Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1981/82:82

Regeringens proposition

1981/82:82

med förslag till lag om utförsel av vissa äldre kulturföremål;

beslutad den 3 december 1981.

Regeringen föreslår riksdagen alt anta det förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprolokoll denna dag.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

JAN-ERIK[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föresläs en ny lag om utförsel av vissa äldre kulturföre­mål. Lagen skall ersätta en kungörelse frän 1927.

Enligt 1927 års kungörelse krävs fillstånd för utförsel av olika slag av träföremål som är fillverkade före 1860. I den nya lagen utvidgas skyldig­heten alt ansöka om tillstånd till alt också gälla ett flertal andra slag av föremål. Bland dessa kan nämnas vissa slag av textilier, uniformer, folk­dräkter, musikinstrument, vissa slag av ur, vapen, målningar, teckningar, skulpturer, konsthantverk, samiska föremål, brev, dagböcker och manu­skript. För flertalet föremål föreslås en åldersgräns på 100 år. I några fall skall dock andra åldersgränser gälla, t. ex. för samiska föremål 50 år.

Tillstånd till utförsel skall i princip inte medges om föremålet är av slor betydelse för det nationella kulturarvet. Vissa generella undantag från kravet på tillstånd skall gälla. Bl. a. skall tillstånd inte krävas om föremålet är framställt utomlands eller om dess värde inte överstiger I 000 kr.

Tillstånd skall meddelas av vissa lillståndsmyndigheler. För tillstånd skall tas ut en avgift. Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer far i uppgift all sprida information om den nya lagstiftningen och om vikten av att vårda och bevara vårt kulturarv.

Den nya lagen skall träda i kraft den 1 juli 1982.

,

Riksdagen 1981182. 1 saml. Nr 82

Prop, 1981/82:82

2

Förslag till

Lag om utförsel av vissa äldre kulturföremål

Härigenom föreskrivs följande.

1      §    I denna lag ges föreskrifter om utförsel av vissa äldre kulturföremål.

Föreskrifterna har till syfte att förhindra att äldre svenska kulturföremål,

som är av stor betydelse för det nationella kulturarvet, förs ut ur landel.

2 §   Den som vill föra ut ett föremål ur landet skall ha tillstånd till

utförseln, om föremålet tillhör någon av följande föremålsgrupper:

1. föremål som har framställts före år 1600:

a)

tryckta skrifter, kartor och bilder saml

b)

handskrivna bokverk på pergament,

2. mer än 100 år gamla föremål:

a)

byggnader och - om de har utgjort fasl inredning i byggnader -dörtar, dörtomfaltningar, fönster, fönsteromfaltningar, fönsterluckor, de­korerade tak, takmålningar, dörtöverslycken, listverk, väggpaneler, må­lade väggfält, kakelugnar, sältugnar, spisomfaltningar, beslag, läs och andra smiden, vindflöjlar och urverk,

b)

möbler, speglar, skrin, belysningsföremål, tapeter, leksaker, skriv­don, hygienartiklar, rökdon samt föremål för beredning, servering, förlä-ring och förvaring av föda och dryck,

c)

ryor, vävnader, broderier och spetsar samt textilredskap med målad eller skuren dekor,

d) civila och militära uniformer samt folkdräkter,

e) musikinstrument,

f) golvur, väggur, konsolur och bordsur,

g)   vapen, ammunition, krutbehållare, gehäng, rustningar och sköldar

saml

h) målningar, teckningar, skulpturer och konsthantverk,

3. mer än 50 är gamla föremål:

a)

samiska föremål,

b)

inte tryckta protokoll, brev, dagböcker, manuskript, noter och räken­skaper samt

c)

handritade kartor och ritningar.

3

§   Tillstånd krävs även när det är fråga om utförsel av en del av ell sådant föremål som anges i 2 §.

4

§    Ett föremål får dock föras ut ur landet utan tillstånd, om

1. föremålets värde inte överstiger 1000 kronor,

2.

föremålet är framställt i annal land,

3.

föremålets ägare flyttar från Sverige för att bosätta sig i ett annal land,

4.

föremålet genom arv, testamente eller bodelning har förvärvals av en enskild person som är bosall i annal land,

5.

föremålet förs ut av en offentlig institution eller en institution som får bidrag av stat, kommun eller landstingskommun och det skall föras tillbaka till Sverige,

Prop. 1981/82:82

3

6.

föremålet förs ut av en enskild person för alt användas i samband med offentlig kulturverksamhet och det skall föras fillbaka lill Sverige eller

7.

föremålet är tillfälligt inlånat frän utlandet.

5 § Tillstånd till utförsel skall ges om föremålet inte är av slor betydelse

för del nafiohella kulturarvet.

Även om föremålet har sådan betydelse för värt kulturarv får tillstånd ges lill utförsel, om del förvärvas av en institution i ullandel.

6 § Frågor om tillstånd till utförsel skall prövas av kungl. biblioteket,

riksantikvarieämbetet och statens historiska museer, riksarkivet, statens

konstmuseer eller Sfiftelsen Nordiska museet (tillståndsmyndigheter).

För varje slag av föremål, som anges i 2§, föreskriver regeringen vilken tillståndsmyndighet som skall pröva ansökan om tillstånd.

7

§ Ansökan om tillstånd skall ges in lill riksantikvarieämbetet och sta­tens historiska museer, som, om ansökningen enligt föreskrift meddelad med slöd av 6§ skall prövas av annan lillständsmyndighet, överlämnar ansökningen till denna.

8

§ Rör en ansökan mer än en av tillständsmyndigheterna beslutar riks­anUkvarieämbetel och statens historiska museer vilken tillståndsmyn-dighel som skall handlägga ansökningen. Den fillslåndsmyndighelen får fatta beslut i ärendet först efter samråd med den eller de övriga tillstånds-myndigheter som är berörda. I sådana ärenden skall ansökan avslås om någon av de berörda tillståndsmyndighelerna anser all tillstånd inte skall beviljas.

9

§ Den, som ansöker om tillstånd alt föra ut ett föremål, skall till ansökan foga två fotografier av föremålet. Det gäller dock inte om ansökan avser föremål som avses i 2§ la) och 3b). Det gäller inte heller om tillslåndsmyndighelen medger undanlag från delta krav.

Tillståndsmyndigheten har rält att granska del eller de föremål som sökanden vill föra ul.

10

§ Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyn­digas att meddela föreskrifter om avgifter i ärenden om utförsel.

11

§ Förvaltningslagen (1971:290) skall fillämpas i fråga om tillståndsär­enden som handläggs av Stiftelsen Nordiska museet. Beslul i sådant ärende fattas av stiftelsens styresman eller annan tjänsteman som styres­mannen ulser.

12

§ Har en lillständsmyndighet avslagit en ansökan om tillstånd till utförsel, får beslutet överklagas hos kammartällen genom besvär.

Andra beslut, som en tillståndsmyndighel har meddelat enligt denna lag, får inte överklagas.

13 § Även om ett kulturföremål är av slor betydelse för det nationella

kulturarvet får regeringen om synnerliga skäl föreligger medge att föremå­

let förs ut utan tillstånd.

Prop. 1981/82:82

4

14 §   öm påföljd för olovlig utförsel av kulturföremål och för försök därtill finns bestämmelser i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1982. Genom lagen upphävs kungö­relsen (1927:129) angående förbud mot utförsel frän riket av vissa äldre kulturföremål.

2.

Har ansökan om utförsel getts in före utgången av juni 1982 och gäller ansökan föremål som omfattas av 1927 års kungörelse skall äldre bestäm­melser tillämpas vid prövningen av ansökningen.

3.

Tillstånd som har beviljats med stöd av 1927 års kungörelse gäller fortfarande.

Prop. 1981/82:82

5

Utdrag

UTBILDNINGSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanlräde 1981-11-19

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo, Petri, Elias­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Tilländer,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Lagrådsremiss om utförsel av vissa äldre kulturföremål

1    Inledning

Genom beslut den 30 oktober 1974 uppdrog Kungl. Maj:t åt kullurtådet, riksantikvarieämbetet och Nordiska museet all i samråd göra en värdering av erfarenhelerna av gällande ordning i fråga om utförsel av kulturföremål. Rådet fick i uppdrag att avge de förslag som rådet kunde finna påkallade med anledning av värderingen.

Kullurtådet tillsatte en arbetsgrupp' för att genomföra utredningsupp­draget. Kullurtådet har redovisat resultatet av arbetet i rapporten Skydd mot utförsel av kulturföremål (Rapport från kullurtådet 1979:5).

En sammanfattning av rapporten och de i rapporten framlagda författ­ningsförslagen bör fogas till protokollet i detta ärende som bilagorna I och 2.

Efter remiss har yttranden över rapporten avgetls av jusliliekanslern (JK), rikspolisstyrelsen, brottsförebyggande rådet, fideikommissnämnden, Göta hovrätt, kammarrätten i Stockholm, armémuseum, postmuseum, statskontoret, riksrevisionsverket (RRV), riksarkivet, kungl. biblioteket (KB), arkivet för ljud och bild, riksantikvarieämbetet och statens historis­ka museer (RAÄ), statens konstmuseer, myndigheten livruslkammaren. Skoklosters slott och Hallwylska museet (LSH), naturhistoriska riksmu­seet, etnografiska museet, statens sjöhistoriska museum, svenska unesco-rådet, generaltullstyrelsen, kommerskollegium, Stiftelsen Svenska institu­tet. Vetenskapsakademien, Vitlerhets-, historie- och antikvitetsakade­mien. Akademien för de fria konsterna, Stiftelsen Nordiska museet, Sfif-

Justitierådet Ingrid Gärde Widemar, ordförande, samt överintendenten Per Bjur­ström, arkivrådet Josef[REDACTED_EFTERNAMN], byrådirektören Ragnar Erixon, överintendenten Kersti Holmquist, avdelningsdirektören Åke Nisbeth samt adjunkten Monica Wen-nås.

Prop. 1981/82:82

6

telsen Tekniska museet, Kulturhistoriska föreningen för södra Sverige, Husgerådskammaren, Länsmuseernas samarbelsräd, Göteborgs museer, Malmö museum. Museet i Halmstad, Museet i Varberg, Västerbottens museum, Österlens museum. Fotografiska museets vänner, Same-Älnam, Riksförbundet för hembygdsvård. Svenska ungdomsringen för bygdekul-lur, Sveriges konst- och anlikhandlarförening, Stockholms handelskam­mare, Landstingsförbundet, Svenska kommunförbundet. Landsorganisa­tionen i Sverige (LÖ), Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Cen­tralorganisationen SACO/SR (SACÖ/SR), Göteborgs auktionsverk AB, AB H. Bukowskis Konsthandel saml Sveriges Speditionsförbund.

En sammanställning av remissyttrandena bör fogas till protokollet i delta ärende som bilaga 3.

2   Föredragandens överväganden

2.1 Bakgrund

Nuvarande begränsningar belräffande utförsel av kulturföremål avser enligt gällande kungörelse från år 1927 (1927:129) i huvudsak Iräföremål tillverkade före år 1860. Tillstånd lill utförsel skall inhämtas hos riksanti­kvarieämbetet och statens historiska museer. Föremål som ingår i person­ligt bohag fär emellertid ulan tillstånd föras ul ur landel när ägaren flyttar utrikes.

Sedan budgetåret 1965/66 finns ett särskilt riksslatsanslag för inköp av vissa kulturföremål av sådant konstnärligt, historiskt eller vetenskapligt värde att det kan anses vara av synnerlig vikt att de behålls i Sverige. Anslaget disponeras enligt beslul av regeringen efter förslag av vederbö­rande myndigheter. Anslaget är f n. uppfört med ett belopp av 100000 kr. Det kan överskridas om medelsförbrukningen i efterhand anmäls för riks­dagen.

Frågan om del nu gällande ulförselförbudets utformning och räckvidd har aktualiserats i skilda sammanhang. År 1930 lade en offentlig uiredning, kullursakkunniga, fram betänkandet (SÖU 1930:3) Skydd för äldre kultur­föremål och år 1964 lade en särskilt tillsatt utredningsman fram betänkan­det (SÖU 1964:22) Förbud mol utförsel av kulturföremål. Ingetdera av utredningsförslagen medförde dock någon förändring av gällande bestäm­melser från är 1927.

Under 1970-lalel har frågan om utförsel av kulturföremål vid flera tillfäl­len behandlats i riksdagen. I olika motioner har behovet av en skärpt lagstiftning på området framhållits. Med anledning av bl.a. motionerna (1975: 112, 1975: 1311, 1975/76:224 och 1975/76:2015) uttalade riksdagen hösten 1975 (KrU 1975/76:9) att uppgifterna entydigt pekade på all del

Prop. 1981/82:82

7

behövdes ett effektivare skydd från samhällets sida mot utförsel av äldre kuhurföremål.

Frågan har också behandlats i Nordiska rådet, som har rekommenderat ett ökat skydd mot utförsel av kulturföremål från de nordiska länderna och en harmonisering av dessa länders lagstiftning pä området (rekommenda­tion nr 14/1977).

Kungl. Maj:t uppdrog genom beslut den 30 oktober 1974 åt statens kulturråd att i samråd med riksantikvarieämbetet och Nordiska museet göra en värdering av erfarenheterna av gällande ordning i fråga om utförsel av kulturföremål och att lägga fram de förslag som kunde vara påkallade.

Kullurtådet har redovisat sina förslag i rapporten Skydd mot utförsel av kulturföremål. I rapporten föreslås en omfattande reglering av utförseln av kulturföremål.

Vid remissbehandlingen har rapporten fält ett övervägande positivt mot­tagände. De flesla remissinstanserna hälsar med tillfredsställelse kulturtå-dets förslag om ett utökat skydd mot utförsel av kulturföremål. Bl. a. flera juridiska instanser har emellertid varit starkt kritiska och framhållit alt det är nödvändigt att göra begränsningar och preciseringar i de av kullurtådet föreslagna reglerna.

För egen del anser jag i likhet med flertalet remissinstanser att ytterliga­re åtgärder behövs för att motverka att äldre kulturföremål förs ut ur landet. Bl. a. den kritik som riktats mol kulturtådets förslag har emellertid föranlett mig att göra betydande omarbetningar av kulturtådets rapport. De förslag som jag i det följande lägger fram är sålunda av väsentligt mindre genomgripande natur än vad kulturrådet har föreslagit.

Flertalet stater skyddar sitt nationella kulturarv genom begränsningar i rätten alt föra ut kulturföremål ur landel.

De svenska bestämmelserna om utförsel av kulturföremål skyddar en­dast vissa föremål tillverkade före är 1860. Motsvarande reglering i andra länder är ofta myckel mer omfattande. Så är förhällandet t. ex. i Finland, Island och Norge. Jag vill meddela att frågan om lagstiftning om utförsel av kulturföremål har behandlals vid överläggningar under 1981 mellan före­trädare för berörda departement i de nordiska länderna.

Finland införde år 1978 begränsningar i räiten att föra ut kulturhistoriskt värdefulla föremål. Begränsningen avser tre grupper av föremål: dels över 50 år gamla konstverk samt konstindustri- och konsthantverksprodukter, dels andra över 50 är gamla föremål av allmänt kulturhistoriskt värde och dels föremål med anknytning lill den nationella historien och bemärkta personer, värdefulla manuskript och vetenskapligt betydelsefulla samlin­gar oberoende av deras ålder. Begränsningarna gäller kulturföremål av utländskt ursprung endast om de under de senaste 70 åren varit minst 50 är i landet.

Från Island är det enligt lag förbjudet all utan riksantikvariens tillstånd föra ut föremål som är äldre än 100 år. Riksantikvarien kan, efter att ha

Prop. 1981/82:82

8

inhämtat tillstånd från kulturministeriel, ocksä förhindra utförsel av yngre föremål om dessa anses särskilt värdefulla.

Norge har sedan länge tillämpat utförselförbud för vissa kulturföremål. Förbudet ingår som en del i kulturminnesvårdslagstiftningen. Stortinget godkände år 1978 en revision av lagstiftningen, som trädde i kraft den 15 februari 1979. Enligt den reviderade lagen är det utan särskilt tillstånd förbjudet all föra ut följande fyra grupper av föremål ur riket, nämligen dels fornminnen, dels över 100 år gamla byggnader av alla slag liksom delar därav samt andra föremål av konst-, kultur- eller personhisloriskt intresse, dels samiska kullurminnen oavsett ålder och dels minnen - oavsett ålder av framstående personer. Förbudet gäller också föremål av utländskt ursprung.

Från Danmark får kulturföremål fritt föras ut med undantag för de fornfynd som tillfaller staten. Enligt vad jag nyligen har erfarit överväger man emellertid att ta upp frågan om att införa ell förbud mol utförsel av kulturföremål.

Jag redogör här även något för lagstiftningen i vissa andra länder.

Exporten från Frankrike av konstföremål regleras genom en lag från år 1941 enligt vilken föremål av nationellt, historiskt eller konstnärligt intres­se inte får föras ut utan tillstånd av en särskild licensbyrä.

I Förbundsrepubliken Tyskland skall enligt en förbundslag från är 1955 konstverk och kulturföremål, inkl. föremål hänförliga lill biblioteks- och arkiv väsen, vilkas bortförande från förbundsrepubliken skulle innebära en väsenUig förlust för kullurbeslåndel, införas i ett register över nationellt värdefulla kulturföremål. Registrering av ett kulturföremål medför förbud att exportera föremålet utan tillstånd.

Utförseln av antikviieler och konstföremål från Italien regleras bl.a. genom en lag från år 1939. De föremål som är underkastade lagens bestäm­melser utgörs av fast och lös egendom av konstnärligt, arkeologiskt eller etnografiskt inlresse. Frågor om export av kulturföremål handhas av en särskild byrå för export av antikviieler och konstföremål.

I Storbritannien fordras fillstånd för utförsel av föremål som är mer än 100 år gamla och som funnits i landel i mer än 50 år. Frän denna huvudre­gel finns dock följande undanlag. För manuskript, dokument, arkivalier samt fotografiska kopior och negaliv gäller en åldersgräns pä 70 år. Frän ulförselförbudel undantas frimärken av filalelistiskt intresse och liknande varor. För att minska antalet ansökningar om exportlicens gäller ett gene­rellt utförsellillstånd för föremål vars värde understiger 4000 engelska pund. Undantagna från detla generella tillstånd är dokument, manuskript, arkivalier, fotografiska kopior och negativ, diamanter och diamantbesalta artiklar saml arkeologiskt material.

I Österrike gäller enligt en lag från år 1918 generellt förbud mot utförsel av föremål med historisk, konstnärlig eller kulturell betydelse.

Prop. 1981/82:82

9

2.2 Utgångspunkter för förslaget

Med hänsyn till de snabba samhällsförändringarna är del nu viktigt all vi vårdar det svenska kulturarvet i dess olika former. För att vi själva och kommande generationer skall kunna förstå vårt lands historia och uppleva en kulturell identitet är det angelägel alt bl.a. föremål från äldre lider bevaras i landel.

Många värdefulla äldre svenska kulturföremål förs i dag ut ur landet i en utsträckning som inte är önskvärd. Nuvarande skyddsbestämmelser bör därför utökas till att omfatta ytterligare grupper av kulturföremål.

De åtgärder som jag föreslår avser främst att motverka en på kommer­siella grunder organiserad utförsel av kulturhistoriskt värdefulla föremål. Utförsel som har samband med ett reguljärt kulturutbyte eller samman­hänger med personliga förhållanden kommer i stort sett inte all hindras av den nya lagstiftningen.

I likhet med kullurtådet anser jag att de föremål som vi bör bevara i landet är sådana som är av stor betydelse för del nationella kulturarvet. Konstnärliga, vetenskapliga och historiska aspekter bör ingå i den sam­manfattande värderingen. Liksom kullurtådet anser jag att man bör sträva efter att skydda de kulturföremål som är vikfiga för att ge en allsidig bild av vårt äldre materiella kulturarv. Det är därför angelägel all skyddet kommer att spänna över hela fältet av föremålsgrupper från alla samhällsskikt. I första hand bör skyddet avse undertepresenterade kategorier av föremål. Ett föremåls kulturhistoriska värde är bl. a. beroende av dess ålder, mate­rial och ursprung. Av betydelse är också i vilket skick del bevarats, vilken miljö det representerar, om det är unikt och om det är typiskt för en försvinnande föremålskategori.

Del skulle i och för sig kunna övervägas alt införa en lag som klart angav vilka kulturföremål som bör vara kvar i landet. Det är emellertid omöjligt att göra erforderliga preciseringar utan att del blir fräga om ett registre­ringsförfarande som direkt pekar ut föremålen ifråga. Att göra en registre­ring av detta slag skulle emellertid kräva en omfattande och kostsam inventering. En sådan lösning är därför inte möjlig.

Principerna för utformningen av skyddet mot utförsel av kulturföremål bör därför enligt min mening i stället bygga på den av kullurtådet angivna grunden, dvs. att tillstånd måste sökas för utförsel av föremål av vissa kategorier som bedömts som kulturhistoriskt värdefulla. För de föremål som är av stor betydelse för det nationella kulturarvet kan prövningen medföra förbud mot utförsel medan i övriga fall tillstånd medges.

Motivet för en lagstiftning är att förhindra att betydelsefulla inslag i del svenska kulturarvet försvinner ur landet. Avgörande för om tillstånds­prövning skall ske eller inte bör därför vara all det kan befaras att risk för utarmning av kulturarvet föreligger beträffande viss grupp av föremål. En vidsträckt skyldighet alt ansöka om tillstånd skulle också leda till en

Prop. 1981/82:82

10

omfattande administration och medföra väsentliga kostnader. De regler som jag föreslår i det följande omfattar därför en betydligt mindre krets av föremål än vad kullurtådet har föreslagit. De bör också i jämförelse med kulturrådets förslag vara ägnade all förenkla och begränsa prövningsför­farandet.

Jag delar kulturtådets uppfattning belräffande vilka gränser som bör gälla för de avsedda föremålens ålder. För de flesla föremålen bör således åldersgränsen sältas vid 100 är. Denna generella åldersgräns tillämpas i tullhänseende då det gäller införsel av antikviteter till riket. Inom tullver­ket är man således redan van vid denna åldersgräns, vilket är en stor fördel.

Skyddet bör inskränkas till sädana föremålsgrupper där del föreligger ell klart uttalat behov av skydd mot utförsel. Skulle det visa sig all yllerligare föremålsgrupper bör omfattas utgår jag från att berörda myndigheter kom­mer att föreslå behövliga kompletteringar. Jag kommer längre fram att gå in på avgränsningarna och därvid föreslå att av kullurtådet föreslagna opreciserade och vittomfattande föremälskalegorier inte skall omfattas av lagregleringen. Vidare är det nödvändigt att de olika föremålsgrupper som omfattas av lagstiftningen noga definieras och avgränsas. Föremål bör inte heller las med om krav pä tillstånd för utförsel skulle bli alltför betungande för allmänheten sett i förhållande till skyddsvärdet.

Det är enligt min mening inte rimligt alt bara inskränka antalet föremåls­kategorier. Även de av kulturrådet föreslagna undantagsfallen bör utökas. Kullurtådet har ansett all ufiändska föremål, dvs. sådana föremål som är fillverkade eller framställda utomlands bör ha funnits i Sverige i mer än 100 år för att kunna sägas ingå i vårt kulturarv. Samma regler bör därför enligt kulturrådet gälla för dessa som för de i Sverige tillverkade föremålen. Om de ufiändska föremålen inte har varil i landet i mer än 100 är skall, enligt kulturrådets förslag, undanlag från lagen gälla pä del sället att de fär ulföras ulan tillstånd. Jag delar i princip kulturrådets uppfattning beträffan­de de utländska föremålen. Endast ell relativt sett myckel ringa antal utländska föremål som har varil i landel i mer än 100 år får emellertid antas ha så slor betydelse för det svenska kulturarvet alt de inte bör kunna få föras ut ur landet. Det är dessutom ofta omöjligt att bevisa att ett föremål har funnits i Sverige under kortare lid än 100 år. Med hänsyn lill vad jag nu har anfört föreslår jag alt sådana kulturföremål som är framställda utom­lands tills vidare får ulföras ulan tillstånd. När del gäller all bestämma om föremålet skall anses vara framställt inom eller utom landel och alltså bedömas vara svenskt eller utländskt bör de gränser som Sverige har i dag vara avgörande. Ett föremål som är framställt i Skåne pä 1500-lalel bör alltså anses som svenskt trots att Skåne då tillhörde Danmark.

Enligt vad jag har erfarit är närmare hälften av de föremål som föranle­der ansökan om utförsellillstånd för närvarande framställda i ufiandet. Det finns anledning tro att det kommer alt röra sig om ungefär samma propor-

Prop. 1981/82:82

11

tioner även i framtiden med utökade föremälskalegorier. Ett uteslutande av de utländska föremålen frän skyddsreglerna innebär en väsentlig lättnad i hanteringen av lagstiftningen. Härigenom blir del enklare för utländska medborgare all förvärva föremål som de vill återbörda till sina hemländer.

Jag är dock medveten om all detla förslag innebär att vissa föremål som är myckel väsentliga för det svenska kulturarvet lämnas utanför lagstift­ningen. Jag tänker då pä sådana föremål som kan ha särskild anknytning till vår svenska historia eller i hög grad har påverkal utvecklingen i Sverige inom olika kulturella områden. Detta har under beredningsarbetet framhål­lits bl.a. av riksantikvarieämbetet och statens historiska museer. En när­mare belysning av vilka ufiändska föremål som bör omfattas av lagstift­ningen saknas emellertid i det utredningsmaterial som f. n. föreligger. Jag har därför för avsikt alt senare föreslå regeringen att uppdra ät riksantikva­rieämbetet och statens historiska museer att utreda behovet av utförsel­skydd för utländska föremål. Jag utgår frän alt också andra berörda myn­digheter följer utvecklingen och vid behov återkommer med förslag om skydd för speciella utländska föremål.

1 motsats till kullurtådet anser jag all ett föremåls ekonomiska värde bör tillmätas betydelse vid prövning av frågor om utförsel. Jag förordar all föremål som har ett värde under ettusen kronor undantas från lagen. Detta innebär en förenkling för den enskilde och utgör ett led i min strävan alt minska antalet lillslåndsärenden. Del är också nödvändigt att ha någon form av värdegräns med hänsyn till att tillståndsprövning och tillståndsbe-viljning bör förenas med en avgift.

Mot bakgrund av den principiella inställning som jag nu har redovisat redogör jag i det följande närmare för hur lagstiftningen enligt min mening bör utformas.

2.3 Lag om utförsel av kulturföremål

2.3.1 Föremål som kräver utförseltiUstånd

Kullurtådet grundar sin bedömning av vilka föremål som berörs bl. a. på resultatet av en enkätundersökning rörande behovei av skydd mol utförsel av kulturföremål. Enkäten gick ul lill 67 museer och jämförbara institutio­ner. Svar erhölls frän 54 av dessa. Endast två ställde sig avvisande lill ulförselrestriktioner medan övriga fann sådana restriktioner befogade. De flesta angav att skyddet borde utvidgas till all omfatta ett betydligt större antal föremålsgrupper än i dag. Även flertalet remissinstanser anser detla.

Lagtexten bör i preciserade former ange vilka kategorier av föremål som berörs. I det följande redovisar jag mol bakgrund av kulturrådets förslag en förteckning över berörda föremål jämte kommentarer.

1. Följande föremål som framställts före är 1600:

a. tryckta skrifter, kartor och bilder.

Med tryckt skrift bör försläs sådan skrift som har framställts i

Prop. 1981/82:82

12

tryckpress. Jag delar kungl. bibliotekets uppfattning all även tryckta kartor och bilder bör skyddas. Bl. a. med hänsyn fill den tveksamhet som kan föreligga hos allmänheten belräffande vad som innefattas i begreppet tryckta skrifter bör kartor och bilder anges särskilt, b. handskrivna bokverk på pergament.

Med hänsyn till all jag kommer all föreslå all arkivhandlingar och handskrifter inte las upp som särskilda grupper, vilket kullurtådet föreslagit, bör handskrivna bokverk på pergament anges särskilt.

2. Följande mer än 100 år gamla föremål:

a.   byggnader och - om de har utfört fasl inredning i byggnader -

dörtar, dörtomfaltningar, fönster, fönsteromfaltningar, fönsterluckor, de­

korerade tak, takmålningar, dörtöverslycken, lislverk, väggpaneler, må­

lade väggfäll, kakelugnar, sältugnar, spisomfaltningar, beslag, lås och

andra smiden, vindflöjlar och urverk,

För flertalet av dessa föremål gäller redan i dag lillsländsplikt. Jag delar kulturtådets uppfattning vad gäller behovet av all även i fortsättningen skydda dessa föremål. De bör specificeras i lagtex­ten.

b.   möbler, speglar, skrin, belysningsföremål, tapeter, leksaker, skriv­

don, hygienartiklar, rökdon saml föremål för beredning, servering, förtä­

ring och förvaring av föda och dryck.

I likhet med kullurtådet anser jag att föremål under punkt b. bör skyddas. Enligt vad jag har erfarit bör även skrin upptas under denna punkt. Kullurtådet har dessutom föreslagit att prydnadsföre­mål bör ingå i denna grupp. Jag anser emellertid att begreppet prydnadsföremål är för oprecisl och därför inte bör anges som en föremålskalegori.

c.   ryor, vävnader, broderier och spetsar samt textilredskap med målad

eller skuren dekor.

Jag anser liksom kullurtådet att textilier bör omfattas av skyddet. En specificering är dock nödvändig. Enligt vad jag har erfarit bör dessutom textilredskap med målad eller skuren dekor omfattas av lagregleringen.

d. civila och militära uniformer saml folkdräkter,

Jag delar i stort sell kuhurtådels inställning då det gäller denna föremålskategori. Jag anser dock all modedräkter med direkt an­knytning till svensk kultur, som kullurtådet också föreslagit bör skyddas, är ett för vagt begrepp. För denna grupp bör det därför inte finnas lillsländsplikt.

e. musikinstrument,

Liksom kullurtådet anser jag att musikinstrument av alla slag bör omfattas av skyddet. En specificering är därför inte nödvändig, f golvur, väggur, konsolur och bordsur,

Prop. 1981/82:82

13

Jag delar kulturrådels inställning alt ur bör skyddas. De ur som bör komma ifråga bör emellertid vara sådana som jag nyss har angett. g. vapen, ammunition, krutbehållare, gehäng, rustningar och sköldar, h. målningar, teckningar, skulpturer och konsthantverk.

3. Följande mer än 50 år gamla föremål:

a. samiska föremål.

Förslagen under 2 g och h saml 3 a motsvarar i stort vad kullurtådet har föreslagit.

b.   inte tryckta protokoll, brev, dagböcker, manuskript, noter och räken­

skaper samt

c. handritade kartor och ritningar.

Kullurtådet har föreslagit att arkivhandlingar och handskrifter las upp som särskilda grupper. Jag anser emellertid all del är oklart vad som avses med dessa begrepp och alt de dessutom är för vittomfat­tande. En precisering är därför erforderlig. De föremål som bör komma i fråga har tagits upp under 3 b och 3 c. Tillståndsplikt bör även gälla delar av nu nämnda föremål. Kullurtådet har föreslagit att fillstånd för utförsel skall krävas för vissa ytterligare föremålskategorier. Jag anser emellertid inte all dessa föremål skall omfattas av lagregleringen. Skälen därtill är följande.

Många av de föremål som kullurtådet har behandlat som särskilda kategorier är av sådan art att de ingår i andra föreslagna grupper. Kullurtå­det har t.ex. föreslagit alt över 100 år gamla kyrkliga inventarier upptas som en särskild föremålsgrupp. Till kyrkliga inventarier räknar kullurtådet alla slag av föremål som härstammar från svenska kyrkor. Jag anser emellertid all dessa föremål väl läcks av redan föreslagna kategorier och därför inte bör las upp som en speciell föremålsgrupp. När del gäller handläggningen av ett lillslåndsärende anser jag dock all det vid valet av fillståndsmyndighet bör ha betydelse om föremålet visar sig ha kyrklig anknytning.

Även fornfynd, som kullurtådet också tagit upp som en särskild före­målstyp, bör kunna inordnas i en annan föremålskalegori. Dessutom är fornfynd i stor utsträckning skyddade genom fornminneslagen. Jag anser därför att fornfynd inte bör föras upp som en särskild föremålskategori. Det kan dock vara vissa fornfynd som härigenom utesluts från skydd. Jag har tidigare talat om (avsnitt 2.2) alt jag avser att föreslå regeringen att uppdra åt riksantikvarieämbetet och statens historiska museer all utreda behovet av utförselskydd för utländska föremål. Jag anser all även frågan om fornfynd skall ingå i utredningsuppdraget.

Andra föremål som kullurtådet har föreslagit skall omfattas av tillstånds; plikt är instrument och apparater, fångstredskap, arbetsredskap, maskiner och iransportdon samt fotografiska bilder och negaliv. Jag har inte blivit övertygad om att det är nödvändigt att särskilt skydda dessa vittomfat-

Prop. 1981/82:82

14

tände grupper, öm det senare skulle visa sig all det föreligger behov av skydd för föremål av detta slag utgår jag från att berörda institutioner kommer att föreslå behövliga kompletteringar.

Kulturtådets förslag innefattar också personliga prydnadsföremål, bl. a. smycken. Flera remissinstanser anser att detta skulle kunna leda lill orim­liga konsekvenser, t. ex. vid tillfälliga utlandsresor. Jag delar denna upp­fattning. Beträffande personliga prydnadsföremål bedömer jag för övrigi alt dessa inte är så ulförselhotade att risk för utarmning av det svenska kulturarvet föreligger. Jag anser därför att personliga prydnadsföremål inte bör omfattas av den föreslagna lagen.

Som framgår av remissammanställningen har ell antal remissinstanser fört fram förslag att vidga kretsen av skyddade föremål. Endast om ytterst starka skäl talar härför bör enligt min mening sådana föremålsgrupper tas med. Jag har inte funnii all några sådana skäl har redovisats.

2.3.2 Åldersgränser

Som jag inledningsvis har nämnt gäller del nuvarande ulförselförbudel föremål som är tillverkade före ett givet årtal - år 1860. I likhet med kulturrådet föreslår jag all regleringen i framtiden direkt kopplas lill före­målens ålder.

Kullurtådet hai" övervägt all föreslå ulförselförbud för föremål som är äldre än 50 år. Denna åldersgräns tillämpas t. ex. i Finland. En sädan gräns skulle bl. a. medföra skydd för del svenska 1920-lalsglaset. En 50-ärsgräns skulle emellertid medföra all förbudet skulle omfatta en myckel slor mängd föremål och därmed leda till praktiska ölägenheter.

I likhet med kullurtådet föreslär jag i stället att en åldersgräns på 100 är bör gälla. Denna ansluter till lagstiftningen i Island och Norge. Denna åldersgräns gäller också i lullhänseende Tör antikviieler vid införsel lill Sverige.

Från denna generella åldersgräns måste emellertid några undanlag gö­ras. Det samiska kulturarvet, som jag anser all del är av särskild vikt all skydda, innehåller i dag endast ell fåtal föremål med en ålder överstigande 100 år. De traditionella formerna har dock bevarats in på 1920-lalet. Jag delar därför kulturtådets uppfattning att en 50-årsgräns bör gälla för de föremål som kan hänföras lill det samiska kulturarvet. Också för inte tryckta protokoll, brev, dagböcker, manuskript, noter och räkenskaper samt handritade kartor och ritningar föreslår jag åldersgränsen 50 är.

Flera remissinstanser anser att fillstånd lill utförsel för författares och tonsättares efterlämnade manuskript och andra handlingar bör krävas omedelbart efter författarens eller tonsättarens frånfälle. Kullurtådet har emellertid avvisat denna tanke med hänsyn till de svårigheter en sådan ordning skulle medföra för tullverket. Jag delar denna uppfattning.

För tryckta skrifter, kartor och bilder förordar jag, i likhet med kullurtå­det, att fillståndspliklen - lill skillnad mol regleringen i övrigt - knyts till

Prop. 1981/82:82

15

föremål som härrör från tiden före ett bestämt årtal, år 1600. Årtalet är vall med tanke på att skrifter som tryckts senare oftast finns i offentlig samling. Samma årtal bör gälla för handskrivna bokverk på pergament.

2.3,3 Generella undantag

Kullurtådet anser alt kulturföremål bör få föras ut ulan ansökan om tillstånd om utförseln görs av offenfiig institution och kulturföremålet inom viss tid skall återföras lill Sverige. Tillstånd bör enligt rådet inte heller krävas om kulturföremålet är personlig fillhörighel och ägaren flyttar från Sverige för att bosätta sig i ullandel.

Jag ansluter mig i huvudsak lill denna uppfattning. Även en institution som inte är offentlig men som får bidrag från stat, kommun eller landstings­kommun bör emellertid omfattas av detta undantag. När t. ex. ell museum, ett arkiv eller ett bibliotek för utslällningsändamål vill föra ut kulturföre­mål ur landel bör institutionen alltså vara befriad från skyldighel all ansöka om tillstånd om föremålet skall föras fillbaka lill Sverige.

Redan i dag gäller undanlag från utförselförbudet då ägaren flyttar från Sverige för all bosätta sig i utlandet. Del är väsentligt all detta undanlag även i fortsättningen fär gälla.

Del är nödvändigt all på olika sätt minska antalet ärenden där del framstår som självklart att tillstånd kommer all ges och ansökan därför endast medför ell onödigt administrativt arbete. Som jag har berört tidi­gare bör en värdegräns införas, varigenom föremål under ett värde av ettusen kronor inte berörs. Med värdet bör avses del akluella saluvärdet. Om man t.ex. har köpt ett föremål i en anlikvilelsaffär är del normall inköpspriset som skall gälla. I den mån aktuellt saluvärde saknas eller del inte kan anses utslagsgivande på grund av att del uppenbart är för högt eller för lågt, anser jag att sättet att bestämma saluvärdet bör vara det­samma som anges i 23§F lagen (1941:416) om arvskatt och gåvoskatt. Föremålet bör alltså i sådana fall uppskattas lill vad del kan antas befinga vid en med tillbörlig omsorg skedd försäljning.

När det gäller tvä eller flera föremål som har ell sådant samband med varandra alt de ulgör en naturlig enhet, såsom exempelvis är fallet belräf­fande en servis eller en salongsmöbel, bör hänsyn inte tas lill värdet av vaije föremål för sig ulan lill föremålens sammanlagda värde.

Jag är av den uppfattningen all det måste röra sig om ett begränsat antal föremål som har ell värde undersfigande ettusen kronor och som samtidigt måste anses vara av slor betydelse för del nationella kulturarvet. Del är också nödvändigt med en värdegräns av den anledningen alt jag kommer att föreslå ett avgiftssystem. Jag återkommer senare lill denna fräga (av­snitt 2.3.7).

Kullurtådet har föreslagit att tillstånd fill utförsel av föremål som genom arv, testamente eller bodelning har tillfallit person som är bosall utomlands skall medges om inte särskilda skäl föreligger däremot. Detta motsvarar

Prop. 1981/82:82

16

nuvarande praxis vid behandlingen av ansökningar om utförsellillstånd. Av de olika skäl som jag förut har redovisat föreslår jag emellertid att fillslåndsplikl inte alls skall föreligga i dessa fall. Tillstånd till utförsel bör i övrigt inte krävas om

1.

föremålet förs ut av en enskild person för alt användas i samband med offentlig kulturverksamhet och det skall föras tillbaka till Sverige eller om

2.

föremålet är tillfälligt inlånat frän utlandet.

Förstnämnda fall kan bli aktuellt l.ex. då en musiker är engagerad utomlands för en kortare lid. En konsert för allmänheten måste givetvis anses som offentlig kulturverksamhet. Däremot är, enligt min mening, en antikvitetsmässa inte alt anse som offentlig kulturverksamhet. Vad gäller nästa undantag avser jag t. ex. sådana fall då ett museum lånar svenska föremål från utlandet till en utställning.

2.3.4    Bedömningen av ansökningar om utförseltillstånd

Som jag har framhållit i ett tidigare avsnitt (2.2) bör tillstånd lill utförsel ges om del inte gäller föremål som är av slor betydelse för del nationella kulturarvet. Delta bör som flera remissinstanser framhållit framgå av lag­texten. Jag har lidigare också utvecklat vilka kriterier som jag anser bör gälla vid frågan om tillstånd skall beviljas. Jag vill här särskilt framhålla all jag anser att ett föremål måste anses ha slor betydelse för del nationella kulturarvet om det är unikt eller har bevarats relativt intakt och tillhör en föremålsgrupp som det inte längre finns ett representativt bestånd av i landel.

Jag anser emellertid all del bör finnas möjlighet lill undanlag från denna regel. Åtgärderna all skydda kulturarvet får inte innebära all utförseln av värdefulla kulturföremål hindras. Det ligger ett egenvärde i att kännedom om svensk kultur sprids utanför landels gränser. Svensk kultur bör kunna ges en fullvärdig presentation i museer och andra institutioner i ullandel. När därför en sådan institution önskar förvärva ell kulturföremål som är av slor betydelse för del nationella kulturarvet anser jag att lillslåndsmyn­digheten bör ha möjlighet alt medge delta. En sädan regel bör föras in i lagen.

2.3.5    TiUståndsmyndigheter

I enlighet med kulturrådets förslag bör ansökningar om fillstånd att föra ut kuhurföremål prövas av kungl. biblioteket. Stiftelsen Nordiska museet, riksantikvarieämbetet och statens historiska museer, riksarkivet eller sta­tens konstmuseer. Dessa institutioner har även i övrigi ett centralt ansvar för de föremål som föreslås falla under lagen t.ex. vad gäller tillsyn, insamling och dokumentation.

Stiftelsen Nordiska museet är en privaträllslig institution, som alltså inte ingår i den statliga förvaltningen. Del är därför ägnat att medföra vissa

Prop. 1981/82:82

17

problem, när stiftelsen nu ges befogenheter som innebär en renodlad myndighetsutövning i frågor som kan vara av största betydelse för enskilda personer. Som JK och kammartällen i Slockholm framhållit kräver rätts­säkerheten att samma förfaranderegler gäller för Nordiska museet som för övriga tillståndsorgan vid handläggningen av utförselansökningar. Därför bör, i enlighet med JK:s påpekande, anges att förvaltningslagen (1971:290) skall fillämpas även i ärenden som handläggs av Nordiska museet.

Jag delar också JK:s uppfattning att det i lagen bör finnas föreskrifter om beslutsbehörigheien inom Nordiska museet när del gäller ärenden om utförsellillstånd. Jag föreslår att styresmannen vid Nordiska museet eller annan tjänsteman som styresmannen utser ges behörighet all avgöra så­dana ärenden.

Av bestämmelsen i 3 kap. 2§ skadeståndslagen (1972:207) följer all staten blir ersättningsskyldig även för skador som vållas genom fel eller försummelse vid den myndighetsutövning som sålunda läggs på Nordiska museet.

I fortsättningen kommer även Nordiska museet all kallas lillständsmyn­dighet.

Länsmuseernas samarbelsräd anser att en delegering av beslutanderät­ten kan ske till de regionala museerna i huvudparten av de ärendeområden som lagen berör. Jag delar inte samarbelsrådets uppfattning i denna fråga. Kulturrådet har övervägt möjligheterna till en decentralisering av beslul i lillslåndsärenden till organ utanför Stockholm, främst till orter där utförsel av kulturföremål förekommer i slor utsträckning. Kulturrådet har emeller­fid funnit att en sådan decentralisering är förenad med avsevärda svårighe­ter, bl.a därför att de beslut del här gäller inte ulan vidare kan åläggas kommunala organ. Vidare anser jag del viktigt alt besluten fallas vid de centrala institutionerna för att en så enhetlig praxis som möjligt skall kunna utvecklas i handläggningen av dessa ärenden. Enligt vad jag fått veta visar erfarenheterna från Norge att en decentraliserad handläggning kan medfö­ra vissa problem.

Det bör ankomma på regeringen att föreskriva hur handläggningen av ärenden rörande olika kategorier av föremål skall fördelas på tillstånds­myndigheterna. Upplysningsvis vill jag ange hur jag tänker mig all fördel­ningen kan ske mellan de olika lillståndsmyndigheterna.

Föremål inom kungl. bibliotekets ansvarsområde:

a. tryckta skrifter, kartor och bilder,

b.   inte tryckta brev, dagböcker, manuskript och noter i den mån före­

målen härtör från författare och tonsättare.

Föremål inom Nordiska museets ansvarsområde:

a. möbler, speglar, skrin, belysningsföremål, tapeter, leksaker, skriv­don, hygienartiklar, rökdon samt föremål för beredning, servering, förtä­ring och förvaring av föda och dryck,

2   Riksdagen 1981182. 1 saml. Nr 82

Prop. 1981/82:82

18

b.   ryor, vävnader, broderier och spetsar samt texfilredskap med målad

eller skuren dekor,

c. civila och militära uniformer samt folkdräkter,

d. musikinstrument,

e. golvur, väggur, konsolur och bordsur,

f  vapen, ammunition, krulbehållare, gehäng, rustningar och sköldar, g. samiska föremål.

Föremål inom riksantikvarieämbetet och statens historiska museers an­svarsområde:

byggnader och - om de har utgjort fast inredning i byggnader - dörtar, dörtomfaltningar, fönster, fönsteromfattningar, fönsterluckor, dekorerade tak, takmålningar, dörröverstycken, lislverk, väggpaneler, målade vägg­fält, kakelugnar, sältugnar, spisomfaltningar, beslag, lås och andra smi­den, vindfiöjlar och urverk.

Föremål inom riksarkivets ansvarsområde:

a. handskrivna bokverk på pergament,

b.   inte tryckta protokoll, brev, dagböcker, manuskript, noter och räken­

skaper,

c. handritade kartor och ritningar.

Sådana inte tryckta brev, dagböcker, manuskript och noter som härrör från författare och tonsättare har dock som tidigare nämnts förts under kungl. bibliotekels ansvarsområde.

Föremål inom statens konstmuseers ansvarsområde: målningar, teckningar, skulpturer och konsthantverk.

Jag kommer senare att redogöra för vad som bör gälla när det visar sig alt ett föremål kan hänföras lill flera lillståndsmyndigheler.

2.3.6 Handläggning av tillståndsärenden m. m.

Enligt nu gällande bestämmelser prövas alla ansökningar om utförseltill­stånd av riksanfikvarieämbetel och statens historiska museer. Så gott som samtliga ansökningar remitteras till Nordiska museet.

Kullurtådet har i sin rapport föreslagit alt ett nytt organ - delegafionen för skydd mol utförsel av kulturföremål - inrättas inom rådet. En av delegationens uppgifter skulle vara att frän allmänheten la emot ansök­ningar om UtförseltiUstånd och sedan fördela dessa på lillståndsmyndighe­terna. Flera instanser avstyrker förslaget eller är negativa lill del och anser alt administrationen blir alltför betungande. Enligt riksrevisionsverket bör vissa kostnadsmässiga besparingar och effektivitetsvinster kunna göras om riksanfikvarieämbetel och statens historiska museer även i fortsätt­ningen ges ett administrativt huvudansvar för frågor som rör lillämpningen av ulförselförbudel.

Prop. 1981/82:82

19

Kullurtådet har i samband med sin anslagsframställning för budgetåret 1982/83 inte funnii del möjligt all vidhålla förslagen i rapporten om kultur­rådets roll i handläggningen av ulförselärendena. Kullurtådet anser att kostnaderna blir för stora och föreslår i stället all ansökningarna ställs direkt till resp. tillståndsmyndighet.

Det är viktigt all de administrativa rutinerna blir så enkla som möjligt. Från allmänhetens synpunkt är del praktiskt att ansökningarna om utför­seltillstånd kan lämnas till en och samma myndighet oaysett vilket föremål­sområde ansökan gäller och vilken fillståndsmyndighet som fattar beslut i ärendet. Det underlättar också hanteringen av sådana ansökningar som avser ett flertal föremålsområden och faller under fler än en fillståndsmyn­dighet.

Jag föreslår all riksantikvarieämbetet och statens historiska museer får fill uppgift alt vara mottagande myndighet ifråga om ansökningar om utförseltillstånd. Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer bör också svara för en samlad registrering av ärendena. Efter registreringen bör riksantikvarieämbetet och statens historiska museer överlämna ansö­kan till annan tillståndsmyndighel för avgörande i den mån ansökan inte skall behandlas av riksantikvarieämbetet och statens historiska museer. Beslut bör meddelas den sökande direkt av lillslåndsmyndigheten. Kopia av beslutet bör sändas till riksantikvarieämbetet och statens historiska museer. Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer bör följa utvecklingen inom samtliga föremålsområden och verka för en enhetlig praxis.

Det kan i vissa fall uppstå tvekan om vilken fillståndsmyndighet som skall vara besluismyndighel. Detla gäller l.ex. vissa konslhanlverkspro-dukter som faller under såväl Nordiska museets som statens konstmuseers samlingsområden. I sådant fall bör riksantikvarieämbetet och statens hi­storiska museer besluta om vilken tillståndsmyndighet som skall handlägga ansökningen. Den tillslåndsmyndighelen får fatta beslut i ärendet först efter samråd med den eller de övriga lillståndsmyndigheler som är berör­da. I ett sådant ärende skall ansökan avslås om någon av de berörda tiJlståndsmyndigheterna anser att tillstånd inte skall beviljas.

Tillstånd lill utförsel av kulturföremål är i dag inte tidsbegränsat. Kultur­rådet har ulan någon mofivering föreslagit att tillstånd till utförsel av kulturföremål skall vara gilfigt under ett år efter meddelandet.

Jag har inte funnit skäl föreligga att föreslå en tidsbegränsning.

I likhet med kullurtådet anser jag att den som ansöker om ulförseltill-slånd i princip själv skall vara skyldig att svara för en fotografisk basdoku-menlalion av föremålet ifråga. Denna bör utgöras av ett tydligt, vällik-nande, svart/vitt fotografi i två kopior. Av kopiorna bör ell exemplar bevaras hos handläggande tillståndsmyndighel. Del andra kan användas för remissändamål och återställas fill den sökande i samband med all beslul i ärendet meddelas.

Prop. 1981/82:82

20

Tillslåndsmyndighelen bör ha möjlighet att medge undanlag från kravet på en fotografisk basdokumenlation. Sä bör normalt bli fallet l.ex. dä föremålen finns väl presenterade i konstkataloger eller pä liknande sätt.

Av prakliska skäl bör fotografier inte heller krävas då ansökan gäller tryckta skrifter, kartor och bilder samt inte tryckta protokoll, brev, dag­böcker, manuskript, noter och räkenskaper. Förteckning över det material som omfattas av ansökan bör dock inges på begäran av tillståndsmyndig-helen. Vidare bör på begäran av lillslåndsmyndigheten föremålen ställas till förfogande för besiktning.

2.3.7 Avgiftsfinansiering m.m.

Den lagreglering som jag föreslår kommer all innebära vissa utökade uppgifter för tillståndsmyndighelerna. Som jag lidigare har anfört bör de kostnader som härigenom uppstår läckas genom avgifter.

Kullurtådet har i sin rapport inte föreslagit ett avgiftssystem utan ansett att finansieringen skulle ske med ökade statliga medel.

Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer och Nordiska mu­seet har i skrivelse den 26 januari 1981 hemställt att regeringen beslutar om uttagande av en stämpelavgift för meddelande av dispens från gällande exportförbud.

Kullurtådet har i sin anslagsframställning för budgetåret 1982/83 fram­hållit all behovei av den nya lagstiftningen är myckel stort. Även kullurtå­det anser nu, till skillnad mot förslaget i rapporten, att det mot bakgrund av rådande stalsfinansiella läge bör prövas om en finansiering av handlägg­ningen kan ske genom någon form av avgiftsuttag.

Avgifterna kan utformas enligt endera av två modeller, nämligen som värderelaterade eller som koslnadsrelalerade avgifter. Vid beredningen av denna fråga har kontakter under hand tagits med riksrevisionsverket. Det har därvid framkommit all alternativet med koslnadsrelalerade avgifter är del lämpligaste. Värderelaterade avgifter påminner om vad som traditio­nellt brukar betraktas som en skatt eller en punktskatt med avgiftsliknande karaktär. Arbetet med all första gången och därefter fortlöpande beräkna storleken på sådana värderelaterade avgifter kan bli betungande. Intäk­terna av värderelaterade avgifter kan också länkas komma att variera frän dd lill annan om avgifterna, som är antagligt, måste knytas lill de akluella kommersiella värdena på olika kulturföremål.

Avgifterna bör således vara koslnadsrelalerade. De bör med andra ord Utgå med del belopp som motsvarar den genomsnittliga handläggnings­kostnaden. Det bör ankomma på regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela behövliga föreskifter om avgifterna. Upplysningsvis vill jag emellertid ange hur jag tänker mig all ett sådant avgiftssystem bör utformas. Avgiften bör delas upp på en ansökningsavgifl och en lillståndsavgifl. För ansökan om utförsellillstånd skall erläggas en ansökningsavgift till riksanfikvarieämbetel och statens historiska museer

Prop. 1981/82:82

21

som jag ju lidigare har föreslagit bör få lill uppgift all vara mottagande myndighet i fråga om ansökningar om utförsellillstånd. Även om ansökan gäller flera föremål skall endast en ansökningsavgifl utgå. Ansökningsav-gtften är en förutsättning för att ansökan skall behandlas.

Om tillstånd beviljas skall en fillslåndsavgifl erläggas till lillslåndsmyn­digheten. Då en ansökan leder lill avslag skall lillslåndsavgift således inte utgå. I de fall prövningsarbetets omfattning inte påverkas av antalet före­mål bör endast en fillslåndsavgifl utgå, t. ex. då ansökan gäller en servis, bestick och liknande men också då ansökan gäller s. k. parvaser och andra identiska föremål.

Del är svårt att ha en uppfattning om hur stort antalet ansökningar om utförseltillstånd i framtiden kommer att bli. Antalet ansökningar om utför­sellillstånd under år 1980 uppgick till ca 500. Ansökningarna innehöll sammanlagt ca I 500 föremål. Jag räknar med all antalet ansökningar och föremål i och med den nya lagstiftningen ungefär kan komma alt fördubb­las. Jag har vid denna beräkning tagit hänsyn lill att föremålskalegorierna utökas men att undantagsfallen samtidigt utvidgas.

De medel, som till följd av avgiftsbeläggningen, fiyter in fill lillstånds­myndigheterna bör få användas av dessa för att läcka de kostnader som är förbundna med handläggningen av utförselärendena. Medlen får normall inte användas för att anställa fast personal.

I detta samm-.nhang vill jag slutligen ta upp frågan om fortsatt behov av den s.k. förhandsgranskning som Nordiska museet f n. gör. Museet har nämligen sedan början av 1970-talel på förhand granskat de föremål som utbjuds vid de stora kvalilelsauktionerna i Stockholm och vissa auktioner utanför Slockholm. Syftet är att kunderna vid auktionerna skall ha känne­dom om vilka föremål som kan väntas få föras ul ur landel. Vid gransk­ningen görs en bedömning av vilken ställning Nordiska museet som re­missorgan kan väntas la vid eventuella senare ansökningar om utförsel av de i auktionen ingående föremålen. Resultatet av denna bedömning anges i auktionskatalogerna. Förhandsgranskningen har tillkommit på begäran av auktionshandeln och kan ses som en form av service fill dess kunder. Denna service är i dag kostnadsfri.

Jag har övervägt om lillståndsmyndigheterna bör ges möjlighet att med­dela förhandsbesked. Eftersom man emellerfid lika väl kan ansöka om UtförseltiUstånd kan jag inte se all ett förhandsbesked, som givelvis också måste avgiftsbeläggas, skulle fylla någon självständig funktion. Jag finner därför att någon reglering om förhandsbesked inte bör ske.

2.3.8 Bevärsmyndighet m.m.

Om riksantikvarieämbetet och statens historiska museer inte har beviljat tillstånd till utförsel kan man i dag besvära sig hos regeringen.

Kullurtådet har föreslagit att talan skall få föras hos kammartätten i Stockholm om fillståndsmyndighet har avslagit en begäran om utförsellill­stånd.

Prop. 1981/82:82

22

Kammartällen i Stockholm har i sitt remissvar tillstyrkt kulturtådets förslag och framhållit att kammartälten i valet mellan länkbara fullföljdsin-stanser synes vara mest naturlig, även om prövningen i allmänhet torde vara av den arten att domstolen för sin bedömning i myckel blir beroende av särskild expertis. Nordiska museet däremot menar att vad som prövas vid tiUslåndsgivningen är en lämplighetsavvägning från anfikvarisk och kulturpolitisk utgångspunkt av dem som besitter den högsta kompetensen i landet inom resp. ansvarsområde. Därför saknas det enligt museet grund för att föreslå en besvärsordning som innebär att ärende skall kunna överklagas lill förvaltningsdomstol. Beslut skall i stäUel kunna överklagas hos regeringen.

I likhet med kullurtådet föreslår jag att kammartällen blir fullföljdsin­stans då en tillståndsmyndighel har avslagit en ansökan om tillstånd lill utförsel.

Andra beslut som en tillståndsmyndighel har meddelat enligt den före­slagna lagen bör inte få överklagas.

Vad gäller påföljd för olovlig utförsel bör liksom f. n. gälla vad som stadgas i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling.

2.3.9   Undantag från lagstiftningen

Det kan i vissa fall visa sig obilligl att ell föremål inte skulle få ulföras på grund av sin slora betydelse för det nationella kulturarvet. Jag föreslår därför all regeringen om synnerliga skäl föreligger får medge alt kulturföre­mål som är av stor betydelse för del nationella kulturarvet fär föras ul utan tillstånd. Tillståndsmyndigheten bör ha avslagit ansökan om lUlstånd innan en framställning görs hos regeringen. Sådana synnerliga skäl kan föreligga när en enskild person av ekonomiska skäl är tvungen all sälja ett kultur­föremål av stort ekonomiskt värde och det inte finns någon egentlig köpare i Sverige. Det kan också vara fallet då en utomlands bosalt person får ett kulturföremål i gåva och del skulle anses slötande om utförsel inte fick ske.

2.3.10 Ikraftträdande

Lagen bör träda i kraft den 1 juli 1982. Genom lagen bör kungörelsen (1927:129) angående förbud mot utförsel frän riket av vissa äldre kultur­föremål upphävas. Öm ansökan om utförsel har getts in före utgången av juni 1982 och gäller föremål som omfattas av 1927 ärs kungörelse bör äldre bestämmelser fillämpas vid prövningen av ansökningen. Tillstånd som har beviljats med stöd av 1927 års kungörelse bör fortfarande gälla.

2.4 Särskild inköpsordning för statliga förvärv av kulturföremål

Kullurtådet har föreslagit att ett inköpsanslag om 900000 kr. inrättas för inköp av vissa kulturföremål. Med hänsyn till det samhällsekonomiska

Prop. 1981/82:82

23

läget kan jag inte fillstyrka detta förslag. Däremot anser jag att det särskil­da riksstatsanslaget för inköp av vissa kulturföremål bör kvarstå. Anslaget inrättades fr. o. m. budgetåret 1965/66 och avser föremål av sådant konst­närligt, historiskt eller vetenskapligt värde att del är av synnerlig vikt all de behålls i Sverige.

2.5      Övervakning av utförselförbudets efterlevnad

Ett ställningstagande till förbud mot utförsel av kulturföremål bör grun­das på kulturpolifiska överväganden och inte avgöras med hänsyn lill svårigheterna att övervaka förbudets efterlevnad.

KontroU av utförsel av föremål bör ske inom ramen för del ordinarie tullförfarandet. Tullmyndighet bör sålunda få bestämma vilka uppgifter som skall lämnas i samband med utförsel av föremål och vilka krav som skall ställas i fråga om uppgifternas styrkande.

Det ankommer på tullverket att vaka över att förbudet mol utförsel av kulturföremål efterlevs. Någon mer omfattande kontroll kan inte utövas. Kontrollen måste bygga antingen på en slickprovsmelod, enligt vilken konlrollobjekten väljs ut slumpvis eller på grundval av erhållna upplys­ningar.

Kontrollen över utförsel av kulturföremål består i aUmänhet av en granskning av de anmälningshandlingar och andra dokument som exportö­ren är skyldig alt lämna lill tullverket vid utförseln. Undersökning av de varor som har anmälts fill utförsel förekommer endast i ringa utsträckning.

TuUverkels möjligheter att hindra illegal utförsel är begränsade och önskvärdheten av en ökad tullövervakning av ulförselförbudets efterlev­nad måste vägas mot andra intressen i samband med trafiken över gränser­na. Det är önskvärt all de nordiska tullmyndigheterna samarbetar i frågor om utförsel av kulturföremål. Del synes emellertid inte realistiskt att räkna med en utökad övervakning av utförseln av kulturföremål.

2.6      Information

Ett viktigt inslag när det gäller att skydda vårt kulturarv är all informa­tion om gällande bestämmelser sprids till allmänheten, till institutioner och organisationer saml till dem som yrkesmässigt har befattning med utförsel av kulturföremål. Jag delar kulturrådels inställning all informationen bör utformas så att den ger inte endast kännedom om rådande förbud ulan också bidrar fill förståelsen av värdet av all bevara och vårda kulturarvet.

Informationen till aUmänheten kan ske genom många kanaler bl.a. ge­nom press, radio och TV. Studieförbund, föreningar och organisationer som t. ex. hembygdsrörelser är andra möjliga informationskanaler.

Kullurtådet har föreslagit att ansvaret för information läggs på rådet. Som jag lidigare har föreslagit bör ansökningar om utförsellillstånd lämnas

Prop. 1981/82:82

24

in lill riksantikvarieämbetet och statens historiska museer. Jag har även föreslagit att riksantikvarieämbetet och statens historiska museer bör följa utvecklingen inom samfiiga föremålsområden och verka för en enhetlig praxis. Jag finner därför alt riksantikvarieämbetet och statens historiska museer bör ansvara även för informationen. Därvid bör självfallet myndig­heten samarbeta med andra berörda organ inte minsl tullverket.

Jag har beräknat all informationsinsatser under budgetåret 1982/83 skall kunna ulföras inom ramen för ell belopp om högst 200000 kr. För angivna ändamål bör medel under anslaget Bidrag till särskilda kulturella ändamål vilket anslag står lill regeringens disposition kunna utnyttjas.

3    Upprättat lagförslag

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom utbildningsdepartementet upprättals förslag fill lag om utförsel av vissa äldre kulturföremål. Försla­get bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilaga 4.

4   Hemställan

Jag hemställer att lagrådets yttrande inhämtas över lagförslaget.

5   Beslut

Regeringen beslutar i enlighet med föredragandens hemställan.

Prop. 1981/82:82

25

Bilaga I

Sammanfattning av rapport från kulturrådet 1979:5 Skydd mot utförsel av kulturföremål

Inledning

Regeringen har uppdragit ål statens kullurtåd all i samråd med riksanti­kvarieämbetet och statens historiska museer samt Nordiska museet göra en värdering av erfarenhelerna av gäUande ordning i fråga om utförsel av kulturföremål. Rådet har också fält i uppdrag all avge de förslag som rådet kan finna påkallade med anledning av denna värdering.

Del utredningsarbete som föranletls av uppdraget har gjorts av en ar­betsgrupp med justitierådet Ingrid Gärde Widemar som ordförande. Ar­betsgruppen har i övrigi bestått av representanter för generallullslyrelsen. Nordiska museet, riksantikvarieämbetet och statens historiska museer, riksarkivet, statens konstmuseer och statens kulturtåd.

De nu framlagda förslagen gäller en ulvidgning av gällande förbud mot all ulan särskilt lUlsländ föra ul vissa kulturföremål ur landet saml en omorganisafion av myndighetsansvaret då det gäUer ulförselärenden. Vi­dare föreslås bl. a. ökade resurser för statliga inköp av kulturföremål.

Gällande lagstiftning

Nuvarande förbud mot utförsel av kulturföremål begränsas enligt gällan­de kungörelse från år 1927 i huvudsak till träföremål tillverkade före år 1860. Föremål som ingår i personligt bohag får dock föras ul ur landel när ägaren flyttar utrikes. I övriga faU skall tillstånd till utförsel inhämtas hos riksantikvarieämbetet och statens historiska museer.

Föremål som hör till fast fornlämning och lUl staten hembudsplikliga fornfynd har ett indirekt skydd mot utförsel genom bestämmelserna i lagen om fornminnen.

Tidigare utredningar och initiativ i utförselfrågan

Frågan om ulförselförbudets utformning och räckvidd har varit aktuell alltsedan förbudet infördes. Under senare år har frågan vid upprepade tillfällen behandlals i riksdagen. Kulturutskottet har bl.a. uttalat att det behövs ell effekfivare skydd från samhällets sida mol utförsel av äldre kulturföremål. Också i Nordiska rådet har frågan varit uppe och rådet har rekommenderat ett ökat skydd mot utförsel av kulturföremål från de nordiska länderna och en harmonisering av dessa länders lagsfiftning på området.

Utförselskydd i andra länder

Flertalet stater skyddar sitt nationella kulturarv genom begränsningar i rätlen att föra ut kulturföremål ur landet. Samtliga länder i Norden utom Danmark har infört sådana begränsningar.

Utförselrestriktionerna i Finland och Norge och på Island är långtgåen­de. Från Finland är det sedan år 1978 förbjudet all utan särskilt tillstånd föra ut över 50 år gamla kulturföremål. För föremål med utländskt ur-

Prop. 1981/82:82

26

sprung gäller dock att de under de senaste 70 åren skall ha varit minst 50 år i landet för att de skall omfattas av förbudet. I Norge är åldersgränsen 100 år oberoende av om föremålet har inhemskt eller utländskt ursprung. Samiska kulturminnen och minnen av framstående personer omfattas av utförselförbudet oberoende av föremålens ålder. På Island gäller utförsel-förbudet kulturföremål som är äldre än 100 är.

Vissa internationella överenskommelser

Inom ramen för det intemafionella kultursamarbetet har man genom avtal och rekommendafioner dels sökt främja utbytet av kulturföremål länderna emellan, dels sökt hindra de negativa följderna av att föremål förts eller förs bort från ursprungsländerna.

Sverige har inte slutit några internationella kultur-, handels- eller andra överenskommelser som ställer hinder i vägen för alt förbjuda utförsel av kuhurföremål ur riket.

Det nuvarande utförselförbudets tillämpning

Ansökan om utförselfillslånd inges lill riksantikvarieämbetet och sta­tens historiska museer. Ett svartvitt fotografi i två exemplar skall medfölja ansökan. Så gott som samtliga ansökningar remitteras lill Nordiska mu­seet.

I de flesla fall kan ställning lill ansökan las på grundval av medföljande fotografier. I tveksamma fall besiktigas föremålet. Om föremålet finns utanför Stockholm kontaktas närmaste museum med sakkunskap på be­rörd föremålskalegori och tjänsteman därifrån avger utlåtande efter under­sökning.

Allmänt sett är bedömningen av ansökningarna om utförsellillstånd liberal då det gäller föremål från perioder från vilka det bevarade föremåls­beståndet är representativt och allmänt förekommande i landet. Ansök­ningarna beviljas så gott som genomgående då del klart framgår all föremå­len tillverkals i annal land än Sverige. Ansökan beviljas i regel också då del gäller svensktillverkade föremål dä utförsel avser gåva lill svensk privat­person, företrädesvis släkting lUl givaren, bosall i ullandel.

Ansökningar avslås i princip endast för unika föremål samt föremål som bevarats relativt intakta och som det inte längre finns ett representativt bestånd av i landel.

Åren 1971-1978 inlämnades ansökningar om utförselfiUstånd för drygt 2500 föremål. Av dessa avslogs ansökningar för 51 föremål, dvs. ca 2%.

Antalet ansökningar om utförsellillstånd har ökat kraftigt under 1970-talet. År 1978 inkom ansökningar om utförsel av ca 500 föremål. År 1979 beräknas antalet ansökningar komma all översliga 1000.

Under 1970-lalel har ansökningarna om utförsel nästan uteslutande gällt möbler, vägg- och bordsur i foder samt urfoder. Den klart dominerande gruppen är sitlmöbler. De ansökningar som avslagils har i första hand rört sittmöbler och byråer.

De föremål som ansökningarna gäller dokumenterades dels genom att ett av de två fotografier som medföljer ansökan arkiveras, dels genom att vissa uppgifter förs på registerkort.

Nordiska museet gör en förhandsgranskning av de föremål som utbjuds vid de stora kvalilelsauktionerna i Slockholm och vissa auktioner

Prop. 1981/82:82

27

utanför Stockholm. Därvid görs en bedömning av vilken ställning Nordis­ka museet som remissorgan kan ta vid eventuella senare ansökningar om utförsel av de i auktionen ingående föremålen. Resultatet av denna bedöm­ning anges i auktionskatalogerna.

Tullverkets kontroll över utförseln av varor från riket är som regel begränsad till en granskning av de anmälningshandlingar och andra dokument som vederbörande exportör är skyldig att lämna till tullmyn­digheterna i samband med utförseln. Varuundersökning eller annan fysisk kontroll av exportgods sker endast i form av stickprov.

Nuvarande särskild inköpsordning för utförselhotade kulturföremål

Sedan budgetåret 1965/66 har ett särskilt förslagsanslag tagils upp i riksslalen för inköp av kulturföremål. Anslaget disponeras enligt beslul av regeringen efter förslag av vederbörande myndigheter. Del kan belastas med högre belopp än 100000 kr. om medelsförbrukningen i efterhand anmäls för riksdagen.

Anslaget skall användas för inköp av utförselhotade kulturföremål av sådant konstnärligt, historiskt eller vetenskapligt värde alt del är av syn­nerlig vikt all de behålls i Sverige.

Sammanlagt har myndigheternas ansökningar om medel frän anslaget upptagit ett belopp om ca 1,5 milj. kr. Beviljade medel har uppgått fill ca 1,1 milj.kr. av vilket belopp 750000 kr. faller på inköpet av den s.k. Ängsöpokalen. I genomsnitt har medelförbrukningen per budgetär uppgått liU ca 80000 kr. (förvärvet av Ängsöpokalen frånräknat ca 26000 kr).

Av ingivna 28 ansökningar om medel fill inköp har 15 beviljats. Kungl. biblioteket svarar för 16 av de ingivna och 11 av de beviljade ansökningar­na.

Handeln med kulturföremål

Den legala utförseln av kulturföremål som omfattas av ulförsel­restriktioner gäUer fill helt övervägande del möbler. I fråga om föremåls­typer som inte omfattas av restriktionerna har det utländska intresset varil särskilt stort för keramiska föremål - särskUl de svenska 1700-lalsfajan-serna - och för det folkliga bonadsmåleriet.

Exporten av föremål som tillverkats efter är 1859 - och som således oberoende av art ligger utanför ulförselförbudel - har sannolikt huvudsak­ligen gällt exklusivare typer av konsthantverk samt föremål av allmogekar­aktär, exempelvis möbler.

Del ligger i sakens natur att del saknas uppgifter om storleken av den illegala utförseln av kulturföremål. Vissa iakttagelser har dock kun­nat göras som lyder på att utförsel av möbler i icke ringa omfattning sker i strid mot gällande förbud.

Värdering av nuvarande förhållanden

En av kulturtådets arbetsgrupp genomförd enkät till museer och lik­nande insfitutioner pekar på att skyddet mot utförsel av kulturföremål bör utvidgas till att omfatta ett betydligt större antal föremålsgrupper än i dag. Del finns vidare bland de museer som besvarat enkäten en opinion för att åldersgränsen för skyddade föremål bör sänkas. Enkäten ger också uttryck

Prop. 1981/82:82

28

för behovei av intensifierade informationsinsatser rörande ulförselförbu­del.

Kulturrådet finner i sin värdering av utförselskyddets nuvarande utformning alt del inte är ändamålsenligt att skyddet för vissa föremål ges genom ulförselförbud och för andra genom statliga inköp.I princip bör utförselförbudet täcka alla de föremål som anses böra stanna inom landel. Förbudet bör emellertid kompletteras med en särskUd statlig inköpsord­ning för all möjliggöra förvärv av föremål som bedöms böra finnas i statlig ägo.

GäUande förbud mot utförsel av kulturföremål utformades med tanke på de behov som förelåg på 1920-talet. Antalet föremålsgrupper som i dag är i behov av skydd är betydligt störte.

Beträffande den särskilda inköpsordningen för statliga inköp av utförsel­hotade föremål finner kullurtådet all den inte givit ett tillräckligt skydd för föremål som faller utanför del nuvarande ulförselförbudel. Inköpsord­ningen har haft mycket liten betydelse för att behålla andra föremål än böcker, arkivalier och liknande kvar i landet.

Dokumentationen av föremål som förs ul ur landel och för vilka ansökan om utförsel inges är i stort sett tillfredsställande.

Informationen om ulförselförbudel är däremot inte tillräcklig.

Utgångspunkter för forslagen

Två av målen för den statliga kulturpolitiken har direkt anknytning fill frågan om begränsningar av utförseln av kulturföremål. De är del s. k. bevarandemålel och målet om internationella kontakter. Del kan i detla sammanhang uppslå en konflikt mellan dessa mäl. Man måste därför söka finna lämpliga avgränsningar dem emellan.

Ledande principer vid tillämpningen av bevarandemålel bör vara all samhällets insatser inte skall begränsas till ett passivt bevarande och alt insatserna skall belysa hela folkets historia. En självklar förutsättning för ett levandegörande av äldre tiders kultur är att det finns ett materiellt underlag kvar frän dessa kulturer, att föremål bevaras och vårdas med bibehållen identitet. I den mån föremålen ingår som vikliga delar i del svenska kulturarvet och belyser svensk kultur från gångna tider framstår del vanligtvis som angelägel alt de behålls i Sverige.

Det ligger i sakens natur att ett förbud mot utförsel av kulturföremål utgår från bevarandemålet. Bevarandemålel får emellertid inte leda lill kulturell isolationism och måste därför avvägas mot behovei av internalio-neUt kulturutbyte. Ett kulturklimat uppstår i en dialog, både i form av tankar och föremål. Ell flöde av föremål över de nationella gränserna är ett oundgängligt inslag i kulturutbytet länderna emellan. Värt nationella kul­turarv inrymmer århundradens impulser utifrån och det är varken möjligt eller önskvärt all i dag söka begränsa denna stimulerande inverkan. Om­vänt är del av vikt all i ullandel sprida kunskap och inlresse för svensk kultur, såväl äldre som samtida.

Förslag till utförselförbud

Kullurtådet föreslär en särskild lag om utförselförbud för vissa kultur­föremål. För all föra ul föremål som omfattas av förbudet skall särskilt tillstånd fordras. Ansökningar om sådant tUlstånd skaU prövas av fem

Prop. 1981/82:82

29

myndigheter med var sitt ansvarsområde, nämligen kungl. biblioteket. Nordiska museet, riksantikvarieämbetet och statens historiska museer, riksarkivet saml statens konstmuseer (lillståndsmyndigheler).Ell nytt or­gan inom statens kullurtåd delegafionen för skydd mot utförsel av kulturföremål föreslås få vissa uppgifter i samband med ulförselskyddel.

Utförselförbudet bör gälla föremål vars kvarhållande i landet är av stor beydelse för det nationella kulturarvet. De allmänt kulturhistoriska syn­punkterna bör komma i första hand vid bedömningen. Av betydelse är här föremålens ålder, material och ursprung men också i vilket skick de bevar­ats, vilken miljö de representerar, om det är unikt och om del är typiskt för en försvinnande föremålskalegori.

Inom kungl. bibliotekets ansvarsområde föreslås utförsetförbudet gälla a) skrifter tryckta före år 1600, b) svenska författares och tonsättares efterlämnade manuskript och andra handlingar.

Inom Nordiska museels ansvarsområde förslås ulförselförbudel gälla a) möbler, husgeråd och annat bohag samt texfilier, b) musikinstru­ment, c) instrument och apparater samt ur och andra föremål för lidsangi­velse, d) dräkter och dräktfillbehör samt personliga prydnadsföremål, e) vapen och tillbehör liU vapen samt fångstredskap, f) arbetsredskap, maski­ner och transportdon samt g) föremål från samisk kultur.

Inom riksantikvarieämbetet och statens historiska mu­seers ansvarsområde föreslås ulförselförbudel gälla a) byggnader och byggnadsdelar samt föremål som utgjort fasl inredning i byggnader, b) kyrkliga inventarier samt c) vissa fornfynd och skeppsvrak saml föremål som påträffats i närheten av sådana vrak och har samband med dessa.

Inom riksarkivels ansvarsområde föreslås ulförselförbudel gälla arkivhandlingar och handskrifter som inte är alt hänföra fill svenska förfat­tares och tonsättares efterlämnade manuskript och andra handlingar.

Inom statens konstmuseers ansvarsområde föreslås ulförselför­budel gälla a) målningar, teckningar, skulpturer och konsthantverk samt b) fotografiska bilder och negativ.

Utförselförbudet föreslås i princip gälla föremål som är äldre än 100 år. För föremål från samisk kultur, fotografiska bilder och negativ saml arkiv­handlingar och handskrifter föreslås dock en 50-årsgräns. Föremål med utländskt ursprung skall ha funnits i landet under minsl 100 år för alt omfattas av ulförselförbudel.

Undantag från ulförselförbudel skall gälla utförsel som görs av of­fentlig institution och om kulturföremålet inom viss lid skall återföras lill riket. Undantag skaU också gälla kulturföremål som är personlig fillhörig­hel om ägaren avflyttar från riket för att bosätta sig i ullandel. I dessa fall skall inte särskilt tillstånd till utförsel erfordras.

Öm inte särskilda skäl föreligger däremot skall ansökan om ulförseUill-slånd beviljas om utförsel avser a) föremål som genom arv, testamen­te eller bodelning tiUfallit person som är bosatt utom riket, b) före­mål som skall ingå i utländsk offentlig samling saml c) föremål med utländskt ursprung.

Också för övriga föremål förutsätts dispens från utförselförbudet ges i slor utsträckning.

De föremål för vilka ansökan om utförsellillstånd inges skall doku­menteras av vederbörande tillståndsmyndighel. Föremålen skall hållas liUgängliga för undersökning och dokumentation.

Den som ansöker om utförselfillslånd skall i princip själv vara skyldig alt

Prop. 1981/82:82

30

svara för en basdokumenlation av föremålen i fråga i form av svart/vitt fotografi. Gäller ansökan manuskript, arkivhandlingar eller fotografiska bilder och negafiv skall i stället på begäran av vederbörande tillståndsmyn­dighel förteckning över materialet inges.

SärskUd inköpsordning för statliga förvärv av kulturföremål

En särskild inköpsordning för statliga förvärv av föremål av stort kultur­historiskt inlresse föreslås finnas även i framfiden. Det primära syftet med inköp enligt denna särskilda ordning blir inte all behålla föremål inom landet utan att möjliggöra inköp av föremål som är av den karaktären alt de bör finnas i statlig ägo. Den skall därmed kunna finansiera inköp också av andra föremål än sådana som omfattas av utförselförbud.

Delegationen för skydd mol utförsel av kulturföremål föreslås disponera ett anslag från vilket delegationen efter ansökan från tillstånds- och andra myndigheter kan fördela medel för inköp av kulturföremål. Det förekom­mer emellertid att föremål och samlingar betingar så slora belopp i inköp alt vissa inköpsärenden även i framtiden måste underställas regeringen för avgörande.

Organisation

Del finns inte någon central myndighet som förfogar över sakkunskap inom samtliga de föremålsområden som innefattas i förslaget om ulförsel­förbud. Beslul i frågor om utförsel måste därför spridas på ett flertal organ. Som framgått föreslås ansökningar om tillstånd lill utförsel prövas av fem myndigheter.

De olika föremålsområden, som ulförselförbudel föreslås omfatta, kan skilja sig åt vad gäller behovei av skydd och lyngdpunkten kan ligga på olika faktorer inom skilda föremålsomräden vid bedömningen av ansök­ningar om utförselfillslånd. Bl. a. av dessa skäl är del av vikt alt en samlad överblick över hela området kan erhållas. En myndighet bör därför få ansvaret för alt följa utvecklingen inom samtliga föremålsomräden. Denna uppgift föreslås ankomma på ell nytt organ inom statens kulturtäd, dele­gationen för skydd mot utförsel av kulturföremål (utförsel-delegationen).

Frän allmänhetens synpunkt är det praktiskt att ansökningarna om utför­seltiUstånd kan lämnas in till en och samma myndighet oavsett vilken fillståndsmyndighet som fattar beslul i ärendet. Ansökningarna om utför­selfillslånd föreslås därför släUas lill ulförseldelegalionen, som sedan skall fördela ansökningarna pä lillståndsmyndigheterna. Beslul skall meddelas den sökande direkt av liUslåndsmyndighet.

I de fall efi ärende berör mer än en tillståndsmyndighel skall beslut om utförsellillstånd fallas i samråd mellan berörda myndigheter. Ansökan om UtförseltiUstånd skall avslås om nägon av de berörda lillståndsmyndighe­terna anser att sådant liUstånd inte skall beviljas.

Kullurtådet har övervägt möjligheterna lill en decentralisering av beslut i tillståndsärenden fill organ utanför Stockholm, främst till orter där utför­sel av kulturföremål förekommer i slor ulslräckning. Rådet har emellertid funnii att en sådan decentralisering är förenad med avsevärda svårigheter, bl.a. därför att de beslul del här gäller inte utan vidare kan åläggas kommunala organ. TiU ulförseldelegationens uppgifter skall dock höra att

Prop. 1981/82:82

31

undersöka möjligheterna för regionala och lokala organ att medverka vid behandhngen av ansökningshandlingar, dokumentera föremål och svara för informationsinsatser. Delegationen skall söka träffa de överenskom­melser med landstings- och primärkommunala organ som kan föranledas därav.

Utförseldelegationen skall vidare ha ansvaret för vissa informationsåt­gärder och som ovan framgått disponera ell anslag från vilket delegationen efter ansökan kan fördela medel till inköp av kulturföremål.

Ulförseldelegalionen föreslås bli ett organ inom statens kullurtåd. Den skall beslå av fem personer som ulses av regeringen. Ordföranden bör vara ledamol i kulturtådets styrelse.

Information

Del är av betydelse all information om bestämmelserna om utförsel av kulturföremål sprids till allmänheten och lill dem som yrkesmässigt har befattning med utförsel av sådana föremål. Informationen bör utformas så all den inte endast ger kännedom om rådande förbud utan också bidrar lill förståelse av värdet att bevara och vårda kulturarvet.

Ansvaret för informationen till allmänheten, fill handeln och lill spedi­tionsfirmorna föresläs ligga på utförseldelegationen. Ansvaret för informa­tionen fill tullpersonalen bl.a. innefattande ulbUdningsinsalser - före­slås ligga på tullverket varvid samarbete med delegationen dock förutsätts.

Övervakning av utförselförbudets efterlevnad

Tullverkels möjligheter att hindra illegal utförsel är begränsad och önsk­värdheten av en ökad lullövervakning av ulförselförbudets efterlevnad måste vägas mot andra intressen i samband med trafiken över gränserna. Del synes inte realistiskt att räkna med en generellt utökad övervakning av utförseln av kulturföremål. En förbättrad kontroll bör i stället kunna åstad­kommas genom selekliva åtgärder där kontroUen inriktas på varusändning­ar som kan misstänkas innehålla föremål varom det här är fråga. Del är därvid av vikt att tullmyndigheterna uppmärksammas på transporter som kan tänkas innehålla utförselförbjudna föremål. Härvid kan allmänheten, museer och liknande institutioner, hembygdsföreningar, den yrkesmässiga handeln med kulturföremål och speditörerna medverka.

Del är också önskvärt att slumpmässiga stickprovskontroller görs i ökad omfattning.

Kostnadssammansättning

Förslagen bör genomföras i ett sammanhang. Kulturrådet räknar med all del skall kunna ske budgetåret 1981/82.

De årliga kostnaderna för föreslagna reformer beräknas uppgå till ca 2 milj. kr. enligt nedanstående sammanställning.

TiUståndsmyndigheterna (sammanlagt)

Personal

350000 kr.

Expenser

300000 kr.

650000 kr.

Prop. 1981/82:82

32

Delegationen för skydd mot utförsel av kulturföremål

Personal

210000 kr.

Arvoden

40000 kr.

Expenser

50000 kr.

Information

200000 kr.

Anslag till inköp

av kulturföremål

900000 kr.         1400000 kr.

Totalt

2050000 kr.

De medel för inköp av kulturföremål som regeringen förfogar över föreslås utgå med oförändrat belopp (100000 kr.).

Prop, 1981/82:82

33

Bilaga 2

Författningsförslag

Förslag till

lag om förbud mot utförsel av kulturföremål

Härigenom föreskrivs följande.

Kulturföremål fär inte utföras ur riket utan tillstånd.

2§ Med kulturföremål enligt 1 § avses

1. följande mer än 100 år gamla föremål och byggnader

a)

byggnader och byggnadsdelar samt föremål som utgjort fast inredning i byggnader

b)

kyrkliga inventarier

c)

fornfynd som avses i 10 och 11§§ lagen (1942:350) om fornminnen saml skeppsvrak och föremål som påträffats i eller i närheten av sådant vrak och har samband med delta enligt 9a§ nämnda lag

d) möbler, husgeråd och annat bohag saml textUier

e) musikinstrument

f)  instrument och apparater samt ur och andra föremål för lidsangivelse

g) dräkter och dräktlillbehör saml personliga prydnadsföremål

h) vapen och tillbehör lill vapen saml fångstredskap

i)  arbetsredskap, maskiner och transportdon

j)  målningar, teckningar, skulpturer och konsthantverk

k) skrifter tryckta före år 1600.

2. följande mer än 50 år gamla föremål

a)

föremål frän samisk kultur

b)

fotografiska bilder och negativ

c)

arkivhandlingar och handskrifter.

3§ Tillstånd lill utförsel av kulturföremål meddelas av kungl. biblioteket. Stiftelsen Nordiska museet, riksantikvarieämbetet och statens historiska museer, riksarkivet eller statens konstmuseer (tillsländsmyndigheler).

4§ Utan hinder av vad som sägs i 1 § får kulturföremål utföras

1.

om utförseln sker av offentlig institution och kulturföremålet inom viss lid skall återföras lill riket

2.

om kulturföremålet är personlig tillhörighet och ägaren avflyttar från riket för att bosätta sig i ullandel

3.

om kulturföremålet är tillverkat eller framställt utom riket och funnits i Sverige under högst 100 år.

5§ Ansökan om utförsellillstånd skall inges till statens kulturråds delegation för skydd mol utförsel av kulturföremål som skall överlämna ansökan tUl lillständsmyndighet.

3   Riksdagen 1981/82. I saml. Nr 82

Prop. 1981/82:82

34

6§

Till ansökan om utförseltillstånd skall fogas två fotografier av föremålen utom i de fall ansökan gäller arkivhandlingar, handskrifter, fotografisk bild eller negaliv då på begäran av tillståndsmyndighel förteckning över före­målen skall inges.

Föremålen skall på begäran av tillståndsmyndighel tillhandahållas för besiktning. Tillståndsmyndighel äger rält all i ulförselärende kopiera ar­kivhandling, handskrift saml fotografisk bild och negafiv.

7§ Tillstånd till utförsel av kulturföremål är giltigt under ell år efter medde­landet.

Tullmyndighet skall som bevis för all föremål på grund av sin ålder inte är underkastat bestämmelserna i denna lag godta intyg av tillverkaren eller av offentlig kulturvårdande institution eller en av sådan insfitution anvisad sakkunnig.

Den som åberopar förhällande som avses i 4§ skall inför tullmyndighe­ten styrka förhåUandet.

9§

Har fillståndsmyndighet avslagit begäran om utförsellillstånd kan talan föras hos kammartällen i Stockholm.

10§

Om påföljd för olovlig utförsel av kulturföremål och för försök därtill finns bestämmelser i lagen (1960:418) om slraff för varusmuggling.

Denna lag träder i kraft den

Genom lagen upphävs kungörelsen den 6 maj 1927 (nr 129) angående förbud mol utförsel från riket av vissa äldre kulturföremål; dock att till­stånd fill utförsel, vilket meddelats enligt kungörelsen, fortfarande skall gälla intill ett år efter lagens ikraftträdande.

Förslag till

förordning om förbud mot utförsel av kulturföremål

1§ I denna förordning meddelas vissa föreskrifter om sådana föremål som omfattas av lagen (1900:000) om förbud mot utförsel av kulturföremål.

2§ Ansökan om tillstånd lill utförsel skall prövas av 1. riksanfikvarieämbetel och statens historiska museer belräffande

a)

byggnader och byggnadsdelar saml föremål som utgjort fast inredning i byggnader

b)

kyrkliga inventarier

c)

fornfynd som avses i 10 och ll§§ lagen (1942:350) om fornminnen saml skeppsvrak och föremål som påträffats i eller i närheten av sådant vrak och har samband med detta enligt 9a§ nämnda lag.

Prop. 1981/82:82

35

2. Stiftelsen Nordiska museet belräffande

a)

möbler, husgeråd och annat bohag samt textilier

b)

musikinstrument

c)

instrument och apparater samt ur och andra föremål för tidsangivelse

d) dräkter och dräkttillbehör samt personliga prydnadsföremål

e) vapen och lUlbehör till vapen samt fångstredskap

f)  arbetsredskap, maskiner och Iransportdon

g) föremål från samisk kultur.

3. statens konstmuseer belräffande

a)

målningar, teckningar, skulpturer och konsthantverk

b)

fotografiska bilder och negativ.

4. kungl. biblioteket beträffande

a)

skrifter tryckta före år 1600

b)

svenska författares och tonsättares efterlämnade manuskript och andra arkivhandlingar.

5. riksarkivet beträffande

övriga arkivhandlingar och handskrifter.

3§

Tillståndsmyndighet skall när så erfordras bereda annan institution eller organisafion fillfälle att yttra sig över ansökan om utförsellillstånd.

I de fall en ansökan berör mer än en tillståndsmyndighel skall delegatio­nen för skydd mot utförsel av kulturföremål i samband med att den över­lämnar ansökan lUl viss lillståndsmyndighel ange alt samråd skall ske i samråd med annan fillståndsmyndighet.

Ansökan om utförsellillstånd skall avslås om någon av de berörda till­ständsmyndigheterna anser alt fillstånd inte skall beviljas.

4§ öm kulturföremål som avses i lagen om förbud mol utförsel av kultur­föremål genom arv, testamente eller bodelning tillfallit person, som är bosatt utom riket skall lUlstånd lill utförsel medges om inte särskilda skäl föreligger däremot.

5§ Tillståndsmyndighel skall för kännedom fill delegationen för skydd mol utförsel av kulturföremål översända beslul i utförselärende.

Prop. 1981/82:82

36

Bilaga 3

Sammanställning av remissyttranden över kulturrådets rapport (1979:05) Skydd mot utförsel av kulturföremål

1. Allmänt

Del övergripande syftet med kulturtådets förslag, nämligen att förhindra alt del svenska kulturarvet utarmas genom en okontrollerad utförsel av kulturföremål, har fått ett övervägande positivt bemötande. Rikspolissty­relsen, fideikommissnämnden, armémuseum, RRV, riksarkivet, RAÄ, sta­tens konstmuseer, LSH, Svenska unescorådet. Vitterhetsakademien, Aka­demien för de fria konsterna. Tekniska museet. Länsmuseernas samar-betsråd, Göteborgs museinämnd, Malmö museinämnd. Museet i Halm­stad, Museet i Varberg, Västerbottens museum, Österlens museum. Riks­förbundet för hembygdsvård. Svenska ungdomsringen för bygdekultur. Landstingsförbundet, Svenska kommunförbundet, LO, TCO. och SACOI SR stöder rapportens huvudtanke att del nuvarande förbudet mol utförsel av kulturföremål bör utvidgas.

Rikspolisstyrelsen anser del angelägel att samhället reagerar mot en okontrollerad utförsel av kulturföremål som är kommersiellt betingad och ofta kulturpolitiskt negativ. Armémuseum anser att rådets avvägning mel­lan bevarandemålel och målet att stödja internafionellt kulturutbyte har givits en i huvudsak riktig utformning, även om vissa detaljer kan disku­teras. Statens konstmuseer delar i princip den uppfattning som kommer till ullryck i rapportens utgångspunkter för förslagen, och den tämligen liber­ala syn på problematiken som där redovisas. LSH instämmer i kulturtådets uppfattning att bevarandemålel inte (år leda lill kulturell isolationism. Riskerna för all den föreslagna lagen skulle få sådana konsekvenser be­dömer livruslkammaren som obefintliga, och vill ocksä betona att helhets­bedömningar skall ligga till grund för ulförselförbudets utformning. Vdter-hetsakademien anser det viktigt att uppmärksamheten på exporten av svenska kulturföremål skärps, och att lämpliga åtgärder planeras för all förhindra ett icke önskvärt utflöde. Tekniska museet menar alt arbetsgrup­pen har gjort ell gott arbete genom att grundligt analysera de besvärliga problem som hänger samman med museernas föremålsvärd. Utförseln leder lill en utarmning av landets kulturarv, trots att det också förekommer en icke obetydlig import av antikviieler. Länsmuseernas samarbelsräd anser att de kulturhistoriska synpunkterna bör väga tyngst vid bedömning­en av bevarande av det nationella kulturarvet i Sverige. Mindre vikt bör fästas vid de praktiska svårigheter som en noggrann kontroll kommer att medföra. Ett ulförselförbud i sig medverkar aktivt lill ell bevarande. Museet i Varberg och Västerbottens museum ser del som värdefullt med en central överblick av kulturarvet och tillstyrker förslaget om fem till­ståndsmyndigheter med ett övergripande organ inom statens kulturråd. Landstingsförbundet och Svenska kommunförbundet anser det vikiigi att samarbete med regionala och lokala museer och organ etableras, och ställer sig positiva till medverkan i den utsträckning resp. resurser tillåter. TCO har inga invändningar mot den föreslagna omorganisationen av myn­dighetsansvaret, men förutsätter att erforderliga medel anslås ulan att begränsningar av motsvarande storlek görs på andra delar av kullurbudge-ten. RRV, statens konstmuseer. Akademien för de fria konsterna och

Prop. 1981/82:82

37

Göteborgs museinämnd delar rådets uppfattning att dispenser från utför­selförbudet skall ges i stor utsträckning, och understryker vikten av gene­rositet i fillståndsgivningen.

Flera instanser framför kritik mot kulturtådets förbudskonstruktion. Fideikommissnämnden och kammarrätten i Stockholm avstyrker en lag­stiftningsteknik som innebär alt regleringen utformas som ett omfattande straffsanktionerat totalförbud mot export, trols alt avsikten är att den allt övervägande delen av föremålen i praktiken skaU ges ulförseltUlstånd. Begränsningar måste eftersträvas så att skyldigheten att söka liUstånd radikalt inskränks, gärna genom stora generella undantag enligt brittisk eller västtysk modell. Även statens konstmuseer och svenska konst- och antikhandlareföreningen menar att ulförselförbudel i enlighet med den brittiska modellen inte bör gälla enskilda föremål vars värde understiger en viss summa.

Göta hovrätt hävdar alt en förutsättning för all kunna förstå innebörden av de i lagtexten angivna föremålsgrupperna är att man har tillgång lill förklaringen i rapporten. Det kan rimligtvis inte begäras av en enskild person att han före utförsel skall gå igenom denna kalalog. Motsvarande synpunkier gör sig också gällande vid kontroUen av lagens efterlevnad. öm en reglering av utförseln av dessa föremål anses nödvändig, lorde del vara lämpligare med ett särskilt tillslåndslvång för föremålen ifråga. Kul­turhistoriska föreningen för södra Sverige är tveksam lill ett skärpt ulför­selförbud. Definitionen av kulturföremål är oklar, och gränserna för pröv­ning och eventuellt förbud tycks vara svåra att dra. Med en strängare lag med ett omfattande prövningsförfarande och en byråkratisk handläggning kommer överträdelserna att bli många och den negativa effekten en ut­bredd misstro. Husgerådskammaren känner tveksamhet inför de föreslag­na åtgärderna. Att stifta lagar som man på förhand kan ana endast i ringa utsträckning kommer att efterlevas förefaller diskutabelt. Museet i Halm­stad betonar svårigheterna all bedöma båda del faktiska behovei av och möjligheterna att upprätthålla ett så omfattande lagskydd som det föreslag­na. Museet noterar också all överblicken av föremålsbeståndel i vårt land, i offentlig och privat ägo, är bristande. En inventering hade kunnat leda fill en annorlunda utformning av lagen.

Fideikommissnåmnden, Göta hovrätt och kammarrätten i Stockholm menar all den föreslagna administrationen blir tung och osmidig och alltför omfattande i förhållande till sitt syfte. Kammarrätten och Vetenskapsaka­demien anser att ett ulförselförbud av den omfattning rapporten anger svårligen kan bli effektivt ulan en betydande och kostsam konlrollapparat. Stockholms handelskammare menar att förbudet får negativa konsekven­ser och inte kommer att kunna övervakas. Enligt SACO/SR.s mening innebär förslaget ell omfattande arbete för berörda myndigheter. En så noggrann prövning som förslaget förutsätter kommer troligen alt kräva störte resurser än rapporten angivit för att inte medföra prakliska olägen­heter, och förslaget medför också risk för alt den illegala utförseln av föremål kommer att öka kraftigt. Brottsförebyggande rådet menar att förslaget innebär en icke obetydlig nykriminalisering som kommer att ta rättsväsendets resurser i anspråk. I den mån reformen innebär alt tullver­ket tvingas överföra resurser från t.ex. narkotikabekämpning liU utförsel-kontroll av kulturföremål vill rådet avstyrka förslaget.

Nordiska museet anser att det konkreta förslagel är oklart. En så stor ekonomisk och personell satsning som rapporten föreslår är rimlig endast

Prop. 1981/82:82

38

om man avser att verkligen kvarhålla kulturföremål i landet och inte enbart nöjer sig med en samling bilder som dokumenterar det utförda. Bevarande­målet är långt viktigare än målet om internationellt kulturutbyte, vilket i alla tider främst gällt det nyskapade och samtida materialet. Svenska konst- och antikhandlareföreningen anser all del största hotet mot landets kuhurföremål ligger i den okunnighet hos mänga som lar sig uttryck i t. ex. avlutning av målade möbler, utbyte av originaldelar, olämplig förvaring osv. Ett vidgat ulförselförbud kan äventyra det goda förhållandet mellan antikhandeln och museerna, då museitjänstemännen kommer all uppfattas som myndighetspersoner enligt förslaget. Förslagel för med sig en väsent­ligt ökad byråkrafi och kan leda lill en konstlad, låg prisnivå på svenska föremål som i sin tur kan fresta många mindre nogräknade personer fill försök tUl olaga utförsel.

Göta hovrätt och kammarrätten i Stockholm anser också all mol försla­get talar att Sverige har ett starkt intresse av att självt kunna berika sin kultur med föremål av ufiändskt ursprung, och hovrätten anser alt de föremålsgrupper i Sverige som idag hotas av utarmning torde vara fåtaliga. Stockholms handelskammare och AB H. Bukowskis konsthandel anser att de anförda skälen för ett utökat skydd mot utförsel av kulturföremål inte motiverar de föreslagna ingreppen i den fria handeln över gränserna, och Bukowskis menar att de föreslagna exportbegränsningarna skuUe påverka det internationella utbytet negativt. Från svensk sida borde man i stället verka för att del fria kulturutbytet över gränserna underlättas.

I stället för det föreslagna ulförselförbudel anser ett flertal remissinstan­ser att det vore lämpligt att inrikta samhällets insatser på en positiv inköpspolitik, varigenom på ell enklare och biUigare sätt omistliga föremål skuUe kunna bevaras i landet. Denna uppfattning framförs av fideikom­missnämnden, kammarrätten i Stockholm, Vetenskapsakademien, Vitter­hetsakademien, Kulturhistoriska föreningen för södra Sverige, Husger­ådskammaren och Sveriges konst- och antikhandlareförening. Bukowskis konsthandel anser all materiella resurser i stället för att läggas på admini­stration av förbudslagar bör tillställas samhäUets kulturella institutioner i deras aUl viktigare uppgift att höja och utveckla allmänhetens intresse för kulturarvet.

Kommerskollegium kan inte finna att kulturrådets förslag lill utförselför­bud strider mol några överenskommelser eller konventioner som Sverige slutit resp. ratificerat. Etnografiska museet och svenska unescorådet kon­staterar all frågan om utförsel av kulturföremål har en klar anknytning lill frågan om återlämnande av kulturföremål till deras ursprungsländer. Mu­seet menar alt prövningen av utförsel av föremål som varit i Sverige i mer än lOOår borde ske i detta sammanhang. Rådet finner del angelägel alt frågan om en svenska anslutning lill unescokonvenfionen år 1970 ånyo prövas. En svensk ratificering av konvenfionen skuUe innebära att Sverige på ett tydligt sätt visar sin internationella solidaritet och förståelse för andra länders behov av skydd för sitt kulturarv. Museet framhåUer all man vid förvärv av föremål anser sig böra vägledas av 1970 års konvention om åtgärder mol olaglig import, export och förvärv av kulturföremål.

Att frågan om ett svenskt ställningstagande fill internationella konven­tioner som berör ämnesområdet bör prövas föreslås också av RAÅ, Vitter­hetsakademien, Länsmuseernas samarbetsråd och Museet i Halmstad. Samarbetsrådet, fideikommissnämnden. Museet i Varberg, Västerbottens museum och riksförbundet för hembygdsvård anser också all en eventuell

Prop. 1981/82:82

39

lagstiftning bör samordnas med motsvarande lagstiftning i de nordiska länderna. Västerbottens museum framhåller den nordiska kulturella sam­hörigheten, främst på det samiska området.

För att bättre kunna bemästra ulförselproblematiken understryker Vit­terhetsakademien, Husgerådskammaren och Sveriges konst- och antik­handlareförening det vikfiga i alt man från de kullurvärdande myndighe­ternas sida söker upprätta ett förtroendefullt samarbete med den etablera­de konsthandeln.

2. Föremål, föremålsgrupper och åldersgränser

Flera instanser, bl.a. Vitterhetsskademien. Akademien för de fria kon­sterna. Museet i Halmstad och Museet i Varberg anser det nödvändigt alt vissa föremål och föremålsgrupper icke fär utföras ur Sverige utan till­stånd. Akademien för de fria konsterna anser att man därigenom uppnår åtminstone all föremålen är registrerade och dokumenterade när de lämnar Sverige. Det kan också vara av vikt att vela var de befinner sig vid önskan om inlån fill utställningar. Museerna i Halmstad och Varberg tillstyrker en rullande åldersgräns, kopplad till föremålels ålder. Halmstads museum och Göteborgs museinämnd anser alt de föreslagna gränserna om 100 och i vissa fall 50 år är ändamålsenliga, även om museet påpekar att skydd inte ges ål alla de i rapporten som ulförselhotade nämnda exemplen.

Vissa instanser, framför allt fideikommissnämnden, kammarrätten i Stockholm och Göta hovrätt, efterlyser en klarare definition av begreppet kulturföremål och bestämda avgränsningar för ulförselförbudel. Fideiko-missnämnden hävdar att utredningen har valt att inte definiera begreppet kuhurföremål eller precisera del i lagtexten. Rimligen bör emellertid en begränsning ligga i själva ordet och inte endast i uppräkningen av föremål. Vissa föremålsgrupper i förslaget har en så vid omfattning att en efterlev­nad av ulförselförbudel ler sig närmast omöjlig. Nämnden anser det nöd­vändigt med avgränsningar exempelvis genom att register upprättas på utförselförbjudna objekt, genom utförliga exemplifieringar och specificer-ingar som i finsk och norsk lagstiftning på området, eller genom värdemäs­siga begränsningar.

Riksarkivet anser det tillfredsställande att arkivhandlingar och hand­skrifter innefattas i förbudet mol utförsel. Därigenom skyddas autografer, brev, dagböcker och manuskript av stort kulturvärde, liksom kartor, rit­ningar och pergamentsfragment, vilka sedan länge funnit vägen till utländs­ka samlare. Tidsgränsen 50 år har emellertid kritiserats av de flesta lands­arkiven och andra arkiv. Arbetartörelsens arkiv har med hänvisning lill bokföringslagens bestämmelse att förelags räkenskapsmaterial skall be­varas i ordnat skick i minst 10är föreslagit att tidsgränsen för arkivhand­hngar sätts vid IO år. Riksarkivet ansluter sig lill detta förslag förutsatt alt del kan förenas med tullverkets krav på klara övervakningsregler. Riksar­kivet, liksom KB, LO, SACO/SR och Svenska ungdomsringen för bygde­kultur, ansluter sig i detta sammanhang lill yrkandet i Josef Edströms särskilda yttrande, att ulförselförbudel skall omfatta svenska författares och tonsättares efterlämnade manuskript och andra handlingar oavsett ålder.

LSH anmärker alt äldre böcker i stor utsträckning ställs utanför lagskyd­det, eftersom förslaget endast omfattar böcker tryckta i Sverige före år 1600. Böcker eller boksamlingar som har haft stort inflytande på svenskt

Prop. 1981/82:82

40

kulturliv faller utanför utförselförbudet därför att böckerna kan vara tryckta utomlands. Enligt förslagel skyddas endast den ur internationell synpunkt synnerligen blygsamma kvantitet svenska skrifter som tryckts före år 1600. Att ett (svenskt) tryck finns i kungl. biblioteket gör f. ö. enligt LSH och KB inte alla andra exemplar ointressanta, eftersom varje exem­plar ofta har unika kvaliteter genom bokhandels konsthantverk, bokens ägare, marginalkommentarer osv. LSH och KB anser det anmärkningsvärt alt utredningen inte preciserat bokband som en skyddsvärd typ av konst­hantverk.

RAÅ fäster uppmärksamheten på en fråga som man inte anser kan lösas genom bestämmelser om utförsel av kulturföremål, nämligen skyddet av sådana samlingar där värdet ligger i enheten eller totalileten snarare än i de enskUda objekten. Hur ell skydd mol skingring av dylika samlingar skall kunna utformas får enligt ämbetets mening närmare utredas, möjligen i samband med den översyn av kulturminnesvårdens speciallagstiftning som nyligen påbörjats. LSH hävdar all den föreslagna lagen inte ger något underlag för skydd av samlingar av böcker såsom folkrörelsebibliolek, sockenbibliotek, m.m. Ej heller finns möjlighet all hindra skingring av enskilda personers boksamlingar, eller boksamlingar som ger information om idéspridning och opinionsbildning. Alla dessa kategorier bör enligt LSH omfattas av eU ulförselförbud som dock måste utformas så alt del inte skadar anlikvarialbokhandeln.

SACÖ/SR anser alt kartor utförda av svenskar före år 1800 bör definie­ras som kulturföremål och skyddas av lagen mol utförsel. KB föreslår ell förtydligande i lagtexen så all begreppet tryckta skrifter får omfatta även tryckta kartor och bilder.

Statens konstmuseer. Fotografiska museets vänner och LO menar att åldersgränsen 50 år för fotografiskt material är för lång. Statens konstmu­seer föreslår all skyldighel till utförsellillstånd inträder omedelbart efter vederbörande fotografs död. Karlläggningen av den svenska folografins historia och utveckling pågår, och innan detta arbete slutförts är det viktigt all också relevant 1900-talsmalerial skyddas. Statens konstmuseer och Fotografiska museels vänner anser all begreppet fotografiska bilder i lagen om utförselförbud måste omfatta fotografiska bilder oavsett underlaget, dvs. fotografier pä papper, metall, glas, porslin och vaxduk, diapositiv saml negaliv. Nägon åtskillnad mellan svartvitt och färg görs ej.

Länsmuseernas samarbetsråd anser att filmupplagningar bör behandlas enligt samma regler som fotografi, då filmdokumentationen har stor bety­delse för kunskapen om 1900-talets samhällsförändringar. Akademien för de fria konsterna noterar all rapporten har bortsett från att även grafiska blad, särskilt äldre sådana, kan ha karaktären av unika konstföremål. Sådana verk är myckel begäriiga på den internationella marknaden och bör skyddas. Arkileklurtilningar nämns inte heller i rapporten. Det är emeller­tid känt all den internationella konsthandeln, sedan den hårt exploaterat fotografin, nu börjat intressera sig för bl.a. arkiteklurrilningar. Det vore olyckligt om ritningar till byggnader och anläggningar i Sverige okontrol­lerat och därmed oregistrerat finge utföras ur landet.

LSH föreslår all även mer än 100-äriga naluraliesamlingar bör skyddas med ulförselförbud, samlingar av den typ som bl.a. finns i våra äldre gymnasieskolor och som ständigt hotas av skingring. Naturhistoriska riks­museet föreslår däremot att del föreslagna ulförselskyddel i överensstäm­melse med utredningen icke skall omfatta naturföremål. Föremål eller

Prop. 1981/82:82

41

samlingar av detta slag som f.n. befinner sig i privat svensk ägo och riskerar att förloras lill utlandet är alltför fä för alt motivera en generell lagsfiftning om utförselförbud.

Armémuseum påpekar att förslagets generella åldersgräns innebär att störte delen av kommunikafionshislorien lämnas oskyddad, l.ex. hela Flygvapenmuseums insamlingsområde, bilismen och andra delar av lek-nikhistorien. För leknikhisloriska föremål synes en 50-årsgräns vara berät­tigad. På grund av en bristfällig uppräkning av föremål faller f. ö. all miliiär utrustning utom vapen och uniformer utanför skyddet, t. ex. stora samlin­gar av konsthistoria, lexlilhisloria och heraldik. Tekniska museet fram­håller vikten av att lärdomshisloriskl och leknikhisloriskt intressant mate­rial skyddas, t.ex. olika vetenskapliga instrument och apparater. HärtUl anknyter vissa slags böcker och annan skriftlig dokumentation, l.ex. ob­servationsjournaler och dagböcker, även vissa typer av bildmaterial. Ve­tenskapsakademien finner det däremot vanskligt alt denna kategori av instrument och apparater omfattas av utförselförbud. I ett störte perspek­tiv är del icke opåkallat att utländska museer får tillfälle att förvärva svenska instrument. Antal föremål som kan bedömas som omistliga torde vara jämförelsevis få, och har sällan ell sådant värde att de inte skulle kunna införlivas med de svenska offentliga samlingarna.

Sjöhistoriska museet anmärker all kulturhistoriska värdefulla fartyg och båtar saknar skydd i kulturtådets förslag. Vidare anser museet all den slora föremålsgruppen naulica, särskilt äldre fartygsporträtt, hotas av ut­armning. Förutsättningen för all i framliden kunna bedöma föremålens kulturvärde är ett totalt genomförande av databaserade registersystem. Genom regisirering vid ulförselkonlroll kan en önskad överblick och doku­mentation av svenska naufica i ullandel erhållas. Nordiska museet finner alt en kategori föremål fallit bort, nämligen föremål använda inom sociala organisationer såsom skråväsende, roleväsende och fackföreningar. Hus­gerådskammaren anser att för kulturföremål som antingen genom märk­ning eller på goda grunder kan bestämmas vara tidigare kunglig eller statlig egendom och därigenom tillhöriga de kungliga slottens miljöer bör export­förbud i alla tänkbara fall vara gällande. Detta bör avse föremål tillverkade såväl i Sverige som utomlands. Postmuseum påpekar beträffande det filatelistiska området att rapportens användning av termen helsaker är något oegentlig. Den avsedda meningen bör täckas av formuleringen ku­vert med innehåll.

Enhgt lagförslaget måste dispensansökan inges vid tillfälliga resor utom­lands för personliga tillhörigheler som t. ex. smycken eller brev som omfat­tas av ulförselförbud. Fideikommissnämnden, kammarrätten i Stockholm, Nordiska museet, Halmstads museum och Varbergs museum avstyrker detla förslag. Det kan myckel lätt oavsiktligt överträdas, del kräver en alltför omfattande byråkratisk handläggningsapparal, och det kan omöjli­gen övervakas. Förslaget gör också undanlag för föremål i privat ägo då ägaren avflyttar från riket för att bosätta sig i utlandet. Enligt rikspolissty­relsens uppfattning borde anmälningsplikt införas i dessa fall, vilket knap­past skulle vara något störte ingrepp i den personliga integriteten. Därige­nom skulle man dessutom få en dokumentation över svenska kulturföre­mål som förts ul ur riket.

Rapporten föreslär att föremål med utländskt ursprung skall ha funnits i landet i minsl 100 år för att omfattas av utförselförbudet. Statens konstmu­seer anser att konsekvenserna kan bli besvärliga. För myckel få gamla

4   Riksdagen 1981182. 1 saml. Nr 82

Prop. 1981/82:82

42

samlingar och föremål finns klara papper på att de funnits i Sverige i över 100 är. Del kan ofta vara lätt för en säljare all påstå all ett föremål kommit in i landet senare, men svårt och tidsödande all bevisa motsatsen. Statens konstmuseer anser ocksä all del i vissa fall kan le sig angelägel all även senare inkomna utländska föremål införlivas med en statlig samling. En möjlighet vore då att låta samma regel gälla här som för svenska föremål, nämligen att de är över 100 år gamla. En sådan regel tillämpas i många länder.

Fideikommissnämnden vill hell aUmänt uttala tveksamhet inför omfatt­ningen av utförselskyddet för föremål med utländskt ursprung. För den slora merparten kulturföremål med utländskt ursprung lorde endast un­dantagsvis utförselskydd behövas. 100-årsgränsen i undanlagsregeln fram­står därför som kort också med hänsyn tiU de uppställda målen. En förteckningsmetod kan när del gäller utländska föremål få en vidgad an­vändning. Länsmuseernas samarbetsråd anser all verk utförda av svenska konstnärer utomlands icke bör undantagas från ulförselförbudel, då i annal fall för den svenska konsthistorien synnerligen viktiga verk kan utföras fritt.

3. Tillståndsmyndigheter

Kullurtådet föreslår all ansökningar om utförseltiUstånd skall prövas av fem myndigheter med var sitt ansvarsområde, nämligen kungl. biblioteket. Nordiska museet, riksantikvarieämbetet och statens historiska museer, riksarkivet saml statens konstmuseer. Förslagel synes KB ändamålsenligt. Däremot ifrågasätts förslaget om delegationen för utförselärenden; en av fillslåndsmyndigheterna, t.ex. rikanlikvarieämbelet, borde hellre tilldelas de uppgifter som den föreslagna delegationen eljesi skulle fä. Statens konstmuseer och kommunförbtmdet anser att principen all den ansvariga myndigheten skall stå för sina samlingsområden utan tvivel är riktig. Att i detalj uppräkna vad resp. tUlståndsmyndigheler ansvarar för verkar där­emot enligt statens konstmuseer mindre väl motiverat. Ett exporllicensför-farande pä aUa de uppräknade föremålen skulle för övrigi innebära en hell omöjlig pappersexercis.

RAÅ anser att det måste bli angeläget för tillståndsmyndighelerna alt vidga och fördjupa sina kunskaper om del samlade beståndet av kultur­föremål, så all bedömningen av vilka föremål som måste betraktas som omistliga blir så väl grundad som möjligt. Riksarkivet har ingenting emot att fungera som liUslåndsmyndighet för arkivhandlingar och handskrifter i enlighet med rapportens förslag. Verket finner sig väl ägnat att åtaga sig uppgiften, öm fillslåndsverksamheten blir oväntat slor, kan riksarkivet emellertid tvingas begära medel till en deltidstjänst. SACOISR föreslär att riksarkivet och kungl. biblioteket skall samräda i ärenden som rör utförsel av enskilda arkiv saml bl.a. författares och tonsättares efterlämnade ma­nuskript. KB vill däremot ifrågasätta behovet av den föreslagna skyldighe­ten all samråda med riksarkivet dä del gäller utförsel av författares och tonsättares efterlämnade manuskript och andra handlingar.

Kulturhistoriska föreningen för södra Sverige framhåller att om försla­gel lill ny lag går igenom måste en personalförstärkning genomföras vid Kulturhistoriska museet i[REDACTED_EFTERNAMN]. Museets personal har redan nu slora ansvarsområden och kulturrådets förslag skulle kräva en personalför­stärkning på handläggarnivå. Statskontoret anser alt kostnaderna för prov-

Prop. 1981/82:82

43

ning av tillslåndsärenden liksom hittills bör bestridas av medel som till­ståndsmyndighelerna disponerar för sin reguljära verksamhet. Tillkom­mande kostnader lill följd av en ökad ärendevolym bör i första hand mötas genom omprioritering och/eller omfördelning av arbetsuppgifter inom resp. fillståndsmyndighet.

Armémuseum föreslår alt statens försvarshisloriska museer blir till­ståndsmyndighel för del mihlärhisloriska föremålsbeståndel i stället för Nordiska museet, eftersom det senare har bristande sakkunskap på områ­det. Vetenskapsakademien anser del bäst all Tekniska museet, vilket äger erforderlig kompetens på området, skall vara instansen för yttranden an­gående utförsel av teknikhistoriska instrument och apparater i stället för Nordiska museet. Sveriges konst- och antikhandlareförening finner del anmärkningsvärt all Nordiska museet och inte Nationalmuseum föreslås som fillståndsmyndighet när del gäller föremål för högreslåndskulturen. Föreningen framhåller också att om förslaget till utökat exportförbud genomförs mäste höga kompetenskrav släUas på dem som har all bedöma om exportlillstånd skall beviljas.

Göteborgs museinämnd uppger all för föremål inom Nordiska museels ansvarsområde saknas angivelse om utförselförbud mol segelfartyg; del finns en överhängande risk alt sådana fartyg försäljs lill utländska köpare. För föremål inom riksantikvarieämbetet och statens historiska museers område framgår inte att restriktionerna skall omfatta även föremål som tillhört församlingar inom frikyrkorna. Same-Åtnam anser all under riks­antikvarieämbetet och statens historiska museers ansvarsområde skall inräknas även utförselförbud av samiska forn- och kulturlämningar. Same-Älnam kräver alt detta förs in i lagen om förbud mot utförsel av kulturföre­mål, eftersom de samiska forn- och kulturlämningarna inte skyddas i lagen om fornminne. Same-Älnam tillstyrker förslaget om 50-årsgränsen för sameföremål och anser alt Nordiska museet vid prövning av utförsel av samiska kulturföremål skaU höra Same-Älnam.

JK bekräftar kulturrådets påslående alt del är möjligt all i lag fastställa att Nordiska museet skall vara tillståndsmyndighel i utförselfrågor. JK har ingen erinran häremot, men påpekar all en särskild bestämmelse i den föreslagna lagen synes nödvändig, vari det stadgas att förvaltningslagen skall äga motsvarande tillämpning för stiftelsen Nordiska museet som om stiftelsen drevs av staten, landsfing eller kommun. JK saknar vidare före­skrifter om beslutsbehörigheien inom museet när det gäller ärenden om UtförseltiUstånd. Del är en brist alt kullurtådet inte tagit upp frågan om statens skadeståndsansvar vid fel eller försummelse från museets sida vid handläggning av lUlsländsärenden.

Kammarrätten i Stockholm förutsätter alt uppgiften för Nordiska mu­seets del utformas så all stiftelsen inom det akluella området blir all betrakta som myndighet. Av rättssäkerhetsskäl anser kammartällen också att talan måste kunna föras mot avslagsbeslul av aktuellt slag. I valet mellan länkbara fullföljdsinslanser synes kammartätten vara mest naturlig. De tänkta lillståndsmyndigheterna ligger alla inom kammartältens dom­krets. Del synes lämpligt all sakkunskap ifråga om rättslillämpningen på området sålunda kan byggas upp inom domstolen.

Nordiska museet menar all när del gäller beslul i ärenden rörande utförsel torde inte ens undanlagsvis någon rättsfråga vara aktuell att pröva. Vad som prövas vid tillståndsgivningen är en lämplighelsavvägning av dem som besitter störst kompetens på resp. ansvarsområde. Därför saknas det

Prop. 1981/82:82

44

enligt museels mening grund för all föreslå en besvärsordning som innebär att ärende skall kunna överklagas till förvaltningsdomstol. Beslut skall istället kunna överklagas hos regeringen. En sådan ordning kan tas in i författningen om utförselärenden och kräver ingen ändring av tillstånds-myndigheters instruktioner.

Enligt förslaget skall ansökan om utförseltiUstånd avslås av vederböran­de fillståndsmyndighet, om efter samråd nägon av de hörda tillståndsmyn­dighelerna anser alt tillstånd inte skall beviljas. En[\gtfldeikommissnämn-dens mening bör i den situationen avgörandet hänskjutas lill den nya delegationen, eller till den myndighet som vill avslå ansökningen.

Länsmuseernas samarbetsråd anser all den organisation som föreslagils för lillämpningen av lagen om ulförselförbud är alltför cenlralislisk och knappast förenlig med ambitionen om en decentraliserad kulturpolitik. En delegering av besluten kan ske lill de regionala museerna i huvudparten av de ärendeområden som lagen berör. En sådan decentralisering skulle ska­pa en smidig och ändamålsenlig organisation med nära kontakter med allmänheten över hela landet och medföra en kortare handläggningslid och mindre byråkrati.

Göteborgs museinämnd. Museet i Halmstad och Museet i Varberg anser all lillslåndsmyndigheternas dokumentationsverksamhet är ylleriigt viktig. Museerna i Halmstad och Varberg anmärker att förslaget medför att all kulturhistorisk dokumentation av föremål samlas i berörda centrala museer, arkiv och bibliotek. Det är vikiigi att dokumentationen blir lill­gänglig för andra än tillståndsmyndighelerna. Del är t. ex. för ett länsmu­seum av stort intresse all få del av dokumentation rörande föremål frän del egna länet, och lillståndsmyndigheterna bör därför ha nära kontakt med regionala och lokala organ. Samråd bör ske i en omfattning som även tillför länsmuseerna del av den dokumentation som görs centralt.

Bukowskis konsthandel anser all museernas nuvarande huvuduppgifter som vårdare av kulturskatter, kunskapsspridare lill allmänheten m.m. skulle äventyras av deras nya roll som tillsländsmyndigheler. Den huma­nistiska uppgiften stämmer illa med den nya funktionen som övervakare, och allmänhetens förtroende för museerna skulle rubbas och tillstånds­myndighelerna torde också fä vidkännas vikliga undanhållanden.

4. Delegationen för skydd mot utförsel av kulturföremål

Kulturtådets förslag om upprättande av ett nytt organ inom statens kulturråd för skydd mol utförsel av kulturföremål har fält ell något blandat mottagande. Riksarkivet, Akademien för de fria konsterna. Länsmuseer­nas samarbetsråd, Museet i Halmstad, Museet i Varberg. Västerbottens museum. Fotografiska museets vänner och Same-Åtnam är positiva till förslagel. Riksarkivet finner det rationellt all inrätta en särskild delegation och anser del riktigt all den inryms i kullurtådet. Fördelarna med ett särskilt organ är att det blir lättare all få överblick över hela området och att uppnå enhefiighel i bedömningarna. Den blir inte heller särskilt kost­nadskrävande; de Ijänsler som måste inrättas kan inte undvaras även om en annan organisationsform väljs. Akademien för de fria konsterna anser all förslagel är plausibell och praktiskt och framhåller önskvärdheten av att verksamhetens administration förlänas en effekfiv konstruktion med största möjliga återhåUsamhel i fråga om byråkratisk organisation. Läns­museernas samarbelsräd delar kulturrådets uppfattning att en särskild

Prop. 1981/82:82

45

ulförseldelegation bör inrättas med uppgift att tillse att tillämpningen av lagen sker enligt samma praxis i hela landel. Beslut på regional nivå skall också kunna överklagas lill delegationen. Museet i Halmstad lUlstyrker också förslaget, dock med invändningen att delegationen borde ges en vidare inriktning och därmed ett annat namn.

Flera instanser avstyrker förslaget eller är negativa. Fideikommiss­nämnden, Göta hovrätt och kammarrätten i Stockholm anser att admini­strationen är alltför omfattande och medför onödig byråkrati. Statskon­toret kan inte finna att kulturrådet anfört tillräckliga skäl för att inrätta en särskild statsmyndighet. Det framstår som betydligt enklare och mer ända­målsenligt alt utförselärenden även i fortsättningen bereds och avgörs i riksantikvarieämbetet, som bör ges formella möjligheter alt överlämna visst tillståndsärende tiU någon av statsmyndigheterna kungl. biblioteket, riksarkivet och statens konstmuseer. Kostnaderna för prövning av ären­den bör liksom hittUls bestridas av medel som tUlståndsmyndighelerna disponerar för sin reguljära verksamhet. RRV ifrågasätter starkt om en ny delegation bör inrättas inom kullurtådet. Vissa kostnadsmässiga bespa­ringar och effektivitetsvinster bör kunna göras om riksantikvarieämbetet och statens historiska museer även i fortsättningen ges ell administrativt huvudansvar för frågor som rör tillämpningen av ulförselförbudel. Statens konstmuseer vill starkt ifrågasätta det meningsfulla i att bygga upp en administration för alt handlägga ell begränsat antal frågor och fördela ett anslag som är väsentligt mindre än kostnaderna för organisafionen. Man bör hellre sträva efter alt förenkla handläggningsproceduren, t. ex. genom att låta delegationen bestå av representanter för de handläggande myndig­heterna.

Tekniska museet anser inte alt något behov av en delegation för fördel­ning av förvärvsanslag föreligger. Uppgifterna kan istället läggas på riksan­tikvarieämbetet och centralmuseerna. Göteborgs museinämnd anser all det vore olyckligt att till kulturrådet knyta yllerligare en delegation med av regeringen utsedda ledamöter. Ansvaret för ärenden om skydd mol utför­sel av kulturföremål kan läggas på kullurtådet ulan all myndighetens organisation förändras. Armémuseum vill starkt understryka det olämpliga i en konstrukfion som kan få fill följd att museer utanför utbildningsdepar­tementets verksamhetsområde, t.ex. statens försvarshistoriska museer, ställs utanför del ekonomiska stöd som delegationen eventuellt kan kom­ma att ge.

Akademien för de fria konsterna noterar att den förslagna delegationen får en stark maktposition, framför allt när del gäller fördelningen av för­värvsmedel. Sammansättningen av delegationen måste därför noga över­vägas, och akademien betonar viklen av att sakkunskap pä del konstnär­liga och konsthistoriska området blir företrädd, samt all tillsättningarna ej blir partipolitiskt befingade. Riksarkivet anser del också betydelsefullt all delegafionen står objekfiv till de olika lillslåndsmyndigheternas förvärvsin­tressen. Ledamöterna bör därför utses av regeringen på samma sätt som sker med riksarkivets nämnd för enskilda arkiv. Statens konstmuseer menar all delegafionen bör beslå av representanter för de handläggande myndigheterna. Länsmuseernas samarbetsråd anser all rådet bör vara representerat i delegationen. Kammarrätten i Stockholm anser alt om en delegation för skydd mot utförsel av kulturföremål inrättas är del angeläget att juridisk sakkunskap blir knuten tiU organet.

5    Riksdagen 1981/82. 1 saml. Nr 82

Prop. 1981/82:82

46

5. Statlig inköpsordning för förvärv av kulturföremål

Kullurtådet föreslår i sin rapport att en särskild statlig inköpsordning även fortsättningsvis skaU finnas för förvärv av föremål av stort kulturhis­toriskt inlresse. Ett stort antal instanser uppfattar den föreslagna inköps­ordningen som ett generellt komplement liU ulförselförbudel. Armému­seum, riksarkivet, LSH, Vitterhetsakademien, Akademien för de fria kon­sterna. Museet i Halmstad och SACO/SR är positiva lill förslaget om en förbättrad inköpsordning. RAA ser det som självklart alt oersätfiiga delar av kulturarvet i första hand säkras inom landet genom en aktiv inköpspoli-tik. Den nu föreslagna reformen kommer alt fungera som det yttersta skyddsnätet för det svenska kulturarvet. De medel för förvärv som före­slås i utredningen torde endast behöva tas i anspråk vid sådana tillfällen som inte rimligen kan förutses i institutionernas ordinarie förvärvsplane­ring.

Länsmuseernas samarbetsråd anser det vara väl motiverat att särskilda medel ställs fill förfogande för inköp av föremål. Samarbetsrådet anser alt länsmuseerna skaU kunna erhålla anslag för delta ändamål på samma villkor som centralmuseerna. Same-Åtnam noterar med tillfredsställelse förslagel att höja anslaget för statligt inköp av äldre kulturföremål. Delega­tionen för skydd mol utförsel av kuhurföremål bör då del gäller inköp av samiska kulturföremål deponera dessa i de samiska ursprungsområdena, och förslagsvis i det av Nordiska samerådets museinämnd planerade sa­miska museet.

Statskontoret anser att ärenden om inköp av kulturföremål som bör finnas i statlig ägo är en uppgift som med fördel kan överlämnas fill statens kulturråd att handläggas på samma sätl som l.ex. litteraturstödet. Göte­borgs museinämnd föreslår all de föreslagna medlen för förvärv som helhet bör disponeras av kullurtådet. I särskilda fall bör medlen få använ­das fiU slöd för förvärv som görs av de museer som är berättigade lill statsbidrag enligt kungörelsen om statsbidrag till regionala museer och därmed är underkastade tillsyn av kullurtådet.

Naturhistoriska riksmuseet uttrycker önskemålet att de medel som före­slås ställas fill förfogande för statligt inköp av ulförselhotade kulturföremål skall kunna användas även för förvärv av vetenskapligt eller vetenskaps­historiskt särskilt unika eUer värdefulla naluraliesamlingar eUer naturföre­mål.

Kullurtådet avvisar i sin rapport tanken alt ell utvidgat ulförselförbud förenas med en lösensskyldighel för staten, när lUlstånd lill utförsel inte har beviljats och ägaren då önskar att föremålet skall lösas in. Kammarrät­ten i Stockholm anser emellertid att de skäl som rådet anför mot lösens­skyldighel synes föga övertygande. Bl.a. gäller alt den administrativa procedur som skulle krävas lorde vara obetydlig jämfört med den omgång som skulle följa av ell genomförande av rådets förslag. Även om staten ej är skyldig att inlösa kulturföremål som ej får utföras eller att på annal sätt ersätta den värdeminskning som kan följa av ell sådant förbud, skulle en sådan ordning emellertid väl ansluta lill de tankar som ligger bakom be­stämmelserna i 2 kap. 18 § regeringsformen.

Fideikommissnämnden lar också upp frågan om statlig inlösen, nämli­gen om hur värderingsregeln i 17 § avvecklingslagen skaU tolkas med hänsyn lill föremål som ej får ulförsehillstånd. Föremålens ägare kan i detta faU ej vägra att låla staten inlösa dem. Nämnden är av den uppfatt­ningen att de uttalanden som gjorts om all marknadsvärdet skall vara

Prop. 1981/82:82

47

avgörande för lösesumman skall tolkas såsom avseende värdet på den marknad som finns tillgänglig, d.v.s. när utförselförbudet klart gäller, värdet på den svenska marknaden.

Några remissinstanser anmäler en viss oklarhet om förhållandet mellan en generell inköpsordning och ett stafiigt inlösensystem av föremål som inte får utföras ur landel. KB anser att den särskilda inköpsordningen är ett viktigt komplement till förbudslagen. Ordningen måste emellertid kunna tillämpas även på sådana kulturföremål som inte är underkastade lagen om förbud mot utförsel. Museet i Varberg anför att med hänsyn till alt inköps­ordningen utformats till att även gälla generella inköp av kulturföremål som bör finnas i statlig ägo får man förmoda att statligt förvärv av omistliga kulturföremål inte aUtid är förknippat med ett utförselförbud. Museet anser att frågan om statlig förköpsrätl bör prövas i samband med utförsel för att därmed förhindra att omistliga kulturföremål illegalt eller på annat sätt lämnar landet.

Statens konstmuseer anser att en tidsgräns på förslagsvis ell år bör sättas för genomförandet av ett statligt inköp. Om under denna lid ingen överenskommelse uppnås, bör utförsellicens beviljas. Sätts ingen tidsfrist blir delta liktydigt med ett krav att föremålet skall stanna i landel utan att nödvändigtvis inlösas, vilket kan leda till kringgåenden. Den nya lagen blir inte effektiv om inte presumtiva säljare uppfattar den som en reell möjlig­het att få sin ägodel inlöst lill ungefärligt marknadsvärde. Detla är en förutsättning för ömsesidigt förtroende mellan samlare, konsthandel och museer.

Sveriges konst- och antikhandlareförening släUer sig avvisande liU för­slagel om utökat exportförbud, men finner det däremot både rimligt och önskvärt att staten genom inlösen skall kunna förhindra export av omist­liga kulturföremål. Tekniska museet anser att det inte räcker med export­förbud, då del inte finns reella möjligheter att övervaka efterlevnaden och man ej heller kan förbjuda folk att någorlunda fritt förfoga över sin egen­dom. Härmed föreslår museet dock inte all exportförbudet upphävs. Mu­seet vill däremot föreslå att lämpliga organ ges störte resurser att bevaka anfikhandeln och alt köpa eller inlösa föremål som är av stort värde för det svenska kulturarvet.

Statens konstmuseer anser att det föreslagna inlösenbeloppet om 900000kr. ler sig ofillräckligt. Konstmuseerna och kammarrätten i Stock­holm anser att de anslag som föreslagits lill organisationen av ulförselskyd­del i stället bör läggas på alt öka beloppet för inköp av betydelsefulla kulturföremål och, enligt konstmuseerna, för alt göra kulturhistoriska in­venteringar som på längre sikt kan skapa en säkrare grund för bedömning­en av vilka föremål som i första hand bör kvarstanna i landel. Akademien för de fria konsterna är tveksam om lämpligheten av ell fast anslag som ej får överskridas. Möjligen skulle man här vara bättre betjänt av ett reserva­tionsanslag som kan uppspåras. Detta med tanke på att antalet ansöknings­ärenden troligen kommer att fluktuera starkt från år till år.

6. Kontroll av utförselförbudet

Kullurtådet anser all ulförselrestriktioner bör upprätthållas med hänsyn till den preventiva effekt ett exportförbud torde ha, trots att det inte synes möjligt att hindra olovlig utförsel av kulturföremål annal än i synnerligen begränsad omfattning. Fideikomissnämnden och kammarrätten i Stock-

Prop. 1981/82:82

48

holm är kritiska tiU denna instäUning. Om samhäUet skapar en reglering av sådan art och omfattning som den föreslagna bör man enligt kammartällen veta att del finns resurser för en rimlig kontroll av efterievnaden. Del förefaller emellertid i det närmaste olänkbart att i rådande stalsfinansiella läge omfattande resurser skulle sättas in för den aktuella kontrollen. Bu­kowskis konsthandel förmodar likaså att den konlrollapparat som fordras måste bli betydligt mer omfattande än utredningen föreslår. Därmed sfiger de administrativa kostnaderna betydligt. Utredningen har underskattat de kostnader som de övervakande institutionerna skulle belastas med. I kost­nads- och olägenhetssynpunkt har ingen hänsyn tagits till allmänheten.

Rikspolisstyrelsen noterar all Nordiska museet redan nu gör en för­handsgranskning av de föremål som utbjuds vid de slora kvalilelsauktion­erna i Stockholm och vissa auktioner utanför Stockholm. Det vore önsk­värt all dessa förhandsgranskningar även omfattade auktioner utanför Stockholmsområdet samt all polispersonal bereddes möjlighet att deltaga för att om möjligt spåra stulet gods. En ökad information om "Operation märkning" från kullurvärdande myndigheters sida skulle hälsas med till­fredsställelse.

GeneraltuUstyrelsen påpekar att tullverkets kontrollresursér i huvudsak används för kontroll av varuinförsel, eftersom skatter eller avgifter i regel utgår vid införsel men däremot inte vid utförsel. Kontrollen vid utförsel sker normah i form av dokumentkontroll men i vissa fall även genom undersökning av godset. Denna kontroll är gles eftersom huvuddelen av tuUverkets kontrollresursér måste avdelas för införselkonlrollen. Varje ny kontrolluppgift som åläggs tullverket ulan all verket erhåller ökade re­surser innebär i princip en uttunning av verkels kontroll i övrigt. Någon möjlighet att med befintliga resurser kontrollera utförseln av kulturföremål annat än i mycket ringa utsträckning finns inte. Enligt styrelsens mening är emellertid det föreslagna förbudet av del skälet inte meningslöst. Även myckel glesa stickprov har en prevenfiv effekt, öm en resursförstärkning på lägst två tullassistenter och en handläggare kommer till stånd, vill styrelsen inte avstyrka förslagel. För all underlätta tullmyndigheternas kontroll vid ett genomförande av förslaget är det angeläget att förteckning­ar sammanställs över offentliga kulturvårdande institutioner och av sådana institutioner anvisade sakkunniga med behörighet alt utfärda intyg om kulturföremåls ålder.

Angående kulturrådels synpunkier på möjligheterna att kontrollverk­samheten skall underlättas genom lips lill tullen från allmänheten fram­håller kammarrätten i Stockholm all del är främmande för svensk rätts­praxis att efterlevnaden av en reglering i betydande ulslräckning skulle bero av angivelser från allmänheten. Riksförbundet för hembygdsvård anser däremot all det i viss utsträckning är möjligt för allmänheten, mu­seer, hembygdsföreningar m.fl. att hjälpa till att "vaka över" kulturföre­målen i en bygd. Även i detla avseende får man lita till att den av utred­ningen tänkta informationen skall öka intresset för kulturföremålen.

Riksförbundet för hembygdsvård instämmer i utredningens uppfattning att de slumpmässiga sfickprovskontrollerna bör göras i ökad omfattning. F. ö. anser förbundet alt föremål som las i beslag av tullverket inte bör föras ul i öppna handeln. De bör överlämnas till ett museum eller en hembygdsgård i den bygd varifrån de härstammar. Statsverket bör då endast få ersättning för sina kostnader i samband med leverans. Svenska ungdomsringen för bygdekultur anser likaledes att i den mån ell kultur-

Prop. 1981/82:82

49

föremål påträffas för vilket tillstånd ej givits om utförsel bör sådana före­mål överlämnas till museum eller hembygdsvårdande förening på den ort där föremålet hör hemma.

Svårigheterna att övervaka ell eventuellt utvidgat ulförselförbud kan enligt Stockholms handelskammare befaras leda till all exporten av konst och antikviieler går förbi den seriösa handeln, utan all för den skull minska i omfattning. Detta lorde i sin lur innebära att museers och andra institutio­ners möjligheter att följa utvecklingen skulle minska. Dessa konsekvenser har enligt handelskammarens mening inte fillräckligt beaktats i kulturrå­dets uiredning.

Länsmuseernas samarbetsråd anser att del torde vara hell klart alt en störte ållydnad av lagen kan förväntas, om en snabb och effekfiv handlägg­ning kan ske på orter ute i landet. Övervakningen kan då också göras mer effektiv genom den närmare kännedom om de för länen rådande förhåUan­dena som finns på länsmuseerna, och genom att samarbetet med tullmyn­digheterna kan äga rum på "fältnivå".

7. Information

Kullurtådet framhåller viklen av all en ny lagsfiftning förenas med en allsidig och omfattande informationsverksamhet. En rad instanser instäm­mer i denna uppfattning och framför synpunkter. Rikspolisstyrelsen anser att informafionen till allmänheten även bör omfatta informafion om hur man kan märka sina tillhörigheler och därigenom minska risken för stöld. Kammarrätten i Stockholm vill understryka betydelsen av all information lämnas om lillämpningen av lagen. Del är av serviceskäl önskvärt all denna information tillhandahålls samlat för alla de områden som lagstift­ningen kommer all omfatta. Riksarkivet vill särskilt understryka den bety­delse som en fortlöpande information har för såväl allmänheten som för affärsmän och myndigheter. Särskilda anslag bör avsättas för denna verk­samhet. Informationen bör främst syfta till all öka förståelsen för all vårda och bevara det svenska kulturarvet.

Göteborgs museinämnd anser det viktigt att informationsfrågorna ytter­ligare studeras. Härvid bör beaktas betydelsen av den information som skall bidra till att sprida kunskap och känsla för värdet av alt vårda och bevara kulturarvet. Museernas uppgift härvidlag kan utvecklas ytterligare. LSH framhåller att information måste bygga på kunskap. Denna kunskap finns inom de tillslåndsgivande myndigheterna, som därför måste ges möjlighet och resurser att stå för vikliga delar av informationen lill allmän­heten. Museet i Halmstad finner i likhet med utredningen all informatio­nen om lagen och dess tillämpning måste ges stort utrymme. Same-Åtnam ansluter sig också lill utredningens mening om all en omfattande informa­tionsverksamhet om äldre kulturföremåls kulturhistoriska värde bör göras. Sveriges konst- och antikhandlareförening anser att man i högre grad än hittills borde inrikta sig på alt sprida kunskap för all stimulera och öka allmänhetens inlresse av att förvärva svenska kulturföremål.

Generaltullstyrelsen delar kulturtådets uppfattning all tullpersonalen bör ges viss utökad utbildning inom den föreslagna lagstiftningens område. I denna utbildning måste dock styrelsen i slor ulslräckning repliera pä de kuhurvårdande myndigheternas sakkunskap även om utbildningen admini­streras av styrelsen. De kulturvårdande myndigheterna bör ansvara för alla kostnader, liksom för undervisningen och utbildningsmaterialet.

Prop. 1981/82:82

50

Länsmuseernas samarbetsråd. Museet i Varberg och Riksförbimdet för hembygdsvård anser att information om utförsel av kulturföremål lill all­mänheten och speciella målgrupper bör ske via alla tillgängliga kanaler, icke minst genom föreningslivet och framför allt de lokala hembygdsför­eningarna i samarbete med studieförbund, museer, arkiv m.fi. Genom hembygdsföreningarna kan man nå nära 500000 människor som är intres­serade av kuhurföremålens kvarhåUande inom landet. Det är också möjligt alt utnyttja den lokala pressen, lokalradion, studieverksamhet och vand-ringsulställningsverksamhel. Samarbetsrådet påpekar att länsmuseerna därigenom skuUe kunna erhålla en myndighetsuppgift, som stimulerar till nya kontakter med andra myndigheter och med handeln av konst och antikviieler, vilket kommer alt kunna medföra all länsmuseerna får större möjligheter alt utbygga sina uppgifter som konsumentupplysare inom detta komplicerade område.

Prop. 1981/82:82

51

Bilaga 4 Det remitterade lagförslaget

Förslag till

Lag om utförsel av vissa äldre kulturföremål

Härigenom föreskrivs följande.

1      §   I denna lag ges föreskrifter om utförsel av vissa äldre kulturföremål.

Föreskrifterna har lill syfte att förhindra alt äldre svenska kulturföremål,

som är av stor betydelse för vårt nationella kulturarv, förs ul ur landet.

2 §   Den som vill föra ul ett föremål ur landel skall ha liUstånd lill

utförseln, om föremålet tillhör någon av följande föremålsgrupper:

1. föremål som har framställts före år 1600:

a)

tryckta skrifter, kartor och bilder saml

b)

handskrivna bokverk på pergament,

2. mer än 100 år gamla föremål:

a)

byggnader och - om de har utgjort fast inredning i byggnader -dörtar, dörtomfaltningar, fönster, fönsteromfaltningar, fönsterluckor, de­korerade tak, takmålningar, dörtöverslycken, listverk, väggpaneler, må­lade väggfält, kakelugnar, sältugnar, spisomfaltningar, beslag, lås och andra smiden, vindflöjlar och urverk,

b)

möbler, speglar, skrin, belysningsföremål, tapeter, leksaker, skriv­don, hygienartiklar, rökdon saml föremål för beredning, servering, förtä­ring och förvaring av föda och dryck,

c)

ryor, vävnader, broderier och spetsar saml texfilredskap med målad eller skuren dekor,

d) civila och militära uniformer samt folkdräkter,

e) musikinstrument,

f) golvur, väggur, konsolur och bordsur,

g)   vapen, ammunition, krutbehållare, gehäng, rustningar och sköldar

samt

h) målningar, teckningar, skulpturer och konsthantverk,

3. mer än 50 år gamla föremål:

a)

samiska föremål,

b)

inte tryckta protokoll, brev, dagböcker, manuskript, noter och räken­skaper samt

c)

handritade kartor och ritningar.

3

§   Tillstånd krävs även när det är fråga om utförsel av en del av ett sådant föremål som anges i 2§.

4

§   Ell föremål får dock föras ul ur landel utan liUstånd, om

1. föremålets värde inte överstiger 1000 kronor,

2.

föremålet är framställt i annal land,

3.

föremålets ägare flyttar från Sverige för att bosätta sig i ell annal land,

4.

föremålet genom arv, testamente eller bodelning har förvärvats av en enskild person som är bosatt i annal land.

Prop. 1981/82:82

52

5.

föremålet förs ul av en offentlig institution eller en institution som fär bidrag av stal, kommun eller landstingskommun och del skall föras tiUbaka lill Sverige,

6.

föremålet förs ul av en enskild person för alt användas i samband med offentlig kulturverksamhet och det skall föras tillbaka till Sverige eller

7.

föremålet är tillfälligt inlånat från ullandel.

5 § Tillstånd liU den begärda utförseln skall ges om föremålet inte är av

slor betydelse för värt nationella kulturarv.

Även om föremålet har sådan betydelse för vårt kulturarv får tillstånd ges tUl utförseln, om förvärvaren är en institufion i utlandet.

6 § Frågor om tillstånd lill utförsel skall prövas av kungl. biblioteket,

riksantikvarieämbetet och statens historiska museer, riksarkivet, statens

konstmuseer eller Sfiftelsen Nordiska museet (lillståndsmyndigheler).

För vaije slag av föremål, som anges i 2 §, föreskriver regeringen vilken fillståndsmyndighet som skaU pröva ansökan om tiUstånd.

7

§ Ansökan om tillstånd skall ges in lill riksantikvarieämbetet och sta­tens historiska museer.

8

§ Det kan hända att en ansökan om utförsel berör mer än en av tillståndsmyndigheterna. I sådana fall beslutar riksantikvarieämbetet och statens historiska museer vUken tillståndsmyndighet som skall handlägga ansökningen. Den tillståndsmyndighelen får fatta beslut i ärendet först efter samråd med den eller de övriga fillständsmyndigheter som är berör­da. I sådana ärenden skaU ansökan avslås om någon av de berörda lill­ståndsmyndigheterna anser att tillstånd inte skall beviljas.

9

§ Den, som ansöker om tillstånd att föra ut ett föremål, skall till ansökan foga två fotografier av föremålet. Del gäller dock inte om ansökan avser föremål som avses i 2§ la) och 3b). Det gäller inte heller om tUlståndsmyndighelen medger undantag från detta krav.

Tillståndsmyndigheten har rält alt besikla del eller de föremål som sökanden vill föra ut.

10

§ Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyn­digas att meddela föreskrifter om avgifter i ärenden om utförsel.

11

§ Förvaltningslagen (1971:290) skall tUlämpas i fråga om lillslåndsär­enden som handläggs av Stiftelsen Nordiska museet. Beslut i sådant ärende fattas av stiftelsens styresman eller annan tjänsteman som styres­mannen utser.

12

§ Har en liUslåndsmyndighet avslagit en ansökan om fillstånd lUl utförsel, får beslutet överklagas hos kammarrällen genom besvär.

Andra beslul, som en fillståndsmyndighet har meddelat enligt denna lag, får inte överklagas.

13      § Även om ett kulturföremål är av slor betydelse för del nationella

kulturarvet får regeringen om synnerliga skäl föreligger medge all föremå­

let förs ul utan liUstånd.

Prop. 1981/82:82

53

14 §   öm påföljd för olovlig utförsel av kulturföremål och för försök därtUl finns bestämmelser i lagen (1960:418) om slraff för varusmuggling.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1982. Genom lagen upphävs kungö­relsen (1927:129) angående förbud mot utförsel från riket av vissa äldre kulturföremål.

2.

Har ansökan om utförsel getts in före utgången av juni 1982 och gäller ansökan föremål som omfattas av 1927 års kungörelse skall äldre bestäm­melser tiUämpas vid prövningen av ansökningen.

3.

Tillstånd som har beviljats med stöd av 1927 års kungörelse gäller fortfarande.

Prop. 1981/82:82

54

Utdrag

LAGRÅDET

PROTOKOLL

vid sammanträde ,  1981-11-23

Närvarande: f.d. justitierådet Petrén, regeringsrådet Delin, justitierådet[REDACTED_EFTERNAMN].

Enligt lagrådet tillhandakommet utdrag av protokoll vid regeringssam­manträde den 19 november 1981 har regeringen på hemställan av statsrådet och chefen för utbildningsdepartementet[REDACTED_EFTERNAMN] beslutat inhämta lagrå­dets yttrande över förslag tUl lag om utförsel av vissa äldre kulturföremål.

Förslaget har inför lagrådet föredragits av hovrättsassessorn Ingrid Holmslrand.

Förslaget föranleder följande yttrande av lagrådet:

2§

Att avgränsa kretsen av de föremälskalegorier, belräffande vilka del i enlighet med den föreslagna lagens syfte finns ett behov av skydd mol utförsel, är en svår uppgift. En ganska detaljerad uppräkning av föremåls­grupperna av det slag förevarande paragraf innehåller synes vara behövlig för lillämpningen men måste med nödvändighet bli ofuUsländig och i viss mån godtycklig; som framgår av kulturtådets rapport och sammanställ­ningen av remissyttrandena över denna erbjuder del knappast någon svå­righet att utpeka ej medtagna föremålsgrupper som skulle kunna påstås vara lika skyddsvärda som de uppräknade grupperna. Departementsche­fen förutsätter också att det kan komma all visa sig att ytterligare föremåls­grupper bör omfattas av den föreslagna lagen och alt berörda myndigheter då kommer att föreslå behövliga kompletteringar. Fall kan länkas, då ell behov all skydda yllerligare en föremålsgrupp uppkommer förhållandevis hastigt. En möjlighet all någorlunda snabbi anpassa regleringen efter änd­rade förhållanden synes vara att i lagen föra in en regel som ger regeringen befogenhet att komplettera uppräkningen med ytterligare föremålsgrupper i den mån det visar sig påkallat med hänsyn lill lagens syfte. En sådan regel kan meddelas genom all i förevarande paragraf efter punkt 3 upptas föl­jande tUlägg:

"4. efter regeringens förordnande även annan grupp av äldre kulturföre­mål som har betydelse för vårt nationella kulturarv."

4§

Syftet med lagstiftningen är enligt 1 § andra slyckel all förhindra all äldre svenska kulturföremål, som är av stor betydelse för vårt nationella kulturarv, förs ut ur landel. Även äldre kulturföremål som tillverkals

Prop. 1981/82:82

55

utomlands men funnits i Sverige under mycket lång lid måste anses ingå i vårt kulturarv och omfattas otvivelaktigt av nämnda bestämmelse i 1 §. I själva verket lorde en mycket betydande del av våra äldre kulturföremål ha tillverkats i ufiandet. Del omfattande undantaget i förevarande paragraf för alla föremål som framställts där synes därför slå i mindre god överensstäm­melse med bestämmelsen om lagens syfte. All beakta är emellertid att, enligt vad som tillkännages i lagrådsremissen, fortsall utredningsarbete skall ske beträffande kulturföremål med utländskt ursprung.

7§

Av lagtexten i det remitterade förslaget framgår ej med önskvärd tydlig­het att riksantikvarieämbetet och statens historiska museer utöver uppgif­ten att la emot ansökningar enligt lagen också skall ha att fördela ansök­ningarna mellan de olika fillslåndsmyndigheterna. Lagrådet föreslår därför att lill den mening förevarande paragraf innehåller fogas en bisals av

följande lydelse "--- museer, som, om ansökningen enligt föreskrift

meddelad med stöd av 6§ skall prövas av annan tillståndsmyndighel, överlämnar ansökningen lill denna".

8§

Inledningen av förevarande stadgande kan förkortas och förenklas. Lag­rådet föreslår alt stadgandet inleds på följande sätt:

"Rör en ansökan mer än en av lillståndsmyndigheterna, beslutar riksan­

tikvarieämbetet -- ".

9§

Ordet "besikta" torde nu för liden knappast förekomma i svenskt nor­malspråk. Även om en övergång till denna kortare ordform skulle anses tilltalande från språkliga utgångspunkter, kan bl.a. med hänsyn till önske­målet om ett lättförståeligt lagspråk, ifrågasättas del lämpliga i all börja använda ordformen i lagtext innan den blivit gängse i vanligt språkbruk. Det synes önskvärt all ordet utbytes mol del vedertagna uttrycket "besik­tiga".

I2§

Om ett UtförselfiUstånd förenats med inskränkande villkor ulan att sö­kanden samtyckt därtill, får beslutet betraktas som ett partiellt avslag. Bestämmelsen i första stycket fär anses inrymma möjlighet för sökanden alt överklaga lillståndsbeslulel i sådant fall.

Prop. 1981/82:82

56

Utdrag

UTBILDNINGSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1981-12-03

Närvarande: statsministern FäUdin, ordförande, och statsråden Ullslen,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo, Petri, Ehasson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition med förslag till lag om utförsel av vissa äldre kulturföremål

Föredraganden anmäler lagrådets yttrande' över förslag till lag om utför­sel av vissa äldre kulturföremål.

Föredraganden redogör för lagrådels yllrande.

Jag har inte något att erinra mol alt bestämmelserna i 7 och 8 §§ utformas på det sätt som lagrådet har föreslagit. Jag delar också lagrådets uppfatt­ning avseende 12 §. I fräga om 2§ finner jag inte skäl föreligga all göra något tillägg.

Vad avser 9§ anser jag all man inte bör använda varken ordet besikla eller besiktiga eftersom invändningar har anförts mot bägge orden. 1 stäUet bör man välja ordet "granska".

Vissa redaktionella ändringar har gjorts.

Jag hemställer all regeringen föreslär riksdagen att anta del av lagrådet granskade lagförslaget med vidtagna ändringar.

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta det förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Beslut om lagrådsremiss fattat vid regeringssammanträde den 19 november 1981.

Prop. 1981/82:82

57

Innehållsförteckning

Propositionen  .................................................... 

I

Proposifionens huvudsakliga innehåU   .................... 

1

Förslag till lag om utförsel av vissa äldre kulturföremål       

2

Utdrag av protokoll vid regeringssammanlräde den 19 november 1981

5

1

Inledning ........................................................ 

... 

5

2

Föredragandens överväganden ........................... 

6

2.1

Bakgrund .................................................... 

6

2.2

Utgångspunkter för förslaget .......................... 

9

2.3

Lag om utförsel av kulturföremål   ................... 

11

2.3.1

Föremål som kräver utförsellillstånd .......... 

.. 

11

2.3.2

Åldersgränser....................................... 

14

2.3.3

GenereUa undantag .............................. 

15

2.3.4

Bedömningen av ansökningar om utförseltUlslånd        

16

2.3.5

TiUståndsmyndigheter   ......................... 

16

2.3.6

Handläggning av tillståndsärenden m.m...... 

18

2.3.7

Avgiftsfinansiering m. m.......................... 

.. 

20

2.3.8

Besvärsmyndighel m. m.......................... 

.. 

21

2.3.9

Undanlag från lagstiftningen  .................. 

22

2.3.10

Ikraftträdande   ................................... 

22

2.4

Särskild inköpsordning för statliga förvärv av kulturföremål

22

2.5

övervakning av utförselförbudets efterlevnad  ... 

.. 

23

2.6

Information  ................................................ 

23

3

Upprättat lagförslag   ........................................ 

24

4

HemstäUan   ................................................... 

24

5

Beslut   .......................................................... 

24

Bilaga I Sammanfattning av kulturrådets rapport  ...... 

25

Bilaga 2 Kulturtådets författningsförslag   ................ 

. 

33

Bilaga 3 Remissammanställning   ............................ 

. 

36

Bilaga 4 Det remitterade lagförslaget ...................... 

51

Utdrag av lagrådets protokoll den 23 november 1981  

54

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 3 december 1981

56

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1981