taken to en­sure that befora admission each participant fully understands all the conditions of service, induding rules of conduct that may exist, the work content of the scheme, the required training and entitlements during the period and at the time of termination of service.

44

ning, yrkesutbildning och arbetser­farenhet, varvid, beroende på pro­grammets art, bör beaktas nödvän­digheten av att öka missgynnade ungdomars möjligheter samt veder-börandes förmåga att tillgodogöra sig programmet och att bidra till dess genomförande;

b)

intellektuell och fysisk lämp­lighet för de uppgifter som de har att utföra under och efter sitt del­tagande i programmet;

c)

i vilken omfattning den inom programmets ram förvärvade erfa­renheten kan förväntas förbättra ve­derbörande ungdomars vidare ut­komstmöjligheter och deras använd­barhet i landets ekonomiska och so­ciala utveckling.

13.

Behörig myndighet bör fast­ställa åldersgränser för deltagandet, vilka bör rätta sig efter den utbild­ning som erbjuds och det arbete som skall utföras inom olika typer av särskilda program samt taga hänsyn till internationella arbetsnormer om minimiålder för användande till ar­bete.

14.

De särskilda programmen bör underlätta för ett så stort antal ung­domar som möjligt att placeras i nor­mal yrkesverksamhet ellar att övergå till ordinarie undervisnings- och yr­kesutbildningsprogram och tiden för deltagandet bör därför vara begrän­sad.

15.

Vid varje särskilt program bör man genom lämpliga åtgärder sörja för att varje deltagare före antagan­det helt förstår samtliga tjänstgö­ringsvillkor, däribland eventuella förhållningsregler, det arbete som in­går i programmet, utbildningskra­ven och deltagarens rättigheter un­der tjänstgöringen och vid tjänstgö­ringstidens slut.

C. Content of Special Schemes

16. The content of special schemes should be adapted to and may vary, even within one scheme, according

C. De särskilda programmens inne­håU

16. De särskilda programmens in­nehåll bör även inom ett och samma program anpassas till och kunna va-

Prop. 1971:5

to the aga, sex, educational and training levd and capacities of the participants.

17.   All special schemes should in­

clude a brief initial period for

(a)

instruction in matters of im-portance to all participants, such as, in parlicular, general safety and health rules and the detailed regu­lations governing activities under the scheme;

(b)

accusloming participants to the conditions of life and work under the scheme and stimulating their in­terest;

(c)

ascartaining the participants' aptitudes with a view to placing tham in the type of activity best cor­responding to these aptitudes.

18.   Participants in special schames

should be provided with a complé­

ment of education, induding civic,

economic and social education, rela­

ted to their needs and to the needs

and aspirations of the country and

should be informed of the role and

functions of organisations esta­

blished on a voluntary basis to re-

presant the interests of workers and

employers.

19. Special schemas designed, in whola or in part, to provide young parsons who have limited opportu­nities with the skills necessary for usaful economic activity should

(a)

concen träte on preparing par­ticipants for occupations in which they are likely to find opportunities for usaful work, while giving fullest possible considération to thair occu-pational preferences;

(b)

provide participants with a sound basis of practical skills and related theoretical knowledge;

(c)

take account of the potential role of participants as a stimulating influence on others, and give them the qualifications necessary for such a role;

45

rieras efter deltagarnas ålder, kön, skol- och utbildningsnivå samt för­måga.

17.    I alla särskilda program bör

ingå en kort inledningsperiod i syfte

a)

att undervisa deltagarna i frå­gor av gemensamt intresse, såsom allmänna regler för hälsovård och förebyggande av olycksfall samt de­talj regler som gäller för verksamhe­ten inom programmet;

b)

att göra deltagarna förtrogna med de levnads- och arbetsvillkor som gäller för programmet samt sti­mulera deras intresse;

c)

att bedöma deltagarnas lämp­lighet för att möjliggöra placering i sådana sysselsättningar som bäst motsvarar deras förmåga.

18.

De personer som deltager i de särskilda programman bör bibringas en till deras liksom till landets be­hov och strävanden anpassad kom­pletterande undervisning, däri inbe­gripet undervisning i madborgarkun-skap samt i ekonomiska och sociala frågor, varvid da bör upplysas om den roll som frivilligt bildade fack­liga organisationer spelar och de funktioner de utövar när det gäller att företräda arbetstagarnas och ar­betsgivarnas intressen.

19.

Särskilda program som halt el­ler dalvis är avsedda att ga ungdo­mar med begränsade möjligheter så­dana färdigheter som behövs för att utöva nyttig yrkasvarksamhat bör

a)

koncentreras på att förbereda deltagarna för yrken i vilka de har utsikter att finna nyttigt arbeta, samtidigt som i största möjliga ut­sträckning deltagarnas agna yrkes­önskemål beaktas;

b)

utrusta deltagarna med en so­lid grund av praktisk yrkesskicklig­het och därtill höranda teoretiska kunskaper;

c)

beakta den roll som deltagarna eventuellt kan spela för att utöva ett stimulerande inflytande på andra personer och ga dem de kvalifikatio­ner som är nödvändiga för en sådan roll;

Prop. 1971:5

(d) facilitate and, as far as pos­sible, ensure

(i) transition to regular educatio­nal or vocational training pro­grammes or to othar special schames for further education or training, parlicularly of those showing special abilities;

(ii) transition to normal econo­mic activity, in parlicular by mea­sures designed to ensure the accept-ability, in such economic activity, of the qualifications acquired by par­ticipants.

20.    Special schemas designed, in

whole or in part, to involve young

persons in economic or social deva­

lopment projacts should

(a)

include training, at least to the extent of providing full training as required for the work to be under­taken, and training in relevant health and safety measures;

(b)

aim at developing good work practices;

(c)

employ participants, where possible, in fields for which they show aptitude and have soma quali-fication.

21.    Criteria for selecting work pro­

jacts for the special schemes referred

to in the preceding Paragraph

should include the following:

(a)

potential contribution to ex­pansion of economic activity in the country or region and, in parlicular, to expansion of subsequent oppor­tunities for the participants;

(b)

training valua, with parlicu­lar reference to occupations in which participants are subsequentiy likely to find opportunities for useful work;

(c)

valua as an investment in eco­nomic and social davelopment and economic viability, induding costs in relation to results;

46

d) underlätta och så långt möj­ligt säkerställa

i) övargång till gängse utbild­ningssystem eller, särskilt för dem som visar speciell förmåga, till and­ra särskilda program för vidareut­bildning ;

ii) övar gång till normal yrkes­verksamhat, särskilt genom åtgärder avsedda att få av deltagarna förvär­vade meriter godtagna i sådan verk­samhat.

20.    Särskilda program, som helt

eller dalvis är avsedda att engagera

de unga i ekonomiska eller sociala

utvecklingsprojekt, bör

a)

innefatta en utbildning, som åtminstone medger att deltagarna får alla nödiga kvalifikationer för dat arbete de skaU utföra samt ut­bildning i tillämpliga hälsovårds-och säkerhetsåtgärder;

b)

verka för en utveckling av go­da arbetsvanor;

c)

om möjligt sysselsätta delta­garna inom områden, för vilka de visar fallenhet och har vissa forut­sättningar.

21.    Kriterier för val av arbetspro­

jekt för de i punkt 20 omnämnda

särskilda programmen bör innefatta:

a)

det bidrag till utveckling av landats allar områdets näringsliv och särskilt till deltagarnas framtida ut­komstmöjligheter som projektet kan förväntas ge;

b)

värdet av utbildningen med särskild hänsyn till de yrken där del­tagarna sedermera kan förväntas finna tillfällen till nyttigt arbete;

c) värda som investering i ekono­misk och social utveckling samt eko­nomisk livskraft, däri inbegripet kostnader i förhållande till resultat;

(d) nead for special maans of ac­tion, implying in parlicular that the work of participants will not ba in

d) behov av att vidtaga särskilda åtgärder som bl. a. innebär, att del­tagarnas  arbeta inte skall medföra

Prop. 1971:5

unfair competition with that of wor­kers in normal employment.

47

illojal konkurrens med vanliga ar­betstagares arbete.

D. Conditions of Service

22. The conditions of service should comply at laast with the fol­lowing standards:

(a) the duration of service should not normally exceed two years;

(b.) certain grounds, such as me-dical reasons, or family or personal difficulties, should be recognised as justifying the release of participants befora the expiry of the normal pe­riod of service;

(c)    the hours spent in a day and

in a week on work and training

should be so limited as to allow suf-

ficiant tima for education and for

rest as well as laisure activities;

(d)    in addition to such adequate

accommodation, food and dothing as

may be appropriate to the nature of

the special schema, participants

should receive a payment in cash

and be offered the opportunity and

incentive to accumulate some sa-

vings;

(e)    in special schemes with a du­

ration of service of one year or more,

participants should ba granted an

annual holiday, where possible with

free travel to and from their homes;

(f)     as far as possibla, participants

should be covered by social securi­

ty provisions applicable to persons

working under normal contracts; in

any avent there should be arrange-

ments for free medical care of par­

ticipants and for compensation in

respect of incapacity or death result­

ing from injury or illness contract-

ed in the special scheme.

D. Tjänstgöringsvillkor

22. Tjänstgöringsvillkoren bör åt­minstone uppfylla följande krav:

a)

tjänstgöringens längd bör nor­malt inte överskrida två år;

b)

vissa faktorer, såsom medicins­ka skäl eller svårigheter med hänsyn till familjen eller aljast av personlig art, bör godtagas som giltig grund för att deltagare skall få sluta före den normala tjänstgöringsperiodens utgång;

c)

de timmar per dag och per vec­ka som ägnas åt arbete och utbild­ning bör begränsas så att deltagar­na får tillräcklig tid för undervis­ning och vila samt för fritidsverk­samhet ;

d)    förutom den inkvartering, för­

plägnad och klädutrustning som kan

vara lämplig med hänsyn till det

särskilda programmets natur, bör

deltagarna erhålla kontant ersätt­

ning och erbjudas möjlighet till spa­

rande och uppmuntras därtill;

e)    i särskilda program, där tjänst­

göringstiden uppgår till ett år eller

mera, bör deltagarna garanteras en

årlig betald semester om möjligt

med kostnadsfria resor till hemorten

och åter;

f)     deltagarna bör, där det är möj­

ligt, omfattas av samma regler om

social trygghet som gäller för perso­

ner med normala arbetsavtal; i varje

fall bör åtgärder vidtagas för att be­

rada deltagarna kostnadsfri medi­

cinsk vård samt ersättning vid inva­

liditet eller dödsfall på grund av ska­

da eller sjukdom ådragen under del­

tagande i dat särskilda programmet.

E. Selection and Training of Staff        E. Urval och utbildning av personal

23. All special schemas should in­clude   arrangemanls   which   ensure

23. Inom  varje  särskilt  program bör åtgärder vidtagas för att säker-

Prop. 1971:5

adequate supervision of participants by trained staff having access to technical and pedagogical guidance.

24.    (1) In the selection of staff,

emphasis should be placed not only

on satisfactory qualifications for and

experience in the work to be per­

formed, but also on understanding

of young persons, on qualities of

leadership and on adaptability. At

least some members of the staff

should have experience of normal

employment outside special schemes.

(2) All possible sources of recruit­menl of staff should ba explored, induding the possibility of encou-raging participants in special schemes who hava shown qualities of leadership to prepare themselves for staff positions.

25.    Training of supervisory and

other technical staff should include,

in addition to such instruction in

vocational spacialitias as may be ne­

cessary, at laast the following:

(a)

training in instruction tech-niques, with parlicular emphasis on those used in training yoimg par­sons;

(b)

basic instruction in human relations, with special reference to motivation and work attitudas;

(c)

training in work organisation, induding the assignment of duties according to tha abilities and train­ing levd of participants.

26.    Training of administrative

staff should include, in addition to

such instruction in vocational spa­

cialitias as may ba necessary, at laast

the following:

(a) instruction designed to give the persons concerned an understand­ing of the objectives of the special scheme and knowledge of applicable labour and youth protection législa­tion, and of specific rules and regu­lations governing the scheme;

(b) instruction to provide a suffi-

48

ställa att deltagarna står under till­syn av utbildad personal, som har tillgång till teknisk och pedagogisk rådgivning.

24.    1) Vid urvalet av personal bör

särskilt avseende fästas inte bara vid

tillfredsställande meriter för och er­

farenheter av det arbete som skall

utföras utan också vid förståelse för

ungdom, ledaregenskaper och an­

passningsförmåga. Åtminstone några

medlemmar av personalen bör ha

erfarenhet av normal sysselsättning

utanför de särskilda programmen.

2) Alla tillgängliga resurser för personalrekrytering bör inventeras, däri inbegripet möjligheten att sti­mulera de deltagare i särskilda pro­gram som visat ledaregenskaper att själva utbilda sig för personaltjänst.

25.    Utbildning av tillsynspersonal

och annan teknisk personal bör 

förutom eventuellt erforderlig in­

struktion i yrkesspecialiteter in­

nefatta minst följande:

a)

utbildning i undervisningsme­toder med särskild tonvikt på un-darvisning av ungdom;

b)

grundlägganda undervisning om mänskliga relationer, med sär­skild hänvisning till motivation för och attityder till arbete;

c)

utbildning i arbetsorganisation innefattande fördelning av arbets­uppgifter som svarar mot deltagar­nas förmåga och utbildningsnivå.

26.    Den administrativa persona­

lens utbildning bör förutom even­

tuellt erforderlig instruktion i yrkes­

specialiteter innefatta minst föl­

jande:

a)

undervisning ägnad att bi­bringa vederbörande förståelse för det särskilda programmets mål samt insikt i tillämplig lagstiftning om arbetar- och ungdomsskydd och i de särskilda regler och stadganden som gällar för programmet;

b)

undervisning som ger tillfreds-

Prop. 1971:5

cient   knowledge   of   the   technical aspects of the work of the scheme;

(c) such instruction in human ra­lations as will facilitate good rela­tions with supervisory and other technical staff and with participants.

49

ställande kunskaper om de tekniska aspekterna på arbetet inom pro­grammet;

c) sådan undervisning om mänsk­liga relationer som är ägnad att främja ett gott förhållande mellan tillsynspersonal och annan teknisk personal samt deltagarna.

F. Assistance to Participants for Their Occupational Future

27.

During service in a special scheme, participants should be given information and guidance to assist them in making decisions regarding their occupational future.

28.

Participants showing special aptitudes should be helped in all appropriate ways to continue their education and training outside the special schema on oompletion of ser­vice.

29.

Special and immediate efforts should be made to integrate parti­cipants rapidly in normal economic activity on complation of their term of service; these should be in addi­tion to the regular afforts by the em­ployment services and all othar appropriate bodies.

30.

The releasa of participants from special schemes should as far as possible ba related, in time and in number, to tha capacity of the economy to absorb new entrants into gainful activity: Provided that in exceptional schemes with a compul­sory element the individuars right to leave the scheme after the period of service originally specified should be ensured.

31.

Assistance, wherever possibla through existing institutions, to for­mer participants who establish them­selves on their own account, or as members of a group, might include

(a)

promotion of access to credit, marketing and saving facilities;

(b)

continuing contact to provide

F. Hjälp åt deltagarna vid deras framtida yrkesval

27.

Deltagarna i att särskilt pro­gram bör under tjänstgöringstiden få information och vägledning för att underlätta deras framtida yrkes­val.

28.

Deltagare som visar särskilda anlag bör på alla lämpliga sätt få hjälp mad att after tjänstgöringsti­dens slut fortsätta sin utbildning.

29.

Särskilda och omedelbara an­strängningar bör göras för att efter tjänstgöringstidens slut snabbt inte­grera deltagarna i normal ekonomisk verksamhet; dessa åtgärder bör vid­tagas utöver dem som arbetsförmed­lingen och andra berörda organ nor­malt vidtar.

30.

Avgången av deltagare från de särskilda programmen bör såvitt möjligt mad avseende på tidpunkt och antal anpassas till näringslivets förmåga att suga upp ny arbetskraft i förvärvsarbete; när det gäller pro­gram av utomordentlig natur, vilka innefattar ett element av tvång, bör dock den enskildes rätt att lämna programmet efter den ursprungligen fastställda tiden garantaras.

31.

Tidigare deltagare, som etable­rar sig för egen räkning eller som medlemmar i en grupp bör, såvitt möjligt genom befintliga organ, få hjälp med bl. a. följande:

a)

åtgärder avsedda att underlät­ta kredit-, marknadsförings- och sparmöjligheter;

b)

fortlöpande kontakt för att sti-

Prop. 1971:5

50

encouragement and necessary tech­nical managerial advice;

(c) in the case of co-oparatives, financial and administrative aid as provided for in the Co-operatives (Devdoping Countries) Recommen­dation, 1966.

32. To the extent that rasources permit, participants should receive on satisfactory completion of service a payment in cash or a payment in kind, such as a tool-kit, designed to assist thair establishment in normal economic activity.

mulära dem och ge dem nödvändiga tekniska råd i företagsledning;

c) när det gäller kooperativa före­ningar, ekonomisk och administrativ hjälp i enlighet med vad som anges i 1966 års rekommandation om ko­operativa föraningar (utvecklings­länder).

32. I den mån resurserna tillåter bör deltagarna, sedan de på tillfreds­ställande sätt fullgjort sin tjänstgö­ring, erhålla ett bidrag i kontanter eller in natura, t. ax. en verktygs­uppsättning, som kan underlätta de­ras etablering i normal ekonomisk verksamhet.

IV.

Schemes Which Enable Young Persons Who Have Educational or Technical Qualifications Which Are Needed by the Community for De­velopment to Use Their Qualifications in the Service of the Community

33.    Special schemes to which this

Part of this Racommendation applies

should stimulate the interest of

young persons in the economic and

social davelopment of their country

and develop a sansa of responsibility

to the community.

34.

Participants should be em­ployed in fields for which they are specially qualified or in closely re­lated fields.

35.

As necessary, the qualifica­tions of participants should ba sup­plemented with training in skills and methods needed for the tasks to be performed.

36.

Arrangaments should be made under which qualified guidance and advice on problems encountered in their assignment are raadily avail­able to participants.

37.

The conditions of service should comply at laast with the fol­lowing standards:

(a)     the duration of service should

not normally exceed two years;

(b)     certain grounds, such as me­

dical reasons, or family or personal

difficulties, should be recognised as

justifying the release of participants

IV. 

Program, som gör det möjligt för ungdomar med sådan utbildning eller sådana tekniska kvalifikationer som samhället behöver, att an­vända sina kvalifikationer i samhäUets tjänst

33.

De särskilda program, på vil­ka denna avdelning av rekommenda­tionen är tillämplig, bör stimulera ungdomarnas intresse för sitt lands ekonomiska och sociala utveckling samt uppamma en känsla av ansvar gentemot det allmänna.

34.

Deltagarna bör placeras på ar­betsuppgifter, för vilka de har sär­skilda kvalifikationer, eller på nära angränsande uppgifter.

35.

Vid behov bör deltagarnas kvalifikationer kompletteras med ut­bildning i teknik och metoder, som erfordras för de arbetsuppgifter som skall utföras.

36.

Åtgärder bör vidtagas för att deltagarna lätt skall ha tillgång till sakkunniga anvisningar och råd i fråga om problem, som uppkommer i deras arbete.

37.

Tjänstgöringsvillkoren bör åt­minstone uppfylla följande normer:

a)

tjänstgöringens längd bör nor­malt inte överskrida två år;

b)

vissa faktorer, såsom medi­cinska skäl eller svårigheter med hänsyn till familjen eller eljest av personlig art, bör godtagas som gil-

Prop. 1971:5

befora the expiry of the normal pe­riod of service;

f'c work and training schedules should take account of the need of participants for rest and leisure;

(d)    in addition to such adequate

board and lodging as may be appro­

priate to the nature of the special

scheme, participants should receive

an appropriate remuneration;

(e)    in special schemes with a du­

ration of service of one year or more,

participants should be granted an

annual holiday, where possible with

free travel to and from their homes;

(f)     participants should be covered

by any appropriate social security

provisions applicable to persons

working under normal contracts; in

any avent there should be arrange

ments for free madical care of parti­

cipants and for compensation in re­

spect of incapacity or death result­

ing from injury or illness contracted

in the special scheme.

38. Measures should be taken to facilitate the absorption of partici­pants, after termination of service, into normal employment in their profession or occupation.

51

tig grund för att deltagare skall få sluta före dan normala tjänstgörings­periodens utgång;

c)    schemat för arbete och utbild­

ning bör taga hänsyn till deltagarnas

behov av vila och fritid;

d)    förutom dan inkvartering, för­

plägnad och klädntrustning som kan

vara lämplig med hänsyn till det sär­

skilda programmets natur, bör del­

tagarna erhålla en rimlig ersättning;

a) i särskilda program, där tjänst­göringstiden uppgår till ett år eller mera, bör deltagarna garantaras en årlig betald semester om möjligt med kostnadsfria resor till hemorten och åtar;

f) deltagarna bör omfattas av samma regler om social trygghet som gäller för personer med norma­la arbetsavtal; i varje fall bör åt­gärder vidtagas för att bereda del­tagarna kostnadsfri medicinsk vård samt ersättning vid invaliditet ellar dödsfall på grund av skada eller sjukdom ådragen under deltagande i det särskilda programmet.

38. Åtgärder bör vidtagas för att underlätta för deltagarna att efter avslutad tjänstgöring övergå till nor­mal sysselsättning i sitt yrke.

V. Administrative Arrangements

39.

The direction and co-ordina-tion of special schemas at the natio­nal level should be achieved by means of some appropriate body or bodies established by the competent authority.

40.

The body or bodies should, wherever possible, include, in addi­tion to government members, repre­sentatives of workers', employers' and youth organisations so as to en­sure their active participation in the planning, operation, co-ordination, inspection and evaluation of the spe­cial schemes.

41.

In the performance of  these

V. Administrativa åtgärder

39.

Ansvaret för ledning och sam­ordning av särskilda program på na­tionell nivå bör åvila ett eller flera organ, som inrättas av vederbörande myndighet.

40.

Organet eller organen bör så­vitt möjligt bastå av förutom före­trädare för statliga myndigheter representanter för arbetslagar-, ar­betsgivar- och ungdomsorganisatio­ner för att garantera att dessa aktivt deltager i planering, utförande, sam­ordning, inspektion och uppföljning av de särskilda programmen.

41.

Vid fullgörandet av sin upp-

Prop. 1971:5

tasks the body or bodies should, as necessary, consult voluntary agen-cies and authorities responsible for such relevant fields as labour, edu­cation, economic affairs, agriculture, industry and social affairs.

42.

The body or bodies should maintain continuous liaison with the authorities responsible for regular educational and training pro­grammes, in order to ensure co-or­dination with a view to the gradual elimination of special schemes as rapidly as possible.

43.

The active participation of lo-cal authorities should be sought in relation to the choice and implemen-tation of projects within the frame­work of special schemes.

44.

When establishing special schemes, the competent authority should endeavour to provide suffi­dent financial and material resour-ces and the necessary qualified staff to ensure their full implemantation. In this connection parlicular alten­tion should be given to ways in which the schames could generate their own sources of income. No fi­nancial contribution should be re­quired from the participant or his family.

45.

Provision should ba made for the systematic inspection and audit-ing of special schemes.

46.

Organisation at the local level should be such as to train and en-courage the participants gradually to take a share in the administration of their scheme.

52

gift bör organet eller organen, i mån av behov, samråda med frivilliga organisationer och myndigheter, som svarar för sådana områden som ar­betsmarknad, undervisning, närings­liv, jordbruk, industri och sociala frågor.

42.

Organet eller organen bör hål­la fortlöpande kontakt med de myn­digheter som svarar för ordinarie un­dervisnings- och utbildningsprogram i syfte att få till stånd samordning så att särskilda program gradvis kan av vacklas så snabbt som möjligt.

43.

Vid val och verkställighet av projekt inom ramen för särskilda program bör ett aktivt deltagande av lokala myndigheter eftersträvas.

44.

Vid upprättandet av särskilda program bör vederbörande myndig­het söka tillhandahålla tillräckliga finansiella och materiella resurser samt erforderlig sakkunnig personal för att säkerställa programmans full­ständiga genomförande. Därvid bör särskilt uppmärksammas åtgärder varigenom programmen själva kan skaffa sig egna inkomstkällor. Inget ekonomiskt bidrag bör utkrävas av deltagaren eller hans familj.

45.

Åtgärder bör vidtagas för re­gelbunden inspektion och revision av da särskilda programmen.

46.

Organisationen på det lokala planet bör vara så utformad, att del­tagarna utbildas och uppmuntras att gradvis medverka i administrationen av sitt program.

VI. 

International Co-operation

47. As regards special schemes imder which young persons from one country participate in activities directed to tha development of anoth­er country, the competent authori­ties and bodies concerned should apply the relevant provisions of this Recommendation as fully as possible

VI. 

Internationellt samarbete

47. När det gäller särskilda pro­gram, enligt vilka ungdom från ett land deltager i verksamhet inriktad på utveckling av ett annat land, bör vederbörande myndigheter och organ i största möjliga utsträckning tilläm­pa relevanta anvisningar i denna re­kommendation   inom   sina   kompe-

Prop. 1971:5

53

in respect of matters within their jurisdiction and should co-operate with each other with a view both to ansuring tha application of such pro­visions to matters requiring joint ac­tion and to resolving any difficul­ties which may arise in connection with such application.

tensområdan samt samarbeta med varandra för att dels försäkra sig om att anvisningarna tillämpas i frå­gor som fordrar gemensamma åtgär­der, dels undanröja svårigheter, som kan uppkomma i samband mad till-lämpningen.

Prop. 1971:5

54

Bilaga 5

Resolutioner

1. Resolution om tillägg till den vid konventionen (nr 121) om förmåner vid yrkesskada, 1964, fogade Tabell I För­teckning över yrkessjukdo­mar. 

II. 

Resolution om åtgärder ,från Internationella arbetsorgani­sationens sida i fråga om ar-betarutbildning.

III.

Resolution om anställning av äldre arbetskraft.

IV.

Resolution om deltagande från Internationella arbetsor­ganisationens sida i Förenta Nationernas internationella miljövårdskonferens 1972.

V. Resolution om revision av vis­sa av Internationella arbetsby­rån utgivna, år 1948 antagna normerande säkerhetsföre­skrifter för industriföretag.

VI. 

Resolution om yttranderätt för icke statliga delegater till ILO-sammanträden. VII. Resolution om årlig betald se­mester för sjömän. VIII. Resolution om fackförenings­rättigheter och deras förhål­lande till medborgerliga rät­tigheter.

IX. 

Resolution om uppföranda på dagordningen för nästa all­männa konferenssammanträ­de av ett ämne med beteck­ningen »Arbetstagarrepresen-tanters skydd inom företaget

och åtgärder för att underlät­ta deras verksamhet». 

X. 

Resolution om förslag till till-läggsbudget för 19701971 avseende bidrag till det inter­nationella yrkesutbildningsin­stitutet i Turin. 

XI. 

Resolution om framställning rörande upphävande av beslut om Lesothos bidrag till Inter­nationella arbetsorganisatio­nen. XII. Resolution om eftersläpning av Haitis avgiftsbetalningar till Internationella arbetsorga­nisationen.

XIII.

Resolution om sammansätt­ningen av Internationella ar­betsorganisationens admini­strativa domstol.

XIV.

Resolution om ändring i reg­lerna för Internationella ar­betsorganisationens tjänste­pensionsfond samt erläggande av avgift till fonden.

XV. 

Resolution om justering av de pensioner som skall utbeta­las från pensionsfonden för tidigare ledamöter i fasta mel-lanfolkliga domstolen. XVI. Resolution om förslag till lån från Internationella arbetsor­ganisationens fastighetsfond. XVII. Resolution om eftersläpning av Bolivias avgiftsbetalningar till Internationella arbetsorga­nisationen.

ESSELTE TRYCK.  STHLM  71 014456