Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1976:77/115

Regeringens proposition 1976/77:115

om åtgärder för att underlätta företagens uppgiftslämnande m. m.;

beslutad den 24 mars 1977.

Regeringen föreslår riksdagen alt antaga det förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

INGEMAR[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen redovisas förslag till åtgärder för att begränsa och under­lätta förelagens uppgiftslämnande. En tidsbegränsad delegation förutskic­kas bli tillsatt till vilken myndigheterna skall vara skyldiga att anmäla krav på ny eller utökad uppgiflsinsamling. Delegationen ges befogenhet att av­göra om vissa uppgifter får samlas in eller ej. Dessutom föreslås delegatio­nen vid behov få föreskriva villkor för uppgiftsinsamlingen från företag.

Delegationen skaU vidare göra en genomgång av engångsnatur av befint­liga uppgiftsrutiner och därvid föreslå konkreta åtgärder för atl reducera och förenkla uppgiftslämnandet. Mol bakgrunden av de erfarenheter som efter tre år har vunnits av delegationens arbete bör statsmakterna ta ställ­ning liU hur permanenta organisatoriska åtgärder på detta område bör ut­formas.

De enskilda myndighetemas ansvar att i ökad utsträckning medverka till att företagens uppgiftslämnande underlättas understryks. I detta syfte för­utskickas bl. a. att tiUägg kommer att göras till allmänna verksstadgan och förordningen om rationaliseringsverksamheten i den civila statsförvalt-ningeti.

I   Riksdagen 1976177. I saml Nr 115

Prop. 1976/77:115

Utdrag

BUDGETDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1977-03-24

Närvarande: statsministem[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN], Wik­ström,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om åtgärder för att underlätta företagens uppgiftslämnande m.m.

1    Inledning

I motioner tiU 1965 års riksdag (mot. 1965:1: 346 och 1965:11:416) före­slogs bl.a. att riksdagen i skrivelse lill Kungl. Maj:t skulle anhålla om ut­redning och förslag beträffande samordning och förenkling av de uppglfts-och uppbördsskyldigheler som det allmänna ålägger företagen. Allmänna beredningsutskottet tillstyrkte en utredning och riksdagen beslutade i en­lighet med utskottets förslag (ABU 1965:30, rskr 1965:261).

Med stöd av Kungl. Maj;ts bemyndigande den 12 december 1969 tillkal­lade chefen för finansdepartementet fyra sakkunniga med uppdrag att se över bestämmelserna om företagens och andra arbetsgivares uppgifts- och uppbördsskyldighet. 1 direktiven lill de sakkunniga framhölls att syftet med utredningen i första hand var att efter en genomgång av rutinerna på varje område överväga vad som kunde göras för alt åliggandena skulle bli så litet betungande som möjligt. Det konstaterades att också myndigheter­na hade ett starkt intresse av all bestämmelserna var utformade så atl före­tagen och andra kunde fullgöra sina skyldigheter på ett enkelt och ratio­nellt sätt. Möjligheter till samordning, bl.a. genom användning av samma grundmaterial för skilda ändamål, borde därför närmare utredas. Frågan om ersättning för uppgifts- och uppbördsverksamhetens fullgörande ingick inte i uppdraget, men de sakkunniga var oförhindrade alt undersöka i vil­ken mån ändringar av del sakliga innehållet i gällande bestämmelser på fö­revarande områden kunde vara av betydelse för en förenkling och rationa­lisering.

Prop. 1976/77:115

3

De sakkunniga', som antog namnet utredningen om företagens uppgifts­plikt (UFU) har den 5 mars 1976 avgivit slutbetänkandet (SOU 1976:12) Företagens uppgiftslämnande. Utredningen har tidigare överlämnat betän­kandet (SOU 1973: 33) Ränta och reslavgift på skatt m. m. samt promemo­riorna Arbetsgivares anmälningsskyldighet enligt utlänningskungörelsen m.m. (Ds Fi 1974:3) och Förenklad uppgiflsskyldighet till socialförsäk­ringen m.m. (1974-11-19).

Efter remiss har yttranden över slutbetänkandet avgivits av justitiekans­lern, Göta hovrätt, rikspolisstyrelsen, centralnämnden för fastighetsdata, datainspektionen, försvarets rationaliseringsinstitut, riksförsäkringsver­ket, statskontoret, generallullslyrelsen, statistiska centralbyrån (SCB), bankinspektionen, försäkringsinspeklionen, riksrevisionsverket, riksskat­teverket, konjunkturinstitutet, riksarkivet, lanlbruksstyrelsen, skogssty­relsen, statens livsmedelsverk, fiskeristyrelsen, statens jordbruksnämnd, statens naturvårdsverk, produktkonlrollnämnden, miljödatanämnden, kommerskollegium, patent- och registreringsverket, näringsfrihetsom­budsmannen, statens pris- och kartellnämnd, konsumentverket, översty­relsen för ekonomiskt försvar, arbetsmarknadsstyrelsen, arbetarskydds-styrelsen, bosladsstyrelsen, statens planverk, statens industriverk, statens vattenfallsverk, länsstyrelsemas organisationsnämnd, riksdagens ombuds­män (JO), fullmäktige I Sveriges riksbank, länsstyrelsema i Stockholms, Östergötlands, Jönköpings, Göteborgs- och Bohus, Jämtlands och Norr­bottens län, punktskalteutredningen (Fi 1970: 57), 1972 års skatteutredning (Fi 1972:02), ADB-beredningsgruppen (C 1973:06), ulrikeshandelsstati-stikutredningen (Fi 1974: 06), utredningen (Fi 1975: 08) om finansieringsbo­lagen m.m., expertgruppen (In 1967:24) för regional utredningsverksam­het, sysselsältningsutredningen (A 1974:02), Svenska Handelskammarför-bundel, Sveriges Slandardiseringskommission, Stockholms läns landsting, Stockholms kommun, Linköpings kommun, Jönköpings kommun, Göte­borgs kommun, Östersunds kommun, Luleå kommun. Svenska kommun­förbundet, Landstingsförbundet, Sveriges Advokatsamfund, Sveriges Grossistförbund, Sveriges Köpmannaförbund, Sveriges Industriförbund, Sveriges Hantverks- och Industriorganisation, Lantbrukarnas Riksför­bund (LRF), Föreningen Auktoriserade Revisorer, Svenska Försäkrings­bolags Riksförbund, Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Central­organisationen SACO/SR, Landsorganisationen i Sverige (LO), Svenska Arbetsgivareföreningen (SAF), Handelns Arbetsgivareorganisation, Sve­riges Redareförening, Företagareföreningamas Förbund, Svenska Bankfö­reningen, Svenska Sparbanksföreningen, Familjeföretagens Förening, Ko­operativa Förbundet, Svenska Byggnadsentreprenörföreningen, Svenska Företagares Riksförbund, Svenska Åkeriförbundel, Svensk Indstriföre-

' Överdirektören Hans Jämbrink, ordförande (t.o.m. den 28 juni 1974), överdi­rektören Eric Hallman, ordförande (fr. o. m. den 28 juni 1974), direktören Erik Ek­lund, direktören Ove Kjellgren och avdelningsdirektören Per Gunnar[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1976/77:115

4

ning, Sveriges Bokförings- och Revisionsbyråers Förbund samt Sveriges Mekan förbund.

2    Utredningen 2.1 Bakgrunden

2.1.1  Utvecklingen av uppgiftsinhämtandet

Utredningen konstaterar alt företagen och andra arbetsgivare har fått alltmer vidgade åligganden att förse myndigheterna med uppgifter av olika slag i eller utan förening med inbetalning av skatter eller avgifter. Förkla­ringen härtill är uppenbarligen till stor del det successivt ökade behov av information som följer med utbyggnaden av den offentliga verksamheten på skilda samhällsområden.

Som exempel pä förhållanden som lett till ökat behov av information från företagssektorn kan på konjunkturpolitikens område nämnas kraven på en utbyggnad av den ekonomiska korttidsstatistiken. Andra exempel är den förstärkta prisövervakningen inom prispolitikens område, den intensi­fierade branschulredningsverksamheten inom industripolitiken, det obli­gatoriska skördeskadeskyddet, ATP-reformen och tandvårdsförsäkringen inom socialpolitiken, den utvidgade planeringen på länsnivå inom regional­politiken samt av vissa skatter såsom mervärdeskatten och reklamskatten. Lagstiftning för att främja anställningstryggheten och sysselsättningen av äldre arbetstagare kan också tas som exempel på företeelser som har gett och kan ge upphov till etl ökat informationsflöde från företag till förvalt­ning.

Bakom utvecklingen ligger allmänt sett atl samhällets verksamhet har blivit alltmer omfattande och ingripande. Delta har föranlett inte bara be­hov av information på flera områden utan även krav på en alltmer detalje­rad redovisning från företag och enskilda. Sistnämnda förhållande avspeg­las bl. a. i de undersökningar som görs av myndigheter med planerande el­ler analyserande uppgifter med anknytning till företagssektorn.

Utredningen framhåller vidare att tillväxten inom näringslivet i sig med­för en ökning av den mängd uppgifter som går från företag till förvaltning. Om antalet ekonomiska transaktioner, antalet företag, antalet produktvari­anter, antalet anställda etc. tiUtar så ökar vid ett givet antal uppgiftsinsam-lingsrutiner också volymen på överförda uppgifter.

Ett ökat uppgiftsinhämtande synes också ha följt med utvecklingen på ADB-området. Tidigare utgjorde svårighetema att bearbeta uppgifter ofta en restriktion mot uppgiftsinhämtande. Det var utrymmeskrävande och ohanterligt atl lagra stora uppgiftsmängder, och betydande manuella ar­betsinsatser krävdes för att utnyttja befintliga uppgifter t. ex. för olika ty­per av beräkningar och sammanställningar. Förutsättningarna för att samla in och utnyttja data har drastiskt ändrats i och med att transport, lagring

Prop. 1976/77:115

5

och återvinning av uppgifter samt beräkningsarbeten i stor utsträckning kan utföras med hjälp av ADB.

2.1.2. Kritiken mot uppgiftsinhämtandet

De ökade kraven på uppgiftslämnande m. m. från företagen har mötts av elt allt starkare motstånd från företagssidan. Huvudlinjen i den på senare år framförda kritiken synes enligt utredningen vara att det är den samlade uppgifts- och uppbördsskyldighelen som medför oacceptabelt stora besvär och kostnader för företagen. Uppgiflskraven uppfattas bl.a. som onödigt detaljrika, för ofta återkommande och inte sällan svårbegripliga och be­svärliga att besvara - framför allt för mindre företag. Vidare hävdas att samma eller liknande uppgifter måste lämnas flera gånger och atl uppgifts-lämnama ofta får vetskap om uppgiftskraven alltför sent och får kort tid på sig för redovisningen. Vissa uppgiftskrav anses vara särskilt betungande såsom en del engångsenkäter av typ branschundersökningar och statistis­ka centralbyråns (SCB:s) årliga industristatistik. Särskilt beträffande SCB framförs att det ofta är svårt att inse värdet av de enskilda uppgifterna och att de inte sammanställs av SCB på sådant sätt att statistiken blir lill direkt nytta förde uppgiftslämnande företagen.

Man har även diskuterat hur problemen med det växande uppgiftsläm­nandet skall lösas. Särskilt två sätt har härvid kommit i förgmnden, nämli­gen atl anordna en central datainsamling och att ersätta företagen för full­görandet av uppgifts- och uppbördsskyldigheten.

2.1.3 Internationella tendenser och erfarenheter

UFU konstaterar att de problem som företagen ser förknippade med för­valtningens krav på uppgiftslämnande inte är unika för svenska förhållan­den. Behovet av uppgifter från företagen växer uppenbariigen efter hand starkt i alla länder på hög ekonomisk utvecklingsnivå och myndigheternas uppgiftskrav leder allmänt till irritation hos företagen.

I USA har man försökt råda bot på problemen genom en särskild lag en­ligt vilken federala myndigheter inte får genomföra uppgiftsinsamling över viss storlek utan godkännande på förhand. I England har man strävat efter samordning på det statistiska området för den decentraliserade statistiken och det centrala organet. Central Statistical Office (CSO), har fått lill upp­gift bl. a. att granska blanketter i fråga om undersökningar inom företags­statistiken. CSO försöker tillse alt onödigt dubbelarbete undviks men sy­nes hinna med endast en relativt ytlig granskning av blanketter för nytill­komna undersökningar.

I Frankrike inrättades år 1966 inom centralbyrån för statistik m. m. ett organ för registrering och revision av administrativa blanketter. Organet skaU verka för samordning av statistiska och administrativa frågeformulär

Prop. 1976/77:115

6

och har liksom sin engelska motsvarighet inte någon beslutande funktion. Inte heller det franska registreringsorganet synes hinna med mer än en yt­lig behandling av de blanketter som kommer in för granskning.

2.2 Kartläggning av företagens uppgiftslämnande

2.2.1   Syfte

Utredningen har låtit genomföra en kartläggning av den statliga och kommunala förvaltningens uppgiflsinsamling från företagssektom under år 1971. Syftet med kartläggningen var att få en samlad och systematisk bild av vilka krav på uppgifter statliga och kommunala myndigheter och andra enheter ställer på företag och andra arbetsgivare - dock ej arbetsgivare inom den offentliga sektom. Karlläggningen skulle dels ge en översiktlig beskrivning av informationsflödets karaktär, innehåll och volym, dels ge en relativt detaljerad information om de enskilda uppgiftskraven.

UFU valde atl belysa informationsflödet mellan företag och myndighe­ter från myndighetssidan, dvs. alt fråga myndigheterna vilka uppgifter man ställer krav på från företagen. Genom att studera informationsflödet från myndighetssidan värdet möjligt att med relativt begränsade resursinsatser fråga alla myndigheter om samtliga de krav på uppgifter som riktas mot fö­retagen.

Utredningen har redovisat resultatet av undersökningen frän flera aspekter med användning av olika mått på uppgiftslämnandets omfattning.

2.2.2   Omfattningen av uppgiftskraven

Av totalt 674 myndigheter (inkl. andra enheter i förvaltningen) som in­gick i undersökningen hade 93 ett eller flera uppgiftskrav att redovisa år 1971. Totalt redovisades 707 uppgiftskrav. Antalet uppgiflslämnare, upp­räknat med antalet gånger som uppgifter lämnades, uppgick år 1971 till ca 8 milj. och antalet lämnade deluppgifter beräknades totalt till drygt I miljard. Ca 49 milj. blanketter e. d. (primäruppgifter) lämnades in till myndigheter­na under nämnda år. Av dessa primäruppgifler avsåg ca 90% skatter, tul­lar och socialförsäkringsavgifter (se tabell 

I). 

Om man utgår från att det finns i runt tal 400000 företag i landet, skulle detta innebära att under år 1971 varje förelag i genomsnitt berördes av ca 20 uppgiflskrav. Härvid har beaktats att vissa uppgiftskrav upprepas under året. Om man bortser där­ifrån och räknar vaije uppgiftskrav enbart en gång per företag mötte före­tagen i genomsnitt ca 15 olika krav under året. Antalet lämnade blanketter per förelag var ca 120.

2.2.3 Typer av uppgiftskrav

Uppgiftskraven kan grovt indelas i sådana som i första hand används för

Prop. 1976/77:115

7

administrativa ändamål resp. sådana som i första hand används för statis­tiska ändamål. Med administrativa krav avses sådana där uppgifterna från det enskilda företaget leder lill beslut beträffande företaget (administrativa beslut). Med statistiska uppgiflskrav avses sådana där uppgifter från en­skilda företag ställs samman och bearbetas på olika sätt. Informationen om gmpper av företag i form av statistiska tabeller och diagram används sedan för allmänt administrativt bruk, planering, forskning etc. inte bara i för­valtningen utan också i näringslivet. Kombinationer av ändamål förekom­mer också.

Vid undersökningen visade del sig att uppgiftskraven fördelade sig unge­fär jämnt på de två huvudsyftena administrativa resp. statistiska ändamål. Däremot övervägde det administrativa huvudsyftet nästan helt när man ser till antalet uppgiflslämnare eller antalet primäruppgifter. De uppgifter som i första hand insamlades för administrativa ändamål - dvs. tillsyn och kon­troll, samhällsplanering, tillståndsprövning samt redovisning av skatt m. m. - användes också i stor utsträckning för statistiska ändamål. Det motsatta förhållandet var däremot mindre vanligt.

2.2.4 Koncentrationen av uppgiftskraven

Huvudparten av uppgiftslämnandet härrör från ett fåtal myndigheters krav, som tabell I visar. SCB:s krav är många och detaljerade men berör i allmänhet inte så många förelag, varför bidraget till den samlade blankett­mängden är relativt begränsat. Det är i stället de administrativa kraven som är helt dominerande. De berör många uppgiflslämnare - främst då ad­ministrationen av beskattningen och socialförsäkringen - eller aktualise­ras mycket ofta såsom fallet är inom tulladministrationen. De många krav som härrör från kretsen av myndigheter utanför de i detta avseende tio största - dessa tio svarar för närmare 40% av antalet krav - svarar när det gäller mer relevanta mått på uppgiftslämnandet för en mycket ringa del.

Prop. 1976/77:115

Mils

8S8SS   88Sic

00      5 

* 

'      o 

'

ft,

ö

S

»

o 

c r      (N

O ON o O -

U T3 Q, w    U

£fc D.-C a u 3 a

& font-family:Verdana'>fes SSorg

f* r  o (N r 

?  o        o o-t 

 00-

r 

«

 TT 

rn CO        00

vO » r CN O       oo o' o' O r

OO

I ON -

§

2 c

o c

  " " "

 rl o" on" (n

TT o rn 

O 00 o" o" o" o" 

' ri

8

13cl>

|23

S

O >v-) o o 00 r

OO ON      r (N

O r n lo OO o 

a« cio

L.

6 c

C u

0. o

so

Cl,

a

3

3

U

c

Q

(N o 

»

/- TJ- (N ON (N r

»

 (N r

»

O ( OO m - VI 

 o f*~. o oo

- (N 

s

(N r-; --" rn so oo' fn o o o'

O (N (N 

»

O NO w-1

O O Tf*" r f" 

"

8

§§°

i|

(  O O O O

8

VI

NO  

»

O

( ( (N m

o

c

3

v-, sO ''t  00

ON ao' " rl

r nO  ON OO 0\

o  rr r-

o.

D

3-g

.!

i 5

il

Prop. 1976/77:115

9

Koncentrationen av uppgiftslämnandet, som den mättes i kartläggning­en, blir också påtaglig när man analyserar enskilda uppgiftskravs bidrag. De sju största kraven, dvs. 1 % av samtliga krav, svarar för ca 50% av to­tala uppgiftslämnandet, mätt i antal deluppgifter uppräknat med antal pri­märuppgifter och periodiciteten. 2 % av kraven svarar för ca 65 % och 3 % av kraven för ca 75 % härav.

2.2.5   Periodicitet i uppgiftskraven

UFU delar vidare upp uppgiftskraven i typema permanenta och regel­bundna, permanenta men oregelbundna samt tillfälliga. Till den första ka­tegorin hör inkomstdeklarationer, redovisning av innehållen skatt och in­dustristatistiken. Till den andra hör anmälningar vid anställning och vid import och export av varor. Enkäter som görs av utredande myndigheter såsom statens pris- och kartellnämnd och statens industriverk är i regel till­fälliga uppgiftskrav. Kartläggningen visade en stor dominans för de perma­nenta och regelbundna kraven. Mätt i antal uppgiflslämnare (uppräknat med periodiciteten) svarar de för 89%. Även räknat i antal primämppgifler är andelen hög, 78%. De årliga kraven och de med redovisning sex gånger per år (i allmänhet varannan månad) väger därvid tungt. Uppbörds- och mervärdeskattedeklarationema betyder här myckel. De tillfälliga kraven betyder däremot myckel litet antingen man mäter i antal uppgiflslämnare eller i antal primäruppgifter.

2.2.6   Generella och selektiva uppgiftskrav

UFU finner atl de flesta kraven på elt eller annat sätt är selekliva, dvs. endast en viss grupp eller vissa grupper av företag omfattades av kravet. Selektionen kan ske efter bransch, efter storleksklass, efter region eller ef­ter något annat kriterium. Selektionen kunde också ha gjorts medelst sta­tistiskt urval. Kombinationer av olika selektionstyper är vanliga. Selektion efter storlek förekommer oftare bland SCB:s uppgiftskrav - ca 60% av SCB:s krav avsåg endast viss storleksgrupp - än inom andra sektorer. En­dast ett tiotal uppgiftskrav betraktas som generella, dvs. avser - åtminsto­ne i princip - aUa förelag. Ungefär hälften av dem hör hemma i skattead­ministrationen.

2.2.7   Författningsmässig reglering av uppgiftsinhämtandet

Den styrning av myndigheternas uppgiftsinhämtande som författnings­bestämmelserna ger är olika stark på olika lagstiftningsområden. Före­skrifter som avser inkomstbeskattning, tullar och avgifter av olika slag är vanligen så utformade atl de också låser fast ett behov av vissa bestämda uppgifter för myndigheternas tillämpning. I övrigt har myndigheterna att i betydande grad själva bedöma vilka uppgifter som behöver inhämtas, när och från vilka kategorier av företag uppgiftsinsamling skall ske, m. m.

Prop. 1976/77:115

10

Uppgiflsskyldighet förelåg enligt undersökningen för tre fjärdedelar av uppgiftskraven. De uppgiftskrav för vilka uppgiflsskyldighet inte förelåg berörde endast några få procent av samtliga uppgiflslämnare lill den statli­ga sektorn. Flertalet av dessa omfattades av SCB:s uppgiftskrav; för cirka en fjärdedel av SCB:s uppgiflslämnare förelåg inte uppgiftsplikl.

2.2.8 Samordnat uppgiftsinhämtande och samutnyttjande av uppgifter

UFU finner att uppgiftsinhämtandet karaktäriseras av atl förvaltnings­myndigheternas informationsbehov beträffande företagens verksamhet tillgodoses myndighetsvis, bortsett frän användningen av offentlig statis­tik. Det ligger därvid i sakens natur att de uppgifter som en myndighet in­fordrar är utvalda och avpassade för att svara just mot myndighetens från tid till annan varierande behov. Eftersom myndighetema har olika funktio­ner kommer uppgifterna därmed också att få sin specieUa sammansättning för varje myndighet. Myndigheternas informationsbehov är å andra sidan inte avgränsade på så sätt att den ena myndigheten behöver vissa slags uppgifter och den andra uppgifter enbart av annat slag. Delta avspeglas i uppgiftspliktsförfaltningar som ger flera myndigheter möjlighet att infordra samma slags uppgifter.

Samordning av myndighetemas uppgiftsinhämtande kan avse åtgärder av de mest skiftande slag, bl.a. sådana som medför att flera myndigheter utnyttjar ett och samma uppgiflsmaterial. Sådan samordning underlättas av enhetliga definitioner för olika typer av företag och enhetliga identitets­beteckningar. En annan möjlighet ligger i alt inrätta s. k. basregister med vissa gmndläggande uppgifter, vilka kan spridas från den registerförande myndigheten till andra myndigheter.

De inskränkningar i rätten att ta del av myndighetemas insamlade upp­gifter som sekretessbestäminelsema ger är formellt inte tillämpliga i förhål­landet myndighetema emeUan. Enligt den praxis som har utvecklats görs dock en prövning även här och en myndighet som ansvarar för inhämtad information bedömer sålunda om ett utlämnande liU annan myndighet kan anses vara förenligt med det sekretesskyddade intresset.

Såvitt UFU har kunnat finna vid genomgång av uppgiftskraven är dock den redovisning som förelagen åläggs så speciellt utformad i de olika upp­giftskraven att det är svårt alt påstå att likhetema meUan uppgifter i och för sig innebär ett dubblerat uppgiftslämnande. Det krävs mer ingående analy­ser än vad utredningen har kunnat göra för att se vilka sammanjämkningar som eventueUt är möjliga och som skulle medföra påtagliga lättnader i upp­giftslämnandet.

UFU lämnar en redogörelse för SCB:s verksamhet och för frågor om sta­tistikproduktionens avvägning och samordning. Redogörelsen komplette­ras med en av SCB lämnad redovisning för företagsstatistiken och för vad som görs för att underlätta och begränsa företagens uppgiftslämnande till statistiken.

Prop. 1976/77:115

11

Utredningens uppdrag har föranlett studier av ett stort antal uppgifts­krav. Delta har varit nödvändigt för atl få en uppfattning om vilka bedö­manden som i allmänhet ingår i avvägningen av ett uppgiftskrav. Hur en granskning av uppgiflskrav kan ge insiki i dessa hänseenden belyses ge­nom en redogörelse för UFU:s ställningstaganden till några särskilt utval­da uppgiflskrav.

2.3 Utredningens synpunkter och förslag

2.3.1 Inledning

UFU har inte funnit det praktiskt möjligt att granska uppgiftskraven och bakomliggande författningsbestämmelser på det sätt som krävs för atl man skall kunna klarlägga vad som behöver ändras i varje särskilt fall för atl gö­ra uppgiftslämnandet mindre betungande.

Det är utredningens mening att frågan om att åstadkomma lättnader i uppgiftslämnandet bör prövas successivt och främst i anslutning till att för­fattningar och administrativa system tas upp för ändring eller översyn från synpunkter som inte gäller endast uppgiftslämnandet. Målet bör därvid va­ra att förvaltningens behov av information skall tillgodoses till så små kost­nader och besvär för uppgiftslämnarna som möjligt. Översyner pågår re­dan inom en rad områden vilka berör företagen i deras egenskap av upp­giflslämnare till myndigheterna. Bl.a. bedrevs vid årsskiftet 1974-1975 minst ett femtiotal utredningar vilkas resultat kunde antas få betydelse för uppgiftslämnandet från företag inom olika näringsgrenar. Av dessa utred­ningar kan nämnas föreiagsskatteberedningen och mervärdeskatteulred-ningen. Inom de uppgiftsinhämtande myndighetema bedrivs också översy­ner av rutiner för uppgiftssamling. SCB hart. ex. ett stort antal utrednings­projekt som direkt eller indirekt berör företagens uppgiftslämnande lill sta­tistiken. På skatte- och uppbördsområdel pågår den för riksskatteverket och statskontoret gemensamma utredningen Rationalisering av skattead­ministrationen (RS-ulredningen), som bl. a. behandlar frågor om arbetsgi­vares uppgifter för källskatt, taxering och arbetsgivaravgifter.

UFU har med hänsyn lill del sagda fått inrikta sig på atl i samband med genomgång av uppgiftskraven och bakomliggande bestämmelser söka mer allmänt bedöma vad som kan göras för att uppgiftsinhämtandet skall bli av­vägt med tillböriigt hänsynstagande till uppgiftslämnarna. Såsom utred­ningen har uppfattat förhållandena är frågan om att göra företagens upp­giftslämnande så litet betungande som möjligt i första hand en fråga om att med tillämpning av olika metoder åstadkomma begränsningar och för­enklingar inom ramen för varje särskilt uppgiftskrav på de skilda myndig­hetsområdena. I vilken utsträckning ytterligare lättnader kan uppnås för de uppgiftslämnande företagen blir - bortsett från möjligheter alt genom författningsändringar få gmnder för ett mindre omfattande och mindre

Prop. 1976/77:115

12

komplicerat uppgiftslämnande - främst beroende av vilka möjligheter som föreligger att samordna myndigheternas uppgiftsinhämtande.

2.3.2 Principer vid formulering av uppgiftskrav

UFU framhåller att etl uppgiftskrav bör avvägas och utformas med hän­syn lill å ena sidan det informationsbehov som föreligger och å andra sidan uppgifiskravets konsekvenser för myndigheter och uppgiflslämnare.

En aUmän regel vid utformningen av ett uppgiftskrav är att man inte skaU hämta in uppgifter som föranleder större kostnader än nytta. Vid be­räkning av kostnadema skall medräknas inte bara myndighetemas kostna­der för insamling och bearbetning av uppgiftema ulan också uppgiftsläm-namas kostnader för alt ta fram och lämna uppgiftema. Att avvägning sker genom att mot varandra ställs å ena sidan uppgiftemas nyttovärde och å andra sidan kostnadema för atl få fram dem torde i själva verket vara bland det viktigaste vid ett uppgiftskravs utformning.

Samhällets behov av information har enligt UFU kommit att bli så stort att man vid utformningen av uppgiflskraven måste vara beredd att la långt­gående hänsyn lill företagens samlade kostnader och besvär för fullgöran­det av uppgifts- och uppbördsskyldigheten. Myndighetema bör därför re­gelbundet ompröva sina befintliga uppgiftskrav och ha blicken öppen för möjliga begränsningar och förenklingar även om de kräver ändring eller upphävande av gällande bestämmelser. Härför fömtsätts bl. a. att myndig­hetema skaffar sig insikt om de problem som kan vara förenade med upp­giftslämnandet och klarlägger i vilken mån företagens besvärligheter sam­manhänger med tillämpningen av viss bestämmelse.

2.3.3 Metoder för att underlätta uppgiftslämnandet

I den nämnda avvägningen ingår ställningstaganden till en rad frågor av betydelse från uppgiftsinsamlings- och uppgiftslämnarsynpunkt. Utred­ningen redovisar vissa metoder som därvid är tillämpUga. Metoderna kan sammanfattas i följande punkter:

-

provundersökningar och andra kontakter med företagen,

-

nedskärning av antalet uppgifter,

-

samutnyttjande av uppgifter från företagen,

-

förlängning eller överhoppning av mätperioder,

-

färre mättidpunkter,

-

enklare beräkningsmetoder,

-

lägre precision i mätvärden,

-

central omräkning,

-

samordning av terminologi och begreppsdefinitioner samt anpassning lill företagens praxis,

-

(snävare) avgränsning av fömtsättningama för uppgiftsplikt.

Prop. 1976/77:115

13

-

differentiering av fömlsältningarna för uppgiftsplikl,

-

(snävare) avgränsning till uppgiftslämnarpopulationen,

-

anpassning av uppgiftskravet lill olika delpopulationer,

-

(minskat) urval av uppgiflslämnare,

-

tidigare aviseringstidpunkt,

-

senare redovisningstidpunkl,

-

förbättringar av blanketter och anvisningar,

-

återrapportering och andra motivationshöjande åtgärder.

UFU framhåller att en åtgärd som övervägs i syfte atl underlätta upp­giftslämnandet kan ha positiva eller negativa effekter i övrigt. Om uppgifts­flödet exempelvis begränsas genom att antalet uppgifter på en blankett minskas eller genom att uppgiftsinsamlingen görs mindre frekvent sjunker vanligen också de administrativa kostnadema för myndighetens bearbet­ning av uppgiftema. Begränsningar av detta slag förutsätter alltså att man är beredd att avstå från viss i och för sig nyttig information. Innan en för­enklingsåtgärd vidtas måste således de totala effektema av åtgärden analy­seras. De positiva effektema för uppgiftslämnama får - tillsammans med eventuella övriga positiva effekter - vägas mot de negativa effektema. Därvid bör beaktas att det ofta finns utrymme för kompromisslösningar.

UFU menar vidare att mer kan göras för att öka motivationen att lämna uppgifter. Åtgärder varigenom uppgiftslämnaren upplyses om hur resulta­tet av uppgiftslämnandet publiceras och hur detta eventuellt kan användas för hans egna ändamål förenklar givetvis inte uppgiftslämnandet, men kan öka motivationen härför och få det att kännas mindre betungande. 1 en så­dan upplysningsverksamhet från myndighetemas sida bör också beaktas möjligheten att tillsända uppgiftslämnama material som är av särskilt in­tresse för dem. En sådan återrapportering kan gmndas på bestäUningar som uppgiftslämnama ges tillfälle atl göra i samband med uppgiftslämnan­det. Exempel på återrapportering finns i SCB:s företagsstatistik.

Utredningen konstaterar också att arbetet med atl fuUgöra uppgifts- och uppbördsskyldigheten ofta är sammankopplat med företagens övriga ruti­ner och åligganden och alltså inte alltid klart går att avgränsa. UFU pekar här på vissa åtgärder som kan vidtas på företagssidan för att underlätta uppgiftslämnandet bl. a. genom en anpassning av intema informationsmli-ner till de externa kravens periodicitet, innehåll etc. Vidare kan företaget fästa myndighetemas uppmärksamhet på de svårigheter som kan vara för­enade med uppgiftslämnandet och ge förslag till förändringar - inte minst i samband med provundersökningar. För företagssektom i stort kan utarbe­tandet av generella kontoplaner och handledningar av olika slag medverka till all myndighetemas uppgiftsinhämtande och företagens uppgiftsläm­nande underlättas.

Prop. 1976/77:115

14

2.3.4 Uppgiftskraven och lagstiftningen

UFU framhåller betydelsen av en medveten koppling mellan lagstift­ningsprocessen och formuleringen av uppgiftskrav. Den starka kopplingen mellan dessa processer framgår av det förhållandet att uppgiftsinhämtan­det lill helt övervägande del är knutet till bestämmelser i lagar och förord­ningar, som ger en relativt detaljerad gmnd för uppgifiskravens utform­ning. Av de primämppgifler (blanketter e.d.) som under år 1971 kom in till myndigheterna från företagen avsåg sålunda ca 90% uppgifter i fråga om direkta och indirekta skatter, tullar och socialförsäkringsavgifter. Vidare var ca 75% av de deluppgifter som fordrades in det året hänförliga till dessa primäruppgifter. Som jämförelse kan nämnas alt de till SCB inkomna primämppgifterna uppgick till ca 3 % av det totala antalet primäruppgifter och all ca 17% av samtliga deluppgifter var alt hänföra till SCB:s primär­uppgifter.

Frågan hur uppgiftslämnandet skall avvägas med tanke på uppgiftsläm­narna bör därför beaktas på alla nivåer i den beslutsprocess som föregår ett uppgiftskravs slutliga utformning. På lagstiftningsstadiet bör så långt möj­ligt klargöras på vilket sätt och i vilken omfattning ett uppgiftslämnande följer med en författning som är under utarbetande.

Redan under utredningsarbete till gmnd för lagförslag bör därför, enligt UFU:s mening, åtminstone utkast göras till de blanketter som skall använ­das i samband med uppgiftsinhämtandet och formema för uppgifternas lämnande och användning belysas. Först därmed får man en sådan insiki och överblick beträffande konsekvensema av lagstiftningens tillämpning alt del blir klart vilka särskilda arbetsuppgifter som kommer att åläggas uppgiftslämnarna genom bestämmelserna.

I varje lagstiftningsarbete bör vidare en riktpunkt vara att nytillkomman­de eller ändrade författningar skall vara utgivna vid sådan tidpunkt att myndigheterna får erforderlig tid att bl.a. utarbeta blanketter och anvis­ningar och företagen ges möjligheter atl före redovisningsperiods början göra sådana ändringar i de interna rutinerna atl begärda uppgifter kan tas fram på ett enkelt och effektivt sätt. Behovet av god framförhållning i lag­stiftningsarbetet blir allt slörre ju vanligare ADB blir inom företagssektorn eftersom denna teknik oftast kräver god lid för bl. a. programmering. Utan en god framförhållning riskeras vidare all sökt information inte längre finns kvar i maskinläsbar form.

UFU menar att det i regel får anses vara lill uppgifislämnarnas fördel att det i författning så noggrant som möjligt anges vilka uppgifter företagen är skyldiga att lämna och vad som i övrigt är att beakta angående uppgifter­nas redovisning. Utredningen har emellertid inte kunnat finna atl del gene­rellt kan bestämmas vilka slags uppgifter som bör inhämtas med uppgifts­plikt och vilka slags uppgifter som bör inhämtas utan sådan plikt. När upp­giftsplikt föreligger bör uppgiftskravet vara särskilt noggrant avvägt. Upp­giftslämnarna bör kunna se uppgiftsplikten som en garanti för atl det finns

Prop. 1976/77:115

15

ett dokumenterat behov av uppgifterna och att uppgiftskravel har den av­gränsning som är möjlig att åstadkomma med utgångspunkt i atl uppgifter­na skall lämnas på föreskrivet sätt av de företag som omfattas av uppgifts­kravet.

2.3.5 Möjligheter till samordning

Förutsättningama för att underlätta företagens uppgiftslämnande genom mer generella åtgärder för samordning av myndighetemas uppgiftsinhäm­tande bedömer UFU inte som särskilt stora mot bakgmnd av den aUmänna slmkluren i uppgiftsinhämtandet och den begränsning av myndigheiemas informationsutbyte som sekretessbestämmelsema medför. Samordning i den meningen att flera myndigheter utnyttjar samma uppgiftsmaterial får bygga på åtgärder från fall till fall. Mest praktiskt är därvid att i första hand inrikta sig på lösningar som innebär att samtliga uppgifter lUl ett upp­giftskrav tillhandahålls även annan på förhand bestämd myndighet. Detta kan fömlsätla att i författning ges bestämmelse om atl uppgifterna får läm­nas ut till vissa angivna myndigheter. Utredningen anser alt en större öp­penhet myndighetema emellan inte torde möta betänkligheter, särskilt när det gäller uppgifter som flera myndigheter äger infordra och som de avser alt använda endast för statistiska ändamål.

Stora delar av den statliga statistikproduktionen koncentrerades under första hälften av 1960-lalel till en myndighet, SCB. Därmed avsågs alt ska­pa möjligheter för en smidig anpassning av statistiken efter de aktuella be­hoven och atl nå en effektiv samordning och avvägning av statistikproduk­tionen till gagn för bl. a. uppgiftslämnama. Sammanförandet av statistiken har gjort SCB till en stor och allmänt känd uppgiftsinhämtare och därmed har följt alt företagens klagomål över uppgiftslämnandets kostnader och besvär lill stor del har kommit alt gälla denna myndighet.

Det står enligt UFU:s mening klart att SCB representerar den fackkun­skap i fråga om statistisk metodik och informationsbehandling som bör va­ra en garanti för atl möjligheter till förenkling av uppgiftslämnandet till­varatas. Frågan om att ytterligare underlätta uppgiftslämnandet för statis­tik sammanhänger därför främst med vilka begränsningar som kan nås ge­nom att staiistikbehoven ställs under debatt och kritisk granskning.

Utredningen anser atl företagssidans medverkan i statistikproduktio­nens avvägning bör förstärkas. Förelagen bör sålunda i större utsträckning än f n. representeras i de arbetsgrupper som finns vid SCB. Nya arbets­grupper bör vidare tillsättas av SCB inom statistikområden där det nu före­faller atl finnas luckor i detta hänseende. Ett utvidgat samarbete i arbets­grupper bör ge ökade möjligheter att belysa och ta hänsyn till de begräns­ningar och svårigheter atl tillgodose statistikbehoven som finns på upp-giftslämnarsidan.

UFU anser del också viktigt all SCB genom fortlöpande översyn och

Prop. 1976/77:115

16

analyser av bl. a. likartade variabler och behovet av de olika uppgifterna till statistikgrenama söker finna möjligheter alt förenkla uppgiftslämnan­det.

2.5.6 Granskningsförfarande av uppgiftskrav

Såvitt utredningen har kunnat finna är det inte möjligt att med något ge­nereUt grepp åstadkomma lättnader för företagen. Enligt UFU:s bedöm­ning ligger möjligheter liU begränsningar och förenklingar i stort sett inom ramen för vad som kan åstadkommas vid utformningen av varje särskilt uppgiftskrav genom tillämpning av olika tidigare presenterade metoder. Med hänsyn till att uppgiftsinhämtandet vidare tiU myckel stor del är bun­det av författningsbestämmelser förutsätts som tidigare nämnts ökade in­satser på lagstiflningssidan så alt för uppgiftslämnama besvärliga lösningar så långt som möjligt undviks.

Det förhållandel att uppgiftskraven i stor utsträckning är bundna vid för­fattningsbestämmelser får, framhåller UFU, emellertid inte undanskymma det faktum atl en väsentlig del av uppgiftsinhämtandet administreras av myndigheter som har atl inom relativt vida gränser själva bedöma hur upp­giftskraven skall avvägas och utformas. Detta gäller särskilt myndigheter som utövar olika slag av tillsyn, kontroll eller planering. En sådan friare bedömning tillkommer också SCB vid planeringen och uppläggningen av uppgiftskrav för statistiska sammanställningar. Även i fråga om de mer författningsreglerade uppgiftskraven finns utrymme för myndigheternas egna bedömningar genom att myndighetema har att lämna anvisningar i skilda avseenden och svara för blankettemas utformning. Man får här en­ligt utredningens uppfattning i första hand lita till de uppgiftsinhämtande myndigheternas egen vilja och förmåga att utforma uppgiflskraven med tillbörligt hänsynstagande till uppgiftslämnama. Det ligger dock i sakens natur att bedömningen av hur ett uppgiftskrav bör utformas kan göras på olika sätt och att någon annan än den uppgiftsinhämtande myndigheten in­te sällan kan se utrymme för en i olika avseenden annorlunda utformning till fördel för de uppgiftslämnande företagen. Detta kan sammanhänga med atl metoder av det slag som UFU har beskrivit inte har beaktats på det sätt som bör vara möjligt. HärtiU kommer att en myndighets uppgiftsinhämtan­de kan bli bestående även om behovet av uppgiftema kan tillgodoses på annat sätt eller fömtsättningama i övrigt har ändrats.

Enligt utredningens uppfattning är det uppenbart att etl granskningsför­farande, som ger utrymme för bedömningar av någon annan än de upp­giftsinhämtande myndighetema själva, skulle verksamt bidra till en be­gränsning och förenkling av företagens uppgiftslämnande till myndigheter­na. Den återhållande effekt som ett granskningsförfarande kan beräknas få är önskvärd inte minst med hänsyn till atl kraven på information från före­tagen tenderar att öka.

Prop. 1976/77:115

17

UFU föreslår därför atl ett förfarande för uppföljning och granskning av myndigheternas uppgiftskrav på företagen införs. Förfarandet skall ses som en tillsyns- och servicefunktion med uppgift att till myndighetema lämna synpunkter på och förslag om vad som kan göras för att minska eller på annat sätt underlätta företagens uppgiftslämnande.

Det granskningsförfarande som utredningen föreslår kommer i princip att kunna avse alla slags uppgiftskrav på förelagen, dvs. även sådana som bör omfattas av SCB:s samordning på statistikområdet. Granskningen skall initieras bl. a. genom påpekanden och förslag från näringslivets sida och genom alt myndigheterna redovisar nya uppgiftskrav och ändringar i be­fintliga krav. 1 granskningsförfarandet skall även ingå att avge yttranden över förslag till författningsbestämmelser som rör förelagens uppgifts- och uppbördsskyldighet och att medverka till att företagen får översiktlig infor­mation om uppgiftslämnandet. Av särskild betydelse kan härvid bli att man genom granskningsförfarandet får en överblick över det samlade upp­giftsinhämtandet. Detta är värdefullt bl. a. vid bedömningen av var en upp­gift lämpligen kan inhämtas och vilka möjligheter lill samordning som före­ligger.

De arbetsuppgifter som enligt UFU:s förslag kommer atl ingå i gransk­ningsförfarandet är sammanfattningsvis alt

-

i samband med eller efter granskning av befintliga eller nya uppgifts-krav lämna myndighetema förslag till åtgärder som begränsar eller på annat sätt leder till lättnader i företagens uppgiftslämnande;

-

avge yttranden över betänkanden m. m. som berör företagens uppgifts-eller uppbördsskyldighet;

-

lämna förslag till regeringen om författningsändringar eller andra åtgär­der som är ägnade alt förenkla företagens uppgifts- eller uppbördsskyl­dighet;

-

medverka till att företagen får översiktlig information om uppgiftsläm­nandet lill myndighetema.

Fullgörandet av dessa arbetsuppgifter fömtsätter i sin tur bl. a. att

-

myndigheter anmodas all anmäla nya uppgiftskrav eller ändringar i per­manenta krav till granskningsorganet;

-

register med vissa fakta om myndigheternas uppgiflskrav förs hos gianskningsorganet på gmndval av anmälningar och kompletterande kartläggningar;

-

påpekanden angående uppgiftskraven från enskilda företag och närings­livels organisationer tas emot för bedömning av uppslag till förenkling av uppgiftslämnandet;

-

utarbetandet och tillämpningen av nya författningsbestämmelser som rör företagens uppgifts- eller uppbördsskyldighet följs;

-

uppföljning sker av resultatet av de förslag som har lagts fram i gransk­ningsförfarandet.

2   Riksdagen 1976/77. I saml. Nr 115

Prop. 1976/77:115

18

2.3.7 Anmälningsskyldighet för uppgiftskrav

Utredningen ställer sig tveksam till tanken att bygga elt granskningsför­farande på skyldighet för myndighetema att ansöka om tiUstånd för utfär­dande av uppgiftskrav. Ett förfarande med tillståndsgivning blir formbun-det och kan enligt utredningens mening lätt leda lill att granskningen inrik­tas på bedömanden som har mer formell än reell betydelse. Utredningen finner det väsentliga vara att man får ett flexibelt förfarande som medger att uppgiftskrav inkl. bakomliggande författningsbestämmelser väljs ut och tas upp tiU granskning inte efter förutbestämda regler ulan med hänsyn liU vad som i det särskilda fallet bedöms som nödvändigt och meningsfullt. Genom alt granskningen koncentreras på här arigivet sätt bör det vara möj­ligt att hinna med en djupgående och allsidig bedömning, som kan leda till lättnader för uppgiftslämnama.

De bedömningar som skall göras i granskningsförfarandet bör sålunda inte mynna ut i några för myndighetema formellt bindande beslut om upp­giftskraven. Tillsynen bör i stället syfta till att i samband med genomgång av uppgiftskrav ge myndighetema synpunkter på och förslag om vad som kan göras för alt minska eller på annat sätt underiätta uppgiftslämnandet.

UFU anser vidare att ett förfarande av detta slag inte bara bör syfta till en sådan begränsning och förenkling som kan uppnås genom en granskning i det särskilda fallet. Utredningen ser nämligen granskningsförfarandet som betydelsefullt även från den synpunkten all del bör kunna bidra till all skärpa myndighetemas uppmärksamhet på nödvändigheten av att ta långt­gående hänsyn till företagens uppgiftslämnarproblem när de utformar sina uppgiftskrav. Del bör därför bli möjligt atl utan all någon generell anmäl­ningsskyldighet införs inom granskningsförfarandets ram successivt finna och pröva de uppgiftskrav som kan bedömas ha särskild betydelse i här be­rörda avseenden.

HärtiU kommer att UFU vid genomgång av myndighetemas uppgifts­krav inte har kunnat finna atl förhållandena är sådana att det finns anled­ning alt införa ett förfarande som ändrar på nuvarande ordning enligt vil­ken det är myndighetema själva som har att som ett led i sin verksamhet avgöra hur elt uppgiftskrav skaU utformas och att ansvara för alt uppgifts­kravet inte innehåller mer än vad som är nödvändigt eller lagligen kan be­gäras av företagen. Ett tillståndsförfarande skulle innebära ett ingrepp i myndigheternas självständighet i och ansvar för förvaltningsutövningen. Ett sådant ingrepp bör enligt UFU:s mening under alla omständigheter an­stå till dess att det har visat sig vilka resultat som kan uppnås med ett granskningsförfarande av mer rådgivande karaktär. 1 granskningsförfaran­det bör dock, menar UFU, ingå möjlighet att förelägga myndighet atl lö­pande för längre eller kortare tid redovisa enstaka eller gmpper av upp­giftskrav och ändringar däri.

Vidare bör del för varje myndighet eller förvaltningssektor, som inhäm­tar uppgifter från förelagen, finnas en förteckning över uppgiftskraven

Prop. 1976/77:115

19

med en kort beskrivning av syfte och uppgiftsinnehåll, uppgiftslämnarpo-pulation, antal uppgiflslämnare, eventuell urvalsmelodik samt periodicite­ten och förfarandet vid uppgiftslämnandet. Dessa förteckningar behöver inte vara dagsaktueUa. De bör ses över och kompletteras med tidsinterval­ler som överenskoms med varje myndighet. Blankettmaterial och förteck­ningar från utredningens kartläggning kommer naturiigivis till en början att ha betydelse som dokumentation över uppgiftskraven. Granskningsfunk­tionen bör också medverka tiU att företagen får den information om myn­dighetemas uppgiftsinhämtande, som är möjlig atl sammanställa på exem­pelvis sådant sätt atl gmpper av företag får en viss förhandsbild av kom­mande uppgiftskrav.

2.3.8 Organisatorisk anknytning

Utredningen har funnit att det granskningsförfarande som UFU föreslår för atl få till stånd en begränsning och förenkling av företags uppgiftsläm­nande till myndighetema bäst handhas av en nämnd, som skall ha att själv­ständigt handlägga frågor av förevarande slag.

Företagens uppgifts- och uppbördsskyldighet faller i stort sett inom de myndighetsområden på vilka statskontoret är central förvaltningsmyndig­het. Det finns sålunda enligt utredningens mening redan en myndighet till vilken granskningsförfarandet med fördel bör kunna knytas. Utredningen har därför inte funnit anledning liU att föreslå atl en särskild myndighet in­rättas för ändamålet.

Granskningsförfarandet föreslås sålunda handhas av en för ändamålet inrättad nämnd anknuten till och med kansli inom statskontoret. Vad be­träffar nämndens sammansättning är det enligt utredningen lämpligt att statskontorets chef fungerar som ordförande. Denne får därmed möjlighe­ter till inblick i myndighetemas verksamhet från de speciella synpunkter som nämnden har att beakta och kan, när så är lämpligt, verka för en sam­ordning av nämndens och statskontorets rationaliserings verksamhet. Nämndens övriga ledamöter bör vara minst åtta till antalet och utses av re­geringen. De bör utses för högst tre år och representera såväl de uppgifts­lämnande företagen som myndigheterna och övriga användare av infordra­de uppgifter. Nämnden kan förslagsvis benämnas företagsdatanämnden.

Ett slutligt ställningstagande till granskningsförfarandets utformning bör enligt vad som tidigare har sagts anstå till dess man har fått erfarenheter av verksamheten. Utredningen anser att detsamma bör gälla i fråga om före-tagsdatanämndens kansliresurser. Av värde kan bl. a. bli erfarenheten av i vilken utsträckning myndigheterna kan släUa personal till förfogande för nämndens verksamhet när det exempelvis behövs mer ingående sakkun­skap om ett uppgiflskrav eller för att belysa de administrativa och tekniska konsekvenserna av en i samband med granskning övervägd åtgärd. Utred­ningen bedömer att den handläggande personalen inledningsvis till att bör-

Prop. 1976/77:115

20

ja med bör uppgå till ca tio personer och framhåller i sammanhanget ar­betsuppgifternas kvalificerade karaktär.

2.4 Reservation

1 en reservation lill betänkandet av ledamoten[REDACTED_EFTERNAMN] görs en analys av orsakerna till den ökande uppgiftsbördan för företagen. Där konstateras att

-

många och starka krafter driver fram nya uppgiflskrav,

-

relativt svaga krafter bromsar nya uppgiflskrav,

-

nästan inga krafter alls försöker eliminera befintliga uppgiftskrav samt

-

någorlunda betydande krafter motverkar en reduktion av den etablera­de uppgiftsbördan.

Mol bakgrund av delta förordar reservanten en ransonering och rationa­lisering av floran av uppgiftskrav.[REDACTED_EFTERNAMN] menar att många tecken tyder på att den effektivaste metoden för att komma till rätta med det omfattande uppgiftsinsamlandet från företagen är alt införa en skyldighet för de insam­lande myndighetema alt i normalfallen utge ersättning till företagen för de­ras arbete med uppgiftslämnandet. Målet bör vara att med stöd av prissätt-ningssyslemet minska den samlade uppgiftslämnarbördan utan att eftersät­ta angelägna informationsbehov.

En sådan prissättning av arbetsinsatserna skulle leda till en budgetmäs­sig prövning från de anslagsbeviljande organens sida och därigenom ge de uppgiftsinhämtande myndigheterna anledning att särskilt prioritera de krav de anser viktigast. Den skulle också förmå dem att av kostnadsskäl göra kraven så enkla atl uppfylla som möjligt och bättre anpassa kraven till uppgiflslämnarens villkor. Därigenom torde väsentliga rationaliserings­vinster för såväl företag som myndigheter kunna göras.

Reservanten framhåller vidare att oavsett hur ersättningsfrågan löses bör åtgärder vidtas för att söka minska antalet redan existerande upp­giftskrav eller i vart fall förenkla dem. Motivationsskapande åtgärder, samordning, rationalisering, förenkling, mekanisering och många andra åt­gärder kan därigenom påverka förutsättningarna för uppgiftslämnama.

Det mest verksamma medlet vore dock en minskning av mängden upp­gifter vilket, enligt reservantens mening, kan ske utan att myndigheternas informationsförsörjning därför behöver försämras.

För att förmå uppgiftsinsamlarna till omedelbara åtgärder bör regeringen ålägga de statliga myndighetema atl var och en inom sill verksamhetsom­råde undersöka och se över aktuella uppgiftskrav från de nyss angivna ut­gångspunkterna. Inte minst angelägel är all myndigheterna därvid räknar om tidigare gjorda kostnadskalkyler för uppgiftskraven och då också tar i beaktande uppgifislämnarnas kostnader. Resultatet av denna översyn och de förslag, vartill den kan leda, bör redovisas inom 6 ä 12 månader efter åläggandet.

Prop. 1976/77:115

21

Sedan myndighetema har redovisat resultatet av sin översyn bör bättre möjligheter föreligga lill begränsningar, förenklingar och samordning. En central bedömning bör i första hand göras av det granskningsorgan, som utredningen föreslår. 1 de fall samordning mellan olika myndigheters krav befinnes kunna ske bör organet ta initiativ lill delta. Då åtgärder av mer ge­nomgripande natur aktualiseras bör organet överlämna ärendet med sitt yttrande till regeringen för vidare behandling.

Vad gäller det föreslagna granskningsorganet talar enligt reservantens mening starka skäl för ett självständigt organ, inte minst del skälet att verksamheten endast därigenom skulle få en neutral ställning gentemot statliga och kommunala myndigheter. Då det emeUertid kan hävdas all denna verksamhet inte kan bli av sådan omfattning att den motiverar en ny, särskild myndighet ansluter sig reservanten till uppfattningen att inte någon ny myndighet bör tillskapas för denna verksamhet, i vart fall inte i ingångsskedet. Reservanten anser vidare atl detta organ bör ges större per­sonalresurser och slörre befogenheter än vad utredningen föreslår.

I princip bör nämnden granska att etl nytt uppgiftskrav - i den mån det inte är direkt föreskrivet i lag - utformas i enlighet med de normer som har angivits i den fömt omnämnda uppräkningen. Inte minst viktigt är att nämnden granskar atl den uppgiftsinsamlande myndigheten har gjort en kalkyl över totalkoslnadema. Alla uppgiftskrav bör vidare omprövas med lämpliga lidsmellanmm.

Om uppgiflsskyldighet skall föreligga måste enligt reservantens mening granskningsförfarandet i princip vara obligatoriskt. För andra, större krav skall det ske en formell tillståndsprövning. Den granskande nämnden har att utfärda tillstånd för alla sådana krav som passerar dess granskning. Tillstånd anses givet om någon särskild erinran inte registrerats mot kra­vet. Det bör också författningsmässigt regleras att uppgiftskrav blir rätts­ligt förpliktande för uppgiftslämnarna först sedan kravet underkastats nämndens granskning och tillstånd.

För att klara dessa arbetsuppgifter och vidare följa arbetet i statliga ut­redningar och kunna biträda i lagstiftningsarbetet i frågor om utformningen av uppgiftskrav - sistnämnda uppgift hävdas med nuvarande lagstiftnings-takt kräva ett flertal handläggare - behöver enligt reservantens mening an­talet handläggare uppgå till 25-30 personer.

3   Remissinstanserna

3.1 Allmänna synpunkter

En del remissinstanser behandlar mer allmänt frågor som rör omfatt­ningen på och tillväxten i företagens uppgiftslämnande till den offentliga förvaltningen. Konjunkturinstitutet menar att elt samhälle, som har viljan

Prop. 1976/77:115

22

att driva en ambitiös sysselsättnings- och stabUiseringspolitik måste ha till­gång till en någorlunda fyllig och löpande statistisk information beträffande exempelvis sysselsättning, arbetslöshet, produktionsutveckling, företa­gens investeringar och investeringsplaner, lagemtveckUng m. m. Enligt länsstyrelsen i Stockholms län är det ofrånkomligt att den utvidgade och detaljerade samhällsplaneringen med ökad användning av selektiva i stäl­let för generella åtgärder inom företagssektom för med sig ökade krav på information. Vill man behålla samhällspolitikens målsättning i stort, torde därför någon avgörande minskning av uppgiftslämnandet inte kunna åstad­kommas. En\igl Jönköpings kommun kräver planeringen etl förbättrat un­derlag. Från samhällsplaneringssynpunkt är det därför nödvändigt att ut­öka företagens uppgiftslämnande.

Statens jordbruksnämnd anför att nämndens verksamhet fömtsätter atl uppgifter insamlas i ett flertal olika sammanhang. Det gäller såväl för pla­neringsändamål, främst försöijningsberedskapen, som för andra ändamål såsom prisregleringarna på jordbmkets och fiskets områden, skördeskade­skyddet, fodermedelskontroller och köttklassificeringen. Fiskeristyrelsen ger andra exempel på uppgiftsinhämtande för både planering och admini­strativa syften. Riskerna för överfiskning samt införandet av ekonomiska zoner medför krav på ytteriigare uppgifter.

FörhåUanden som medfört eller väntas medföra ökat uppgiftsinhämtan­de från företagen är enligt statens naturvårdsverk, produktkonlrollnämn­den och arbetarskyddsstyrelsen de ökade insatsema för tillsyn och kon­troll när det gäller hälso- och miljövård samt säkerheten på arbetsplatser­na. Försäkringsinspektionen och riksskatteverket pekar på önskemålen om att skydda konsumenterna resp. kraven på rättssäkerhet som skäl för upp­giftsinhämtande. Riksskatteverket framhåller dessutom atl del inte är osannolikt att samhällets behov av uppgifter från företagen kan vara större än del som i dag tillgodoses.

Datainspektionen hänvisar till den ökande detaljregleringen i samhället som förklaring tiU del omfattande uppgiftslämnandet. Välfärdssamhället fömtsätter enligt inspektionen i stor utsträckning planering, bidragssystem och regleringar. För detta krävs utredningar och, som led däri, insamling av uppgifter. Ett väsentligt minskat uppgiftslämnande förutsätter därför en radikal minskning av olika regleringar på skilda samhällsområden. Enligt Landstingsförbundet har kontakterna med samhällsförvaltningen blivit allt mer komplicerade och svåröverskådliga. Det gäller även för företagen. Förbundet anser utvecklingen vara oroande och fordrar motåtgärder. Ef­fektivt kan problemen enligt förbundets mening förmodligen bara lösas ge­nom en enklare organisation av den offentliga verksamheten. Lantbrukar­nas riksförbund (LRF) framhåller att det är de krav på administrativa ruti­ner som de politiska besluten leder lill och de krav på statistik som använ­dare inom och utom statsförvaltningen ställer som måste ändras om upp­giftsbördan väsentligt skall kunna minskas. Därvid måste nyttan av uppgif-

Prop. 1976/77:115

23

tema vägas mot kostnadema inklusive belastningen för uppgiftslämnama. LRF tror däremot inte att uppgiftsbördan radikalt kan ändras endast ge­nom en mer utvecklad metodik, ökat samråd och ytteriigare byråkratise-ringar t. ex. i form av omfattande obligatoriska gransknings-, tillstånds- el­ler ersättningssystem.

Näringslivsorganisationerna' anför i sitt gemensamma yttrande att upp­giftskraven på företagen har blivit alltmer betungande och alt uppgiftsbör­dan nu är mycket kännbar för speciellt de mindre företagen med deras be­gränsade administrativa resurser. AUt starkare tvivel och misstro mot upp-giftslämnarskyldighelen sägs ha gjort sig gällande i takt med en aUt snabba­re utveckling mot ökad styming, kontroll och centraliserad planering från främst statliga organs sida gentemot näringslivet. Denna instäUning har förstärkts av det svala intresse som statsmaktema visat för frågan om åt­gärder för att dämpa tillväxten av uppgiflskraven. Ett stort antal uppgifls­lämnare, sägs det vidare, uppfattar del som om den nödvändiga balansen i det samhälleliga informationsutbytet har mbbats. Myndigheters och andra organs uppgiflsinsamling upplevs med andra ord som övemttag. Särskilt mindre och medelstora företag sägs uppfatta detta övemttag inte bara som tecken på bristande insikt om vilken börda uppgiftslämnandet utgör utan också som direkt störande i deras näringsverksamhet.

1 yttrandet framhålls vidare att man från näringslivets sida inte ställer sig principiellt avvisande och oförstående till kraven på information för det allmännas bästa. Del alltmer komplexa samhället ställer nya krav på upp­giftslämnande som inte kan avvisas. Näringslivsorganisationema anser det emellertid angeläget att initiera procedurer för prövningen av dessa krav som garanterar tillgången på riktig och relevant information samtidigt som uppgiftslämnandet begränsas till vad som är oundgängligt nödvändigt.

3.2 Synpunkter på UFU:s kartläggnings- och utredningsarbete

En rad remissinstanser framhåller atl del är angeläget att systematiskt gå igenom och pröva befintliga uppgiftskrav på företagen. Länsstyrelsen i Norrbottens län beklagar alt UFU inte ägnat sig åt den i direktiven angivna huvuduppgiften att gå igenom mlinerna på varje område och överväga vad som kan göras för alt göra uppgiftsskyldigheten mindre betungande. Justi­tiekanslern beklagar att UFU inte funnit det praktiskt möjligt alt i anslut­ning till en granskning av förfallningsbeslämmelsema och uppgiftskraven på de olika områdena utarbeta förslag till ändringar i fråga om företagens uppgiftslämnande. En sådan genomgång skuUe enligt hans mening säkerli­gen ha medfört en rad förslag tiU förenklingsåtgärder.

' Sveriges Industriförbund, Svenska Arbetsgivareföreningen, Sveriges Hantverks-och Industriorganisation, Sveriges Grossistförbund, Sveriges Köpmannaförbund, Svenska Handelskammarförbundet, Familjeföretagens Förening, Svenska Företa­gares Riksförbund, Svenska Åkeriförbundet och Sveriges Redareförening.

Prop. 1976/77:115

24

Näringslivsorganisationerna anser i sitt gemensamma yttrande all UFU inte förmått göra den ingående analys som direktiven synes ha förutsatt. Enligt dem har det efter hand framstått som alltmer nödvändigt att göra en inventering av de faktorer som påverkar tillväxten av uppgiftskraven och uppgiftsbördan. Svenska Arbetsgivareföreningen har som komplettering och uppföljning till UFU:s utredningsresultat dessutom initierat ett par studier av problemområdet: "Apropå företagens uppgiftsplikl" av Daniel[REDACTED_EFTERNAMN] och "Apropå myndighetemas uppgiftskrav" av Staffan[REDACTED_EFTERNAMN].

Åtskilliga remissinstanser framför synpunkter på den karlläggning av uppgiftslämnandets omfattning och karaktär som UFU gjort. Flera av dem, däribland statskontoret, riksskatteverket, konjunkturinstitutet, läns­styrelserna i Göteborgs och Bohus län och Norrbottens län, ADB-bered­ningsgruppen vid kommundepartementet saml Göteborgs kommun, anser att kartläggningen endast visar hur uppgiftslämnandet ser ut från myndig­hetemas sida. Den skulle behöva kompletteras med en kartläggning av vad uppgiftslämnandet innebär för företagen och hur det uppfattas av dessa. En sådan kartläggning skulle enligt riksskatteverket möjliggöra en mer all­sidig analys och bedömning av frågan om i vilken utsträckning uppgifts­lämnandet är en belastning för företagen. Statskontoret anser att företa­gens möjligheter att motsvara myndigheiemas uppgiftskrav kunde ha be­lysts med ett antal fallstudier eller en enkät med ett representativt urval av företag i olika branscher, regioner och storleksklasser. Liknande synpunk­ter framförs av Göteborgs kommun, som anser att utredningen borde ha valt ut ett representativt antal mindre förelag och studerat tidsåtgång och kostnader för att fylla i blanketter under exempelvis etl år.

Svenska Byggnadsentreprenörföreningen menar att problemen med uppgiftslämnandet är branschspecifika. Byggnadsindustrin skiljer sig från andra branscher bl. a. genom sin höga decentraliseringsgrad. Eftersom verksamheten vanligtvis är spridd på etl stort antal byggnadsplatser, upp­slår en rad problem vid sammanställning av uppgifter. Genom att UFU un­derlåtit att skaffa sig en bild av kostnaderna dels för olika lyper av upp­giftslämnande, dels för olika typer av företag, så har UFU enligt förening­ens mening inte kunnat prioritera sitt arbete efter angelägenhelsgrad.

Föreningen Auktoriserade Revisorer ifrågasätter om UFU kommit fram till en för utredningsändamålen tillräckligt omfattande beskrivning av de totala informationskrav företagen har atl möta. UFU har i enlighet med uppdraget gjort kartläggningen utifrån myndighetemas, dvs. samhällets, uppgiftskrav. Företagen måste emellertid tiUgodose även andra intresse-gmppers informationsbehov, nämligen företagsledningens, ägarnas och kapilalplacerarnas, de anställdas och borgenäremas behov. Enligt för­eningens uppfattning skärps kraven på förelagens informalionsgivning successivt från alla intressegmpperna. Det är den samlade uppgiflsbördan och i synnerhet den statistik, som måste framtagas "ovanpå" affärs- och driftbokföringen, som upplevs som betungande. UFU:s saneringsförslag måste därför ses mot bakgmnd av helhetsbilden.

Prop. 1976/77:115

25

Svenska kommunförbundet och Göteborgs kommun framhåller all ock­så kommunerna på flera sätt är stora uppgiflslämnare lill staten. De anser det vara en brist att UFU inte har granskal även kommunemas uppgifts­lämnande.

Justitiekanslern och JO anser att UFU även borde ha gått in på de för­fattningsmässiga aspektema på uppgiftskraven. De menar att det kan ifrå­gasättas om inte uppgiftskraven i stor utsträckning medför sådana åliggan­den för enskilda som avses i 8 kap. 3 § regeringsformen och att föreskrift om uppgiflsskyldighet därför måste meddelas genom lag.

3.3 Samordning, samutnyttjande av uppgifter, sekretessfrågor m. m.

Ett sätt att minska uppgiftslämnandet består i att myndigheter och andra organ samordnar sitt uppgiftsinhämtande och utnyttjar samma uppgifter. Detta fömtsätter i allmänhet alt någon eller alla parter är beredda att ge av­kall på sina krav och önskemål i vissa avseenden. UFU har bedömt möjlig­hetema atl genom sådan samordning uppnå effekter som små. En begrän­sande faktor är härvidlag kraven på sekretesskydd för en del uppgifter. Samordningen kan enligt UFU inte åstadkommas genom generella åtgär­der utan måste ske från faU till fall, i första hand genom all uppgifter som samlas in av en myndighet också tillhandahålls annan på förhand bestämd myndighet. Detta kan fömtsätta att det i författning ges bestämmelse om att uppgifterna får lämnas ut lill vissa angivna myndigheter. Enligt UFU:s mening borde större öppenhet myndighetema emellan inte möta betänklig­heter särskilt inte när de insamlade uppgifterna endast skall användas för statistiska ändamål.

Frågor rörande samordning av uppgiftsinhämtandet och samutnyltjande av dala behandlas av en rad remissinstanser. 1 åtskilliga fall - det gäller t. ex. försvarets rationaliseringsinstitut, statens pris- och kartellnämnd, konsumentverket, länsstyrelserna i Stockholms och Jönköpings län saml Sveriges Bokförings- och Revisionsbyråers Förbund framhålls mer aU­mänt att det bör finnas möjligheter till förbättringar genom ökad samord­ning och att dessa måste undersökas och tas till vara. Flera av dessa re­missinstanser påpekar samtidigt atl kraven på sekretess begränsar samord­ningsmöjligheterna.

SCB anser att det är rationellt att flera myndigheter gemensamt utnyttjar insamlade uppgifter. Möjlighetema till delta begränsas dock av principiella och praktiska problem, bl.a. sekretesskraven. Enligt SCB kan tre typfall förekomma, nämligen

a) För administrativt ändamål insamlade uppgifter utnyttjas även för

statistikproduktion.

Detta blir allt vanligare och bör enligt SCB inte möta betänkligheter så länge det rör sig om framställning av aggregerad information.

b) För visst administrativt ändamål insamlade uppgifter utnyttjas även

för annat administrativt ändamål.

Prop. 1976/77:115

26

I detta fall kan en konflikt uppslå mellan ralionahtetskravet och företa­gens krav på sekretess. Det bör enligt SCB dock vara en framkomlig väg i många fall under fömtsättning att uppgiftslämnama informeras om arran­gemanget i samband med uppgiftslämnandet.

c) För statistikproduktion inhämtade uppgifter utnyttjas även för admi­nistrativt ändamål.

Samma konfliktsituation föreligger här som i fall b) men i mer utpräglad form. Starka restriktioner finns f. n. mot sådant utnyttjande av uppgifter.

SCB framhåller vidare alt de faktiska möjlighetema till samutnyltjande av uppgifter inte bara begränsas av kraven på sekretesskydd utan även av nödvändigheten att upprätthålla förtroendet för SCB hos uppgiftslämnar­na. Detta är en fömtsättning för en tillförlitlig statistikproduktion.

Även flera andra remissinstanser än SCB - däribland statskontoret, riksarkivet, miljödatanämnden och länsstyrelsen i Norrbottens län för­ordar att uppgifter som har insamlats för administrativa ändamål i ökad ut­sträckning används för framställning av statistik och andra planeringsun­derlag.

Liknande synpunkter framförs av lantbruksstyrelsen och Svenska Bank­föreningen i fråga om statistikuppgifter. Lantbmksstyrelsen anser att be­fintliga statistikkällor bör utnyttjas effektivare genom exempelvis special­bearbetningar eller samkömingar i stället för nya statistikinsamlingar. Bankföreningen anser att man vid önskemål om statistik bör undersöka i vilken utsträckning de kan tillgodoses genom utnyttjande och kombine-ringar av redan befintliga statistikrapporteringar eller genom smärre änd­ringar och kompletteringar i dessa.

Riksskatteverket ansluter sig till UFU:s uppfattning att uppgifter skall kunna tillhandahållas även annan på förhand bestämd myndighet. Av hän­syn till allmänhetens och företagens förtroende för myndighetemas verk­samhet bör enligt verket sådan samordning dock regleras i författning eller i vissa fall ske i samråd med datainspektionen. Justitiekanslern menar att hänsynen till företagens intresse av sekretess inte får gå längre än som är sakligt motiverat. Om man genomför offentlighets- och sekretesslagstift-ningskommilténs förslag om all i författning reglera mlinmässigt utbyte av information myndigheterna emellan och statistiksekretess, möter det en­ligt honom inte några betänkligheter att uppgifter som har insamlats för ad­ministrativa ändamål överiämnas till annan myndighet för framstäUning.

Flera remissinstanser anser att man bör se över sekretessbestämmelser­na för atl uppgifter i större utsträckning än hittills skall kunna inhämtas och utnyttjas gemensamt. Till dem hör statens pris- och kartellnämnd, sta­tens industriverk, länsstyrelserna i Stockholms och Jämtlands län samt riksbanken. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län anför att en alltför strikt tillämpning av sekretesslagen kan medföra dels utökade uppgiftskrav på företagen, dels att olika typer av databanker med likartat innehåll byggs upp hos olika myndigheter. Enligt Stockholms kommun bör några sekre-

Prop. 1976/77:115

27

tessproblem inte uppstå, eftersom företagen bör ingå som en del i ett aUt-mer öppet samhälle.

Datainspektionen hävdar atl risk för kvalitetsförlust föreligger i sam­band med samutnyttjande av uppgifter liksom i samband med andra meto­der för att begränsa uppgiftslämnandet. Inspektionen säger sig ha erfaren­heter därav beträffande personinformalion. Samtidigt påpekar inspektio­nen alt också den ökande kvantiteten på uppgiftslämnandet kan medföra sådana effekter. I vilken utsträckning samutnyttjande av personuppgifter kan äga rum vid automatisk databehandling måste enligt inspektionen av­göras från fall till fall. När så sker, bör uppgiftslämnaren informeras om var och hur uppgifter kommer att utnyttjas.

Några remissinstanser berör även möjlighetema att samordna insam­lingen och utnyttjandet av information genom att inrätta s. k. basregister med vissa grundläggande uppgifter om företag. Sveriges Standardiserings­kommission anser i likhet med UFU att sådana register endast kan med­föra en marginell lättnad i uppgiftslämnandet. Arbetsmarknadsstyrelsen framhåller att värdet av basregister blir helt beroende av vilka uppgifter etl sådant register kommer att innehålla. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bo­hus län är däremot positivt inställd till basregister som underlag för under­sökningar och samordning av undersökningar av olika slag.

3.4 Metoder för att begränsa eller förenkla uppgiftslämnandet

UFU har i kap. 11 i betänkandet redogjort för en rad olika metoder som kan användas för att begränsa eller förenkla företagens uppgiftslämnande. En sådan metod - samutnyltjande av dala - har redan berörts. I betän­kandet framhålls att man måste ta långtgående hänsyn till företagens sam­lade kostnader och besvär för att lämna uppgifter. Myndighetema bör re­gelbundet ompröva sina uppgiftskrav och ha blicken öppen för möjliga be­gränsningar och förenklingar.

Svenska kommunförbundet anför att alla de metoder för begränsningar och förenklingar som UFU har nämnt bör prövas av vaije uppgiftsinhäm­tande myndighet för att uppgiftslämnandet inte skaU bli mer betungande än nödvändigt. Även Svenska Försäkringsbolags Riksförbund anser detta va­ra angeläget. Det är enligt kommunförbundet vidare viktigt att myndighe­tema kritiskt granskar sina uppgiftskrav och beaktar uppgifislämnarnas synpunkter vid utformning av enkäten och andra uppgiftskrav. SCB ger för sin del exempel på hur centralbyrån tillämpar en rad olika metoder för atl begränsa och förenkla uppgiftslämnandet. Härvid nämns bl. a. kontakter med uppgiftslämnama och provundersökningar för uppgiflsinsamling, ur­val och urvalsrolalion, färre mättidpunkter, slopande av variabler, central omräkning, förtryckta blanketter, förenklade blanketter för vissa kategori­er, användning av statistiska enheter och standarder m. m.

Flera remissinstanser, bl. a. Stockholms läns landsting, menar att det är

Prop. 1976/77:115

28

nödvändigt med en allmän genomgång av de uppgifter som inkrävs av före­tagen. Konjunkturinstitutet menar att det kunde vara värt att pröva tanken om en allmän genomgång av engångsnatur av själva de lagbestämmelser och den administrativa praxis som är avgörande för myndigheiemas behov av all inhämta uppgifter.

För att hålla nere uppgiftskraven på företagen är det enligt åtskilliga re­missinstanser - däribland generaltullstyrelsen, riksskatteverket, statens planverk, utrikeshandelsstatistikutredningen, JO och Kooperativa För­bundet viktigt alt man i samband med reformer redan på ulredningssta-diet klargör i vilken utsträckning dessa medför nya uppgiflskrav. Delta kan nämligen påverka önskvärdheten eller utformningen av reformen. Till dem som betonar vikten av att i lagstiftningsarbetet uppmärksamma uppgifis­lämnarnas problem hör även statskontoret och näringslivsorganisatio­nerna. Statskontoret anser vidare att önskemålet om att begränsa företa­gens uppgiftsskyldighet bör betonas vid rationaliseringsarbelet inom stats­förvaltningen. Näringslivsorganisationema föreslår att alla författnings­förslag som leder till nya eller ändringar i befintliga uppgiftskrav underkas­tas en obligatorisk granskning och värdering i syfte att åstadkomma sy­stemlösningar, som är maximalt uppgiftsanpassade. Bland övriga förslag från dessa organisationer kan i detta sammanhang nämnas etl register över förekommande uppgiftskrav för all ge överblick över uppgiftslämnandet och ett system för bevakning av förändringar i företagens belastning med uppgiftskrav.

Några remissinstanser anser alt det är önskvärt med en tidsmässig sam ordning av uppgiftsinsamlingen. Enligt Lantbrukarnas riksförbund, som efterlyser en helhetssyn och samarbete vid rationalisering av uppgiftsläm­nandet, tvingas företagen f n. lämna ungefär samma uppgifter etl flertal gånger. En väsentlig lättnad skulle därför kunna åstadkommas genom alt samordna definitioner och insamlingstidpunkt. Länsstyrelsen i Jönköpings län anser alt man bör närmare undersöka möjlighetema att nedbringa anta­let enkäter genom att företagen i anslutning till verksamhetsberättelsen även redovisar andra uppgifter. Sveriges Bokförings- och Revisions­byråers Förbund menar att det borde vara möjligt all använda de i deklara­tionerna lagrade uppgiftema som en databank. Därifrån borde de flesta av de uppgifter som begärs in i statistiksyfte kunna hämtas.

Sveriges Standardiseringskommission redogör i sitt yttrande för det ut­redningsarbete, som nyligen lett fram till svensk standard avseende kon­toplan för affärsredovisning inom mindre och medelstora företag (SIS 61 46 11). Kontoplanen har tillrättalagts för att underiätta lämnande av statis­tiska uppgifter. Den har även anpassats till de krav på redovisning och uppgiftslämnande, som innefattas i 1976 års bokföringslag. Vidare har för­slag framförts om utarbetande av ett supplement lill kontoplanen, vilket skulle avse statistiska uppgifter av icke-monetärt slag såsom elförbmk-nlng, bränsleförbmkning m. m. LO framhåUer att de uppgifter som samhäl-

Prop. 1976/77:115

29

let efterfrågar ofta är minst lika viktiga för företaget atl känna lill som för samhället. LO framhåller därför att om företagen upprätthåller en sådan redovisningsstandard att den egna verksamheten kan bedrivas effektivt underlättas samtidigt uppgiftslämnandet.

Sveriges Standardiseringskommission, länsstyrelsen i Stockholms län, konjunkturinstitutet m.fl. framhåller blankettutformningens betydelse för arbetet med atl lämna uppgifter. Rätt utformade blanketter torde enligt standardiseringskommissionen dessutom uppfattas positivt av uppgifts­lämnama och medverka till bättre kvalitet på uppgifterna.

Några remissinstanser pekar också på atl metoder för begränsning och förenkling av uppgiftslämnandet kan få negativa effekter. Enligt datain­spektionen kan t. ex. utglesning av mätningar och vissa andra metoder leda till allvarlig kvalitelsförsämring. Länsstyrelsen i Stockholms län anför atl man vid uppgiftsinhämtande bör ta hänsyn till inte bara aktuella utan även kommande behov. En alltför snäv avgränsning kan innebära risk för att man senare måste göra kompletteringar och la in ytterligare uppgifter eller att undersökningar blir oanvändbara.

3.5 Uppgiftsplikt eller frivilligt uppgiftslämnande

Några remissinstanser diskuterar olika aspekter på frågan om frivillighel eller tvång i samband med samhällets informationsinsamling.

Datainspektionen delar UFU:s uppfattning att uppgifter som gmndar sig på subjektiva värderingar och bedömningar bör inhämtas utan uppgifts­plikl.

Både 70 och justitiekanslern pekar, som tidigare nämnts, på 8 kap. 3 § regeringsformens stadganden om att "föreskrifter om förhållandet mellan enskilda och det allmänna, som gäller åliggande för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden, med­delas genom lag."

Utan hinder därav har regeringen enligt vad som följer av 8 kap. 7 och 13 §§ regeringsformen rätt att genom förordning meddela vissa föreskrif­ter. Justitiekanslem anser att det mot bakgmnd av regeringsformens nyss nämnda bestämmelser föreligger en skyldighet att i författning så noggrant som möjligt ange vilka uppgifter företagen är skyldiga alt lämna.

Göta hovrätt förordar atl uppgiflsphkt skall ges i lag och alltså beslutas av riksdagen. Även de till uppgiftsplikten knutna straffsanktionerna bör ha denna förankring. Härigenom kan motviljan mot uppgiftslämnandet enligt hovrätten minskas.

Liknande tankegångar redovisar näringslivsorganisationerna i sitt ge­mensamma yttrande. Bl. a. efterlyses en särskild översyn av gällande på­följdssystem och analys av dess direkta och indirekta effekter på företa­gens uppgiftsbörda. Enligt organisationema har statsmakterna och enskil­da myndigheter i vidgad omfattning kommit alt tillämpa elt utbyggt på-

Prop. 1976/77:115

30

följdssystem mot uppgiftslämnama som korrektiv för uppgiftspliktens ef­terlevnad. Myndighetema synes härigenom ha kommit att tiUgripa förfa­randen som är klart olämpliga för sina ändamål. Hot om påföljder tas na­turligt nog av uppgiftslämnama som intäkt för bristande förtroende. Denna upplevelse bidrar till att skapa en negaliv inställning till uppgiftslämnandet och den motiverar inget kvalitetsansvar. Uppgiftsinhämtande myndigheter bemöter kvalitetsbrister med ytterligare skärpta sanktionsregler, som ännu mer irriterar än stimulerar i uppgiftslämnandet eller med utbyggda kon­trollsystem, som direkt, kvantitativt sett, ökar uppgiftsbördan. Organisa­tionema anser att den skisserade utvecklingen inte är någon teoretisk mo­dell utan en realitet.

I detta sammanhang erinrar organisationema om de synpunkter i frågan om obUgaloriskt eller frivilligt uppgiftslämnande som har redovisats i leda­moten Eklunds reservation rörande inställningen tiU uppgiftsinhämtande ulan uppgiftsplikl. Organisationerna anser del uppenbart all man från myndighetssidan, som utredningsmajoriteten företräder, är starkt besvä­rad av att debattera förtroenderelationema och deras betydelse för myn­dighetemas uppgiftsinhämtande.

SCB redovisar i Statistiskt meddelande 1976:3, som bilagts verkets re­missvar, sina erfarenheter av uppgiftslämnande utan uppgiftsplikt. Sådana statistikgrenar där uppgiftsplikl inte kan åberopas, t. ex. forskningsstati­stik, har enligt verket en signifikant lägre svarsfrekvens (och därmed lägre tillförlitlighet) än likartade undersökningar för vilka SCB kan hänvisa till uppgiftsplikt.

3.6 Ersättning till företagen för uppgiftslämnande

Enligt direktiven har UFU haft i uppdrag att överväga tekniska aspekter på uppgiftslämnandet och alltså inte frågan om alt ersätta företagen för alt de lämnar uppgifter. Ledamoten[REDACTED_EFTERNAMN] har i sin reservation ansett alt många tecken tyder på att en skyldighet att i normalfallet utge ersättning lill företagen för arbetet med att lämna uppgifter är den effektivaste meto­den att komma till rätta med det omfattande uppgiftsinsamlandet från före­tagen. Mot bakgmnd av detta synsätt har reservanten yrkat på en skynd­sam utredning av ersättningsfrågan.

Flertalet myndigheter och kommuner berör inte frågan om avgiftsbe­läggning. Däremot instämmer flertalet näringslivsorganisationer i reser­vantens förslag om en utredning rörande ersättningssystem.

I sitt gemensamma remissyttrande hemställer näringslivsorganisatio­nerna om en särskild utredning om hur en ersättningsskyldighet för upp­giftsinsamlande myndigheter skall utformas och vilka effekter ett ersätt­ningssystem kan få bl.a. som prioriteringsinstmment vid budgetbehand­lingen.

Sveriges Bokförings- och Revisionsbyråers Förbund anser det beklagligt

Prop. 1976/77:115

31

atl direktiven inte har tillåtit utredningen att ta upp den viktiga frågan om ersättning till företagen för deras arbete med uppgiftslämnandet. Förbun­det anser alt systemet med någon typ av ersättning har så många fördelar, att frågan snarast bör utredas. Krav på utredning av frågan om avgiftsbe­läggning eller instämmanden i ledamoten Eklunds reservation framförs även av Göteborgs kommun och i reservationer till yttrandena från läns­styrelsen i Stockholms län, fullmäktige i Sveriges riksbank och Linköpings kommun.

Lantbrukarnas Riksförbund avvisar tanken på elt generellt ersättnings­förfarande, vilket enligt LRF skulle medföra behov av en omfattande ad­ministration, sannolikt till mycket liten nytta. Å andra sidan finns det en­ligt LRF många tillfållen då det framstår som i högsta grad skäligt att er­sättning utgår. LRF åsyftar här de fall då det endast är etl urval av företa­gare som skaU lämna uppgifter, speciellt om det är fråga om en under läng­re tid upprepad eller på annat sätt särskilt krävande uppgiftslämning.

LO anser att det är en medborgerlig skyldighet att lämna information för ett demokratiskt samhälles nödvändiga skötsel. Att medge ersättning för att en sådan fuUgöres är enligt LO en orimlighet. Därtill skuUe konsekven­sema av elt logiskt uppbyggt ersättningssystem bli absurda.

Statistiska centralbyrån redovisar i sitt remissvar olika intema diskus­sioner rörande ersättningsfrågan. Vid dessa diskussioner har framkommit att det är praktiskt svårt att utveckla ett system för fuUsländig kostnadser­sättning för företagens arbete med att lämna uppgifter till SCB. Svårlösta problem i detta sammanhang är bl. a. atl bedöma insamlade uppgifter med avseende på kvalitet, nedlagd tid m. m. och vem som skall göra denna be­dömning. Här finns enligt SCB en risk för en komplicerad och dyrbar admi­nistrativ organisation vars kostnader i sista hand troligen skulle drabba fö­retagen själva. SCB framhåller dock att problemen skulle kunna bli väsent­ligt mindre vid en på lämpligt sätt utformad schablonmässig ersättning. Även om en sådan ersättning knappast kan utformas med syfte att ge full täckning för uppgiftslämnandekostnadema skulle den, rätt utformad, dock kunna ha en för uppgiftslämnarna positiv effekt. Särskilt torde detta gälla de mindre företagen. Belastningen upplevs ofta också som svårast av dessa företag. Goda effekter kan dock även i många fall uppnås på andra vägar än genom ett ersättningsförfarande. Elt altemativ är att nyttiggöra statisti­ken för uppgiftslämnama genom en återrapportering av uppgifter speciellt anpassade till deras behov. SCB, som har påbörjat en sådan verksamhet inom vissa stalistikgrenar, avser att vidareutveckla systemet och att bygga ut det till fler områden. Etl annat alternativ kan vara att SCB bygger upp en fältorganisation för att ge företagen direkt hjälp i syfte alt minska företa­gens arbete i samband med uppgiftslämnandet.

Prop. 1976/77:115

32

3.7 Samarbete, motivation m.m.

UFU behandlar i flera avsnitt åtgärder som inte i första hand underlättar själva uppgiftslämnandet utan i stället är avsedda att öka företagarnas förståelse för uppgiftslämnandet vad gäller statistikproduktionen. Utred­ningen pekar på olika former av återrapportering, där företagen t. ex. kan få sitt förelags uppgifter relaterade lill genomsnittsvärden för branschen el­ler likartade företag. En annan metod kan vara att mer ingående och på etl bättre sätt än f.n. förklara syftet med informationsinsamlingen. Vidare nämns möjligheten av olika typer av samrådsgmpper där företagen kan va­ra med och diskutera behovet och utformningen av uppgiftskraven, dessas tidsfasning o. d. Även olika former av remissförfaranden kan enligt UFU i större utsträckning komma till användning.

UFU:s förslag om utvidgad representation i SCB:s arbetsgrupper för fö­retagen och om flerarbetsgmpper liksom tankarna på återrapportering och provundersökningar tiUstyrks eller lämnas utan erinran av samtliga remiss­instanser.

Flera remissinstanser framhåUer betydelsen av alt uppgiftslämnarna är motiverade att lämna korrekta uppgifter. SCB pekar bl. a. på återrapporte­ring som en konkret åtgärd i detta syfte.

Enligt LO måste myndigheterna utförligt och pedagogiskt förklara vad insamlade uppgifter skall användas till, samt i görligaste mån återrapporte-ra gjorda bearbetningar i syfte att ge uppgiftslämnama förståelse och moti­vation för uppgiftslämnandet.

Utrikeshandelsstatistikutredningen anser att små företag i allmänhet in­te har samma behov som större företag av alt använda den statistiska in­formation som insamlade uppgifter resulterar i. De har därför inte samma förståelse för uppgiftslämnandet som slörre förelag.

En komplettering av nuvarande arbetsgmpper inom statistikområdet i syfte att bättre ta till vara även de mindre företagens intressen skulle enligt konjunkturinstitutet vara värdefullt och skulle i viss mån kunna bidra till att minska företagens negativa syn på uppgiftslämnandet.

Fiskeristyrelsen framhåller att kraven på uppgiftslämnande bör vägas med tanke på uppgiftslämnama på alla nivåer i den beslutsprocess som föregår ett uppgiftskravs slutliga utformning. 1 praktiken innebär detta en­ligt styrelsen att fiskarkåren bör vara representerad vid utformning av fis­keregler, loggboksblanketter m.m. Så har också alltmer varit fallet under senare tid. Fiskarkårens medverkan i statistikproduktionens avvägning bör också förstärkas.

Naturvårdsverket anser att SCB bör tillsätta arbetsgmpper inom stati­stikområden som saknar sådana. Exempel på områden för arbetsgmpper som kan bli aktuella är enligt verket industri- och bergverksslatistik, vam-stalistik, ekonomisk korttidsstatistik, samt finans- och investeringsstati­stik. Även Stockholms kommun framhåller behovet av arbetsgrupper för fler statistikområden. Ett vidgat utnyttjande av arbetsgrupper kan dess-

Prop. 1976/77:115

33

utom enligt kommunen bidra till att minska behovet av provundersökning­ar.

De funktioner inom SCB och riksskatteverket som i dag sysslar med samordningsfrågor kan enligt länsstyrelsen i Östergötlands län lämpligen utökas med representation från näringslivet.

Fullmäktige i Sveriges riksbank fömtsätter att den kritiska debatt och granskning av staiistikbehoven som UFU har funnit värdefull bör kunna bedrivas, fördjupas och breddas inom de arbetsgmpper som enligt UFU:s förslag skall tillsättas av SCB.

En översyn av SCB:s arbetsuppgifter och arbetsformer föreslås av LRF. SCB, för vilken uppgiftsinsamlingen ju inte är elt medel för de egentliga uppgiflemas fullföljande, löper enligt LRF självfallet stor risk att samla in uppgifter, som får låg användning. Dessutom har SCB helt naturiigt inte heller den branschkompetens, som användama har och som också kan un­derlätta uppgiftslämnandet. Användare och uppgiflslämnare måste därför ges ett stort inflytande över statistikproduktionen. Vidare framhåller LRF betydelsen av att företagama är representerade i arbetsgrupper och i andra sammanhang, inte endast i sin egenskap av arbetsgivare utan också i sin egenskap av självverksamma företagare. Det dominerande antalet företa­gare arbetar nämligen själva i sina företag, ofta utan anstäUd arbetskraft.

3.8 Företagsdatanämnden

Det av UFU föreslagna granskningsförfarandet och granskningsnämn­den knuten till statskontoret tillstyrks eller lämnas utan erinran av ett storl antal remissinstanser. 1 en del fall tillstyrks granskningsförfarandet i prin­cip men med vissa smärre modifieringar.

Försvarets rationaUseringsinstitut anser all försvarets verksamhet inte bör innefattas i nämndens granskning. Bankinspektionen och försäkrings­inspektionen anser att deras egen verksamhet bör lämnas utanför nämn­dens granskning.

Tullverket, riksrevisionsverket, lantbruksstyrelsen, livsmedelsverket, naturvårdsverket, produktkontrollnämnden, patent- och registreringsver­ket, statens pris- och kartellnämnd, konsumentverket, arbetarskyddssty­relsen, statens industriverk, statens vattenfallsverk, länsstyrelserna i Stockholms, Östergötlands, Göteborgs och Bohus län, Göta hovrätt, nä­ringsfrihetsombudsmannen, Stockholms läns landsting, Stockholms kom­mun samt Sveriges Fiskares Riksförbund kan inte biträda utredningens förslag om en särskild nämnd.

Generaltullstyrelsen fömtsätter att riksrevisionsverket vid sin gransk­ning av den statliga verksamheten och statskontoret vid sina organisa-tionsundersökningar beaktar den uppgiftsinsamling som sker inom stats­förvaltningen och därvid efter samråd med berörda intressenter kommer med eventuella förslag i syfte att om möjligt inskränka uppgiftskraven. 

3    Riksdagen 1976177. I saml. Nr 115

Prop. 1976/77:115

34

Likartade ståndpunkter redovisas av bl.a. naturvårdsverket och pro-duktkontrollnäninden.

Intemationella erfarenheter när det gäller uppgiftslämnande tyder enligt riksrevisionsverket på alt man knappast genom en fristående nämnd kan nå de fördelar som UFU avser. Härtill kommer de inte oväsentliga indirekta kostnaderna för berörda myndigheters insatser för samråd med nämnden. Ansvaret för uppgiftslämnarproblemaliken bör enligt riksrevisionsverkel prövas i anslutning lill all föifaltningar och administrativa syslem ses över och åvila berörda myndigheter, utredningar och kommittéer. Statens pris-och kartellnämnd ifrågasätter om inte UFU:s syften skulle kunna uppnås t. ex. genom atl i myndighetemas inslmktioner ta in en skyldighet att de, innan uppgifter hämtas in från företag, organisationer och enskilda etc, skall undersöka om inte uppgifter kan erhållas genom samordning med an­nan myndighets uppgiftsinsamling.

Flertalet övriga remissinstanser som är negativa till den av UFU före­slagna granskningsnämnden redovisar argument liknande de som anförs av riksrevisionsverkel och pris- och kartellnämnden.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län påpekar att det föreslagna granskningsorganels arbetsuppgifter till en del i dag åvilar SCB varför till­skapande av ett särskilt organ förefaller onödigt.

UFU:s förslag innebär att granskningsnämnden inte skall göra någon di­rekt tillståndsprövning. Tillsynen bör i stället syfta lill alt i samband med genomgång av uppgiftskrav ge myndigheten synpunkter på och förslag till vad som kan göras för att minska eller underlätta uppgiftslämnandet. I le­damoten Eklunds reservation förordas väsentligt slörre resurser för nämn­den och vidgade befogenheter vid bl. a. tillståndsprövning.

Näringslivsorganisationerna och även vissa myndigheter anser att nämndens uppgifter och befogenheter inte är tillräckligt omfattande.

Enligt näringslivsorganisationerna bör ansvaret för bevakningen av upp-giftslämnarintresset ges en institutionell förankring inom förvaltningen. De ställer sig därför inte principiellt avvisande till UFU:s förslag om att inrätta ett särskilt granskningsorgan för tillsyn och granskning av myndigheternas uppgiftsinhämtande och föriägga detta till statskontoret.

Detta organ bör dock ges större personalresurser och väsentligt större befogenheter och flera arbetsuppgifter än vad utredningen har föreslagit. Näringslivsorganisationerna ansluter sig i denna del till de förslag som har framlagts i reservationen.

De anser sålunda alt myndighetema bör förpliktas att anmäla varje sär­skilt uppgiftskrav, som riktats till företag och som omfattar 10 eller fler fö­retag. Anmälningsskyldigheten bör gälla varje uppgiftskrav, vare sig upp­giftslämnandet är obligatoriskt eller frivilligt. Vid krav förenade med upp­giftsplikl skall kravet underkastas granskning av nämnden, varvid en for­mell tillståndsprövning skall äga rum.

Näringslivsorganisationema föreslår vidare all alla förfatlningsförslag.

Prop. 1976/77:115

35

som leder till nya eller ändringar i befintliga uppgiftskrav, skall underkas­tas en obligatorisk granskning och värdering i syfte att åstadkomma sy­stemlösningar, som är maximalt uppgiflslämnaranpassade och fria från överuttag av uppgifter. Ansvaret för att denna verksamhet kommer till stånd och bedrivs i rationella former bör åläggas den föreslagna nämnden. Näringslivsorganisationema anser del vara angeläget alt fömtsättningar skapas för atl en allsidig bedömning av informationssystem sker på elt så tidigt stadium som möjligt. Nämndens värderingar bör därför redovisas of­fentligt.

Likartade åsikter redovisas i övriga remissvar från näringslivels organi­sationer.

Riksförsäkringsverket instämmer i de krav på större resurser och befo­genheter för nämnden som redovisas i ledamoten Eklunds reservation. Även länsstyrelsen i Jönköpings län anser att nämnden bör ges större be­fogenheter och resurser.

Flera remissinstanser är positiva till nämnden som sådan men anser atl dess verksamhet i första hand bör tidsbegränsas. Statskontoret anser att nämnden bör verka under en försöksperiod, förslagsvis tre år, och att dess verksamhet och förläggning därefter bör tas upp till prövning. Denna upp­fattning delas även av Landstingsförbundet.

ADB-beredningsgruppen inom kommundepartementet anser atl etl spe­cifikt organ kan leda lill att myndighetema upplever att del egna ansvaret för atl nå rationella lösningar minskar. Man förlitar sig i stället på samord­ningsorganet. Däremot kan det i ett kortare tidsperspektiv vara riktigt att skapa en särskild funktion för att i etl sammanhang göra en översyn i syfte atl öka kunskapen om samordningsmöjligheterna samt att påverka myn­dighetemas attityder till företagens problem med uppgiftslämnandet. Or­ganets viktigaste uppgift blir då att påverka myndigheterna i detta hänse­ende så alt behovet att granska uppgiftsinsamlingen i särskild ordning upp­hör.

Beredningen anser atl det därför kan vara lämpligt atl temporärt inrätta etl granskningsorgan. Beredningen framhåller emellertid att organets vikti­gaste uppgift måste vara att förmå myndighetema själva att i ökad omfatt­ning klara av samordningen så att organet efter några år kan föreslå sin egen avveckling.

Enligt SCB bör granskningsorganet bl. a. få lill uppgift att under en be­gränsad försöksperiod - ca 2 ä 3 år - utveckla metoder för granskning av uppgiflskrav och på basis av vunna erfarenheter och eget utredningsarbete lägga fram förslag till former och metoder för dylik granskning. Organet bör också vara remissorgan beträffande nya författningar etc. vilka inne­fattar nya eller ändrade uppgiftskrav på företagen. Detta förslag betingas av atl SCB anser del vara angelägel alt granskningen kommer in på elt så ti­digt stadium atl uppgiftslämnarkonsekvensema verkligen kan beaktas. SCB anser i likhet med utredningen all del är av stor betydelse all löpande

Prop. 1976/77:115

36

bevaka nya lagar och författningar som får konsekvenser för uppgiftsläm­nandet.

Ingen av de remissinstanser som har anslutit sig lill reservationen kom­menterar resursfrågan särskilt. Ett fåtal remissinstanser har mer i detalj berört nämndens sammansättning och dimensionering.

Skogsstyrelsen anser atl nämnden bör tilldelas avsevärt större resurser än vad UFU har föreslagit. Denna uppfattning delas av bl. a. konjunktur­institutet. Länsstyrelsen i Jönköpings län understryker viklen av alt nämn­den får sådana resurser och befogenheter att den kan göra sina synpunkter gällande också gentemot centrala myndigheter.

Arbetstnarknadsstyrelsen anser att arbetsmarknadsorganisationerna bör vara representerade i nämnden. TCO tillstyrker nämnden under förutsätt­ning att de fackliga organisationerna får en god representation och att lön-tagamas intressen beaktas i andra avseenden. LO fömtsätter all organisa­tionen blir representerad i nämnden. Fiskeristyrelsen förutsätter att den blir representerad i nämnden.

Några remissinstanser bl. a. LRF, länsstyrelsen i Jönköpings län och 70 understryker vikten av att uppgiftslämnama blir representerade i nämn­den.

LRF anser atl ett flertal av nämndens ledamöter bör nomineras av de or­ganisationer som företräder uppgiftslämnama.

UFU:s förslag alt nämnden organisatoriskt knyts till statskontoret till­styrks eUer lämnas ulan erinran av flertalet remissinstanser. Överstyrelsen för ekonomiskt försvar, fullmäktige i Sveriges rikshank och Svenska kom­munförbundet anser däremot att nämnden bör knytas lill SCB.

4    Riksdagsbehandling av frågan

Riksdagen har under åren 1971-1976 behandlat etl flertal motioner om företagens uppgiflsskyldighet (SkU 1971:51, 1972:41, 1973:46, 1975/76:1 samt FiU 1976/77: 3). Framför allt två frågor har tagils upp i motionerna; den ena rör spörsmålet om hur förelagens uppgiftslämnande skall kunna förenklas, medan den andra behandlar frågan om ersättning för uppgifts-och uppbördsskyldighelen.

Vad angår frågan om förenkling av företagens uppgiftslämnande har skatleutskottet hänvisat till att hithörande frågor utreddes av UFU. Beiräf fande frågan om ersättning för uppgiftslämnandet till offentliga myndighe­ter anförde skatteutskottet år 1971 att syftet med UFU var att underlätta och rationalisera uppgiftslämnandet och att det inte kunde anses motiverat att konstmera någon form av ersättning lill företagen för uppgifter som er­fordras för samhällsplaneringen. Andra senare väckta motioner om atl UFU skulle ges tilläggsdirektiv att utarbeta förslag om skälig ersättning för företagens uppgiftsskyldighet avstyrktes av utskottet med bl. a. hänsyn till

Prop. 1976/77:115

37

att UFU:s arbete skulle fördröjas om också frågan om ersättning skulle be­handlas. Riksdagen beslutade i enlighet med utskottets förslag.

Vid 1975/76 års riksmöte väcktes åtta motioner om företagens uppgifls­skyldighet m. m. (mot. 1975/76:670, 1337, 1943, 1951, 1968, 2041, 2115 och 2125). 1 flera av dessa hemställdes att riksdagen hos regeringen skulle be­gära all frågan om ekonomisk ersättning tiU företagen för uppgiflsskyldig­het utreddes och atl förslag till ersättning presenterades.

Vid behandlingen av motionerna anförde finansutskottet (FiU 1976/77: 3) all offentlig statistik i hög grad är en samhällsservice till allmän­het och näringsliv. Uppgiftslämnarna blir därmed, direkt eller indirekt, också konsumenter av statistiken. Utskottet konstaterade vidare att UFU:s förslag prövades inom regeringskansliet och framhöll att det kunde vara av värde atl få belyst humvida ersättning för uppgiftslämnandet kan vara ett medel att nå rationalisering och förenkling av uppgiftsskyldigheten genom att skapa ett slörre kostnadsmedvetande hos såväl myndigheter som organisationer och företag. Finansutskottet fann det därför rimligt att även frågan om ersättning övervägdes, men noterade atl ersättningsfrågan blev emellertid av mindre betydelse därest åtgärder genomfördes som åstadkom en minskning av uppgiftslämnandet. Riksdagen beslutade i en­lighet med utskottets förslag (rskr 1976/77:22).

5    Föredraganden 5.1 Inledning

Frågan om företagens uppgiftslämnande har sedan länge varit föremål för riksdagens intresse. Riksdagen beslöt år 1965 att begära en utredning av frågan om hur företagens uppgiftslämnande skulle kunna underlättas (rskr 1965: 261). Denna utredning kom sedermera till stånd. 1 betänkandet (SOU 1976:12) Företagens uppgiftslämnande har utredningen om företa­gens uppgiftsplikl (UFU) redovisat bl.a. en genomgång av möjlighetema att underiätta företagens uppgiflsskyldighet. Betänkandet har remissbe­handlats.

Frågan om företagens uppgiftslämnande har även behandlats av riksda­gen under den tid utredningsarbetet pågått. 1 ett flertal motioner under åren 1971 -1975 har krav på tilläggsdirektiv till utredningen förts fram lik­som krav på förenklingar av företagens uppgiftslämnande. Frågan har se­nast behandlats av finansutskottet i november år 1976 (FiU 1976/77: 3).

5.2 Utredningens betänkande

UFU konstaterar att utvecklingen inom den offentliga sektorn under 1960-talet och 1970-talel kännetecknats av snabb tillväxt, en utvidgad och mer detaljerad samhällsplanering samt en fortlöpande förskjutning från ge-

4   Riksdagen 1976177. I saml. Nr 115

Prop. 1976/77:115

38

nerella till selektiva åtgärder från samhällets sida. Utvecklingen har också inneburit en växande skyldighet för företag och andra arbetsgivare atl läm­na uppgifter för administrativ och statistisk användning inom olika områ­den. De problem som det alltmer omfattande uppgiftslämnandet har kom­mit att medföra för företagen är inte unika för svenska förhållanden. I län­der på hög ekonomisk utvecklingsnivå växer behovet av information up­penbarligen efter hand så starkt att myndigheternas uppgiftsinhämtande le­der till irritation.

Som ett led i utredningsarbetet har UFU kartlagt uppgiftsinsamlingen från företagen under år 1971. Detta skedde genom en enkät vari myndighe­tema ombads att ingående beskriva sina olika uppgiftskrav. Kartläggning­en har gett UFU möjligheter alt studera de enskilda kraven. Den har vida­re bl. a. gjort det möjligt att redovisa omfattningen av företagens uppgifts­lämnande med användning av olika mått. UFU redovisar alt ca 90% av de blanketter som företagen lämnade under år 1971 avsåg uppgifter beträffan­de direkta och indirekta skatter, tullar och socialförsäkringen. Återstoden gällde uppgifter lill underiag för bl. a. arbetsmarknadspolitik, prisövervak­ning, miljövård, konjunkturpolitik, ekonomiskt försvar och tillämpning av byggnadslagstiftning. Häri ingår också SCB:s uppgiftsinhämtande. UFU konstaterar alt myndighetemas uppgiftsinhämtande till helt övervägande del är knutet till lagar och förordningar som ger en relativt detaljerad grund för myndigheternas utformning av uppgiftskraven.

UFU konstaterar att det inte finns någon lättframkomlig väg ut ur det di­lemma som uppgiftsinhämtandet försätter myndigheter och uppgiflslämna­re i. Enligt UFU:s bedömning saknas del sålunda förutsättningar för att lätta företagens uppgiftslämnande genom några övergripande åtgärder, t. ex. genom att inrätta ett centralt datasystem för atl samla in och sprida uppgifter lill myndigheterna. Möjlighetema att minska eller på annat sätt underlätta uppgiftslämnandet ligger enligt UFU i storl sett inom ramen för vad som kan åstadkommas vid utformningen av varje särskilt uppgiftskrav inkl. de författningsbestämmelser som ger gmnden för kravet. Även åtgär­der för alt exempelvis samordna flera myndigheters uppgiftsinhämtande får huvudsakligen övervägas från fall till fall.

UFU framhåller att det är av avgörande betydelse att bestämmelser som ger gmnden för uppgiftskrav utformas så att för uppgiftslämnama besvärli­ga lösningar undviks i möjligaste mån. Detta fömtsätter att uppgifisläm­narnas problem uppmärksammas i utredningsdirektiv, betänkanden, re­missyttranden och propositioner. UFU har också funnit skäl att framhålla atl lagstiftning bör ske i så god tid atl de uppgiftsinhämtande myndigheter­na och företagen får utrymme för de förberedelser som behövs för att såväl uppgiftskraven som företagens uppgiftslämnande skall kunna utformas på ett rationellt sätt. UFU anser alt det i regel bör vara till uppgifislämnarnas fördel alt i författning så noggrant som möjligt anges vilka uppgifter företa­gen är skyldiga all lämna och vad som i övrigt är alt beakta angående upp-

Prop. 1976/77:115

39

gifternas redovisning, t. ex. lidpunkten för uppgiftemas inhämtande och de perioder uppgifterna skaU avse.

Frågan om vilka fömtsättningar som finns för lättnader i uppgiftsläm­nandet genom insatser från de uppgiftsinhämtande myndigheternas sida har UFU sett knuten främst lill de myndigheter vilkas verksamhet styrs av mer allmänt formulerade bestämmelser. Så är särskilt fallet i fråga om myndigheter med planerande eller kontrollerande verksamhet saml SCB.

I sitt betänkande redovisar UFU en provkarta på olika metoder avsedda att underiätta företagens uppgiftslämnande. UFU betonar viklen av att myndigheterna med tillämpning av de redovisade metoderna regelbundet ser över sina befintliga uppgiftskrav och därvid också söker bedöma i vil­ken mån det kan vara möjligt att förenkla uppgiftslämnandet genom för­fattningsändring. När så är fallet bör förslag läggas fram.

Enligt UFU har SCB:s uppgiftskrav ofta skjutits i förgmnden då myndig­heternas uppgiftsinhämtande har kritiserats. Huvudlinjen i den på senare år framförda kritiken synes dock enligt UFU vara att det är den samlade uppgifts- och uppbördsskyldigheten som medför oacceptabelt stora kost­nader och besvär för förelagen. Som en lösning på problemen har särskilt två metoder nämnts. Den ena är alt ersätta företagen för deras arbete med uppgiftslämnandet. Den andra är att åstadkomma någon form av central uppgiftsinsamling. I vilken mån man genom ett system för ersättning till uppgiftslämnarna skulle få bättre värdemätare än f n. för uppgifiskravens inriktning och avvägning har UFU enligt sina direktiv inte haft alt ta ställ­ning lill.

UFU har inte funnit skäl all föreslå ändringar i nuvarande ordning för ut­formning av uppgiftskrav. Enligt denna har myndigheterna själva all som ett led i sin verksamhet avgöra hur ett uppgiftskrav skall utformas och att ansvara för alt detta inte innehåller mer än vad som är nödvändigt eller lag­ligen kan begäras av företagen. Enligt UFU ligger det dock i sakens natur atl utformningen av ett uppgiflskrav ger utrymme för olika bedömningar. Inte sällan bör någon annan än den uppgiftsinhämtande myndigheten kun­na se lösningar som innebär en i olika avseenden annorlunda utformning till fördel för uppgiftslämnama. Särskilt kan framhållas problemet att fast­lägga en så snäv avvägning av elt uppgiftskrav atl det inte blir mer omfat­tande än som framstår som motiverat när uppgiftemas nyttovärde stäUs i förhållande lill uppgiftslämnamas kostnader. Härtill kommer atl samhäl­lets informationsbehov har blivit så stort att man enligt UFU måste vara beredd all ta långtgående hänsyn till förelagens samlade kostnader och be­svär för att fullgöra uppgifts- och uppbördsskyldighelen.

UFU har funnit att ett särskilt organ - lämpligen i form av en nämnd -behöver inrättas för begränsning och förenkling av företagens uppgiftsläm­nande. Nämnden föreslås organisatoriskt knytas till statskontoret. 1 den bör enligt UFU både förvaltningen och företagssidan vara företrädda. Nämnden skall ha till uppgift att följa upp och granska vad som kan göras

Prop. 1976/77:115

40

för atl minska eller på annat sätt underlätta uppgiftslämnandet. Den skall bl. a. lämna synpunkter vid krav på nya eller ändrade uppgifter från myn­dighetemas sida. Den skall vidare avge yttranden över förslag till författ­ningsbestämmelser som rör företagens uppgifts- och uppbördsskyldighet och medverka till atl förelagen får översiktlig information om uppgiftsläm­nandet.

5.3 Remissinstansernas inställning i stort

UFU:s diskussion kring orsakerna till det alltmer omfattande uppgiftsin­samlandet i samhället godtas av flertalet myndigheter. Dessa framhåller att kraven på en effektiv politik i olika avseenden tvingar fram ett omfattande uppgiftsinsamlande.

Företrädarna för uppgiftslämnama, särskilt näringslivsorganisationerna, hävdar å sin sida att misstro och tvivel mot uppgiftslämnarskyldigheten har gjort sig gällande hos näringslivet i takt med en allt snabbare utveckling mot ökad styrning, kontroll och centraliserad planering från främst statliga organ. Näringslivet ställer sig emellertid inte avvisande och oförstående till atl kraven på uppgifter för det allmännas bästa ökar i takt med ett allt­mer komplext samhälle. Däremot efterlyser man procedurer som garante­rar att endast nödvändig och relevant information tas fram.

Flera remissinstanser - bl.a. länsstyrelsen i Norrbottens län och justi­tiekanslern - redovisar kritiska synpunkter på hur UFU genomfört sitt uppdrag. Bl. a. efterlyses en genomgång av mtinema på varje uppgiftsom­råde för atl överväga vad som kan göras för atl underlätta uppgiftslämnar­bördan.

En del remissinstanser - bl.a. statskontoret och riksskatteverket pe­kar på all den kartläggning utredningen har genomfört inte har belyst hur uppgiftslämnandet ter sig från företagens sida. Företagens möjligheter att motsvara myndighetemas uppgiftskrav skulle ha kunnat belysas med ett antal fallstudier eller med en enkät. Vidare kritiseras UFU för atl ha un­derlåtit att skaffa en bild av kostnadema för olika typer av uppgiftslämnan­de och olika typer av företag.

En rad remissinstanser redovisar synpunkter på hur samordning och samutnyltjande av insamlade uppgifter kan begränsa uppgiftslämnarbör­dan. Några remissinstanser framhåller att det rent allmänt bör finnas möj­ligheter till förbättringar genom samordning och att dessa möjligheter mås­te undersökas och tas tillvara. Samtidigt pekar en del remissinstanser på all sekretesskraven begränsar samordningsmöjligheterna.

Så gott som samtliga remissinstanser godtar i princip de förslag till för­enklingar och rationaliseringar som UFU har föreslagit. Flera remissin­stanser framhåller att man redan på utredningsstadiet bör klargöra i vilken utsträckning förslag kommer att medföra nya eller utvidgade uppgiftskrav.

Frågan om frivillighet och tvång diskuteras av flera remissinstanser.

Prop. 1976/77:115

41

Näringslivsorganisationema hävdar all tvångsvis insamling av uppgifter leder lill misstro mol myndigheterna med därav följande kvalitetsbrister i lämnade uppgifter. SCB anser å andra sidan att frivillig uppgiftsinsamling ger signifikant lägre svarsfrekvens än tvångsvis insamlade uppgifter och därmed sämre kvalitet hos undersökningen.

Näringslivsorganisationema begär i sitt remissyttrande en utredning hur en ersättningsskyldighet för uppgiftssamlande myndigheter skall utformas. Flertalet övriga remissinstanser kommenterar inte särskilt ersättningsfrå­gan. Lantbrukarnas Riksförbund och LO avvisar dock tanken på ett gene­rellt ersättningssystem även om LRF kan tänka sig ersättning i vissa speci­fika fall. SCB anser att goda effekter för uppgiftslämnarna i många fall kan nås på andra vägar än genom elt ersättningssystem.

En majoritet bland remissinstanserna godtar UFU:s förslag till gransk­ningsorgan och granskningsförfarande. Näringslivsorganisationema och några myndigheter anser dock att förslagen inte är tillräckligt omfattande. De anser att granskningsorganets uppgifter måste utvidgas med bl.a. en formell tillståndsprövning av nya eller utökade uppgiftskrav. Resurser för detta bör då tillföras organet.

Flera myndigheter ställer sig å andra sidan avvisande till UFU:s förslag till granskningsorgan. 1 huvudsak framhåller man två skäl för detta. Dels pekar internationella erfarenheter på atl ett granskningsorgan blir tämligen verkningslöst, dels framhåller man att det bör ankomma på varje myndig­het atl söka underlätta och minska företagens uppgiftsbörda. 1 några re­missvar framförs även atl del bör ankomma på statskontoret och riksrevi­sionsverket att i sina organisations- och revisionsstudier beakta hur upp­giftslämnandet kan underlättas.

Ett tidsbegränsat försök med UFU:s förslag tillgranskningsorgan och granskningsförfarande förordas av bl.a. SCB och statskontoret.

UFU:s förslag att granskningsorganet skall knytas organisatoriskt till statskontoret godtas eller lämnas utan erinran av flertalet remissinstanser. Ett fätal remissinstanser förordar dock antingen en frislående kommitté el­ler en organisatorisk knytning till SCB.

UFU har uppmärksammat hur viktigt del är alt uppgiftslämnama har in­tresse av alt lämna uppgifter och atl dessa är korrekta. Flera remissinstan­ser instämmer starkt i detta. Ytterligare stöd härför kan hämtas från nä-ringslivsorganisationemas yttrande, där man pekar på det misstroende mot myndigheterna som kan växa fram som resultat av uppgiftslämnarbör­dan. UFU behandlar i sitt betänkande också olika åtgärder i syfte att höja företagens intresse atl lämna information. Sådana åtgärder tillstyrks eller lämnas utan erinran av remissinstansema.

Prop. 1976/77:115

42

5.4 Problemets karaktär och behovet av åtgärder

5.4.1 Förhållanden som leder lill ökat uppgiftslämnande

Det står sedan länge klart all företag och organisationer men även statli­ga och kommunala organ i stor och växande omfattning måste lämna upp­gifter av olika slag till främst myndigheter men också till andra, t. ex. nä­ringslivsorganisationerna. Detta gäller inte speciellt för Sverige utan all­mänt för de ekonomiskt utvecklade ländema. För atl kunna lämna uppgif­ter måste regler och anvisningar tolkas, olika företeelser och händelser re­gistreras, blanketter ifyllas osv. Sådant tar tid och kostar pengar. 1 och med att uppgiftslämnandet successivt har ökat i omfattning har del kommit att kännas betungande och efter hand medfört ökat missnöje. Det är mot denna bakgrund man skall se tillkomsten av UFU. UFU:s arbete liksom remissyttrandena över dess betänkande och annat material som framkom­mit i samband därmed har bekräftat och ytterligare klariagt de problem som behovet av uppgifter från företagen och andra organisationer för med sig.

Jag avser först att kort beröra några av de faktorer och förhållanden som ger upphov till nya uppgiftskrav eller till att flera eller mer detaljerade upp­gifter inhämtas.

Utvecklingen under hela 1900-talel har kännetecknats av en oavbruten tillväxt inom hela den offentliga sektorn. Statliga och kommunala myndig­heter har successivt ålagts att vidga sin verksamhet till nya ansvarsområ­den och öka sina insatser inom etablerade områden. Bakom denna utveck­ling ligger bl. a. stmkturella förändringar i samhället av typ industrialise­ringen och urbaniseringen. Andra orsaker lill tillväxten i den offentliga sektorn är alt ambitionsnivån på många områden har höjts i takt med den ekonomiska standardförbättringen och den förbättrade utbildningen. Delta har bl. a. inneburit höjda krav på en effektiv konjunktur- och näringspoli­tik, på en rättvisare fördelnings- och regionalpolitik, på ökad rättvisa och likformighet i rättstillämpningen o.d. Den offentliga sektorn kräver till­gång till information för atl den skall kunna fuUgöra sina uppgifter.

Uppgifter om enskilda individers och företags förhållanden behövs bl. a. i samband med handläggning av ärenden som rör tillsyn, kontroll, utfär­dande av tiUstånd, inbetalning av skatter och utgtfler, utbetalning av bi­drag, vård m.m. Statistik omfattande gmpper av individer och företag, geografiska områden, branscher m.m. behövs främst för planering i vid mening. Häri inbegriper jag då uppföljning och utvärdering av verksamhe­ter samt problemidentifierande och problemanalyserande utredningar och forskning.

1 ett samhälle av Sveriges typ finns det uppenbarligen också flera institu­tionella förhållanden som medverkar till att kraven på och önskemålen om uppgifter från företag och allmänhet växer mer och snabbare än vad som i och för sig är nödvändigt. Den kanske viktigaste är den diskussion inom

Prop. 1976/77:115

43

ramen för den politiska processen som i demokratiska system leder fram till nya reformer i samhället. Såväl som underlag för reformförslag som i samband med deras genomförande krävs utredningar och statistiska kart­läggningar. Ett annat utmärkande drag för åtskillig reformverksamhet är atl ökad hänsyn tas till olika grupper och regioner i syfte att undanröja orättvisor eller förbättra deras villkor. Ökade sådana hänsyn - t. ex. lägre skatter och avgifter för vissa varor eller regioner - fömtsätter i sin tur ofta krav på registrering av fler uppgifter och mer differentierad redovisning hos företagen.

Ett annat institutionellt betingat förhållande, som torde medverka lill ökad uppgiftsinsamling, är den organisatoriska uppdelningen av den of­fentliga förvaltningen dels på olika nivåer (central, regional och lokal), dels i olika sektorer på de olika nivåerna. Denna uppdelning på enheter med oli­ka uppgifter och synsätt gör, i kombination med kraven på sekretess- och integritetsskydd för vissa uppgifter, att uppgifter från företag och allmän­het varken kan eller bör spridas och utnyttjas helt fritt i förvaltningen. Det medför atl flera myndigheter i en del fall kan inrätta paralleUa rutiner för insamling av samma eller likartade uppgifter samt ytterligare uppgifter om förhållanden som även andra myndigheter frågar om. Till de institutionella förhållandena torde i delta sammanhang även kunna hänföras den, jämfört med tidigare, stora satsningen på forskning av olika slag. Konsekvenserna av detta är bl. a. alt önskemålen om empiriska undersökningar (enkäter, intervjuer osv.) ständigt ökar och att kunskapen om missförhållanden och orsakssamband - och därmed kraven på uppgifter - växer.

Även tekniska faktorer - särskilt utvecklingen på ADB-området - med­verkar till all uppgiftsinhämtandet växer. ADB-lekniken torde visserligen på flera sätt ha sänkt kostnaderna för såväl företagen och andra uppgifls­lämnare som myndighetema genom att den underlättat arbetet med att re­gistrera, lagra, bearbeta och presentera uppgifter. Samtidigt har den emel­lertid gjort del praktiskt och ekonomiskt möjligt att hantera och dra nytta av betydligt större uppgiftsmängder. ADB-tekniken har med andra ord till en del undanröjt de hinder mol uppgiftsinhämtande som den fysiska hante­ringen av uppgifter tidigare utgjorde. Vidare har ADB-lekniken gjort del möjligt att använda mer komplicerade regler och administrativa förfaran­den än tidigare.

Den tekniska utvecklingen har också fört med sig en rad yttre och inre miljöproblem som i sin tur lett lill en utbyggnad av den offentliga statisti­kens krav på uppgifter.

Som har nämnts är det emellertid inte endast myndigheterna som kräver in uppgifter från företagen eller på annat sätt tvingar företagen och andra arbetsgivare alt registrera och redovisa uppgifter. Det allmännas uppgifts­inhämtande måste ses i ett vidare sammanhang. Aktiebolagslagen, bok­föringslagen m. fl. lagar ålägger företagen en gmndläggande redovis­ning och rapportering av sina ekonomiska förhåUanden. Dessa åligganden som främst har tillkommit av andra skäl - bl. a. för att skydda ägare och

Prop. 1976/77:115

44

borgenärer - än den offentliga förvaltningens behov av uppgifter, har suc­cessivt skärpts. På senare år har inte minst de anställdas rätt tUl större in­syn och inflytande på arbetsplatserna rnedfört ökade krav på arbetsgivar­nas insatser för att sammanställa och presentera information. Likaså har massmedia och aUmänhet krävt alltmer information och insyn, såväl från allmänt demokratiska utgångspunkter som i samband med särskilda frågor av typ förorenings- och andra miljöproblem.

Vidare behöver branschorganisationer och andra organisationer inhäm­ta uppgifter för sitt arbete i vilket bl. a. ingår atl företräda medlemmarna gentemot det allmänna. Andra stora uppgiftsinhämtare är företag som sysslar med marknadsundersökningar samt konsultföretag som utför karl­läggningar av olika slag, ofta som ett led i större uppdrag.

Det finns således en rad förhållanden som gör att företag och andra orga­nisationer måste registrera, sammanställa och lämna en mängd uppgifter till myndigheter och andra. 1 ett utvecklat industriland synes det vara ofrånkomligt att önskemålen om flera och mer detaljerade uppgifter från förelagen och allmänheten tenderar att växa. Med hänsyn lill hur betung­ande uppgiftsbördan numera är för medborgare och företag är det av störs­ta vikt att dessa tendenser aktivt motverkas. Jag kommer i det följande att framlägga förslag härom.

5.4.2 Förhållanden som minskar uppgiftsinsamlingen

Det finns naturligtvis även faktorer och förhållanden som gör att upp­giftskrav och insamlingsmtiner försvinner. Dessa synes dock vara svaga i jämförelse med de krafter som skapar nya och mer detaljerade uppgifts­krav.

Bland de faktorer som förhindrar att alla de behov av information som kommer till ullryck i olika sammanhang leder till uppgiftsinhämtande torde först och främst böra nämnas det motstånd mot att lämna uppgifter som finns hos företagen och andra uppgiflslämnare. Andra faktorer är de be­gränsade ekonomiska resursema hos de uppgiftsinhämtande organen och den ofta höga belastningen på personalen och den maskinella utmstningen hos uppgiftsinhämtama. Även hänsyn till kraven på sekretess- och integri-telsskydd verkar återhållande när del är fråga om mer känsliga uppgifter.

Nyss nämnda faktorer torde också medverka - men i betydligt lägre grad - till att uppgiftskrav och insamlingsmtiner försvinner. Till detta tor­de i viss mån också bidra tillfälliga eller löpande rationaliseringsinsatser och översyner från myndigheternas sida samt insatser av de centrala ratio­naliserings- och revisionorganen (statskontoret, riksrevisionsverket, för­svarets rationaliseringsinstitut m.fl.) och resultaten av offentliga utred­ningar.

Några remissinstanser menar att en mer betydande minskning av upp­giftslämnandet fömtsätter en enklare organisation av och en lägre ambi­tionsnivå i den offentliga sektorns verksamhet. Jag kan till stor del instäm-

Prop. 1976/77:115

45

ma i denna slutsats. Samtidigt finns det en, enligt min mening, anmärk­ningsvärt stor tröghet när det gäller att kritiskt ompröva och lägga ned befintliga uppgiftsrutiner. Åtminstone till en del kan detta förklaras av psykologiska och sysselsättningsmässiga faktorer. Exempelvis nyttjas även jämförelsevis umbärliga uppgifter alltid av någon intressentgmpp som ofta relativt konkret kan peka på nackdelar om dessa uppgifter inte samlas in. Likaså leder överväganden om nedläggningar ofta lill oro och motstånd hos berörd personal. Från näringslivshåll förs i en del samman­hang dessutom fram att organ av typ SCB med främst informationshante-rande uppgifter kan ha ett egetintresse av alt slå vakt om redan befintliga rutiner för insamling, lagring, bearbetning och spridning. Sådana organ, menar man vidare, medverkar många gånger också till att driva fram nya uppgiftsrutiner.

5.4.3 Uppgifislämnarnas situation

De ökade kraven på uppgiftslämnande och det arbete och de kostnader detta för med sig har väckt en allt starkare reaktion hos företagen och de­ras organisationer. Den kritik och det missnöje med uppgiftslämnandet, som tidigare har förts fram i riksdagsmotioner, tidnings- och tidskriftsar­tiklar, uttalanden frpn branschorganisationer och enskilda företag och fö­retagare, återkommer i näringslivsorganisationernas remissyttranden överr UFU:s belänkande. Bl. a. sägs många företag känna att behovet av olika uppgifter inte prövas på ett rimligt sätt och att det sker ett "övemt­tag" av uppgifter. Särskilt för mindre och medelstora företag kan uppgifts­lämnandet verka direkt störande på deras verksamhet. Ett stort antal upp­giflslämnare anser att balansen i det samhälleliga informationsutbytet har rubbats.

Jag har för egen del stor förståelse för att företagen och andra organisa­tioner upplever uppgiftslämnandet som en börda. Särskilt i de fall uppgif­temas syfte och användning framstår som diffusa måste det ligga nära till hands att uppfatta uppgiflskraven som oberättigade och uttryck för onödig byråkrati. Det är bl. a. därför missnöjet lill stor del kommit atl riktas mot uppgifter för statistikproduktion, dvs. underlag för planeringsändamål och samhällsinformation i vid mening. Jag är dock medveten om att krifik även riktas mot skyldigheten alt lämna uppgifter till skatteadministrationen och andra administrativa verksamheter.

Jag vill i detta sammanhang emellertid framhålla all missnöjet på mänga håU mindre torde gälla enskilda uppgifter än den totala bördan av samtliga intema och extema krav på uppgifter. Etl lill synes ofrånkomligt framtids­perspektiv med ständigt växande uppgiftskrav påverkar också missnöjet.

UFU har gjort en kartläggning av uppgiftslämnandets omfattning och karaktär men den är, som del påpekas i flera remissyttranden, gjord ur myndigheternas, alltså uppgiftsinhämtamas, synvinkel. Den ger därför fö­ga vägledning när del gäller att bedöma den faktiska bördan för företag i 

5   Riksdagen 1976/77. I saml Nr 115

Prop. 1976/77:115

46

olika storlekar och branscher. Myckel talar emellertid för all uppgiftsskyl­digheten är ojämnt fördelad exempelvis mellan olika branscher och före-tagsstoriekar och att samma uppgiftskrav drabbar skilda förelag olika hårt, bl. a. beroende på den administrativa utvecklingsnivån och fömtsättning­ama i övrigt. Ofta torde de små och medelstora företagen drabbas särskilt hårt. Som exempel kan i detta sammanhang nämnas de av Svenska Bygg­nadsentreprenörföreningen anförda problemen med att sammanställa upp­gifter för företag med starkt decentraliserad verksamhet.

Olika typer av uppgifter är olika svåra att lämna. Vissa uppgifter kan för­utsätta ett omfattande efterforsknings- och beräkningsarbete av uppgifts­lämnarna medan andra är mycket enkla att ta fram. Problemen kan vara särskilt stora när det gäller uppgifter som företagen inte behöver registrera och sammanställa för sina egna behov. Även häi torde det förekomma stora variationer mellan förelag i olika branscherr och på olika storleksni­våer och utvecklingsstadier i administrativt avseende, t. ex. grad av ADB-utnyttjande.

Det är enligt min mening ostridigt att uppgiftsinhämtandet växer i om­fattning. Inte minst en rad indirekta mått talar fördetta. Det saknas emel­lertid en detaljerad beskrivning av nuvarande uppgiftsinhämtande i sådan form att det går att kvantitativt följa uppgiftslämnandets utveckling över ti­den, såväl totalt sett som för olika branscher och företagstyper.

Jag kommer i det följande föreslå atl åtgärder vidtas i syfte atl begränsa uppgiftslämnandet. För att få en grund för ytteriigare insatser från stats­makternas sida anser jag emellertid att det vore värdefullt med mer kon­kreta studier av uppgiftsinhämtandets omfattning och karaktär framför allt vad gäller olika uppgifters besvärlighet från uppgiftslämnarsynpunkt. Dessa arbetsuppgifter bör enligt min mening ankomma på den delegation som jag senare kommer att föreslå att regeringen tillkallar.

5.4.4 Uppgiftsinhämtande - ett avvägningsproblem

Man kan konstatera alt uppgiftskraven på företagen och andra organisa­tioner är stora och växande, att bortfallet av gamla uppgiftskrav är begrän­sat samt att arbetet med att registrera, lagra, bearbeta och rapportera upp­gifter utgör en kännbar belastning för uppgiftslämnarna. Kraven på och önskemålen om uppgifter från myndighetemas sida liksom från de anställ­das, näringslivsorganisationemas, massmedias och allmänhetens sida är och kommer säkeriigen alllid att vara betydligt större än vad som uppgifts­lämnama av praktiska och ekonomiska skäl rimligen kan uppfylla. Även om man utgår ifrån atl alla uppgiftskrav i och för sig är berättigade, dvs. fyller ett informationsbehov, måste enligt min mening mindre angelägna uppgiftskrav stå tillbaka för mer angelägna sådana så att det totala upp­giftsinhämtandet kan begränsas. Myndighetema måste med andra ord prioritera sina behov av uppgifter. Det är dessutom viktigt att hålla i min­net att även andra intressenter har krav på uppgifter från företagen och andra organisationer.

Prop. 1976/77:115

47

Till svårighetema att göra avvägningar mellan olika krav kommer pro­blemet alt för vaije krav avväga å ena sidan informationsbehovet och å andra sidan arbetet och kostnaderna för uppgiftslämnarna. En viktig del i strävandena att underiätta uppgiftslämnamas arbete måste därför bestå i att för varje uppgift undersöka vilka förbättringar som kan uppnås genom jämkningar i myndigheiemas och andra uppgiflsinhämlares önskemål i frå­ga om utförlighet, periodicitet o.d. Problemet kompliceras av att del är svårt att i ekonomiska och andra kvantitativa mått ange såväl värdet av in­formationen som kostnadema för uppgiftslämnama. Dessa synes som tidi­gare nämnts dessutom variera för olika företag.

Även om man principiellt är överens om att prioriteringen mellan olika uppgiflskrav saml den konkreta utformningen av varje enskild uppgift är avvägningsproblem, råder det inte enighet om hur avvägningen skall gö­ras. På företagssidan efterlyser man en starkare restriktivitet än f n. vid bedömning av olika uppgiftskravs berättigande. För egen del är jag beredd att instämma häri.

Del förhållandet att nya uppgiftskrav successivt tillkommer gör att pröv­ningen av insamlade uppgifters berättigande och avvägningen av deras ut-forming inte kan ske en gång för alla utan måste upprepas regelbundet. För delta talar även alt värdet av uppgifter liksom möjligheterna till samord­ning efter hand kan förändras.

5.4.5 Behovet av åtgärder

Mot bakgmnd av den omfattning företagens uppgiftslämnande redan nu har och den tillväxt man ser framför sig är det således enligt min mening hög tid att åtgärder vidtas för att ta itu med uppgiftslämnarproblemen. För att uppgiftsbördan skall kunna hållas nere och på andra sätt göras så lätt som möjligt krävs det emellertid att alla parter tar sin del av ansvaret och är beredda atl i samverkan med andra göra de anpassningar och eftergifter som kan behövas.

Riksdagen måste beakta all etl detaljerat planeringsunderlag, differenti­erade pålagor, förmåner och lättnader saml krav på exakthet och rättvisa i detaljfrågor kräver omfattande uppgiftsinsamling från företagen och ökar uppgiftsbördan. Regeringen måste acceptera att beslutsunderlag inte kan få en alltför stor detaljrikedom och att rimlig tid måste avsättas mellan be­slut och ikraftträdande för lagar och författningar.

Myndigheterna måste i större utsträckning än hittills vara bereddda atl ta på sig delar av arbetet i samband med uppgiftslämnande och att godta äldre och mindre exakta uppgifter som gmnd för beslut.

Företag och organisationer måste acceptera alt offentlig statistik och an­nat offentligt planeringsunderlag av olika slag inte alltid kan ges den utför­lighet som de i dag har vant sig vid eller önskar. Näringslivet måste även medverka till att begränsa och samordna den uppgiftsinsamling som sker genom branschorganisationer etc.

Prop. 1976/77:115

48

Resultatet av att staten begränsar sin uppgiftsinsamling får dock inte bli att andra sektorer i samhället expanderar sin informationsinsamling. Strä­vandena alt hålla nere och förenkla uppgiftsinsamlingen för förelagen får inte heller innebära en ökad uppgiftsbörda för allmänheten.

Jag vill i delta sammanhang framhålla atl en kvantitativ nedskärning av uppgiftsinhämtandet för ett bestämt ändamål inte nödvändigtvis måste medföra sämre beslutsunderlag. Jämförelsevis små men välkontrollerade och välanalyserade informationsmängder kan i många fall ge lika god och framför aUt säkrare vägledning än stora mängder uppgifter av okänd kvali­tet. Inte minst kan den stora omfattningen på uppgiftsinhämtandet i sig ut­göra en fara genom atl den leder lill lägre noggrannhet hos uppgiftslämnar­na.

För att hålla nere det totala uppgiftsinhämtandet och för att göra detta så lätt atl bära som möjligt behövs det enligt min mening systematiska insat­ser på bred front. AUa till buds stående metoder för att redovisa och för­enkla uppgiftslämnandet bör därvid användas. Jag kommer i det följande alt redovisa min syn på ett antal olika frågor i detta sammanhang som rör samutnyttjande av uppgifter, metoder för förenkling av uppgiftsinhämtan­det, frivilligt och tvångsmässigt uppgiftsinhämtande, ersättning till företa­gen samt frågor som rör samarbete och mofivation m. m. Jag kommer ock­så atl föreslå att ett särskilt granskningsorgan inrättas.

5.5 Samutnyttjande av uppgifter, sekretessproblem m. m.

Från näringslivels sida framhålls ofta atl olika myndigheter i olika sam­manhang samlar in i stort sett samma uppgifter och att detta förorsakar fö­retagama onödigt arbete och irritation. Om detta är riktigt, borde avsevär­da lättnader föruppgiftslämnarnakunnaåstadkommas genom gemensam in­samling och samutnyttjande av uppgifter. UFU har studerat problemet med dubbelinsamling av uppgifter men har inte funnit att sådan sker i nå­gon större omfattning. Att klarlägga de faktiska förhållandena kräver emel­lertid enligt UFU en gmndligare studie än utredningen har haft möjlighet att genomföra.

Enligt min mening bör inhämtandet och utnyttjandet av uppgifter sam­ordnas så långt del är möjligt och lämpligt i de fall detta medför lättnader för uppgiftslämnarna. En sådan samordning stöter emellertid på svårighe­ter. En svårighet utgör bestämmelser och praxis om sekretess och integri­tet. Som exempel kan nämnas all SCB i sitt remissvar pekar på att de fak­tiska möjlighetema till samutnyltjande av uppgifter begränsas av nödvän­digheten att upprätthålla förtroendet för SCB hos uppgiftslämnama. Cen­tralbyrån är därför inte villig att låta insamlade uppgifter användas för an­nat ändamål än det urspmngligen avsedda, dvs. statistikproduktion. Andra svårigheter att nå samordning är av mer praktisk art som t. ex. bruket av olika definifioner och olika krav på aktualitet och detaljrikedom i informa­tionen.

Prop. 1976/77:115

49

Jag skall här särskilt uppehålla mig vid de svårigheter för alt samutnyttja uppgifter som följer av bestämmelserna om sekretess- och integritetsskydd för vissa uppgifter. Sekretesskyddet regleras i lagen (1973: 249) om rätt att utbekomma allmänna handlingar. Lagens regler tar inte direkt sikte på för­hållandet mellan myndighetema. Det är emellertid klart att myndighetema bör pröva om det kan anses vara förenligt med det sekretesskyddade in­tresset att lämna ut uppgifter till en annan myndighet.

Reglema om skydd för den personliga integriteten finns främst i datala­gen (1973:289). Frågor rörande sekretess och integritet och dessas sam­band med myndigheternas möjligheter atl ta del av varandras uppgifter har behandlats i offentlighets- och sekretesslagstiftningskommitténs betänkan­de (SOU 1975: 22) Lag om allmäna behandlingar, som efter remissbehand­ling f n. övervägs i justitiedepartementet. Utan att föregripa behandlingen av detta belänkande viU jag, mol bakgmnd av nu gällande bestämmelser och praxis, redovisa min principiella inställning till å ena sidan kraven på sekretess- och integriletsskydd för åtskiUiga uppgifter och å andra sidan kraven på alt underlätta förelagens uppgiftsbörda.

Alt utnyttja uppgifter, som har samlats in för etl administrativt ändamål rörande enskilda individer och företag även för andra liknande administra­tiva ändamål kan enligt min mening tiUåtas under vissa fömtsättningar. Framför allt är det viktigt att uppgiftema verkligen är tjänliga för det nya ändamålet. Av betydelse härför är de omständigheter under vilka uppgif­terna har insamlats. Om uppgiftslämnaren, när uppgiften lämnades, klart och tydligt har upplysts om del dubbla syftet med informationsinsamlingen, bör samutnyttjandet kunna accepteras. Detsamma kan i vissa fall gälla när uppgiftslämnaren vid förfrågan lämnar sitt tillstånd till den nya använd­ningen. Eftersom det här rör sig om administrativa ändamål, följer i regel av förvaltningslagens bestämmelser om s. k. kommunikation att uppgifts­lämnaren måste beredas tillfälle att yttra sig.

Uppgifter som har inhämtats för administrativa ändamål bör enligt min mening även kunna användas för statistikproduktion och samhällsplane­ring utan hinder så länge detta sker under sekretess- och integritetsmässigl betryggande former. Det kan här förtjäna alt nämnas all en stor del av SCB:s statistikproduktion redan bygger på uppgifter som samlas in eller skapas i administrativa sammanhang.

Utnyttjande för administrativa ändamål av information som ursprungli­gen har samlats in för statistiskt bmk, dvs. främst för den allmänna sam­hällsplaneringen, kan enligt min mening bara tillåtas i undanlagsfall. Infor­mation som har samlats in för statistiska ändamål eUer för den allmänna samhällsplaneringen bör givetvis kunna användas för andra sådana ända­mål utan restriktioner. Jag anser i detta fall att starka skäl måste föreligga för att flera separata informationsinsamlingar skall kunna accepteras.

Jag vill i anslutning till vad jag har sagt understryka att man i varje fall av samutnyltjande måste göra en noggrann avvägning mellan å ena sidan kra-

Prop. 1976/77:115

50

ven på sekretess och integritet och å andra sidan förelagens uppgiftsbörda.

Vad beträffar svårighetema av mer praktisk natur för ett samutnyttjande anser jag att avvägningen inte är lika känslig och svår. Med hänsyn till den omfattande uppgiftsbörda som i dag belastar företagen och till kostnadema för att hantera uppgiftema kan uppgifter inte samlas in särskilt för varje än­damål. Som jag tidigare nämnde kan omfattningen på uppgiftslämnandet dessutom i sig vara en risk genom alt den leder till att kvaliteten på de upp­gifter som lämnas blir låg. Man måste således enligt min mening vara be­redd att i ökad omfattning använda uppgifter som har insamlats för vissa specifika ändamål även för andra liknande syften.

Min uppfattning är att beslutsfattare i många fall kan utnyttja ett i vissa avseenden bristfälligt material under fömtsättning att de känner till mate­rialets svagheter. Detta synes t. o. m. vara ett mindre problem än riskema för att man fattar beslut på gmndval av ett skenbart exakt beslutsunderlag. Kraven på atl göra särskilda uppgiftsinsamlingar och atl använda detalje­rade och exakta uppgifter måste framdeles oftare än f. n. stå tUlbaka för önskemålet alt begränsa företagens uppgiftslämnande.

Jag anser vidare att de psykologiska svårighetema för att samutnyttja uppgifter - främst effekter av typ vägran all lämna uppgifter och lämnan­de av felaktiga uppgifter - måste tiUmätas stor vikt och bevakas noga.

Jag kommer senare att föreslå att en särskild delegation tillkallas för att tillsammans med myndighetema verka för atl uppgiftslämnandet håUs ne­re. Det bör bli en uppgift för delegationen alt med utgångspunkt i vad jag här har anfört närmare klarlägga i vad mån nuvarande eller framtida be­stämmelser om sekretess- och integritetsskydd för uppgifter reser hinder mot samutnyltjande. Den bör även aktivt arbeta för att samordna insam­landet och utnyttjandet av uppgifter.

5.6 Metoder för att begränsa och förenkla uppgiftslämnandet

UFU har i sitt belänkande redovisat en rad olika metoder, vilka delvis har utvecklats av SCB, som kan användas för all begränsa och underlätta förelagens uppgiftslämnande. För del första är det åtgärder för samordnad uppgiftsinsamling och samutnyttjande av uppgifter. Åtgärder av denna typ har jag redan behandlat. För det andra är det åtgärder av typ färre mättid­punkter och mindre stickprov. För det tredje är det åtgärder som syftar till att höja företagens intresse för att lämna uppgifter. Slutligen är det åtgär­der som avser all anpassa uppgifterna lill företagens praxis, definitioner och egna registrerings- och rapporteringsmtiner.

Flertalet remissinstanser framhåller att det är viktigt att de av UFU be­skrivna metoderna kommer till användning. 1 några svar påpekar man emellertid att metodema kan leda tiU information av sämre kvalitet.

1 detta sammanhang vill jag mer allmänt redovisa min inställning till åt­gärder av här berört slag. Enligt min uppfattning bör de av UFU beskrivna metodema tillämpas i stor utsträckning. Delta kan ske tämligen snabbi och

Prop. 1976/77:115

51

inom varje verksamhetsområde för sig. Jag avser därför föreslå regeringen att vissa författningsändringar genomförs i syfte att starkare inskärpa atl myndigheterna är ålagda att aktivt arbeta för att begränsa och förenkla uppgiftslämnandet. Även de centrala rationaliserings- och revisionsmyn­digheterna bör i sitt arbete ägna ökad uppmärksamhet åt dessa frågor.

Jag kommer i senare sammanhang mer konkret in på vissa av här berör­da metoder. Det sker i samband med att jag behandlar frågor om samarbe­te, motivation m. m.

Det bör bli en uppgift för den delegation som jag nyss har redogjort för att se till att de av UFU beskrivna rationaliseringsmetodema i största möj­liga utsträckning kommer till praktiskt användning. Den bör dessutom övervaka atl myndigheterna tillämpar dem och vid behov ta initiativ till att öka kunskaperna om hur de kan tillämpas.

5.7 FriviUigt uppgiftslämnande eller uppgiftsplikt

UFU och flera remissinstanser har fört en diskussion om i vilken ut­sträckning uppgiftsplikt bör föreligga för olika lyper av uppgiftsinsamling. 1 remissvaren redovisas argument för och emot all uppgifter samlas in med tvång. Näringslivsorganisationerna framför starka tvivel på värdet av Ivångsinsamling av uppgifter. SCB däremot framhåller all en klart lägre svarsfrekvens kan erhållas vid undersökningar ulan uppgiftsplikl.

För egen del anser jag det angeläget all slå fast att uppgiftsplikl i allmän­het synes vara ofrånkomlig för uppgifter som behövs för administrativa be­slut.

Del är enligt min mening inte rimligt all t. ex. fatta beslut om taxering, betala ut bidrag eller utfärda tillstånd m.m. utan att den administrerande myndigheten har tillgång till korrekta uppgifter. Jag anser atl här råder elt klart samband mellan uppgiftsplikt och berättigade krav på rättssäkerhet.

En annan sak är, som jag tidigare har anfört, atl del är angeläget atl lag­stiftningen och olika bestämmelser i övrigt utformas så att de kräver etl mi­nimum av uppgifter för sin tillämpning även om detta innebär att man ibland får ge avkall på ambitionerna om exakt rättvisa.

När del gäller olika typer av statistisk information är ställningstagandet inte lika självklart. Man kan här som ett ytterlighetsfall finna exempel på sådan statistisk information som kan ha stor ekonomisk räckvidd för en­skilda individer, förelag och samhälle. I vissa fall knyts exempelvis kon­trakt, bidrag och förmåner till olika index. En felaktig indexserie eUer en serie av låg kvalitet kan därigenom förorsaka stora förluster. 1 sådana fall kan det leda lill problem, särskilt på kort sikt, atl slopa elt tvångsvis insam­lande av uppgifter.

Å andra sidan är det lätt all finna exempel på statistisk information som är av sådan art att det inte är motiverat att inhämta gmnduppgifter under tvång. Även i dessa fall framförs ibland argument för tvång i insamlingen.

Prop. 1976/77:115

52

Om nämligen en undersökning bygger på frivilligt uppgiftslämnande och bortfallet blir för stort går det inte att dra slutsatser av den. Undersökning­en kanske då måste upprepas med uppgiftsplikl och resultatet av frivillig­heten blir att fler uppgiflslämnare belastas än som skulle ha varit nödvän­digt om uppgiftsplikl hade förelegal.

För egen del anser jag alt uppgiftslämnandet så långt möjligt bör vara fri­villigt när del är fråga om uppgifter för statistiska ändamål. Även i de fall där sådan information är av väsentlig ekonomisk betydelse bör man enligt min mening undersöka altemativ lill uppgiftsplikl för all få fram informa­tion med godtagbar kvalitet. Först därefter bör tvångsåtgärder komma i fråga. Det bör bli en uppgift för den delegation jag har nämnt tidigare alt med utgångspunkt i vad jag har anfört analysera i vilka fall det även i fram­liden bör föreligga uppgiftsplikt.

5.8 Ersättning till företagen ftir uppgiftslämnande

Näringslivsorganisationema framhåller att det är viktigt att minska upp­giftsinhämtandet. För delta krävs olika typer av ransoneringsåtgärder, främst införande av etl ersättningssystem. Delta kan ske genom att myn­dighetema ger företagen ersättning för arbetet med uppgiftslämnandet. Härigenom skulle de budgetprövande instanserna, dvs. i sista hand riksda­gen, kunna ta ställning lill vilken omfattning samhällets uppgiftsinsamling bör få. Ett annat argument är att företagen genom ett ersättningssystem skulle bli mer benägna att svara och att därigenom undersökningarnas kva­litet skulle förbättras.

Argumenten mol ersättning till företagen för uppgiftslämnande är i första hand att det är en medborgeriig skyldighet för både företag och en­skilda individer att lämna vissa uppgifter till stat och kommun.

1 debatten har även framförts att ett enkelt ersättningssystem kan få icke avsedda effekter genom att vissa företag kan tjäna på att lämna uppgifter samt atl ett i någon mening rättvist ersättningssystem blir tungt, komplice­rat och svåradministreral. Värdet av ett ersättningssystem som ransone­rings- och prioriteringsinstmment är inte heller oomtvistat.

Det finns således argument både för och emot ett avgiftssystem i detta sammanhang. Det bör bli en av arbetsuppgiftema för den delegation som jag senare kommer att föreslå att närmare belysa för- och nackdelar med ett ersättningssystem. Avsikten är all härigenom ge statsmakterna ett allsi­digt underiag för etl definitivt ställningstagande i frågan.

5.9 Samarbete, motivation m. m.

Näringslivsorganisationema pekar på att det sätt på vilket förelagen till­frågas kan vara en viktig orsak till den negativa attityden till uppgiftsläm­nande. Det förekommer atl de uppgifter som insamlas är av sådan karaktär

Prop. 1976/77:115

53

att de helt och hållet saknar intresse för den enskilde företagaren. Det kan också förekomma att uppgifter som i och för sig kan vara av intresse för fö­retagaren i hans normala verksamhet samlas in på ett sådant sätt att han finner syftet med informationsinsamlingen oklart eller onödigt.

Flera andra remissinstanser tar upp detta problem till diskussion. LO anser det självklart att myndighetema så pedagogiskt som möjligt bör för­klara syftet med informationsinsamlingen. SCB redovisar ett flertal åtgär­der som verket har vidtagit i syfte att öka intresset för företagen av alt läm­na uppgifter. 1 en del remissvar förordas att det system med arbetsgmpper för olika stafistikgrenar som SCB har infört borde utvidgas och även tilläm­pas på andra områden.

För egen del anser jag det angeläget atl de som skall lämna uppgifter be­reds möjlighet alt påverka informationsinsamlingen. Detta fömtsätter alt företrädare för olika parter ges möjlighet att framföra sina synpunkter och att man därefter gemensamt försöker avväga motstridiga intressen. Det syslem med arbetsgmpper som f n. tillämpas vid SCB bör enligt min me­ning vara en bra metod för att ta fram synpunkter och göra avvägningar. Det bör därför vara av värde även för andra myndigheter som samlar in uppgifter.

Del är också min uppfattning att myndighetema även på andra sätt mås­te lägga större vikt vid åtgärder som syftar till att höja företagens motiva­tion att lämna uppgifter. UFU har i sitt betänkande givit en rad exempel på hur så kan ske. Jag kommer i det följande att kommentera några av de vik­tigaste.

Bl. a. har UFU pekat på atl man i varje uppgiftsinsamling bör fråga sig om företag eller andra uppgiflslämnare har behov eller intresse av att re­gistrera de efterfrågade uppgiftema. Om detta inte är fallet - generellt el­ler för vissa lyper av förelag bör uppgiftskravet om möjligt utgå eller omformuleras. Del gäller alltså atl i varje situation noga överväga det me­ningsfulla i att en viss uppgift samlas in. Likaså bör man i större utsträck­ning kunna differentiera uppgiftsbehoven för förelag av olika typ och stor­lek.

Ett exempel på åtgärder som syftar lill att höja företagens motivation att lämna uppgifter är alt myndigheterna tar på sig en större del av arbetet och ger mer service i uppgiftsinsamlingen än f n. Detta kan ta sig formen av att de vid uppgiftsinsamling har personal som kan besvara uppkommande frå­gor och på annat sätt underlätta arbetet med att lämna uppgifter, t. ex. i form av en telefonjour.

Ett annat exempel på åtgärder som bör vidtas i större utsträckning än i dag är s. k. central omräkning och liknande förfaranden. Myndighetema bör sträva efter atl ge företagen möjlighet att lämna uppgifter för de lidspe­rioder eller i de produktionsmått som företagen själva använder i sin inter­na redovisning och rapportering. Olika företag bör med andra ord få större möjligheter att besvara blanketter o.d. med hjälp av befintliga uppgifter

Prop. 1976/77:115

54

och i sin egen terminologi. Visserligen medför central omräkning merarbe­te och kostnader för den offentliga förvaltningen, men detta kan enligt min mening vara motiverat med hänsyn till vikten av att underlätta förelagens uppgiftsbörda.

Bland de åtgärder som kan vidtas för att höja uppgiftslämnamas motiva­tion är större tidsmässiga hänsyn. Företagen måste få besked om nya eller ändrade uppgiftskrav i så god tid atl de kan förbereda registreringen och rapporteringen. Det gäller inte minst uppgifter som hanteras med hjälp av ADB. Vidare bör uppgiftsinsamlingar om möjligt föriäggas till lidpunkter då uppgiftslämnama av andra skäl har de berörda uppgiftema aktuella. Myndigheterna och andra uppgiftsinhämtare bör också undersöka möjlig­hetema att samordna sina insamlingar i liden, särskilt när del är fråga om likartade uppgifter.

Jag vill som ytteriigare exempel på åtgärder som syftar lill att höja före­tagens motivation alt lämna uppgifter peka på två viktiga grundregler. För det första måste myndighetema lägga sig vinn om att så pedagogiskt och inträngande som möjligt presentera syftet med varje enskild uppgiftsin­samling eller uppgiftsmlin. Inte bara syftet i stort utan även de olika detalj-uppgifterna som förelagen skall lämna måste förklaras. Ingen uppgiflsläm­nare bör sväva i tvivelsmål om varför en enskild uppgift registreras och rapporteras.

Den andra och minst lika viktiga åtgärden är att myndigheterna i slörre utsträckning än f n. återrapporlerar vilka resultat som har åstadkommils på gmndval av de uppgifter som samlas in för statistik och samhällsplanering. Återrapporteringen bör ske i en sådan form att den kan vara till nytta i fö­retagets verksamhet. Det kan även vara motiverat att göra särskilda bear­betningar av de insamlade uppgifterna för företagens räkning. En betydel­sefull metod atl psykologiskt underlätta uppgiflsbördan är all se lill atl den som lämnar uppgifter också har nytta och intresse av de insamlade uppgif­tema. Detta bör även leda lill all lämnade uppgifter får hög kvalitet.

5.10 Granskningsorgan

Jag har tidigare redogjort för en rad åtgärder som jag anser bör vidtas för att hålla nere och underiätta företagens och andra uppgiftslämnares arbete med atl registrera och rapportera uppgifter till den offentliga förvaltningen. Rent allmänt behövs insatser för att få till stånd

-

en härdare prövning av nytillkommande uppgiftskrav, såväl permanenta som tillfälliga;

-

en systematisk genomgång och prövning av engångsnatur av befinUiga uppgiflsmtiner;

-

fortlöpande eller återkommande prövning av befintliga uppgiflsmtiner inom varje enskilt verksamhetsområde.

Åtgärder bör alltså sättas in på bred front och till stor del måste detta bli

Prop. 1976/77:115

55

uppgifter för de enskilda myndigheterna. Dämlöver behövs det emellertid också insatser på central nivå.

Jag avser därför att begära regeringens bemyndigande atl tillkalla en sär­skild delegation som skall aktivt verka för att förenkla och hålla nere före­tagens uppgiftslämnande. Delegationen skall också lägga grunden för en fortlöpande bevakning av uppgiftslämnandet. Mot bakgmnd av de erfaren­heter som vinns av delegationens arbete bör statsmakterna ta ställning lill hur permanenta organisatoriska åtgärder på detta område bör utformas. Delegationens arbete bör därför tidsbegränsas, lämpligen till tre år, och av­slutas med en utvärdering av verksamheten.

Jag kommer senare också att för regeringen redovisa förslag till uppgif­ter som enligt min mening bör läggas på de uppgiftsinsamlande myndighe­tema, de centrala revisions- och rationaliseringsorganen samt delegatio­nen. I det följande avser jag för riksdagens information något beröra de arbetsuppgifter som jag menar bör läggas på de olika organen.

5.10.1 Information om delegationens uppgifter

En huvuduppgift för delegationen bör alltså vara alt föreslå olika kon­kreta åtgärder för atl reducera och förenkla uppgiftslämnandet. Denna verksamhet bör i första hand inriktas på att få till stånd en noggrann och allsidig prövning av aWa ny tillkommande eller ändrade uppgiftskrav. I upp­giften bör ingå att ge råd och service till de uppgiftsinsamlande myndighe­tema. Delegationen bör även vara remissorgan dit utredningsbetänkanden och andra förslag remitteras för synpunkter på hur förslagen påverkar fö­retagens uppgiftsbörda. Likaså bör riksdagens utskott kunna utnyttja dele­gationen för remiss av motioner o. d.

Myndigheterna bör vara skyldiga att till delegationen anmäla krav på ny eller utökad uppgiftsinsamling i vad avser uppgiflemas innehåll och de ka­tegorier uppgiflslämnare som berörs av uppgiftema. Anmälan skall göras i så god lid alt delegationen ges faktiska möjligheter all granska uppgiftskra­ven. Vidare bör den ges befogenhet att vid behov föreskriva villkor för uppgiftsinsamlingen - t. ex. central omräkning, viss föriäggning i tiden och återrapportering - eller att viss uppgift inte får samlas in. Om myndig­het inte anser sig kunna acceptera delegationens viUkor får delegationen, om frågan är av principiell betydelse, hänskjuta den liU regeringen för av­görande.

Som jag tidigare har nämnt behövs vidare åtgärder för en genomgång av engångsnatur av samtliga uppgiflsmtiner. Delegationen bör givetvis verka för och delta i en sådan genomgång. Enligt min uppfattning är det dock in­te praktiskt genomförbart att under en treårsperiod gå igenom aUa upp­giftskrav j samhället. Delegationen bör därför till att börja med välja ut några sektorer - exempelvis avgränsade sektorer inom skatteområdet el­ler den allmänna samhällsplaneringen - och där i detalj gå igenom upp-

Prop. 1976/77:115

56

giflsinsamlingen och de bestämmelser, dvs. lagar och förordningar, som reglerar denna. Genomgången skall syfta till att göra en utvärdering av om de uppgifter som samlas in i sektorn kan avvaras, förenklas eller samord­nas genom olika åtgärder t. ex. ändrade mtiner eller författningsändringar. Vidare är avsikten att vinna metoderfarenhet som kan användas vid senare genomgångar av andra sektorer.

Jag vill i detta sammanhang också nämna att chefen för ekonomideparte­mentet tidigare denna dag har erhållit regeringens bemyndigande att tillkal­la en utredare för atl medverka tUl att åtgärder med motsvarande inriktning vidtas inom SCB. Utredaren bör knytas till delegationen och utredningsar­betet bör samordnas med delegationens arbete. Jag vill också erinra om det arbete som kommittén (E 1976: 02) för att utreda behov av framtida folk- och boladsräkningar ägnar ål uppgiftslämnarfrågorna.

För att delegationen skall kunna bedöma möjligheterna att utnyttja re­dan insamlade uppgifter eller samordna olika myndigheters uppgiftsinsam­lande behövs någon form av registrering av de uppgifter som hämtas in re­gelbundet. Eftersom statskontoret och SCB arbetar med denna fråga, bör delegationen härvidlag samverka med dem för att så långt möjligt undvika dubbelarbete för statsförvaltningen och uppgiftslämnarna. Del finns enligt min mening behov av ett register som är så utformat atl man kan följa hur uppgiftsinhämtandet förändras över tiden, såväl på enskilda områden som totalt sett.

Det behövs emellertid inte bara registrering och överblick av de uppgif­ter som samlas in. Som jag tidigare har berört bör delegationen genomföra den kartläggning av hur uppgiftsinsamlandet ter sig från förelagens sida som flera remissinstanser har efterlyst. Jag kommer därmed in på de andra av delegationens huvuduppgifter, nämligen alt lägga gmnden för en fortlö­pande bevakning av uppgiftslämnandet och ta fram underlag för mer per­manenta åtgärder. Karlläggningen skall bl.a. ge en bild av uppgiftsinsam­lingens omfattning och karaktär för olika branscher, typer av företag o.d. saml av olika uppgifters besvärlighet från uppgiftslämnarsynpunkt. En så­dan undersökning bör ge elt bättre underlag både för avvägningar i fråga om enskilda uppgifter och för utfärdande av råd och riktlinjer lill uppgifts-insamlade myndigheter. Det är tänkbart atl här berört kartläggningsarbete bör samordnas med arbetet att upprätta etl register över uppgiftsinsamlan­det.

Bland de uppgifter av utredningsnatur som delegationen bör utföra ingår att klariägga i vad mån kraven på sekretess- och integritetsskydd för upp­gifter reser hinder mot samordning av uppgiflsinsamlingen och samutnytt­jande av uppgifter. Jag har tidigare redovisat min principiella syn på dessa frågor.

En annan utredningsuppgift är att belysa för- och nackdelar med att er­sätta företagen för deras uppgiftslämnande. Även denna fråga har jag tidi­gare behandlat. Delegationen bör på denna punkt också beakta vad som

Prop. 1976/77:115

57

har anförts i finansutskottets yttrande hösten 1976 angående företagens uppgiftsskyldighet (FiU 1976/77: 3).

Ytteriigare en utredningsuppgift för delegationen är all gå igenom vUka uppgiflskrav som i dag är förenade med uppgiftsplikt men som framdeles skulle kunna samlas in på friviUig väg. Genomgången bör ske med utgångs­punkt från vad jag tidigare har anfört rörande frivillighet och tvång.

Riksdagen bör även informeras om att delegationen successivt skaU läm­na regeringen förslag i olika frågor. För att möjliggöra för regeringen att kunna följa arbetet skall delegationen dessutom åriigen lämna en särskild rapport om sin verksamhet. Vidare bör delegationen under det tredje året utvärdera sin verksamhet och mot bakgrund härav och det kartläggnings-och utredningsarbete som jag tidigare har skisserat föreslå mer varaktiga åtgärder på central nivå för att hålla nere och förenkla uppgiftslämnandet.

5.10.2 Delegationens ställning och resurser

Som har framgått av min tidigare redogörelse bördelegationen aktivt ar­beta för att reducera och förenkla samhällets uppgiftsinsamling. Den lämp­ligaste lösningen är, som jag redan tidigare har antytt, att delegationen ges den formella ställningen av en kommitté med viss myndighetsfunktion. En organisatorisk anknytning till någon befintlig myndighet bör alltså inte ske f n.

Det är enligt min uppfattning angeläget att delegationen, med de arbets­uppgifter och det tidsperspektiv jag nyss har redogjort för, inte får en om-fallande fast organisafion. Den bör i stället ges tillräckliga resurser för alt på ett flexibelt sätt kunna anlita extern utredningskapacitet för avgränsade arbetsuppgifter. Delegationen bör dessutom även kunna lägga ut utred­ningsuppdrag på olika myndigheter. Kostnadema för delegationens verk­samhet beräknar jag för budgetåret 1977/78 tUl ca 3 milj. kr. Ifrågavarande verksamhet är av en sådan karaktär att kostnadema t. v. bör bestridas från budgetdepartementets kommittéanslag. För det fall delegationens kostna­der inte ryms inom ramen för redan anvisade medel bör anslag på tiUäggs-budget aktualiseras.

5.11 Myndighetsinriktade åtgärder m.m.

Den av mig förordade delegationen kommer att spela en betydelsefull roll för alt begränsa och förenkla arbetet med atl registrera och lämna upp­gifter. Huvudansvaret för dessa anträngningar kommer dock också i fort­sättningen att ligga hos de uppgiftsinsamlade myndighetema. Jag avser därför föreslå regeringen ett antal åtgärder i syfte alt ge ökat eftertryck ål kraven på de uppgiftsinsamlade myndighetema atl ägna ökad uppmärk­samhet åt de problem som uppgiftsinsamling medför för uppgiftslämnama. En av de åtgärder jag avser vidta är att ta initiativ tiU att regeringen gör ett tillägg till aUmänna verkstadgan (1965:600) av innebörd att det åUgger  varje uppgiftsinsamlande myndighet att vidta nödvändiga åtgärder för

Prop. 1976/77:115

58

att begränsa och förenkla uppgiftsinsamlingen från företag, kommuner och organisationer. Jag avser även att föreslå att motsvarande tUlägg görs till förordningen (1975: 567) om ralionaliseringsverksamheten i den ci­vila statsförvaltningen. Vidare avser jag föreslå regeringen att i anvisning­arna för anslagsframställning ta in bestämmelser där myndigheterna åläggs alt redovisa vilka åtgärder som har vidtagits med anledning härav. Härige­nom bör del enligt min mening i framtiden otvetydigt framgå att det åligger myndigheterna att regelbundet gå igenom och pröva sin uppgiftsinsamling i syfte alt begränsa eUer förenkla uppgiflskraven eller lägga ned viss upp­giftsinsamling.

I enlighet med vad jag tidigare har anfört bör myndigheterna även la initiativ till arbetsgmpper i syfte att ge uppgiftslämnama möjlighet atl på­verka innehållet i de uppgifter som insamlas samt formerna för uppgiflsin­samlingen.

Som jag förut har nämnt räknar jag också med att de centrala revisions-och rationaliseringsorganen ägnar uppmärksamhet åt möjlighetema att be­gränsa eller förenkla myndigheternas inhämtande av uppgifter från före­tag, kommuner och organisationer. Detta bör i huvudsak kunna ske inom ramen för det ordinarie revisions- och rationaliseringsarbetet. Jag förutsät­ter också att SCB som samordningsorgan på statistikens område fortsätter atl verka för en begränsning av förelagens uppgifislämnarbörda.

Som jag tidigare har påpekat måste även de som utanför den statliga sek­tom samlar uppgifter från företag ålägga sig lika hårda restriktioner i sitt uppgiftsinsamlande som de statliga myndighetema. Jag förutsätter alltså att företagens egna branschorganisationer, de företag som i kommersiellt syfte samlar in uppgifter samt kommuner och landstingskommuner ålägger sig samma restriktivitet i sin uppgiftsinsamling som uppgiftsinsamlande myndigheter. De åtgärder jag har föreslagit får inte medföra att andra in­tressenter i företagen utnyttjar möjlighetema atl öka sin insamling av upp­gifter.

Jag vill också understryka finansutskottets uttalande (FiU 1976/77: 3) atl en begränsning av företagens uppgiftslämnande inte får innebära ett utökat uppgiftsinhämtande från allmänheten.

6   Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen

att godkänna de riktlinjer som jag har förordat för hur företagens upp­giftslämnande skall begränsas

7   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar all genom proposition föreslå riksdagen atl anlagadel förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1976/77:115

59

Innehåll

1

Inledning ....................................................... 

2

2

Utredningen  .................................................. 

4

2.1                                                                 Bakgmnden         

4

2.1.1

Utvecklingen av uppgiftslämnandet........... 

... 

4

2.1.2

Kritiken mot uppgiftslämnandet ............... 

... 

5

2.1.3

Intemationella tendenser och erfarenheter. 

5

2.2                                                                 Kartläggning av företagens uppgiftslämnande   

6

2.2.1

Syfte.................................................. 

6

2.2.2

Omfattningen av uppgiftskraven............... 

... 

6

2.2.3

Typer av uppgiftskrav............................ 

... 

6

2.2.4

Koncentrationen av uppgiftskraven .......... 

7

2.2.5

Periodicitet i uppgiflskraven  ................... 

9

2.2.6

Generella och selektiva uppgiftskrav.......... 

... 

9

2.2.7

Författningsmässig reglering av uppgiftsinhämtandet ..

9

2.2.8

Samordnat uppgiftsinhämtande och samutnyltjande

av uppgifter......................................... 

10

2.3                                                                 Utredningens synpunkter och förslag    

11

2.3.1

Inledning.............................................. 

... 

11

2.3.2

Principer vid formulering av uppgiftskrav..... 

12

2.3.3

Metoder för att underlätta uppgiftslämnandet  

12

2.3.4

Uppgiftskraven och lagstiftningen............. 

14

2.3.5

Möjligheter lill samordning........................ 

15

2.3.6

Granskningsförfarande av uppgiftskrav....... 

16

2.3.7

Anmälningsskyldighet för uppgiftskrav........ 

18

2.3.8

Organisatorisk anknytning....................... 

19

2.4                                                                 Reservation        

20

3 Remissinstansema............................................ 

21

3.1

Allmänna synpunkter..................................... 

21

3.2

Synpunkter på UFU:s kartläggnings- och utredningsarbete ..

23

3.3

Samordning, samutnyttjande av uppgifter, sekretessfrågor

m. m......................................................... 

... 

25

3.4

Metoder för alt begränsa eller förenkla uppgiftslämnandet...

27

3.5

Uppgiftsplikl eller frivUligt uppgiftslämnande....... 

... 

29

3.6

Ersättning till företagen för uppgiftslämnande.... 

... 

30

3.7

Samarbete, motivation m.m........................... 

... 

32

3.8

Företagsdatanämnden .................................. 

33

4

Riksdagsbehandling av frågan............................. 

36

5

Föredraganden................................................ 

37

5.1

Inledning.................................................... 

... 

37

5.2

Utredningens betänkande.............................. 

... 

37

5.3

Remissinstansemas inställning i stort................ 

... 

40

5.4

Problemets karaktär och behovet av åtgärder... 

... 

42

5.4.1

Förhållanden som leder till ökat uppgiftslämnande       

42

5.4.2

Förhållanden som minskar uppgiftsinsamlingen  

44

5.4.3

Uppgiftslämnamas situation..................... 

45

5.4.4

Uppgiftsinhämtande - ett avvägningsproblem  

46

5.4.5

Behovet av åtgärder.............................. 

.. 

47

Prop. 1976/77:115

60

5.5

Samutnyltjande av uppgifter, sekretessproblem m. m         

48

5.6

Metoder för att begränsa och förenkla uppgiftslämnandet ...

50

5.7

Frivilligt uppgiftslämnande eller uppgiftsplikl....... 

... 

51

5.8

Ersättning till företagen för uppgiftslämnande.... 

... 

52

5.9

Samarbete, motivation m. m........................... 

52

5.10............................................................... Granskningsorgan 

54

5.10.1

Information om delegationens uppgifter  .. 

55

5.10.2

Delegationens ställning och resurser ........ 

.. 

57

5.11............................................................... Myndighetsinriktade åtgärder m. m      

57

6

Hemställan  .................................................... 

58

7

Beslut......................    ................................... 

58

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1977