Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Kungl. Maj:ts proposition nr 23 år 1972

Prop. 1972:23

Nr 23

Kungl. Maj:ts proposition angående skyldighet

att anmäla yrkesmässig överlåtelse

och uthyrning av TV-mottagare;

given Stockholms slott den 17 mars 1972.

Kungl. Maj:t vill härmed, under åberopande av bilagda utdrag av statsrådsprotokollet över utbildningsärenden, föreslå riksdagen att bi­falla det förslag om vars avlåtande till riksdagen föredragande departe­mentschefen hemställt.

GUSTAF ADOLF

INGVAR[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en ändring i radiolagen varigenom den som i detaljhandelsledet yrkesmässigt överlåter eller hyr ut TV-mottagare åläggs att till den myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer lämna upp­gift om dem till vilka överlåtelse eller uthyrning skett.

1    Riksdagen 1972.    1 saml.    Nr 23

Prop. 1972: 23

Förslag till

Lag om ändring i radiolagen (1966: 755)

Härigenom förordnas i fråga om radiolagen (1966: 755), dels att nuvarande 9 § skall betecknas 10 §, dels att i lagen skall införas två nya paragrafer, 9 och 11 angivna lydelse.

5, av nedan

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

9 §

Yrkesmässig överlåtelse i detalj­handeln av televisionsmottagare skall av överlåtaren anmälas inom tid och till myndighet som Ko­nungen bestämmer. Sådan anmä­lan skall innehålla de uppgifter som behövas för fastställande av avgiftsplikten för innehavet av te­levisionsmottagaren.

Första stycket äger motsvarande tillämpning på yrkesmässig uthyr­ning av televisionsmottagare.

Vid överlåtelse som avses i första stycket är förvärvaren eller den som företräder honom skyldig att på begäran lämna överlåtaren de uppgifter som denne behöver för att kunna fullgöra sin anmäl­ningsskyldighet. Motsvarande gäl­ler vid uthyrning som avses i andra stycket.

Konungen eller myndighet som Konungen bestämmer äger medde­la närmare föreskrifter om anmä­lan och uppgiftsskyldighet enligt förstatredje styckena.

11 §

Till böter dömes den som

1.

underlåter att fullgöra an­mälningsskyldighet som avses i 9 § första eller andra stycket, eller

2.

uppsåtligen eller av oaktsam-het lämnar ofullständig eller orik­tig uppgift i anmälan som avses i 9 § första eller andra stycket, om ej gärningen är belagd med straff i brottsbalken.

Till böter, högst femhundra kro-

Prop. 1972: 23

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

nor, dömes den som vid fullgöran­de av uppgiftsskyldighet som avses i 9 § tredje stycket uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift, om ej gärningen är belagd med straff i brottsbalken.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1972.

1*    Riksdagen 1972.    1 saml.    Nr 23

Prop, 1972: 23

4

Utdrag av protokollet över utbildningsärenden, hållet inför Hans Maj:! Konungen i statsrådet på Stockholms slott den 17 mars 1972.

Närvarande: ministern för utrikes ärendena[REDACTED_EFTERNAMN], statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Chefen för utbildningsdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anmäler efter gemensam beredning med statsrådets övriga ledamöter fråga om skyldighet att anmäla yrkesmässig överlåtelse och uthyrning av TV-mottagare och anför.

1  Inledning

Rundradioverksamheten finansieras med undantag för skolpro­gramverksamheten och programverksamheten för utlandet med av­gifterna för innehav av radio- och TV-mottagare. Överskott av avgifts­medel som kan uppstå vissa år reserveras för andra år då de löpande intäkterna inte förslår att täcka utgifterna. Televerket handhar av­giftsinkasseringen.

I gemensam skrivelse den 7 september 1971 har televerket och Sve­riges Radio föreslagit att bestämmelser införs om skyldighet att till televerket anmäla yrkesmässig försäljning och uthyrning av TV-mot­tagare.

Efter remiss har yttranden över förslaget avgivits av justitiekanslern, riksrevisionsverket, kommerskollegium. Kooperativa förbundet, Sve­riges grossistförbund, Sveriges köpmannaförbund och Sveriges radio­handlares riksförbund. De tre sistnämnda organisationerna har avgivit likalydande 3tranden. I anslutning härtill har Sveriges radioleverantö­rer kommit in med vissa synpunkter.

2  Tidigare förslag och nuvarande ordning

Kontrollen av att gällande bestämmelser om mottagaravgifter efter­följs har sedan början av 1930-talet huvudsakligen åvilat särskilda tjäns­temän vid televerket. Kontrollen har skett genom stickprov. Skyldig­het för radiohandeln att till televerket anmäla försäljning eller annan överlåtelse av mottagare finns inte.

Styrelsen för dåvarande AB Radiotjänst föreslog år 1957 att den som yrkesmässigt försålde TV-apparater skulle åläggas att dels föra register över apparatköpare, dels hålla dessa register tillgängliga för televerket.

I remissutlåtande Över förslaget anförde telestyrelsen efter horan-

Prop. 1972: 23

5

de av vederbörande branschorganisationer bl. a. att representanter för radiohandeln mycket bestämt hade motsatt sig registreringsskyldig­heten under hänvisning till att den skulle försätta handlarna i en be-svärUg mellanställning. Styrelsen var för sin del inte beredd att tillstyr­ka införandet av den föreslagna registreringsskyldigheten utan ansåg att man först borde pröva de olika möjligheter som redan stod till buds att påverka försumhga TV-innehavare: propaganda i samarbete med radiohandeln och Radiotjänst såväl genom en upplysningsbroschyr som direkt via TV samt olika tekniska och andra kontrollåtgärder.

Genom beslut den 28 juni 1962 fann Kungl. Maj:t framställningen inte föranleda någon Kungl. Maj:ts vidare åtgärd.

Gällande bestämmelser på området grundas på radiolagen (1966: 755). I lagen sägs bl. a. att mottagare, dvs. anordning för mottagning av radio­sändning eller trådsändning, får innehas och användas av var och en. Konungen förordnar efter riksdagens hörande om avgift för innehav av mottagare. Konungen eller myndighet som Konungen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om sådan avgift och ordningsföreskrifter för användning av mottagare. Med stöd härav har Kungl. Maj:t genom kungörelsen (1967: 447) om mottagare för radiosändning eller trådsänd­ning föreskrivit att innehav av mottagare skall anmälas till televerket. Den som bryter mot denna föreskrift dömes till böter, högst 500 kr.

Enligt riksåklagarens beslut om ordningsbot för vissa brott skall vid underlåtenhet att till televerket anmäla innehav av ljudmottagare eller televisionsmottagare ordningsbot utgå med 50 resp. 100 kr.

Med stöd av nämnda kungörelse har televerket fastställt ordnings-och tillämpningsföreskrifter med bl. a. bestämmelser om hur innehav av mottagare skall anmälas till televerket.

F. n. gäller följande mottagaravgifter. Hushåll med TV- och radio­mottagare eller bara TV-mottagare har att erlägga en allmän mottagar-avgift om 55 kr. för kvartal. För hushåll med färg-TV-mottagare utgår en tilläggsavgift om 25 kr. för kvartal. Hushåll med endast radiomot­tagare har att erlägga en särskild ljudradioavgift om 50 kr. för år.

3 Anmälningsskyldighetens fullgörande

Antalet allmänna mottagaravgifter uppgick den 31 december 1971 till drygt 2,6 milj. och antalet erlagda tilläggsavgifter för färg-TV-mottagare till ca 260 000. De totala avgiftsintäkterna i rundradiorörelsen beräknas innevarande budgetår uppgå till ca 620 milj. kr.

Enligt televerkets uppskattningar fanns i juni 1971 ca 100 000130 000 svart-vita TV-mottagare som inte anmälts till televerket, eller ca 45 % av hela apparatbeståndet i landet. Vid nuvarande avgiftsnivå innebär detta ett inkomstbortfall av 2229 milj. kr. per år.

Reguljära färgsändningar i TV inleddes den 1 april 1970. Fr. o. m.

Prop. 1972: 23

6

nämnda tidpunkt började också den särskilda tilläggsavgiften för färg-TV-apparater att gälla. Handeln med färg-TV-apparater hade dock nått en viss omfattning redan under år 1969. Det stod snart klart att antalet anmälningar om innehav av färg-TV-mottagare inte svarade mot antalet sålda mottagare. Under våren 1971 satte därför televerket i samråd med Sveriges Radio in omfattande informationsinsatser m. m. Bl. a. framfördes i olika former upprepade påminnelser om avgifts- och anmälningsskyldigheten i TV. Televerkets avgiftskontrollanter sattes in på vissa i förväg namngivna orter. Till landets radiohandlare distribu­erades kombinerade informations- och anmälningsblanketter avsedda att överlämnas till kunderna vid försäljning av TV-mottagare.

Åtgärderna beräknas ha lett till en sänkning av bortfallet av tilläggs­avgifter för färg-TV-mottagare från ca 50 % i begynnelseskedet till ca 30% i maj 1971. Ett bortfall av den angivna storleken beräknades då medföra ett årligt inkomstbortfall om ca 10 milj. kr.

En inom televerket utvecklad elektronisk detektor som kan spåra färg-TV-mottagare i drift på 1015 meters avstånd har ännu inte bör­jat användas.

Det kan i sammanhanget nämnas att televerket för den närmaste femårsperioden räknar med en ökning av antalet färg-TV-hushåll till ca 1,4 milj. under budgetåret 1976/77. Antalet hushåll som är skyl­diga att erlägga allmän mottagaravgift beräknas vid samma tidpunkt ha ökat till ca 2,8 milj.

4 Förslag från televerket och Sveriges Radio

Televerket och Sveriges Radio konstaterar i den gemensamma skri­velsen att de nämnda åtgärderna för att minska avgiftsbortfallet i och för sig givit ett visst resultat. Det får dock anses otillfredsställande att ungefär en tredjedel av försålda färg-TV-apparater undandras den fast­ställda tilläggsavgiften. De vidtagna åtgärderna är dessutom av engångs-natur. Det ter sig enligt televerkets och Sveriges Radios mening disku­tabelt att fortsätta med en lika intensiv kampanj. Det ifrågasätts vida­re om en ordningsbot av 100 kr. har en tillräckligt avskräckande ver­kan.

I sammanhanget erinras också om statsmakternas uttalanden år 1971 om angelägenheten av kostnadsbesparande rationaliseringar inom Sve­riges Radio (prop. 1971:1 bil. 10, KrU 1971:8, rskr 1971:110). Det framhålls i skrivelsen att man i möjligaste mån också bör försöka på­verka intäktssidan i positiv riktning.

Mot den angivna bakgrunden bör enligt televerket och Sveriges Ra­dio frågan om anmälningsskyldighet för radiohandlare tas upp till för­nyad prövning. Enligt det förslag till lagändring som presenteras skall den som idkar handel med eller yrkesmässigt hyr ut TV-mottagare vara

Prop. 1972: 23

7

skyldig att till televerket lämna uppgift över dem som köper eller hyr sådan mottagare. Uppgiften skall uppta köparens eller förhyrarens el­ler om mottagaren ar avsedd för annans räkning innehavarens namn, yrke och adress samt redovisa huruvida anskaffningen eller för­hyrningen avser nyanskaffning, ersättningsanskaffning eller anskaffning av ytterUgare mottagare. Skyldigheten föreslås reglerad genom att be­stämmelse härom förs in i radiolagen.

Den som inte fullgör anmälningsskyldigheten skall enligt förslaget kunna dömas till böter eller fängelse högst ett år. Rapporteringsskyl­dighet av i princip samma slag som det som föreslås för svenskt vid­kommande föreligger numera i flera västeuropeiska stater, nämligen Danmark, Norge, Belgien, Frankrike, Storbritannien och Schweiz. Mot­svarande bestämmelser har upphävts i Nederländerna fr. o. m. år 1969 med hänsyn till att praktiskt taget alla hushåll i landet då hade regi­strerat TV-innehav.

5 Remissyttranden

Angelägenheten av att åtgärder vidtas mot avgiftsbortfallet under­stryks av justitiekanslern, riksrevisionsverket och Kooperativa förbun­det. De nämnda remissinstanserna jämte kommerskollegium tillstyrker det föreslagna systemet med skyldighet att till televerket anmäla yrkes­mässig försäljning och uthyrning av TV-mottagare.

Riksrevisionsverket påpekar att förslaget om anmälningsskyldighet endast bör ses som ett komplement till övriga åtgärder för att minska avgiftsbortfallet. Verket konstaterar bl. a. att de föreslagna åtgärderna inte direkt och omedelbart påverkar nuvarande avgiftsbortfall och att viss möjlighet finns att kringgå bestämmelserna genom bulvanköp.

Justitiekanslern framhåller att det visserligen i princip måste framstå som en otillbörUg övervakning av de enskilda individernas handlande att inköp av vissa varor skall anmälas till offentlig myndighet av be­rörda säljare. Samhällsutvecklingen har dock enligt justitiekanslern medfört att företag och arbetsgivare fått allt mer vidgade åligganden att förse myndigheterna med uppgifter av oUka slag. Med hänsyn här­till och angelägenheten att i möjligaste mån minska avgiftsskolkningen tillstyrks förslaget.

Kommerskollegium och Kooperativa förbundet understryker att be­stämmelserna om hur anmälningsskyldigheten skall fullgöras bör ut­formas på sådant sätt att den blir så litet betungande för radiohandeln som möjligt. Enligt Kooperativa förbundets mening bör vidare straffet för den som inte fullgör anmälningsskyldigheten begränsas till böter.

Sveriges grossist förbund, Sveriges köpmannaförbund och Sveriges ra­diohandlares riksförbund ställer sig negativa till förslaget. De nämnda organisationerna framhåller att Radiobranschens samarbetsråd har ut-

Prop. 1972: 23

8

fäst sig att till samtliga radiohandlare distribuera ytterligare informa­tionsmaterial rörande avgifterna för innehav av radio och TV. Åtgärder av detta slag bör enligt organisationerna bidra till en väsentlig minskning av avgiftsbortfallet. Den föreslagna anmälningsskyldigheten avstyrks av både principiella och praktiska skäl. Bl. a. hävdas att en anmälnings­skyldighet skulle vara att beteckna som ett »angivarsystem» som strider mot allmänna rättsgrundsatser. Det påpekas att möjlighet finns att kring­gå bestämmelserna genom bl. a. bulvanköp. Rapporteringsskyldigheten beräknas medföra betydande merkostnader och merarbete. Organisatio­nerna förutsätter att förfarandet görs så enkelt som möjligt och att företagen får full ersättning för merarbetet, om anmälningsskyldighet för radiohandeln trots allt införs. Förhandlingar bör i detta fall tas upp med berörda branschorganisationer i frågan.

6 Departementschefen

Drift- och investeringsutgifterna för rundradioverksamheten bestrids med vissa undantag med mottagaravgifter. Innehav av radio- och TV-mottagare skall anmälas till televerket, som handhar avgiftsinkas­seringen. F. n. betalar hushåll med radio- och TV-mottagare eller bara TV-mottagare en allmän mottagaravgift. För hushåll med färg-TV-mottagare tillkommer en särskild avgift. Hushåll med enbart radiomot­tagare skall betala en särskild ljudradioavgift.

Antalet allmänna mottagaravgifter uppgick den 31 december 1971 till drygt 2,6 milj. Vid samma tidpunkt hade ca 260 000 tilläggsavgifter för färg-TV erlagts. Televerket uppskattade i juni 1971 andelen inte anmälda svart-vita TV-mottagare till 45 % av det totala beståndet vilket mot­svarar 100 000130 000 allmänna mottagaravgifter. Vid nuvarande av­giftsnivå innebär detta ett inkomstbortfall för rundradiorörelsen om 2229 milj. kr. per år. Bortfallet i fråga om det särskilda färg-TV-till-lägget var i maj 1971 enligt televerkets uppskattningar ca 30 %, vilket skulle betyda ett årligt inkomstbortfall om ca 10 milj. kr.

Televerket och Sveriges Radio ser mycket allvarligt på att allmän­heten i betydande omfattning inte anmäler innehav av TV-mottagare och på att rundradioverksamheten med anledning därav går miste om in­komster. Informationen om skyldigheten att anmäla innehav av TV-mottagare har intensifierats och skärpt avgiftskontroll har satts in. Te­leverket och Sveriges Radio anser att insatserna har gett ett gott resul­tat och påtagligt förbättrat situationen jämfört med tidigare. Som ex­empel nämns att bortfallet av tilläggsavgiften för färg-TV-mottagare som uppskattats till drygt 50 % vid årsskiftet 1970/71 ett halvår senare beräknats till ca 30 %.

Framför allt med hänsyn till svårigheterna att varaktigt nedbringa bortfallet av tilläggsavgifter för färg-TV-mottagare har Sveriges Radio

Prop. 1972: 23

9

och televerket funnit det nödvändigt att skyldighet införs att till tele­verket anmäla yrkesmässig försäljning och uthyrning av TV-motta­gare. De remissinstanser som yttrat sig över detta förslag är inte eniga. Förslaget tillstyrks av justitiekanslern, riksrevisionsverket, kommers-kollegium och Kooperativa förbundet. Branschorganisationerna, näm­ligen Sveriges grossistförbund, Sveriges köpmannaförbund och Sve­riges radiohandlares riksförbund, avstyrker dock förslaget om anmäl­ningsskyldighet av både praktiska och principiella skäl. Det har bl. a. hävdats att en anmälningsskyldighet skulle vara att beteckna som ett »angivarsystem» som strider mot allmänna rättsgrundsatser.

Rundradioverksamheten finansieras enligt statsmakternas beslut till helt övervägande del med mottagaravgifter. Verksamheten är alltså beroende av att föreskrivna avgifter verkligen erläggs. Som televerket och Sveriges Radio påvisat betalas inte avgiften för TV-mottagare i till­fredsställande omfattning. Avgiftsbortfallet kan beräknas till 3040 milj. kr. per år. Ett bortfall av denna storlek kan inte accepteras. Det finns således anledning att nu ta upp frågan om hur man skall kunna minska bortfallet. Enligt min mening bör man därvid främst lita till den form av åtgärder som hittills använts, nämUgen informationskam­panjer. Även om det finns anledning att anta att sådana kampanjer ger betydande resultat, ger erfarenheten vid handen att det finns behov av ytterligare åtgärder. Två slag av kontrollåtgärder har därvid aktuali­serats, nämligen dels en anmälningsskyldighet för TV-handlare m. fl. enligt televerkets och Sveriges Radios förslag, dels användning av en elektronisk detektor som televerket konstruerat. Frågan om förutsätt­ningarna för att tillåta apparater av det slag till vilket detektorn hör har ännu inte lösts och kan inte lösas i detta sammanhang. Jag räknar därför med att detektorn f. n. inte kommer att användas.

Den föreslagna anmälningsskyldigheten torde i vart fall beträffande färg-TV-mottagare kunna utgöra en effektiv kontrollmetod under de närmaste åren under vilka man har att vänta en omfattande nyan­skaffning. En sådan anmälningsskyldighet innebär ett väsentligt mindre intrång i den enskildes integritet än vad användningen av detektorn skulle göra. Därtill kommer att villkoren för en anmälningsskyldighet kan preciseras på ett tillfredsställande sätt. I detta sammanhang vill jag erinra om att en motsvarande anmälningsskyldighet redan finns' i flera europeiska länder, däribland i Danmark, Norge, Frankrike och Storbritannien.

Från branschorganisationemas sida har framförts farhågor för att en anmälningsskyldighet skulle medföra betydande merkostnader och merarbete för handeln. Enligt min mening bör det vara möjligt att ut­forma anmälningsförfarandet på ett mycket enkelt sätt. Jag avser att senare föreslå Kungl. Maj:t att ge televerket i uppdrag att närmare ut-

Prop. 1972: 23

10

forma förfarandet. Detta bör ske i nära kontakt med företrädare för radiobranschen.

Under hänvisning till vad jag nu anfört förordar jag att en anmäl­ningsskyldighet i huvudsaklig överensstämmelse med televerkets och Sveriges Radios förslag införs. Någon ersättning för fullgörandet av an­mälningsskyldigheten bör inte utgå.

De grundläggande bestämmelserna. om anmälningsskyldigheten bör tas in i radiolagen (1966: 755). I lagen bör föreskrivas en skyldighet för den som i detaljhandelsledet yrkesmässigt överlåter TV-mottagare att anmäla detta till myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer. Motsvarande skyldighet bör föreskrivas också i fråga om yrkesmässig uthyrning av TV-mottagare.

Vad gäller det närmare innehållet i den anmälan som skall göras bör i lagen endast anges att anmälan skall innehålla uppgifter som behövs för att fastställa avgiftsplikten för den överlåtna eller förhyrda motta­garen. Närmare bestämmelser om vilka uppgifter som skall lämnas bör av praktiska skäl få meddelas av Kungl. Maj:t eller myndighet som Kungl. Maj:t bestämmer. De uppgifter som kan komma att behövas är främst uppgifter om namn och postadress för den som förvärvar eller förhyr TV-mottagaren. Om denne inte själv kommer till TV-handlaren utan företräds av annan, torde det bli nödvändigt att också företräda­rens namn och postadress uppges. Skall TV-mottagaren innehas av annan än de nu nämnda, måste uppgift naturligtvis lämnas också om denne, eftersom avgiftsskyldigheten åligger innehavaren. Avser över­låtelsen eller förhyrningen en färg-TV-mottagare bör detta givetvis också anmälas.

I radiolagen krävs vidare bestämmelser om skyldighet för den som förvärvar eller hyr TV-mottagare att på begäran lämna TV-handlaren de uppgifter denne behöver för att fullgöra sin anmälningsskyldighet. I den mån den som förvärvar eller hyr TV-mottagare vid förvärvet eller förhyrningen företräds av annan bör uppgiftsskyldigheten ankomma på denne.

Slutligen bör i radiolagen tas in bestämmelser av innebörd att TV-handlare som inte fullgör anmälningsskyldighet eller som uppsåtligen eller som av oaktsamhet lämnar ofullständig eller oriktig uppgift vid fullgörandet av anmälningsskyldigheten skall ådömas dagsböter. Straff bör också kunna ådömas den som lämnar oriktig uppgift vid fullgörande av den uppgiftsskyldighet gentemot TV-handlaren som jag nyss före­slagit. Straffet bör i sådant fall bestämmas till böter, högst 500 kr.

I enlighet med det anförda har inom utbildningsdepartementet upp­rättats förslag till lag om ändring i radiolagen (1966: 755).

Om innehållet i förslaget till ändring i radiolagen får jag, utöver vad som framgår av den tidigare framställningen, anföra följande.

Prop. 1972:23

11

9 §

Det har av författningstekniska skäl ansetts lämpligast att i denna pa­ragraf införa de bestämmelser om skyldighet att anmäla överlåtelse el­ler uthyrning av TV-mottagare som jag förordat i den allmänna moti­veringen och att flytta de nuvarande bestämmelserna i 9 § till en ny paragraf, 10 §.

Den anmälan som TV-handlaren skall göra vid yrkesmässig överlåtel­se eller uthyrning av en TV-mottagare har angetts skola innehålla de uppgifter som behövs för fastställande av avgiftsplikten för den över­låtna eller uthyrda TV-mottagaren. Därmed åsyftas främst uppgift om vem som skall inneha TV-mottagaren. Uppgift härom har ansetts nöd­vändig även för de fall att den blivande innehavaren redan vid för­värvet eller förhyrningen erlagt eller påförts avgift som gäller för mot­tagaren. Sådan uppgift har också ansetts nödvändig i de enstaka fall då den blivande innehavaren enligt 7 § kungörelsen (1967: 447) om mot­tagare för radiosändning eller trådsändning är befriad från avgifts­skyldighet för TV-mottagaren. TV-handlarens anmälningsskyldighet av­ser alltså samtliga fall då yrkesmässig överlåtelse eller uthyrning kom­mer till stånd. TV-handlaren skall alltså inte i något fall pröva frågor om avgiftsplikten för de TV-mottagare som han överlåter eller hyr ut.

Bestämmelserna avses vara tillämpliga på dels den yrkesmässiga han­deln med nya eller begagnade TV-mottagare, dels den yrkesmässigt be­drivna uthyrningen av sådana mottagare. Om uthyrningsverksamheten drivs som ett särskilt företag eller i anslutning till yrkesmässig handel med TV-mottagare saknar därvid betydelse. Anmälningsskyldigheten av­ses gälla även för sådan handel med enbart begagnade TV-mottagare som omfattats av bestämmelserna i förordningen (1949: 723) angående handel med skrot, lump och begagnat gods. Den valda terminologin in­rymmer också det fall att förvärv av TV-mottagare sker genom byte.

Innebörden i tredje stycket är att den som inför TV-handlaren upp­träder som kund är skyldig att på begäran lämna TV-handlaren de upp­gifter som denne behöver för att fullgöra sin anmälningsskyldighet. Skulle kunden vägra att lämna alla eller vissa av de uppgifter som TV-handlaren behöver, blir TV-handlaren om han inte själv har tillgång till uppgifterna tvungen att avstå från den avsedda överlåtelsen eller uthyrningen för att inte ådraga sig straffansvar. Någon bestämmelse om att överlåtelse eller uthyrning ej får ske med mindre erforderliga uppgifter lämnas har vid sådant förhållande inte ansetts behövlig.

Det bör i sammanhanget anmärkas att skyldigheten att lämna upp­gifter till den anmälningsskyldige inte ersätter den skyldighet att direkt till televerket anmäla innehav av bl. a. TV-mottagare som föreligger enligt 8 § kungörelsen (1967: 447) om mottagare för radiosändning eller trådsändning.

Prop. 1972: 23

12

7 Hemställan

Under åberopande av det anförda hemställer jag att Kungl. Maj:t föreslår riksdagen

att antaga förslaget till lag om ändring i radiolagen (1966: 755).

Med bifall till vad föredraganden sålunda med in­stämmande av statsrådets övriga ledamöter hemställt förordnar Hans Maj:t Konungen att till riksdagen skall avlåtas proposition av den lydelse bilaga till detta protokoll utvisar.

Ur protokollet: Britta Gyllensten

TRYCKERIBOLAGET   IVAR   H/CGGSTROM   AB.   STOCKHOLM    1972