Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1983/84:10

Regeringens proposition

1983/84:10

om svensk havsresursverksamhet

beslutad den 15 december 1983.

Regeringen förelägger riksdagen vad som upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokollet för den åtgärd eller det ändamål som framgår av föredragandenas hemställan.

På regeringens vägnar OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

THAGE G[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen anges de allmänna utgångspunkterna och förutsättning­arna för den svenska havsresursverksamheten samt föreslås åtgärder för att främja denna. Åtgärderna syftar i första hand till ett bättre nyttjande av havsresurserna i och utanför Sverige.

Propositionen redogör för svensk offshoreindustri och dess utveckling under de senaste åren samt förutsättningarna för en utökad verksamhet. 1 propositionen föreslås åtgärder för havsindustriell kompetensutveckling. Ätgärderna innebär att inom styrelsen för teknisk utveckling (STU) skall havsteknikområdet ges stor vikt även under de närmaste budgetåren. Del innebär vidare att ett treårigt program med särskilt anvisade medel genom­förs av statens industriverk (SIND). Programmet startar den I juli 1984 och genomförs med hjälp av en rådgivande programstyrelse som inrättas av regeringen. Beräknad kostnad för programmet är högst 20 milj. kr., varav för budgetåret 1984/85 högst 7 milj. kr. Av dessa medel avsätts högst 0,7 milj. kr. för kansli m. m. hos SIND samt för utökad utredningsverksamhet av delegationen för samordning av havsresursverksamheten (DSH). DSHs nuvarande roll och verksamhetsformer bör i stort sett bestå.

Frågan om geologisk kartering av den svenska kontinentalsockeln be­handlas.

I propositionen redogörs även för den nya internationella havsrättskon-ventionen och den svenska synen på havsrätten. Vidare behandlas frågan om en sammanhållen svensk polarpolitik. 

1    Riksdagen 1983184. I saml. Nr 10

Prop. 1983/84:10

2

Propositionen behandlar samverkan mellan civila och militära intressen­ter inom havsteknikområdet.

Vidare behandlas frågor om havsforskning vad gäller bl. a. forsknings­fartyg.

Propositionen redovisar regeringens syn på den verksamhet som baseras på odling av fisk, skaldjur och alger. Bl. a. aviseras ökade inscitser för forsknings- och utvecklingsarbete på detta område.

Slutligen behandlas i propositionen också frågor kring former och meto­der för fysisk planering av kust- och havsområdena samt kunskapsförsörj­ningen för en sådan planering.

Prop. 1983/84:10

Utdrag

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde

1983-12-15

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden 1.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén, Peter­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R. Carls­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg, Wickbom

Föredragande: statsråden I.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg

Proposition om svensk havsresursverksamhet

Chefen för industridepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] anför:

1    Inledning

Svensk havsresursverksamhet omfattar en mängd olika aktiviteter, som t. ex. fiske, utvinning av olja och andra mineraliska ämnen, yrkessjöfart och havsövervakning. Kustområdena används i stor utsträckning också för rekreation och friluftsliv. Havsresursverksamheten omfattar också det arbete som bedrivs för att skydda havsområden från miljöstörande påver­kan, liksom forskning, mätningar och undersökningar i anknytning till havet. Vidare bmkar man dit räkna internationellt samarbete för olika syften rörande havet samt den havsresursinriktade produktion som olika företag bedriver.

Frågor med anknytning till havsresursverksamhetens olika delområden handläggs i vårt land av ett stort antal myndigheter och organ. Forskning kring havsresursema bedrivs vid en mängd universitetsinstitutioner och högskolor samt vid centrala förvaltningsmyndigheter och forskningsinsti­tut. Det förekommer forsknings- och utvecklingsarbete även i privat regi. Ett stort antal företag och kommunala organ arbetar inom havsresursområ­det.

1 strävan att stimulera till en fortsatt ekonomisk tillväxt i Sverige måste vi utnyttja alla möjligheter till effektivare resursanvändning. Havsresurs­området är i många avseenden ett obearbetat verksamhetsfält. Insatser på

Prop. 1983/84:10

4

detla bör därför i betydande utsträckning kunna bidra lill all öka syssel­sättningen och stärka vår ekonomi. Mot bakgrund härav har redan vidta­gits vissa ätgärder inom havsresursområdet. Ytterligare åtgärder är dock angelägna.

Ett omfattande utredningsarbete inom havsresursområdet är nyligen genomfört. Med detta som utgångspunkt finns nu förutsättningar att, inom ramen för en sammanhållen svensk syn på havsresursverksamheten, ge­nom olika åtgärder främja verksamheten och en samordning av denna. Innan jag och övriga berörda statsråd närmare utvecklar de åtgärder m. m. som hör till havsresursverksamhelens olika delområden vill jag ange några grundläggande gemensamma utgångspunkter.

2    Utgångspunkter för den fortsatta svenska havsresursverksam­heten

Haven har stora outnyttjade resurser och kommer i framtiden att spela-en allt större roll för försörjningen med livsmedel och olika mineraliska ämnen, framför allt olja och gas. Först under de senaste decennierna har haven börjat användas för annat än transporter och fiske. Utvecklingen har också inneburit att strandstaterna gjort anspråk på allt större delar av haven samtidigt som den fria tillgången till exploateringsbara områden successivt minskat. Vetskapen om tillgångarnas begränsning har lett till olika konflikter mellan stater.

Förenta Nationernas tredje havsrättskonferens slutförde under år 1982 sitt arbete med en konvention om havens nyttjande. Sverige underteck­nade konventionen i december 1982, men har ännu inte ratificerat denna. Konventionen skall ersätta 1958 års Genévekonventioner och innebär ett viktigt steg för att stärka den för havet gällande rättsordningen.

En sammanhållen svensk syn på havsresursverksamheten är viktig för vårt deltagande i internationellt samarbete. En långsiktig politisk målsätt­ning är en vikUg fömtsättning för beslut om investeringar i exempelvis forskning och utveckling eller produktionsmedel på havsresursområdet. Ett stort antal svenska företag deltar redan i den internationella offshore-verksamheten och söker också finna nya former för en utökad verksamhet, f. n. framför allt i den norska delen av Nordsjön.

Förutsättningarna för ett utökat nordiskt samarbete är stora inom havs-resursområdet.

Det intemationella havsresurssamarbetet blir alltmer betydelsefullt. Det gäller bl. a. mellanstatliga överläggningar för att fastställa territoriella grän­ser och regler för vilka aktiviteter som är tillåtna inom olika havsområden. Inom miljöområdet har under senare år ett omfattande internationellt samarbete utvecklats inom ramen för de olika konventioner som har utar­betats till skydd för den marina miljön och de levande resurserna i haven.

Prop. 1983/84:10

5

Sverige har anslutit sig lill ett flertal av dessa konventioner som behandlar utsläpp av olika typer av föroreningar från landbaserade källor, från fartyg eller genom dumpning. Konventionerna förutsätter ett omfattande samar­bete när det gäller forskning i och övervakning av de havsområden som omfattas av konventionerna.

Anspråken på haven ökar således och som en följd härav ökar riskerna för en negativ inverkan på havsmiljön. Gemensamma åtgärder är därför nödvändiga för långsiktig hushållning med havens resurser och för att skydda haven mot överexploatering och föroreningar. Detta gäller även polarområdena, dvs. Arktis och Antarktis. En sammanhållen svensk syn på polarområdena måste utformas med hänsyn tagen till skilda intressen. Dessa intressen har med nödvändighet olika tidsperspektiv beroende på dels vilket polarområde det gäller, dels det särskilda intressets natur. I såväl Arktis som i Antarktis finns dock anledning att söka främja interna­tionellt samarbete. Jag kommer senare att närmare utveckla behovet av industriella åtgärder vad gäller Arktis. Därefter kommer chefen för utrikes­departementet och statsrådet I.[REDACTED_EFTERNAMN] att redogöra för andra åtgärder inom ramen för en svensk polarpolitik.

De svenska havsområdena kommer att få ökad betydelse för den in­hemska försörjningen med livsmedel och på lång sikt troligen även mine­ral. Dessa områden är emellertid inte tillnärmelsevis lika väl utforskade och kartlagda som motsvarande tillgångar på land. Havet är den del av svenskt intresseområde som är minst utforskad.

Det ökande utnyttjandet av havet som vi långsikfigt kan se framför oss även vad gäller svenska havsområden ökar riskerna för intressekonflikter. Genom översiktlig planering av havsresursernas utnyttjande kan vi skapa underlag för sådana avvägningar som behövs för att lösa konflikterna. Den fysiska riksplaneringen, som har utvecklats sedan mitten av 1960-talet, har haft fill syfte att skapa fömtsättningar för att lösa denna typ av konflikter för i första hand våra landområden. Under senare år har även havsfrågoma uppmärksammats allt mer i riksplaneringen.

Jag vill också nämna att förslag till åtgärder för vissa av havsresursverk­samhetens olika delområden avses att tas upp i olika sammanhang under våren 1984. Detta gäller bl. a. forsknings- och industrifrågor.

3   Samordning av svensk havsresursverksamhet m. m.

Frågan om inrättande av en särskild statlig myndighet för samordning av skilda verksamheter med anknytning till havet prövades av statsmakterna vid flera tillfällen under 1970-talet.

Delegationen för samordning av havsresursverksamheten (DSH) inrätta­des den 1 mars 1979 efter beslut av riksdagen hösten 1978 (prop. 1977/ 78:167, NU 1978/79:2, rskr 1978/79:13). DSH skall enligt sin instmktion

Prop. 1983/84:10

6

(1979:34, ändrad 1981:593) verka för samordning av svensk verksamhet, som innefattar utnyttjande, skydd eller utforskande av havet eller som annars har anknytning till havet. DSH skall också verka för att havsresurs­verksamhet såväl vid myndigheter och organisationer som inom svenskt näringsliv främjas och stöds samt verka för intemationellt samarbete på havsresursområdet.

Det har varit en särskild uppgift för DSH att för regeringen lägga fram ett, med beaktande av den fysiska planeringen och i samverkan med berörda intressenter upprättat, förslag till övergripande proigram för svensk havsresursverksamhet. DSH har den 10 november 1982 till rege­ringen överlämnat sitt förslag till övergripande program (DSH 1982:1). Förslaget har remissbehandlats. I skrivelse den 10 juni 1983 har DSH överlämnat närmare underlag för program avseende arktisk havsteknik.

Den dåvarande regeringen uppdrog på förslag av DSH den 11 juni 1981 åt statskontoret att i samråd med DSH och berörda intressenter undersöka möjlighetema till en effektivare marin forskning genom att belysa fömt-sättningama för dels ett bättre utnyttjande av befintliga resurser, dels organisatoriska förändringar. I uppdraget ingick även att kartlägga hur befintliga resurser utnyttjas samt att ange de rationaliseringsvinster som kan göras. Med skrivelse den 1 oktober 1982 har statskontoret till regering­en överlämnat sin rapport (1982:34) Havsforskningens resurser och orga­nisation förslag till effektivisering inom delar av området, jämte bilagor. Förslaget har remissbehandlats.

För att utreda förutsättningar m.m. för att främja svenskt vattenbmk har forskningsrådsnämnden (FRN) och DSH genom en särskild styrgmpp utarbetat en rapport med förslag till åtgärder. FRN och DSH har den 26 november 1982 till regeringen överlämnat rapporten. Rapporten har re­missbehandlats.

Sammanfattningar av förslagen, remissammanställningar samt vissa re­dogörelser m. m. för havsresursverksamheten bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 7.

Statsråden I.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg utvecklar härefter närmare de åtgärder som hör till vederbörandes ansvarsområde. Anförandena redovisas i un­derprotokollen för resp. departement.

Chefen för industridepartementet avslutar:

Prop. 1983/84:10

4   Hemställan

Med hänvisning till vad jag och övriga statsråd har anfört hemställer jag att regeringen i en gemensam proposition

1.

ger riksdagen tillfälle att ta del av vad jag nu har anfört om havsresursverksamheten,

2.

förelägger riksdagen vad jag och övriga föredragande har anfört för den åtgärd eller det ändamål som vi har hemställt om.

5   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandenas överväganden och beslutar att genom proposition förelägga riksdagen vad föredragandena har anfört för den åtgärd eller det ändamål som föredragandena har hemställt om.

Regeringen beslutar att de anföranden och förslag som redovisas i un­derprotokollen skall bifogas propositionen som bilagorna 1-6.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1983

!'n»p. iyS3S4: 1(1

Hilajza 1

Industridepartementets verksamhetsområde

Prop. 1983/84:10

I

Bilaga 1

Utdrag

INDUSTRIDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1983-12-15

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], såvitt avser inledningen och avsnitten 2-3. Statsrådet R.[REDACTED_EFTERNAMN] såvitt avser avsnitten 4-5.

Anmälan till proposition om svensk havsresursverksamhet

1    Inledning

Till grund för mina överväganden och förslag i det följande ligger de utredningar som jag omnämnt i mitt inledande anförande och därvid främst det förslag till övergripande program, som delegationen för samordning av havsresursverksamheten (DSH) lämnat. Därutöver har i skrivelse den 14 april 1982 Sveriges Mekanförbund och dess branschgrupp Swedocean (Swedish Ocean Industry Group) samt Svenska Metallindustriarbetareför­bundet föreslagit vissa åtgärder med syfte att främja och påskynda utveck­lingen av svensk havsteknik. Jag avser att i detta sammanhang också ta ställning till flertalet av dessa förslag.

Bilaga 7 innehåller bl. a. sammanfattningar av DSHs och statskontorets förslag samt remissammanställningar över dessa.

2   Föredragandens överväganden och förslag

2.1 Utgångspunkter

2.1.1 Utvecklingen inom havstekniken m. m.

Framför allt under det senaste decenniet har havstekniken utvecklats mycket kraffigt och kunskapen om havet ökat. Vissa kapitalintensiva akfiviteter, främst olje- och gasutvinning har givit värdefulla erfarenheter av arbeten i och på havet. Forskningen förbättrar fortlöpande våra kunska­per. Teknikutvecklingen har gjort det möjligt att exploatera fyndigheter som bara för några år sedan ansågs oåtkomliga.

För de flesta havsprojekt krävs en kvalificerad teknisk utrustning. Ut­rustningen konstrueras ofta för ett speciellt projekt och höga krav ställs på materiel, personal och säkerhet. Många havsprojekt antar därför formen av mycket kapitalkrävande forsknings- och utvecklingsarbeten. Det är mot I    Riksdagen 1983/84. I saml. Nr 10. Bilaga 1

Prop. 1983/84:10

2

denna bakgrund viktigt att det havsindustriella samarbetet ökar och konti­nuerligt utvecklas, såväl mellan myndigheter och näringsliv som mellan olika företag i näringslivet och all den havstekniska forskningen och ut­vecklingen främjas.

DSH framhåller i sitt förslag att ett ökat utnyttjande av havsresurserna öppnar nya möjligheler för svenski näringsliv. Möjligheterna har dock hittills enligt mångas bedömning, bl.a. DSHs och statskontorets, inte tillräckligt tagits tillvara, vare sig av statsmakierna eller av industrin. Framför allt avsaknaden av hemmamarknad har gjort att svensk industri kommit igång relativt sent med sina offshoresatsningar. Den till slor del högleknologiska svenska industrin har dock enligl flertalet bedömare goda möjligheter att ta hem väsentliga marknadsandelar på detla område.

Flera andra länder har utvecklat nationella program för sin havstekniska verksamhet. Jag avser föreslå att man även i Sverige utvecklar ett sådant program. Det är enligt min uppfattning nödvändigt alt planering och ge­nomförande av ett program för havsindustriell utveckling kan ske över institutions- och myndighetsgränser. Ett samordnat program medför att personal får möjlighet att arbeia mer rationellt och alt kostnadskrävande teknisk utrustning utnyttjas effektivare. Genom en sådan samverkan för­stärks således insatsernas verkningsgrad.

Jag kommer i det följande att redovisa min syn på hur ett ökat industri­ellt engagemang inom havsresursverksamheten i skilda avseenden, genom bl. a. programarbete, kan främjas. Därvid redovisar jag dels vissa utgångs­punkter för den havsindustriella verksamheten bl. a. i form av redan vid­tagna åtgärder, dels förslag på ytterligare utvecklingsfrämjande åtgärder. Slutligen kommer jag också att avisera de frågor av havsindustriell bety­delse som jag kommer att ta upp vid min anmälan till 1984 års budgetpro­position och de propositioner om industriell tillväxt och förnyelse samt om forskning, som planeras till våren 1984.

2.1.2 Offshoremarknaden m.m.

Havsteknik, dvs. teknik anpassad till marin miljö och verksamhet har många användningar och skilda verksamhetsgrenar av mycket varierande ålder och omfattning. Marknaden för havsteknik som högteknologiskt område kommer enligt flertalet bedömare att under överskådlig tid succes­sivt växa. Oavsett vilket område man betraktar inom ramen för havens utnyttjande, kommer behov av kvalificerade tekniska system att finnas.

Kommersiellt utnyttjande av havsbottens resurser är f.n. främst kon­centrerat till olje- och gasutvinning från fält belägna på andra länders kontinentalsocklar.

Nordsjömarknaden, framför allt den norska delen, är f. n. därvid av särskilt intresse för svensk industri. Detta beror på att marknaden dels är stor och ställer konUnuerligt nya krav på avancerade tekniska lösningar, dels utgör en närmarknad, på vilken vi har traditionella handelsförbin-

Prop. 1983/84:10

3

delser och våra industriella fördelar är väl kända. Norge är i dag den tredje viktigaste exportmarknaden för Sverige.

Med offshoreverksamhet avser man i första hand olje- och gasuivinning till havs. Offshoretekniken kan således innefatta såväl maskin- och elek­troteknik, skepps- och vattenbyggnadsteknik som annan leknik som kom­mer till användning vid prospektering, produklion. transport, underhåll och reparation inom offshore verksamheten. 1 bilaga 7 återfinns en utförlig redogörelse för offshoreverksamheten.

Avnämare på offshoremarknaden är såväl de operativa enheterna till havs som förnödenhets- och produktionsbaser pä land. Offshoremarkna­den består av ett mycket brett spektrum av produkler och tjänster som kan sägas motsvara uppbyggnad, drift och underhåll av ett anlal industrisam­hällen. Det är mol denna bakgrund som Nordsjön har betecknats som ett av världens snabbast expanderande industriområden. Det har tillmätts liknande betydelse som Ruhrområdet hade på 1930-talet. En av de främsta anledningarna är oljefällens närhet till centrala konsumtions- och industri­centra.

Offshoremarknaden utgör en betydande marknad med en enligt flertalet bedömare fortsatt god tillväxtpotential. I dag produceras ca 20% av all olja från källor på havens botten. Andelen beräknas öka lill ca 50% fram emot sekelskiftet. Oljebolagen investerar åriigen ca 30 miljarder dollar i olje- och gasverksamhelen till havs, och tillväxttakten kan uppskattas lill ca 15% per år. Enbart Nordsjömarknaden beräknas uppgå till mellan 50 och 100 miljarder kr. per år under 1980-talet. Av denna kostnad beräknas 10% åtgå för enbart reparation och underhåll. Utvecklingen av oljepriset är självfal­let av stor betydelse för möjligheterna att förverkliga planerna. För de närmaste åren är dock investeringarna i stort redan igångsatta eller beslu­tade..

Det är svårt att tränga in på marknaden. Branschen strävar efter att hålla sig till beprövad teknik och invanda leverantörer. Det svenska engage­manget på denna marknad började i huvudsak först under början av 1970-talet i samband med framför allt engelska offshoreprojekt och fortsatte senare i växande utsträckning i den norska delen av Nordsjön. 1 dag har ca 200 svenska företag produkfion delvis med inriktning på offshoremarkna­den. Av dessa har ca hälften direkt försäljning till offshoremarknaden. Många företag ligger i dag mycket långt framme även internationellt sett. Ett par företag kan betecknas som världsledande inom sina respektive delområden. Många innovativa företag, inte minst mindre och medelstora sådana, har etablerats på marknaden och visar en stark expansion. De svenska marknadsandelama är dock totalt sett ännu ganska små.

Hög teknologisk nivå förenad med marin tradition och goda referenser är oftast en fömtsättning för att komma in på marknaden. Detta är förut­sättningar som fömtom hos svenska rederier och sjöfartsföretag finns inom bl. a. ett flertal svenska verkstadsindustriella företag.

Prop. 1983/84:10

4

Inom Sveriges Mekanförbund inrättades år 1979 en branschgrupp be­nämnd Swedocean (Swedish Ocean Industry Group). Vid inrättandet be­stod gruppen av 29 företag. Antalet medlemsföretag är i dag ca 140 med en sammanlagd omsättning på ca 5,1 miljarder kr. inom offshore, varav 3.4 miljarder utgör export. Svensk verkstadsindustri, inkl. varven, exportera­de år 1982 för sammanlagt drygt 81 miljarder kr.

Offshoreverksamhet kan bli av än större betydelse för framför allt verk­stadsindustrin. Svensk verkstadsindustri svarar f. n. för ungefär hälften av sysselsättningen, produktionen och exporten inom industrin. Få länder, om ens några, har en så relativt slor verkstadsindustri som Sverige. En närmast unik kompetensbredd och mångfasetterad struktur i förening med högteknologiska företag ger Sverige goda möjligheter inom offshoreindu-strin och inom det havstekniska områdei trots en i det närmaste total avsaknad av hemmamarknad.

I bilaga 7 lämnas en närmare beskrivning av offshoremarknaden och marknadens villkor framför allt i Norge.

2.1.3 Svenska havsområden

Någon utvinning av olja och gas från svenska havsområden är f. n. inte aktuell. Skulle en sådan utvinning kunna komma till stånd i t. ex. Östersjön torde den bli av endast begränsad omfattning.

Vad gäller annan mineralutveckling är det, med hänsyn till de höga kostnader som är förenade med gruvbrytning till havs, enligt flertalet bedömare osannolikt att någon sådan utvinning, bortsett från sand och grus, skulle kunna ske inom överskådlig tid. Man bör dock inte utesluta att sulfidmalmsfyndigheter som kan komma att påträffas i Skelleftefältets förlängning under havsbotten kan komma att utnyttjas i framtiden.

I bilaga 7 lämnas en allmän beskrivning av mineralutvinning till havs. Där framgår också översiktligt de tänkta ekonomiska zonerna i den nordis­ka regionen.

Under senare år har intresset för vattenbruk, framför allt odling av fisk och skaldjur, ökat kraftigt. Såväl större som mindre odlingsföretag finns numera etablerade i kustområden och insjöar.

Vattenbmket är en viktig verksamhet för glesbygdens utveckling. Od­lingsföretag kan innebära nya arbetstillfällen, som, eventuellt kombinerade med annan sysselsättning, gör det möjligt för människor i glesbygder att nå en tillfredsställande försöijning.

Flera länsstyrelser har berört vattenbmksfrågor i rapporter till regering­en om den regionala utvecklingen. Bl. a. har länsstyrelser engagerat sig med regionalpolitiska medel i vattenbmksprojekt av olika slag. Dels görs kartläggningar av de regionala förutsättningarna för odling, dels har regio-nalpolitiskt stöd givits för att få igång odlingsföretag i glesbygder.

En fortsatt positiv utveckling på detta område är således angelägen från industri- och regionalpolitiska utgångspunkter. Chefen för jordbmksdepar-

Prop. 1983/84:10

5

tementet kommer senare att redovisa denna verksamhet i ett vidare per­spektiv.

2.2 Åtgärder av särskild betydelse för ofTshoreindustrin

2.2.1   Devalveringens effekter

Genom nedskrivningen av den svenska kronans värde med 16% i okto­ber 1982 har det svenska näringshvets konkurrenskraft avsevärt förbätt­rats. Devalveringens positiva effekter gäller därvid inte bara exportindu­strin. Även den s. k, importkonkurrerande industrins läge har förstärkts. Inte minst viktigt torde vara att devalveringen verksamt bidragit till att öka utnyttjandet av inhemska insatsvaror. Devalveringen har skapat förutsätt­ningar för en kraftfull industripolitik genom att underlätta stmkturella omställningar inom industrin.

Självfallet har devalveringen haft positiva effekter också för offshorein-dustrins konkurrenskraft. Genom devalveringen har verkstadsindustrin kunnat öka marginalerna och lönsamheten.

2.2.2   Riktade åtgärder inom fyra områden

För att främja utveckhngen för svensk offshoreindustrin krävs emeller­tid hämtöver olika riktade åtgärder. Jag vill för egen del särskilt betona åtgärder inom fyra områden.

-

Åtgärder för uppbyggnad av kunnande och kompetens. Området omfat­tar åtgärder inom utbildningen, förstärkta kontakter mellan forsknings­organen och offshoreindustrin, aktiv uppföljning av vad som händer på den intemationella marknaden, förstärkta insatser för forskning och utveckling, förbättrat samarbete mellan berörda myndigheter och organ samt kartläggning av de behov och möjligheter till teknikupphandling som kan finnas inom svensk havsresursverksamhet.

-

Åtgärder för att underlätta svensk industris inträde på de utländska offshoremarknaderna. Detta kräver handelspolitiska insatser för att motverka subventioner och protektionism, möjligheter att genom bl. a. teknikupphandling bygga upp referensanläggningar i Sverige, industri­ellt samarbete med andra länder för att underlätta industrins marknads­bearbetning m. m.

Åtgärder för att säkra finansieringen och trygga försörjningen med riskkapital för kraftfulla satsningar på projekt med lång utvecklingstid och högt risktagande.

Åtgärder för att främja svenskt deltagande i prospektering och utvin­ning av olja och gas till havs. Svensk verksamhet inom framför allt utvinningsledet ger vid sidan av det energipolitiska syftet unika prak­tiska möjligheter till information om och inflytande över upphandling av tjänster och utrustning. Statlig kompetens inom petroleumområdet finns inom Svenska Petroleumkoncernen med dotterbolaget Svenska Petro­leum Exploration AB (SPE).

ti    Riksdagen 1983/84. 1 suml. Nr 10. Bilaga 1

Prop. 1983/84:10

6

Enligt vad jag inhämtat kommer statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] att föreslå att frågan om svenskt deltagande i utrikes prospekterings- och utvinningsverksamhel skall behandlas i en proposition om vissa oljefrågor våren 1984.

Sedan regeringen tillträdde har åtgärder inom dessa områden redan vidtagits. I vissa fall pågår beredning av förslag till ytterligare åtgärder av mer indirekt havsindustriell betydelse. Dessa kommer att behandlas i propositionen om industriell tillväxt och förnyelse våren 1984.

2.2.3 Säkerhetsutbildning för offshorepersonal

Regeringen beslöt nyligen om en större satsning på säkerhetsutbildning för offshorepersonal. Bakgrunden är följande.

På anläggningar för utvinning av olja och gas i Nordsjön ställs mycket höga krav vad gäller skydds- och säkerhetsutbildning. Bestämmelserna har skärpts under de senaste åren och i dag skall alla som arbetar på eller vid anläggningarna ha genomgått en särskild säkerhetsutbildning. Norge har ägnat stor uppmärksamhet åt säkerhets- och arbetsmiljöfrågor i marin miljö och torde i dag vara ledande inom detta område. Mycket talar för att de norska bestämmelserna kommer att bli internationellt normgivande. Det innebär t. ex. att även på den engelska och kanadensiska kontinental­sockeln kommer samma regler att tillämpas.

För svensk industri är således säkerhetsutbildning en förutsättning för att med egen personal kunna utföra arbeten i Nordsjön. Det gäller såväl de offshoreföretag som redan är etablerade i Nordsjön som de företag som önskar etablera sig där. Ofta rör det sig om tillverkare som både levererar och installerar utmstning för borrplattformar m. m.

Svårigheterna för svensk industri att få personalen säkerhetsutbildad inom landet kan utgöra ett allvarligt hinder för svensk industri att vinna insteg i den expanderande offshoresektorn. Det finns vissa möjligheter att köpa utbildningsplatser i Norge, men tillgången på platser anses under de närmaste åren vara för liten.

Efter godkännande av riksdagen våren 1983 (prop. 1982/83:147, NU 55, rskr 383) beslöt regeringen den 28 juli 1983 att lämna ett statligt engångsbi-drag med 15350000 kr., för att en säkerhetsutbildning skulle komma till stånd i Sverige. Mot den angivna bakgmnden bedömdes utbildningen vara angelägen för svensk industri av konkurrensskäl. Utbildningen startade helt nyligen och är förlagd till Göteborg. Chalmers Tekniska högskola (CTH) svarar för kursernas innehåll, uppläggning och genomförande. 1 brandskyddsavsnitten medverkar Göteborgs brandförsvar. Projekt Lind­holmen AB administrerar verksamheten i övrigt.

Jag övergår nu närmast till en kort redogörelse för myndighetsverksam­het av havsindustriell betydelse. 1 bilaga 7 redogörs allmänt för myndig­hetsverksamhet inom havsresursområdet.

Prop, 1983/84:10

7

2.2.4 Pågående och planerad myndighetsverksamhet av havsindustriell betydelse

Jag tar i detta sammanhang inte upp verksamheten vid DSH och styrel­sen för teknisk utveckhng (STU), som jag kommer att behandla närmare i samband med min redovisning av mina förslag.

Chefen för försvarsdepartementet kommer senare att redogöra för den verksamhet inom bl. a. försvarets forskningsanstalt (FOA) som är av civil industriell betydelse. Han kommer också att redovisa de förberedelser som pågår f. n. för att vidga samverkan med civila intressenter. Även jag kommer senare att närmare utveckla denna fråga.

Marintekniska institutet SSPA

SSPA utför på uppdrag provningar och undersökningar av betydelse för skeppsteknik, sjöfart och övrig havsteknik samt, i den mån SSPAs utmst­ning och förhållanden i övrigt medger det, andra provningar och undersök­ningar. SSPA bedriver teknisk-vetenskaplig forskning inom sitt verksam­hetsområde. Uppdragsintäkternas andel har ökat successivt och uppgår numera till närmare 90% av den totala omsättningen. Ca 70% av upp­dragsverksamheten bedrivs i internationell konkurrens. Resterande del utgörs främst av uppdrag för svenska myndigheter, bl. a. försvarets mate­rielverk (FMV), STU och transportforskningsdelgationen (TFD).

Verksamheten är uppbyggd kring de olika modellprovningsanläggning-arna, nämligen släprännan, kavitationslaboratoriet samt våg- och man­överlaboratoriet. Kvalificerade kunskaper inom områdena hydromeka-niskt motstånd, propulsion, manövrering och sjöegenskaper utgör tillsam­mans med databaser och dataprogram komplement för att driva en kvalifi­cerad konsultverksamhet. SSPA strävar även efter att upprätthålla kompe­tens inom angränsande områden till hydromekaniken.

SSPAs kunskapsprofil passar enligt min mening väl in i industriengage­mang inom nya havstekniska områden. SSPA har redan medverkat i flera svenska företags inbrytningar på offshoreområdet, bl. a. Götaverken Aren-dahls.

De kommersiella uppdragens andel vid SSPA har successivt ökat och utgör numera ett dominerande inslag i verksamheten. Några myndighets­uppgifter i egentlig mening åvilar inte SSPA. Mot denna bakgmnd har SSPA helt nyligen föreslagit att myndigheten ombildas till aktiebolag den I juli 1984. Jag avser att återkomma till dessa frågor vid min anmälan till 1984 års budgetproposition.

Sveriges geologiska undersökning (SGU)

SGU bedriver marin verksamhet inom områdena marin geologi och geofysik.

Genom SGUs kartering över Öresund och området kring norra Gotland och Gotska Sandön känner man till stora förekomster av sand och grus på

Prop. 1983/84:10

8

den svenska havsbotten. Behovet att utnyttja dessa torde komma att öka i framtiden i och med att förekomster av motsvarande slag på land alltmer undandras exploatering och att flera bristregioner kan förväntas uppkom­ma i framtiden.

Bland pågående eller nyligen avslutade projekt vid SGU kan nämnas också följande:

    utveckling av instmment och övrig utrustning för maringeologiska un­

dersökningar,

- marinseismiska mätningar i Östersjön.

1 sitt remissvar över DSHs programförslag anför SGU att ett övergri­pande maringeologiskt program för i första hand den svenska kontinental­sockeln bör utarbetas. SGU bör härvid spela en central roll.

Jag är för egen del f. n. inte beredd att tillstyrka att ett sådant maringeo­logiskt program påbörjas. Mot bakgmnd av vad jag tidigare anförde om tidsperspektivet för mineralutvinning i svenska havsområden vill jag un­derstryka vikten av att noga väga behovet av kartering på land mot beho­vet av kartering till havs.

Enligt min uppfattning krävs därför under den närmaste framtiden ingen reguljär berggmndsgeologisk kartering av den svenska kontinentalsockeln. Däremot kan det finnas många skäl till att göra en översiktlig sammanställ­ning av den kunskap som på detta område finns inom landet. Detta skulle innebära att SGU sammanställde de tillgängliga seismiska och andra mät­ningar som utförts framför allt i anslutning till Oljeprospekteriogs ABs (OPAB) oljeprospektering samt övriga tillgängliga kunskaper - inom och utanför SGU - om berggmnden på den svenska kontinentalsockeln. Inom ramen för det program för utökad prospektering som riksdagen beslöt hösten 1982 (prop 1982/83:50 bil. 6, NU 18, rskr 111) är jag beredd att förorda att högst 0,5 milj. kr. far användas för en sådan sammanställning under budgetåret 1984/85. Det ankommer på regeringen att besluta i denna fråga.

Sammanställningen skulle få ett betydande praktiskt och vetenskapligt värde utöver den bearbetning som har skett direkt för oljeprospekteringens syften. De data m.m. som bör sammanställas skulle annars inte kunnat införskaffas utan mycket stora kostnader. I sammanhanget vill jag erinra om den rätt enligt lagen (1966: 314) om kontinentalsockeln som SGU har att ta del av de geologiska resultaten av OPABs arbeten till havs.

Det är enligt min mening också angeläget med en begränsad fortsättning av den kartläggning av enbart jordarterna som f.n. görs av SGU. Denna kartering är av betydelse för sand- och gmsutvinningsprojekt till havs, f. n. framför allt i Öresund. Var denna fortsatta kartläggning geografiskt bör utföras, och i vilka former, är närmast en fråga för SGU och dess kartråd.

Prop. 1983/84:10

9

Statens industriverk (SIND)

SlNDs huvuduppgifter är dels att genom industripolitiskt finansiellt stöd, företagsutvecklande insatser och problemidentifierande utrednings­verksamhet främja industrins tillväxt och omvandling, dels att genom regionalpolitiskt finansiellt företagsstöd och särskilda insatser i anslutning härtill bidra till en balanserad regional utveckling.

SIND medverkar redan nu i samverkansprojekt med inriktning på off­shoremarknaden, varvid såväl svenska som norska företag berörs.

Ett antal regionala utvecklingsfonder, för vilka SIND är en av huvud­männen, är aktivt engagerade i utvecklingen av företag inom havsresurs­området. Exempel på sådana insatser är utvecklingsfondens i Göteborgs och Bohus län satsningar på företag som arbetar med musselodling och motsvarande satsningar från flera fonder längs ostkusten för att utveckla kassodling av regnbågslax. Flera utvecklingsfonder gör betydande insatser för fritids- och fiskebåtsvarven, och i ett par län har fonderna tagit initiativ till företagssamverkan med syfte att sälja svenska produkter till olTshorein-dustrin.

SINDs verksamhet och dess treårsplan kommer att behandlas i proposi­tionen om industriell tillväxt och förnyelse. Jag vill dock framhålla att enligt min uppfattning bör SIND ges en mer aktiv roll inom havsresurs­området än f.n. Vid min anmälan i februari 1983 av propositionen om verksamheten vid statens industriverk m.m. (prop. 1982/83:113) redovi­sade jag att industriverksutredningen framhållit bl. a. havsteknikområdet som ett lämpligt område för SIND att samordna breda industriella utveck­lingsinsatser inom. Jag fömtsade dä att sådana mandat skulle ges av regeringen från fall till fall för specifika insatser. Jag återkommer i det följande till SINDs roll inom ramen för ett program för havsindustriell kompetensutveckling.

2.2.5 Utgångspunkter för utredningsförslagen m. m.

Jag kan i allt väsentligt instämma i de utgångspunkter för utredningsför­slagen som har framförts. Som bakgmnd till mitt förslag i det följande är dessa utgångspunkter därför av stor vikt, liksom formerna för statligt utvecklingsstöd. Jag redogör därför närmast i korthet för dessa två områ­den.

DSH, liksom Sveriges Mekanförbund och dess branschgmpp Swed­ocean samt Svenska Metallindustriarbetareförbundet, anser att det krävs ett starkare engagemang från svensk sida, särskilt vad avser havsteknik­området. Statskontoret framför liknande synpunkter.

Behovet av att samordna och effektivisera havsresursverksamheten är enligt DSH påtagligt. STUs insatser vad gäller offshoreteknik bör förstär­kas och utökas i flera avseenden.

Swedocean m.fl. framhåller att vi i Sverige kommit sent igång och att våra marknadsandelar borde vara betydligt större.

Prop. 1983/84:10

10

Statskontoret konstaterar att en gynnsam utveckling av havsteknikom­rådet ställer stora krav på bl. a. kvalificerad forskning och produkutveck-Ung samt att svenska företag i ökad utsträckning måste uppfylla dessa krav. Vidare påpekas att vissa statliga myndigheter besitter kvalificerad kompetens som enligt statskontorets mening inte utnyttjas i tillräckligt hög grad inom området havsteknik. Slutligen understryks vikten av ett gott samarbete mellan stat och näringsliv.

Från dessa utgångspunkter bedömer statskontoret att de krav på åtgär­der från samhällets sida som reses inom havsteknikområdet bör analyseras med utgångspunkt i de industripolitiska målen och med avseende på i första hand de möjligheter som nuvarande industripoUtiska system erbju­der. Till gmnd för dessa åtgärder skall ett havstekniskt program föreligga.

En huvudtanke i statskontorets förslag är att den industripolitiska orga­nisationens verksamhet, i den mån statsmaktema prioriterar ett visst om­råde, exempelvis havsteknikområdet, skall kunna inriktas mot just detta. Alla delar av systemet skall under en viss tidsperiod kunna inriktas mot ett gemensamt mål. Insatserna skall kunna gälla såväl en viss bransch eller ett visst område, som t. ex. havsteknikområdet, eller ett enskilt förelag eller gmpp av företag. Insatserna skall vidare kunna gälla samtliga nivåer, från gmndforskning till kommersialisering.

2.2.6 Statligt létvecklingsstöd

Något statligt utvecklingsstöd särskilt inriktat på havsindustriell utveck­hng finns f.n. inte. Däremot kan många former av statligt stöd lämnas också till åtgärder inom detta område. Under år 1982 har gjoils vissa ändringar i stödformerna.

Sedan den 1 juli 1982 kan de regionala utvecklingsfonderna lämna s. k. utvecklingskapital för att delfinansiera produktutveckling, marknadsföring och andra riskfyllda och väl avgränsade projekt, som syftar till att utveckla företag (SFS 1982:682). Högst 50%, i undantagsfall högst 65%, av projekt­kostnaden kan finansieras med utvecklingskapital. Utvecklingskapital kan lämnas i form av lån eller bidrag. Om bidrag lämnas bör utvecklingsfonden fa andel i de framtida intäkterna av projektet i fråga, t. ex. genom royaity. Utvecklingsfonderna har stor frihet att anpassa återbetalningsvillkor m. m. fill de fömtsättningar som gäller i det enskilda projektet/företaget. Utveck­lingsfondemas verksamhet kommer att behandlas i propositionen om indu­striell tillväxt och förnyelse våren 1984.

Vad gäller fonden för industriellt utvecklingsarbete föreligger inga for­mella hinder för fonden att åta sig större finansieringsandel än 50%. I sitt remissvar på DSHs programförslag pekar emellertid fonden på att så hittills ej skett i praktiken.

Förordningen om statligt stöd till teknisk forskning, industriellt utveck­lingsarbetet och uppfinnarverksamhet (1978:571) och förordningen om statligt stöd till energiforskning (1979:319) reglerar tillsammans med STUs

Prop. 1983/84:10

11

egna villkor formerna för STUs anslagsgivning. STU arbetar fortlöpande med att se över stödformerna och villkoren kring dem. Syftet med detta är att anpassa STUs stöd till de ändrade behov och villkor som aktualiserats i samband med förändringar i STUs omvärld.

Mot denna bakgmnd har STU med skrivelse till regeringen den 28 januari 1982 föreslagit vissa ändringar i sina stödförordningar. Förslagen har remissbehandlats. Ändringar föreslås bl. a. beträffande

-

finansieringsgrad och räntefaktor för utvecklingsprojekt; STU har fun­nit att det ofta är nödvändigt med upp till 100% finansiering av projekt­kostnader. Detta gäller i synnerhet små företag och enskilda personer. Vidare anser STU att räntan för projektstöd bör sänkas så att den kommer i nivå med marknadsräntan för industrins långfristiga finansi­ering, dvs. ränta för industriobligationer,

-

storföretagsvillkor och garanti: STU har negativ erfarenhet beträffande storföretag och deras återbetalningar av projektstöd. Stödet skall åter­betalas om projektet ger "tekniskt resultat", vilket har lett till att många storföretag inte rekvirerar sina beviljade STU-anslag förrän de vet om projektet lyckats eller ej. STU föreslår i stället någon form av riskavlyft, dvs. en garanti som träder in först när ett projekt kan konstateras som misslyckat,

-

former för återbetalning: STU har föreslagit att projektstöd skall kunna återbetalas i form av royaity,

-

uppdrag, beställningar: STU har föreslagit att få lägga ut uppdrag och beställningar på eget initiativ. Denna stödform avses främst att använ­das vid större projektsatsningar.

De flesta remissinstanserna anser STUs förslag vara välmofiverade och tillstyrker de föreslagna ändringarna. Vad gäller förslaget om uppdrag och beställningar har STUs förordning ändrats på denna punkt (1982:573) i enlighet med förslaget.

Även DSH har i sitt programförslag föreslagit liknande ändringar vad gäller det statliga utvecklingsstödet från bl. a. STU.

Övriga ändringsförslag och STUs verksamhet kommer att behandlas i propositionerna om industriell tillväxt och förnyelse samt om forskning våren 1984.

2.3 Förslag till åtgärder för havsindustriell kompetensutveckling

Sammanfattning av förslaget

Jag anser att ett program för havsindustriell kompetensutveckling bör antas. Programmet bör innehålla följande komponenter.

Inom STUs verksamhet ges havsteknikområdet stor vikt även under de närmaste budgetåren.

Ett program med särskilt anvisade medel genomförs under en treårsperi­od med början den 1 juli 1984. Programmet omfattar områdena teknik för

Prop. 1983/84:10

12

utforskning och tillståndskontroll av havet, arkfisk teknik samt undervat­tensteknik. Programmet drivs av SIND med hjälp av en för treårsperioden av regeringen särskilt inrättad rådgivande programstyrelse. Beräknad kostnad för programmet är högst 20 milj. kr., varav för budgetåret 1984/85 högst 7 milj. kr. Av de sistnämnda medlen avsätts för budgetåret 1984/85 högst 0,7 milj. kr. för kanslibehov m. m. hos SIND och utökad utrednings­verksamhet hos DSH.

Utredningarnas förslag

DSH föreslog att STU skulle få en särskild fond, omfattande förslagsvis 100 milj. kr., som extra stöd till havsteknisk utveckling under en femårspe­riod. DSH föreslog programområden i huvudsaklig i överensstämmelse med mitt förslag men utgick från att särskilda medel skulle ställas till DSHs förfogande för genomförandet. För genomförandet av programmet fömt-satte DSH en något snävare inriktning. Statskontoret föreslog att DSH även i fortsättningen skall verka för samordning genom fortsatt programar­bete och att ansvaret för strategisk utredningsverksamhet och kunskaps­uppbyggande, företagsutveckling, finansiellt stöd samt initiering av forsk­ningsinsatser även fortsättningsvis skall handhas av SIND och STU. Stats­kontorets förslag fömtsätter att statsmakterna fastställer ett havstekniskt program på förslag av DSH (se bil. 7).

Remissinstansernas synpunkter

I fråga om de föreslagna STU-medlen om 100 milj. kr. är remissopinio­nen delad. I fråga om programmen instämmer en stor majoritet av remiss­instanserna i förslagen. En majoritet av remissinstanserna anser att DSH skall behålla sin rådgivande och samordnande roll och att mer operativt inriktade insatser skall göras av redan etablerade organ. Många instanser anser dock att ett medelstillskott till DSH för i första hand utredningsverk­samhet är befogat. (Se bil. 7).

Skäl för mitt förslag

Det program jag föreslår för havsindustriell kompetensutveckling inne­fattar åtgärder inom ramen för tre organs verksamhet, nämligen STU, SIND - med hjälp av programstyrelsen - och DSH. Som framgått av den inledande redogörelsen har i andra sammanhang tidigare vidtagits flera åtgärder av betydelse för utveckling av svensk kompetens på området, och det nu föreslagna programmet bör ses i ett större sammanhang där verk­samhet med havsindustriell anknytning pågår inom många sektorer. Pro­grammet skall sikta till att uppfylla industrins och samhällets långsiktiga behov av tekmsk kompetens och därvid dels ge gmnden för nya produkter, dels nya tillämpningar inom svensk, såväl civil som militär, myndighets­verksamhet med havsindustriella beröringspunkter.

Jag behandlar i det följande programmets komponenter i tre avsnitt.

Prop. 1983/84:10

13

2.3.1 Finansiellt utvecklingsstöd inom STUs verksamhet

STU har till uppgift bl. a. att följa den tekniska utvecklingen, alt initiera samarbete, att ta initiativ till och stödja teknisk forskning och industriellt utvecklingsarbete, att ge råd och stöd åt uppfinnare samt att förmedla forskningsresultat Ull kommersiellt utnyttjande.

Inom ramen för det nu löpande treårsprogrammet har STU förutom nio andra områden lagt särskild vikt vid teknikområdet havsteknik. Inom området havsteknik har STUs planering och kontakter med offshoreindu­strin visat på ett stort behov av finansiellt stöd till utveckling av avancera­de produkter.

STU har i sin anslagsframställning för budgetåret 1984/85 inom bl. a. området havsteknik/undervattensteknik föreslagit riktade initiativ för att stimulera och i ökad omfattning stödja teknikintensiva produktutveck­lingsprojekt.

Eftersom offshoremarknaden är en förhållandevis ny marknad för svensk industri har STUs insatser inledningsvis koncentrerats till att bred­da den tekniska kunskapen om branschen och dess problemområden. Insatserna har koncentrerats till tekniska och ekonomiska förstudier, kunskapsuppbyggande projekt och marknadsinformation.

Genom STUs stöd har företagen kunnat erhålla bättre underlag inför beslut om kostsam hårdvaruutveckling. En viktig uppgift för STU är att bidra fill ett bättre FoU-samarbete mellan företag och forskningsinstitutio­ner. Av särskild betydelse enligt STU är att bidra till en nära samverkan med företag och forskningsorgan i länder med offshoreverksamhet, främst Norge.

STUs stöd utformas i nära kontakt med den berörda industrin, samtidigt som insatserna harmoniseras med de offshoreaktiviteter som genomförs och planeras av Sveriges Exportråd och branschorganisationen Swed­ocean.

Svenskt deltagande inom området utvinning av olja och gas till havs ger kompetens också inom framtida havsresursområden. STU koncentrerar därför sina insatser fill offshoreteknik, medan övriga områden ges en lägre ambitionsnivå. Offshoreinsatsema koncentreras till referensprodukter och system, vilket innebär en fokusering på ett begränsat antal större projekt. Företräde ges till sådana systemprojekt som kan bidra till bredare engage­mang hos svenska underleverantörer.

Inom övrig havsteknik begränsas STUs insatser till teknikbevakning.

Vattenbruk ingår sedan år 1974 som en del av STUs program för havs­teknik. Enligt STU har erfarenheterna av projekten visat att problemen i sammanhanget inte är så mycket av teknisk som av biologisk natur. STUs insatser i ett nationellt program för vattenbmk bör enligt myndighetens mening begränsas till projekt med hög teknisk risk och kommersiella möjligheter. Jag delar denna uppfattning.

Prop. 1983/84:10

14

Fisk- och skaldjursodling m.m. är enligl min bedömning ett framtidsom­råde inom vilket svensk industri i ökad utsträckning kan finna lönsamma nischer.

STUs verksamhet kommer att behandlas i propositionen om industriell tillväxt och förnyelse våren 1984. Jag vill emellertid redan nu anmäla att jag för budgetåret 1984/85 avser all förorda ökade insatser inom det havs­tekniska området. Det finansiella slödel från STU lill havsteknik bör emellertid inte särbehandlas i form av en särskild fond för just detta ändamål. Däremot bör inom ramen för STUs verksamhet området havs­teknik ges ökad vikt. Mot bakgrund av bl. a. den under hösten 1982 genomförda devalveringen, som kraftigt ökat företagens marginaler, anser jag det dock inte vara befogat med en förstärkning av den storleksordning som DSH föreslagit.

2.3.2 Treårigt program med särskilt anvisade medel

1 likhet med de flesta remissinstanserna anser jag att ett program med den huvudsakliga inriktning och inom de områden DSH föreslagit bör-genomföras. För att möjliggöra detla krävs särskilt anvisade medel. Jag beräknar kostnaden för en treårsperiod till högst 20 milj. kr., varav för budgetåret 1984/85 högst 7 milj. kr. Medel för detla avser jag att förorda i samband med min anmälan av propositionen om industriell tillväxt och förnyelse våren 1984.

Programmet bör drivas av SIND med hjälp av en rådgivande program-styrelse, som inrättas av regeringen. Del bör ankomma på regeringen att närmare besluta om former och verksamhet för detta program. För riksda­gens information vill jag emellertid beskriva hur jag tänker mig upplägg­ningen av arbetet.

1 programstyrelsen bör - förutom industriella företrädare för varv, annan verkstadsindustri och svensk oljeutvinningsindustri ingå företrä­dare för bl. a. försvarets materielverk (FMV), STU, FOA, SSPA samt någon teknisk högskola och DSH. Programarbetet skall inte påverka resp. myndigheters ansvars- eller kompetensområde utan bör ses som en ex­traordinär insats under en viss period i samordnande syfte och för att genom samverkan initiera olika havsindustriella åtgärder som kan stödja varandra. Åtgärdernas verkningsgrad förstärks därigenom högst väsent­ligt.

I bilaga 7 lämnas en närmare redogörelse för norsk oljepoliitik och konsekvenserna av denna politik för svensk offshoreindustri. Mot bak­grund av den koppling som görs mellan beviljande av koncessioner och industriella utvecklingsinsatser i Norge är en representation i programsty­relsen från svensk oljeutvinningsindustri angelägen.

Medlen bör i mindre mån kunna användas även som komplement till SINDs insatser för havsindustriell utveckling inom verkets program för industriell omvandling och tillväxt. SINDs insatser bör således främja en bredare industripolitisk programinriktning och därvid komplettera STUs

Prop. 1983/84:10

15

och delvis även SSPAs huvudsakliga inriktning mot forskning och teknisk utveckling. Detta är viktigt eftersom den tekniska förnyelsen endast utgör en del av den industriella förnyelseprocessen. Jag vill särskilt betona vikten av ett samspel mellan STUs insatser för teknisk förnyelse och SINDs insatser för annan industriell utveckling.

Jag framhöll tidigare att oavsett vilket område man betraktar inom ramen för havens nyttjande - i och utanför Sverige - kommer behoven av kvalificerade tekniska syslem all finnas. Detta gäller såväl militära som civila behov. Mycket av den havsteknik som i dag tillämpas civilt härrör från tidigare militär forskning och teknikutveckling. Påtagliga berörings­punkter finns f.n. vad gäller l.ex. undervattensfarkoster, undervattens-verktyg, dykeri och inte minst metoder för spaning och sökning under vatten. Med tanke på den i stora delar förutsebara militära upphandlingen av produkter inom dessa områden finns möjligheter till samlade åtgärder. Den förstärkning som f. n. görs i fråga om ubåtsskyddsålgärder kan där­med få större industriella effekter. Olika metoder och former för breda belysningar av problem och möjligheter bör prövas. Av denna anledning är FMVs och FOAs medverkan i programslyrelsen angelägna. Som chefen för försvarsdepartementet senare kommer att framhålla är en av förutsätt­ningarna för denna samverkan att inte försvarets behov och målsättning påverkas negativt.

Ett framgångsrikt genomförande av programarbetet förutsätter ekono­misk medverkan även från industrin.

DSH bör nära följa arbetet och efter behov delta i komplettering och vidareutveckling av de olika programområdena inte minst med hjälp av det ytteriigare programunderiag som DSH f. n. arbetar fram. 1 sitt fortsatta arbete med andra programområden bör DSH ta vara på erfarenheterna från programstyrelsens arbete.

De medel som ställs till programstyrelsens förfogande kan vad gäller teknik för utforskning och tillståndskontroll av havet användas som kom­pletterande bidrag till myndigheter vid prototyputveckling baserad på svenska myndighetsbehov. Vad gäller arktisk teknik samt undervattens­teknik skall medlen användas företrädesvis i samarbetsprojekt mellan myndigheter och mellan myndigheter och företag. Området arktisk teknik får omfatta även subarktisk teknik. Medlen bör kunna användas även för sfipendier för myndighetsanställd personal till utlandsljänstgöring av bety­delse för programarbetena, liksom för en begränsad kunskapsbevakning inom polarforskningsområdet. Programstyrelsens insatser inom området arktisk teknik bör ses som första steget av en målmedveten långsiktig industriell satsning inom ramen för en sammanhållen svensk polarpolitik. Statsrådet 1.[REDACTED_EFTERNAMN] och chefen för utrikesdepartementet kommer senare att redogöra för andra delar av polarpolitiken. Den subarktiska delen torde av naturhga skäl komma att avse utvecklingsinsatser för Norska havet men kan även omfatta andra havsområden, som Berings hav och havsområdena utanför Newfoundland och Labrador.

Prop. 1983/84:10

16

De särskilt anslagna medlen bör - i sina olika användningsområden, oberoende av slutligt huvudmannaskap för prototyper o.d. - ses som statliga bidrag ulan någon särskild återbetalningsskyldighel.

Jag vill här inte göra några närmare ekonomiska eller andra avvägningar mellan de olika programområdena utan förordar att denna avvägning görs av SIND i samråd med programstyrelsen mot bakgmnd av en närmare analys av omfattningen av de insatser som redan görs inom delar av programområdena av berörda myndigheter och organ. I de delar program­arbetet kan anses utgöra kompletteringar till STUs insatser bör STUs projekt i lämpliga former kunna utgöra basen för det fortsatta arbetet.

Vad gäller programområdena vill jag därutöver nämna följande.

Den svenska havsindustriella profilen måste ligga väl i linje med markna­dens långsiktiga behov. Detta kräver ell nära samarbete mellan tillämpad forskning och industriellt utvecklingsarbete. Ju långsiktigare verksamhe­ten är desto större ansvar måste krävas av samhället vad gäller bl. a. det ekonomiska risktagandet. Sökandet efter konkreta affärsidéer och kom­mersiella tillämpningar måste i första hand ligga hos själva industrin. Jag delar emellertid SINDs och statskontorets bedömning att DSHs analys visar att det havsindustriella området är väl lämpat för målinriktade indu­stripolitiska åtgärder. Under kommande år är det nödvändigt att nya typer av produkter och tjänster tillkommer inom de svenska exportnäringarna. Här finns möjligheter inte minst inom det nu aktuella området.

En betydande andel av världens kända olje- och gasreserver finns i de arktiska och subarktiska regionerna. Exploatering och utbyggnad i dessa områden är mycket kapitalkrävande och utvecklingstakten är känslig för konjunktursvängningar och oljeprisförändringar. Tidsperspekuvet för en storskalig arktisk offshoremarknad år därför osäkert. På lång sikt torde dock de arktiska regionerna komma att spela en betydande roll i den globala energiförsörjningen. Det är angeläget att redan nu främja en svensk industriell utveckling inom området genom åtgärder som underlättar lång­siktigt tekniskt nyskapande. Risktagandet och projektens storlek under­stryker behovet av att sträva efter en sammanhållen svensk planering.

Särskilt krävande geografiska miljöer är de arktiska områdena i Alaska och Kanada, där provborrningar pågått några år och även utvinning påbör­jats. Andra områden med liknande svåra miljöförhållanden är Norska havet och i än högre grad havsområdena utanför Sovjetunionens ishavs­kust. För att exploatera fyndigheter i dessa områden krävs mera avancerad teknisk utmstning än vad som finns tillgänglig i dag.

Ett gemensamt drag för utvecklingen inom Arkfis är den successiva utvecklingen från vinteranpassad subarktisk till renodlat arktisk offshore­verksamhet. Utvecklingen kräver helt nya produkter och systemlösningar anpassade för extrema yttre miljöförhållanden. Offshoreaktiviteter i ark­fiska områden medför också behov av nya och förbättrade produkter inom många av offshoreteknikens angränsande havstekniska områden.

Prop. 1983/84:10

17

Även om hemmamarknaden på de havsindustriella områdena är liten är det angeläget att ta vara på de möjligheter som finns genom bl. a. teknik­upphandling. Med teknikupphandling avser jag i detla sammanhang ett förlopp där också utveckling ingår som en nödvändig del när en vara, tjänst eller ett system upphandlas. Det tekniska utvecklingsarbetet som ingår i förloppet kan vara omfattande och gälla tillämpning av avancerad teknik.

Speciellt bör möjligheterna till draghjälp vid utveckling av prototyper och referensanläggningar samt marknadsintroduktion med utgångspunkt i svenska fackmyndigheters behov närmare analyseras. Programmen för subarktisk och arktisk teknik samt undervattensteknik har delvis detta syfte. Programmet avseende teknik för utforskning och tillståndskontrolt av havet har detta som ett huvudändamål. Sistnämnda program syftar till en kraftsamling på utveckling av sådana avancerade system för mätning och observafion som kan ha svenska myndigheter och verk som kompe­tenta beställare och som samtidigt bedöms ha en internationell marknad. Finansiellt stöd till myndigheter för utveckling av referensanläggningar kan vara en effektiv åtgärd för industriell utveckling, eftersom det finan­siella stödet då kan kombineras med krävande beställare.

Mot bakgmnd av vad jag tidigare anfört är det uppenbart att det behövs samverkande industriella insatser från såväl samhället som näringslivet. Genom gemensam planering i ett samverkansorgan kan olika havsindu­striella åtgärder som stöder varandra initieras. Insatsernas verkningsgrad kan därigenom förstärkas högst väsentligt.

2.3.3 DSHs fortsatta program- och utvecklingsarbete

DSHs nuvarande roll och verksamhetsformer bör i stort sett bestå. DSH skall även i fortsättningen verka för samordning genom bl. a. fortsatt programarbete. Mot bakgrund av den sammanhållna syn på svensk havsre­sursverksamhet som nu läggs fram kan DSHs kommande insatser priori­teras hårdare än vad som tidigare varit möjligt. Som jag tidigare framhållit avsätts för budgetåret 1984/85 0,7 milj. kr. åt bl. a. utökad utredningsverk­samhet vid DSH.

DSH bör, genom bl. a. rådgivning, informationsspridning och övergri­pande långsiktig planering, främja havsresursverksamheten och verka för effektiva insatser inom verksamhetens olika delområden. DSH bör där­emot inte ges några operativa uppgifter.

Jag finner inte anledning att här närmare i detalj ta ställning till hur DSH i övrigt identifierar tillväxtområden m. m. i form av statistikinsamling o. d.

Som jag tidigare framhållit är det viktigt att det havsindustriella samar­betet ökar och kontinueriigt utvecklas såväl mellan myndigheter och nä­ringsliv som mellan olika företag i näringslivet. Jag framhöll också betydel­sen av att den havstekniska forskningen och utvecklingen främjas. Mot bakgrund av de rådande förhållandena i svensk havsresursverksamhet, och av att havsresurserna totalt sett blir allt viktigare, finner jag att en

Prop. 1983/84:10

18

fortsatt särskild samordning av verksamheten är motiverad. DSH har härvid även framdeles en viktig roll att spela.

Det bör också framhållas all DSH inte har till uppgift alt ta över de nuvarande myndigheternas verksamhet, planering och samordning inom resp. sektor. DSH kan i stället verka för att sådan planering samordnas när så är lämpligt och genom en nära kontakt med företag och olika myndighe­ter lämna förslag om för verksamheten gynnsamma åtgärder.

En av DSHs viktigaste uppgifter f. n. är att i samarbete med olika berörda organ ansvara för att praktiska möjligheter skapas att överblicka hela verksamhetsfältet. DSH:s uppgift är alt ansvara för att ett övergri­pande havsresursprogram fortlöpande utvecklas. DSH skall främja svensk havsutforskning och ge råd om anslagsfördelning till fackmyndigheters havsresursprogram. DSH skall vidare verka för att tekniska och personella tillgångar tillvaratas bättre på alla områden av verksamheten samt vara ett organ för samarbete mellan myndigheter och näringsliv och förmedla kon­takter på havsresursområdet. Alt tilldela DSH vissa operativa uppgifter skulle kunna motarbeta dessa funktioner.

Delegationens behov av egna medel kan, liksom f. n., begränsas till vad som fordras för dess egen utrednings-, informations- och kontaktverksam­het.

3   Hemställan

Jag hemställer att regeringen föreslår riksdagen att

1.

godkänna ett program för havsindustriell kompetensutveckling med den huvudsakliga inriktning som jag här har förordat

2.

ta del av vad jag har anfört om offshoreindustrin och åtgärder av särskild betydelse för denna.

4   Statsägda företag

4.1 Inledning

Bland de statsägda företagen är det främst Svenska Varvkoncernen som är engagerad inom offshoreindustrin.

Offshoreverksamheten svarade år 1982 för ca 30% av Svenska Varvkon­cernens försäljning. Det är främst Götaverken Arendal AB i Göteborg som har specialiserat sig på detta område. Företaget byggde från början platt­formar på licens från utomstående konstruktionsföretag men utvecklade under åren 1980-1981 en egen konstruktion för flytande, delvis nedsänk-bara (semisubmersibla) plattformar. Denna konstruktion, det s.k. GVA-konceptet, omfattar plattformar i olika storlekar och för olika använd­ningsområden baserade på samma grundidé. Plattformarna kan utrustas

Prop. 1983/84:10

19

för varierande huvudfunktioner, som borrning, bostäder, dykeri, lyft eller produktion av olja.

Den snabba ökningen av antalet färdigställda offshoreanläggningar har nu lett till att utbudet på flyttbara offshoreanläggningar överstiger efterfrå­gan med sjunkande fraktsatser och andrahandspriser som följd. Denna obalans kommer enligt flertalet bedömare att gälla till mitten av 1980-ialet.

Den försämrade marknadssituationen har Gölaverken Arendal AB för­sökt motverka genom att producera även moduler och stålkonstruktioner till anläggningar för oljeproduktion till havs. En växande andel s. k. engin-eering, dvs. försäljning av konstruktionsarbeten och tekniska konsulttjän­ster av andra slag, spelar också en viktig roll. En annan utvecklingsbar sektor, mot bakgrund av de allt strängare säkerhetsreglerna, är ombygg­nader av befintliga plattformar. Götaverken Arendal AB har försökt möta den ökande protektionismen på den internationella offshoremarknaden genom samarbete med varv i andra länder.

Kockums AB i Malmö har, utöver en stor nybyggnadsverksamhet bl. a. en avdelning för civil undervattensteknik. Avdelningens kunskap bygger till stor del på erfarenheter från den militära verksamheten. Kockums AB äger 50% och det helstatliga utvecklingsbolaget United Stirling äger 50% i ett bolag (Sub Power AB) som utvecklar energisystem för undervattens-bmk baserade på stirlingmolorn. Sub Power samverkar med ett franskt företag som utvecklar s. k. autonoma ubåtar, främst avsedda för offshore­industrin. Sådana ubåtar måste ha tillgång till ytoberoende energisystem. Slirlingprincipen, som erbjuder större friheter vid val av drivmedel och behandling av avgaser, kan möjliggöra ett sådant system.

4.2 Föredragandens överväganden

4.2.1 Vidtagna åtgärder

Chefen för industridepartementet har tidigare redogjort för den satsning på säkerhetsutbildning för offshorepersonal med 15 350000 kr. som rege­ringen gjorde tidigare i år. Jag vill framhålla att utbildningen självfallet är av mycket stor vikt, inte minst för Svenska Varvkoncernen. Götaverken Arendal AB torde bli en av de större beställarna av utbildningen bland svenska företag. Utbildningen är angelägen av rena konkurrensskäl, efter­som den utgör en fömtsättning för Götaverken Arendal AB ätt med egen personal kunna utföra bl. a. installationsarbeten i t. ex. Nordsjön.

En annan väsentlig fömtsättning för en framgångsrik försäljning av offshoreanläggningar är att säljaren kan erbjuda konkurrenskraftiga finan­sieringsvillkor.

De beslut som riksdagen fauade ijuni 1983 (prop. 1982/83: 147, NU 55, rskr 383) om vissa varvsfrågor m.m., innebar bl.a. mot bakgrund av de förändrade marknadsförutsättningarna förbättrade villkor avseende rän­testöd till offshoreindustrin. Räntan på lån till offshoreanläggningar har till

Prop. 1983/84:10

20

följd av internationella överenskommelser höjts från 8,75% till f. n. 12,9%. För att möjliggöra för svenska leverantörer att kunna erbjuda konkurrens­kraftiga finansieringsvillkor har möjlighet lill gynnsammare finansierings­villkor än normalt införts under förutsättning att ett påvisbart anbud från ett utländskt varv ger anledning till detta (s. k. matchning).

4.2.2  Ytterligare åtgärder

Mot bakgrund av dessa beslut samt de positiva effekterna av devalve­ringen anser jag att marknadsläget har förbättrats avsevärt och att förut­sättningarna är goda för en fortsatt positiv utveckling. Det är enligt min uppfattning av största vikt, inte enbart för den traditionella varvsindustrin utan även för underleverantörsledet, att aktivt delta i den fortsatta utveck­lingen.

Vad gäller möjligheterna till framåtsyftande forsknings- och utvecklings­insatser inom Svenska Varvkoncernen vill jag erinra om att riksdagen vid olika tillfällen, senast i juni 1980 (prop. 1979/80: 165, NU 69, rskr 405), ställt sammanlagt I 035 milj. kr. till Svenska Varv ABs förfogande för vissa utvecklingskostnader. Dessa medel är ännu inte förbrukade.

Jag ser f. n. ingen anledning till förslag till ytterligare åtgärder för de statliga företagens verksamhet inom havsresursområdet.

5    Hemställan

Jag hemställer att regeringen bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag har anfört om de statliga företagens verksamhet inom havsresurs­området.

Prop. 1983/84:10

21

Innehållsförteckning

1

Inledning ....................................................................... 

..... 

1

2

Föredragandens överväganden och förslag   ................ 

..... 

I

2.1 Utgångspunkter   ..................................................... 

..... 

I

2.1.1

Utvecklingen inom havstekniken m.m................ 

I

2.1.2

Offshoremarknaden m.m................................... 

2

2.1.3

Svenska havsområden   ................................... 

..... 

4

2.2 Åtgärder av särskild betydelse för offshoreindustrin         

5

2.2.1

Devalveringens effekter ................................... 

..... 

5

2.2.2

Riktade åtgärder inom fyra områden  ............... 

..... 

5

2.2.3

Säkerhetsutbildning för offshorepersonal   ...... 

..... 

6

2.2.4

Pågående och planerad myndighetsverksamhet

av havsindustriell betydelse   ........................... 

..... 

7

2.2.5

Utgångspunkter för utredningsförslagen m. m.. 

..... 

9

2.2.6

Statligt utvecklingsstöd   .................................. 

10

2.3 Förslag till åtgärder för havsindustriell kompetensutveckling  .

II

2.3.1

Finansiellt utvecklingsstöd inom STUs verksamhet  ....

13

2.3.2

Treårigt program med särskilt anvisade medel          

14

2.3.3

DSHs fortsatta program- och utvecklingsarbete        

17

3

Hemställan   ................................................................... 

.. 

18

4

Statsägda företag .......................................................... 

.. 

18

4.1

Inledning   ................................................................ 

.. 

18

4.2

Föredragandens överväganden   ............................. 

.. 

19

4.2.1

Vidtagna åtgärder   .......................................... 

.. 

19

4.2.2

Ytteriigare åtgärder ......................................... 

.. 

20

5 Hemställan   ................................................................... 

.. 

20

Norstedts Tryckeri, Stockliolm 1983

Prop. 1983/84: 10

Bilaga

Utrikesdepartementets verksamhetsområde

Prop. 1983/84:10

1

Bilaga 2

Utdrag

UTRIKESDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1983-12-15

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] såvitt avser inledningen och avsnitten 2-3 samt statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] såvitt avser avsnitten 4-5.

Anmälan till proposition om svensk havsresursverksamhet

1    Inledning

Under de senaste årtiondena med snabba politiska, ekonomiska, demo­grafiska och teknologiska förändringar av världens utseende, har havet fått en ny och ökad betydelse. Världens behov av livsmedel och råvaror har ökat. Modem teknologi har möjliggjort utforskning av havets tillgångar samt utvinning i ökande skala av dessa. Genom nya fiskemetoder fyrdubb-lades sålunda fiskuttaget mellan åren 1951 och 1971. Även havsbottens mineraltillgångar har blivit tillgängliga för utforskning och utvinning.

Den internationella havsresursverksamheten erbjuder expansiva mark­nader för svensk industri och svenska konsulter.

Den snabba utvecklingen har medfört ökande krav på den del av folkrät­ten som skall reglera havens nyttjande.

2   Föredragandens överväganden

2.1 FNs havsrättskonferenser

Vid FNs första havsrättskonferens i Geneve år 1958 antogs fyra konven­tioner: om det fria havet, om fiske och bevarande av de levande fillgångar-na i det fria havet, om territorialhavet och tilläggszonen samt om konti­nentalsockeln. Sverige har tillträtt endast den sistnämnda konventionen.

Konferensen löste inte frågorna om territorialhavsbredden och fiske­gränsen, vilka hänsköts till en andra konferens år 1960. Inte heller den kunde emellertid lösa frågorna.

Det stod klart att Genévekonventionerna var otillräckliga. År 1970 be­slöt därför FNs generalförsamling att sammankalla den tredje havsrätts-konferensen. 

I    Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 10. Bilaga 2

Prop. 1983/84:10

2

Tiden efter den misslyckade andra havsrättskonferensen känneteck­nades av en markerad tendens hos ett antal stater med oceankust al;t vidga sin nationella jurisdiktion. Denna utveckling skedde parallellt med den teknologiska utvecklingen av möjligheterna att utforska och utvinna till­gångarna i havsbotten och dess underlag.

Kontinentalsockel som juridiskt begrepp uppkom redan efter andra världskriget men fick sin närmare utformning genom 1958 års konvention om kontinentalsockeln. Denna konventions principer har kommit att till­lämpas allmänt av staterna. De gränsdragningskriterier som där fastlades blev emellertid så elastiska att de gav upphov till vad man kallar den "krypande jurisdiktionen", dvs. att staternas kontroll och jurisdiktion kryper allt längre ut i det tidigare fria havet.

Grundorsaken till den snabba och ibland kaotiska utvecklingen i havs­rätten kan således sägas vara vår tids tekniska landvinningar, som drivits fram av industrisamhällets växande behov av råvaror och andra resurser. Rättsprinciper, som varit förhållandevis fasta i 300 år och mer, har genom teknikens utveckling kommit att ändras på kort tid.

Enligl 1958 års konvention har en kuststat ensamrätt till utforskning och utvinning av kontinentalsockeln utanför sina kuster ut till ett havsdjup av 200 m eller ännu längre ut, ifall det finns möjligheter att utvinna tillgångar­na på sådana större djup. Vad gäller svenska havsområden är hela Öster­sjön, liksom Kattegatt och Skagerack, tämligen gmnda havsområden, i vilka havsbotten utgör en sådan kontinentalsockel som omfattas av kust­staternas ensamrätt.

Enligt konventionen skall avgränsningen av kontinentalsockeln mellan angränsande stater ske genom avtal mellan staterna. Som huvudregel för avgränsningen anges mittlinjeprincipen, men det sägs också att det kan finnas särskilda omständigheter, som föranleder att avsteg görs från denna princip.

Sverige har år 1968 slutit avtal med Norge om avgränsningen av konti­nentalsockeln i Skagerack, med Finland år 1972 om avgränsningen av kontinentalsockeln i Bottenhavet, Bottenviken, Ålands hav och en del av norra Östersjön samt år 1978 med Tyska Demokratiska Republiken om avgränsningen av sockeln i delar av södra Östersjön. Däremot har inte några avtal ingåtts med Sovjetunionen och Polen. Skälet härtill är främst att man inte kunnat enas om vilken betydelse, som skall tillmätas Gotland vid en avgränsning av kontinentalsockeln. Även gentemot Finland finns ett område, där avgränsning inte har skett beroende på meningsskiljaktighet om vilken betydelse, som skall tillmätas de finska Bogskären.

När det gäller sockelns avgränsning gentemot Danmark ingicks den 29 oktober 1983 en principöverenskommelse mellan Sverige och Danmark. Enligt denna överenskommelse skall gränsen vara en uträtad mittlinje, varvid full hänsyn tas till de danska öama Laesö, Anholt och Hesselö i Kattegatt liksom till Bomholm i Östersjön. Den danska ön Christiansö

Prop. 1983/84:10

3

med de övriga Ertholmarna liksom den svenska ön Utklippan har däremot tillagts endast begränsad effekt vid avgränsningen. Ett formellt avtal med Danmark om sockelns avgränsning kommer att undertecknas inom kort.

2.1.1 Ny havsrättskonvention

FNs tredje havsrättskonferens antog den 30 april 1982 en ny havsrätts­konvention. Denna, som varit under utarbetande i över tio år, behandlar både den traditionella havsrätten, som tidigare till viss del kodifierats i de fyra Genévekonventionerna från år 1958, och nyskapande element, främst en internationell ordning för utvinningsverksamhet på den del av havsbot­ten, som ligger utanför nationell jurisdiktion. För denna utvinning skall enligt konventionen en ny internationell havsbottenmyndighet inrättas.

Havsrättskonferensen arbetade länge med enhällighetsprincipen (con-sensus). Man lyckades emellertid inte upprätthålla denna princip ända till slutet. Vid omröstningen om hela konventionstexten röstade de flesta utvecklingsländerna och många industriländer, t. ex. Frankrike, Japan, de nordiska länderna, Kanada, Australien, Schweiz och Österrike för texten. Bland de fyra stater som röstade nej befann sig USA, som hade starka invändningar mot utformningen av den internationella regimen för havs­botten utanför nationell jurisdiktion. Bland dem som lade ned sina röster märktes några väststater som Västtyskland, Storbritannien, Italien och Benelux-länderna samt östblocket.

Regeringen beslöt den 2 december 1982 att Sverige skulle underteckna konventionen.

När konventionen den 10 december 1982 öppnades för undertecknade blev den omedelbart undertecknad av 119 stater, bland vilka befann sig samtliga de nordiska länderna, Frankrike, Nederländerna, Irland, Öster­rike, Grekland, Kanada, Australien, Nya Zeeland, öststaterna och ett stort antal u-länder. Bland de stater som inte undertecknade konventionen vid detta tillfälle märktes USA, Storbritannien, Västtyskland, Belgien, Italien, Spanien, Schweiz, Turkiet samt vissa latinamerikanska stater (Venezuela, Pem, Ecuador). Därefter har bl. a. Japan undertecknat konventionen.

Den nya havsrättskonventionen har stadfäst den bland statema rådande praxisen vad beträffar gränserna för territorialhaven och de ekonomiska zonerna. Sedan en tid tillbaka har staterna allt oftare utvidgat sina territo-rialhav till 12 sjömil, räknat från baslinjerna (kustlinjerna eller stiliserade linjer, som sammanbinder bl. a. de i skärgården ytterst liggande kobbarna och skären). Denna territorialhavsbredd finns nu inskriven i konventions­texten. Där finns också regeln att en s.k. exklusiv ekonomisk zon, inom vilken kuststatens ekonomiska tillgångar får sträcka sig 200 nautiska mil ut i havet räknat från baslinjerna. Många länder har nöjt sig med att inrätta en partiell ekonomisk zon i form av fiskezon, inom vilken kuststaten har ensamrätt när det gäller utforskning och utvinning av alla levande resurser. 1 den nya konventionen finns också regler för hur kontinentalsockeln skall

Prop. 1983/84:10

4

avgränsas mot det internationella havsbottenområdet. 1 bilaga 7 lämnas en översiktlig beskrivning av konventionen samt anges på karta översiktligt tänkta ekonomiska zoner i Norden.

2.1.2 Svenska intressen

Sverige hör till de kuststater som inte har gynnats av utvecklingen på det havsrättsliga området. För Sverige medför det påtagliga olägenheter att stater i vår närhet inrättar 200-milszoner. Havsområdena utanför våra egna kuster är så trånga att en svensk ekonomisk zon eller utvidgad fiskezon blir av mycket begränsad omfattning. Det har därför varit naturligt för Sverige att vid den tredje havsrättskonferensen verka för en begränsning av kust­staternas vidsträckta jurisdiktionsanspråk.

Sverige intog länge, ofta tillsammans med huvuddelen av väststaterna, ståndpunkten att en kuststat har rätt att utöva jurisdiktion över en förhål­landevis smalt bälte längs kusterna. Sverige hade sedan 1700-talet hävdat endast fyra nautiska mils bredd på sitt territorialhav. De anglosachsiska länderna, med Storbritannien och USA i spetsen, förespråkade 3-milsbred-den. Denna ståndpunkt torde de dock så småningom få överge, när nu havsrättskonventionen sanktionerat 12 nautiska mil som maximibredd på territorialhavet.

Från svensk sida har vi också varit en av de mest konsekventa föresprå­karna för principen om havets frihet. Samtidigt fick vi gradvis acceptera att länder, som för sin försöijning huvudsakligen var beroende av fisket -särskilt länderna i utvecklingsvärlden - borde ha rätt till breda zoner, genom vilka de kunde skydda sina egna utkomstmöjligheter mot exempel­vis långdistansfiskande industritrålare. I den industrialiserade världen räk­nade man till en början kanske inte riktigt på allvar med att företeelser som breda ekonomiska zoner skulle sprida sig fill vår egen del av världen. Den sedvanerättsliga utvecklingen har emellertid gått i just den riktningen.

Gmnden för Sveriges syn på havsrättsfrågorna är alltjämt principen om havets frihet. Vi värnar om den internationella vetenskapliga forskningen, som enligt svensk uppfattning inte får hindras. Vi accepterar dock och tillämpar numera även själva territorialhavsbredd om 12 nautiska mil. Likaså accepterar vi att kuststater hävdar en 200 mils ekonomisk zon eller fiskezon. För oss gäller det att tillförsäkra oss en rätt till visst utnyttjande av sådana zoner, främst för vår fiskförsöijning.

Beträffande havsbotten utanför de nationella kontinentalsocklarna vill Sverige, liksom u-länderna, att en stark internationell havsbottenmyn­dighet inrättas enligt den nya havsrättskonventionen.

Frågan om Sverige även skall ratificera konventionen bereds för närva­rande inom regeringskansliet. Av stor vikt vid denna bedömning blir där­vid dels huruvida ett stort antal andra industriländer ansluter sig, dels storieken på de ekonomiska åtaganden, som Sverige binder sig för vid en anslutning jämfört med de fördelar en anslutning skulle ge Sverige. Sverige

Prop. 1983/84:10

5

undertecknade konventionen i första hand för att bidra till att stärka den för havet gällande rättsordningen.

2.2 Svensk polarpolitik

Svensk polarpolitik berör utrikespolitiska och säkerhetspolitiska frågor liksom frågor om resursfördelning och exploatering, vidare skydds- och miljöintressen samt frågan om Sveriges position som polarforskningsna­tion. Statsrådet I.[REDACTED_EFTERNAMN] kommer senare att närmare utveckla den del av svensk polarpolitik, som berör forskningen. Industri- och näringslivs­intressena är av potentiell stor betydelse. Chefen för industridepartemen­tet har Udigare närmare utvecklat denna del av svensk polarpolifik.

Havsrätten får konsekvenser också för polarområdena. Det är angeläget att de svenska polarintressena samordnas.

2.2.1 Arktis

Norra Ishavet är ett innanhav omgivet av landmassor - Nordamerika och Eurasien, de mest befolkade kontinenterna på jorden med förhållan­devis smala ut- och inpassager. Olika intressen har betydelse i Arktis; säkerhetsintressen, exploateringsintressen, för närvarande avseende fram­förallt olja och gasfyndigheter, och miljövårdsintressen. Maktblocken gränsar Ull varandra och en betydande militär uppbyggnad och akfivitet har kännetecknat utvecklingen i området under det senaste decenniet.

Möjligheterna till en utvidgad resursutvinning är en dominerande faktor för det internationella intresset för området. Arktis bedöms ha stora olje-och gasförekomster. En stor del av dessa finns i den sovjetiska delen samt i Barents hav och Svalbards-området. Delvis ligger förekomsterna i områ­den i vilka motstridiga territorialanspråk hävdas, en faktor som kan leda till ökad internationell spänning.

I motsats fill vad som gäller för Antarktis har former för ett mer ordnat multilateralt samarbete i stort sett saknats i Arktis. Några bilaterala samar­betsprojekt bl. a. mellan Sverige och Norge på det industriella och veten­skapliga området har kommit till stånd, men regionalt samarbete mellan de arktiska och andra av området berörda stater har hittills inte gått att organisera beroende på de stora nationella, delvis motstridiga intressena i området. En fortsatt utveckling av det svensk-norska samarbetet är önsk­värt men kräver ett fastare långsiktigt svenskt engagemang. Att få till stånd ett bredare regionalt samarbete i området omfattande såväl stormakterna som mindre stater som de nordiska, är angeläget av såväl politiska som ekonomiska skäl. Miljövårds- och ekologiaspekterna kan utgöra en tänk­bar grund för ett framtida regionalt samarbete. Både från norsk och kana­densisk sida har man uttryckt intresse bl. a. för ett kontroll- och varnings­system för luftföroreningar i Arktis. 

2    Riksdagen 1983184. I saml. Nr 10. Bilaga 2

Prop. 1983/84:10

6

2.2.2    Antarktis

Antarktis är en från andra världsdelar isolerad kontinent med ett omgi­vande hav, som lidvis är istäckl. Genom Anlarktisfördragel haren interna­tionell samarbelsordning kommil till stånd för Antarktis.

Fördraget saknar beslämmelser om exploatering av naturresurserna i Antarktis. På senare år har emellertid de härmed förbundna problemställ­ningarna börjat diskuteras, vilket hittills resultat i en konvention om beva­rande av de marina levande resurserna i Antarktis (Krillkonventionen). Huvudsyftet med konventionen är att bevara de marinbiologiska resur­serna i Antarktis genom att upprätthålla balansen mellan olika biologiska arter söder om den antarktiska konvergensen, dvs. där de kalla vattenmas­sorna från södra ishavet möter de varma från nordligare hav.

Överläggningar pågår för närvarande om en ordning för exploatering av Antarktis mineralresurser. Genom att resursfrågorna aktualiserats har u- ländernas intresse för Antarktisfrågorna ökat.

2.2.3    Svenska intressen

Förhållandena i Antarktis har länge varit ganska okända för en större svensk allmänhet. 1 samband med krisen kring Falklandsöarna i Sydatlan­ten har dock de politiska och folkrättsliga omständigheterna i Antarktis tilldragit sig stort intresse.

Sverige bedrev i början av århundrandet och fram till böljan av 1950-talet vissa forskningsaktiviteter i Antarktis. Därefter har de svenska aktivi­teterna varit mycket få.

Även om det svenska intresset för polarforskning av geografiska och andra skäl främst varit inriktat på Arktis föreligger ett svenskt intresse även för antarktisforskning på grund av betydelsen av jämförande forsk­ning mellan de båda polarområdena. Samtidigt som det är ett svenskt intresse att samarbetsstrukturer av såväl bilateral som regional karaktär kommer till stånd i Arktisregionen ter det sig naturligt att Sverige ansluter sig till det redan utvecklade internationella samarbetet i Antarktis. Det är också angeläget att Sverige närmare kan följa behandlingen av resurs- och miljöfrågorna i Ajitarktisområdet.

I proposition 1983/84:79 den 8 december 1983 har regeringen underställt riksdagen frågan om Sveriges godkännande av Antarktisfördraget och konvenUonen om bevarande av de levande marina tillgångarna i Antarktis.

2.3 Biståndsverksamhet inom havsresursområdet

Delegationen för samordning av havsresursverksamheten (DSH) har tagit upp frågan om svensk biståndsverksamhet inom havsresursområdet. DSH föreslår att en inventering görs i samarbete mellan främst SIDA och DSH av behov i utvecklingsländerna av tjänster och leknik rörande havs­resursverksamhet .

Prop. 1983/84:10

7

SIDA har yttrat sig över DSHs förslag till övergripande program. SIDA stöder i allt väsentligt förslaget och framhåller att detta i många avseenden speglar frågeställningar som är grundläggande för biståndsverksamheten. DSHs avsikt att i samarbete med SIDA inventera behov i utvecklingslän­derna av tjänster och teknik av särskih intresse för svensk havsresursverk­samhet syns enligt SIDA vara välmotiverad.

Efter samråd med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] vill jag för egen del, liksom SIDA, framhålla värdet av DSHs fortsatta arbete inom området. Åtgärder för att öka inslaget av svenska varor och tjänster i biståndet är angelägna så länge inte dessa åtgärder innebär att man gör avsteg från biståndspoliti­kens grundprinciper eller på andra sätt försämrar biståndets kvalitet. Jag ser f. n. ingen anledning till förslag till direkta åtgärder.

3   Hemställan

Jag hemställer att regeringen bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag har anfört om havsrätten, polarpolitiken samt biståndsverksamheten inom havsresursområdet.

4   Svenska expansionsmöjligheter på offshoremarknaden

Havsresursverksamheten erbjuder expansiva marknader. Bredden är mycket stor inom detta högteknologiska område. Främst i anslutning till olje- och gasutvinningen erbjuds goda möjligheter för avsättning av utrust­ning och tjänster från svensk industri och svenska konsulter. Som chefen för industridepartementet tidigare framhållit och även närmare utvecklat finns inom svensk industri mycket goda fömtsättningar för att öka dess marknadsandelar på den internationella offshoremarknaden.

1 bilaga 7 redogörs för havsbottenutvinning av bl. a. andra mineraliska ämnen än olja och gas. Flertalet av dessa tillgångar, varav ett antal s. k. strategiska metaller, kan ännu inte lönsamt utvinnas. På sikt kan sådan utvinning dock bli ett viktigt komplement till råvaruförsöijningen samtidigt som vårt näringsliv kan finna nya marknader inom prospektering, utvin­ning och bearbetning av dessa metaller.

En svårighet för svenskt näringsliv att expandera inom offshoreområdet är den starka nationella protektionismen på många kontinentalsockelområ-den. En annan är att offshoremarknaden präglas av stark traditionsbun­denhet vid val av underleverantörer och teknik. Handelspolitiken och exportfrämjandeorganisationen har därför viktiga uppgifter för att främja svenska satsningar på dessa marknader.

Från svensk sida har man i såväl bilaterala som multilaterala intematio­nella sammanhang verkat för att bekämpa protektionism. Dessa strävan-

Prop. 1983/84:10

8

den skall med all kraft fortsätta. De organ som utför upphandlingarna inom offshoresektorn är som regel enskilda företag och inte myndigheter. Della bereder svårigheter då diskriminatoriska upphandlingsförfaranden skall påtalas, eftersom de internationella handelspolitiska regelverken - främst GATT-avtalet och EFTA-konventionen - inte är direkt tillämpliga på enskilda företag. Detta hindrar emellertid inte att dessa regelverk så långt som möjligt kommer att utnyttjas för att ge svenska företag rimliga konkur­rensmöjligheter på offshoremarknaden. Regelverken sätter naturiigtvis ra­mar även för de inhemska satsningarna inom offshoreindustrin.

Förhållandena på offshoremarknaden har emellertid samtidigt gjort att regeringen och Sveriges Exportråd, som en alternativ utväg, uppmanat offshoreinriktade företag att söka samarbete med företag i berörda länder. Sådant företagssamarbete kan ta olika former, från samarbetskontrakt för utarbetande av gemensamma offerter till gemensam produktutveckling, och ibland till etablerande av gemensamma företag. Erfarenheter har redan visat att sådant företagssamarbete kan vara ett effektivt sätt att motverka protektionistiska åtgärder. Företagssamarbete av denna typ ger också en-möjlighet att tränga igenom den traditionsbundenhet som råder vid val av underieverantörer och teknik.

Sveriges Exportråd och dess utlandsorganisation bistår svenska företag, när det gäller att få sådant företagssamarbete till stånd. I förhållande till Norge utgör företagssamarbetet inom offshore och energisektorn en bety­dande del av de frågeställningar, som behandlas inom ramen för den norsk­svenska blandade kommissionen under regeringsavtalet om ekonomiskt samarbete.

5    Hemställan

Jag hemställer att regeringen bereder riksdagen fillfälle att ta del av vad jag har anfört om frågor som berör svenska exportmöjligheter inom havs-resursområdet.

Prop. 1983/84:10

Innehållsförteckning

1

Inledning  ....................................................... 

.... 

1

2

Föredragandens överväganden  ........................... 

1

2.1                                                                  FNs havsrättskonferenser        

1

2.1.1

Ny havsrättskonvention .......................... 

.... 

3

2.1.2

Svenska intressen   ............................... 

.... 

4

2.2                                                                  Svensk polarpolitik        

5

2.2.1

Arktis   ................................................ 

.... 

5

2.2.2

Antarktis .............................................. 

6

2.2.3

Svenska intressen   ............................... 

.... 

6

2.3                                                                  Biståndsverksamhet inom havsresursområdet           

6

3

Hemställan   .................................................... 

... 

7

4

Svenska expansionsmöjligheter på offshoremarknaden     

7

5

Hemställan   .................................................... 

... 

8

Norstedts Tryckeri, Stockholm 19B3

Prop. 1983 84: 10

Bilada 3

Försvarsdepartementets verksamhetsområde

Prop. 1983/84:10

Bilaga 3

Utdrag

FÖRSVARSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1983-12-15

Föredragande: statsrådet Thunborg

Anmälan till proposition om svensk havsresursverksamhet

1    Inledning

Flera myndigheter inom försvarsdepartementets verksamhetsområde har uppgifter inom havsområdet. Försvar till sjöss är en viktig del av den svenska försvarsmaktens uppgifter. I freds- och neutralitetssituationer skall försvarsmakten avvisa kränkningar av Sveriges sjöterritorium. Sedan den I januari 1983 ligger också frågor om skydd av den marina miljön inom försvarsdepartementets verksamhetsområde, då räddningstjänsten fördes över från dåvarande kommundepartementet. En kortfattad redovisning av myndigheterna och deras verksamhet lämnas i bilaga 7. Räddningstjänsten och vissa därmed sammanhängande frågor tas dessutom kortfattat upp i bilagd redovisning (se underbilaga 3:2).

Delegationen för samordning av havsresursverksamheten (DSH) har inom försvarsdepartementets område främst tagit upp frågor som rör forskning och dykeriutbildning. Jag kommer därför i det följande att hu­vudsakligen behandla dessa frågor.

1.1 Beskrivning av inriktning m. m. av havsteknisk forskning och utveckling inom försvarssektorn

Totalförsvaret ställs ständigt inför krav på förnyelse och förändring. Takten i den tekniskt-vetenskapliga utvecklingen är hög och detta gäller inte minst den militärtekniska utvecklingen.

Forskningen har betydelse för våra möjligheter att identifiera tekniska utvecklingsriktningar och förändringar i omvärlden och att analysera dessa förändringars möjliga konsekvenser för oss, såväl försvarstekniskt som säkerhetspolitiskt. Vi måste därvid ha förmåga att självständigt beskriva både möjliga framtida hot mot vårt land och utvecklingsmöjligheter för försvaret. 

I    Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 10. Bilaga 3

Prop. 1983/84:10

2

De olika typer av vapen och vapensystem m. m. inom försvarssektorn har slor komplexitet. Det finns därför behov av forskningsstöd i fråga om olika -grundläggande  vetenskapsområden (t.ex.  humanfysiologi,  mekanik,

materialforskning),

-

tekniska tillämpningsområden (t. ex. vapen och dess verkan),

-

systemtekniker (t. ex. värderingsmetoder för utformning av vapen- och skyddssystem).

Inom försvarsdepartementets område görs f. n. stora insatser för att åstadkomma ett bättre skydd mot främmande ubåtar i Sveriges kustområ­den. I första hand är syftet att, inom ramen för en långsiktig utveckling, på kort sikt anskaffa utrustningar och system för spaning mot samt identifi­ering och bekämpning av utbåtar. På längre sikt förväntas nu påbörjade mer förutsättningslösa forskningsinsatser och studier komma att skapa förutsättningar för ytterligare förbättrat utbåtsskydd.

Allmänt gäller att forskningsinsatsema för närvarande främst har an­knytning till utveckling av ubåtar, ubåtsjaktsystem, minor och torpeder.-Bland aktuella forskningsområden med havsteknisk anknytning kan t. ex. följande nämnas.

Forskningen inom hydroakustikenär knuten till ett antal områden, främst utveckling av nya hydrofoner, datoranvändning i hydrofonsystem och torpedmålsökare, analys av signaler och reflexer från föremål under vattenytan samt studier av Östersjöns ljudutbredningsegenskaper.

Inom det hydrooptiska området är forskningsverksamheten främst inriktad på lasersystem för spaning mot föremål under vattenytan, utveck­ling av sensorer för användning på obemannade undervattensfarkoster, utveckling av förbättrade navigeringshjälpmedel för dykare och utveckling av kommunikationsutmstning som bygger på fiberoptik. Forskningen inom dessa områden berör också delvis tillämpningar för fjärrstyrd teknik vid undervattensverksamhet, t. ex. arbetsoperationer med Qärrstyrda far­koster.

Forskningen inom dykeri/navalmedicin har hittills främst varit inriktad på att förbättra dykares uthållighet och effektvitet vid dykning på varierande djup t. ex. genom utnyttjande av olika andningsgaser samt på utveckling av effektivare personlig utrustning. Fortsatta forskningsupp­gifter inriktas främst som stöd för ubåtsräddning, bl. a. insatser vid indivi­duell räddning från stora djup.

1.2 Omfattningen av den havstekniska forskningen vid försvarets forsk­ningsanstalt (FOA)

FOAs anslagsfinansierade forskning inom det havstekniska området genomförs i enlighet med planer som upprättas i samråd med berörda myndigheter inom försvarssektom, främst chefen för marinen (CM) och

Prop. 1983/84:10

3

försvarets materielverk (FMV). Planerna ses över varje år och redovisas i FOAs forskningsplaner. Förutom denna verksamhet genomför FOA även inläktsfinansierad forsknings- och utredningsverksamhet m. m. på uppdrag av bl. a. myndigheter från sektorer utanför totalförsvaret. Sådana uppdrag får tas om de medför positiva effekter för den försvarsinriktade forskning­en och medverkar till en vitalisering av denna.

Såväl den intäktsfinansierade verksamheten som den anslagsfinansiera­de forskningen koncentreras till tillämpad forskning med inslag av grund­forskning och utvecklingsarbete.

FOAs civilt inriktade havstekniska forskning har hittills i stor utsträck­ning bedrivits inom ramen för samarbetsavtal mellan FOA och styrelsen för teknisk utveckling (STU). Den övergripande ledningen utövas av en särskild styrgmpp med representanter för FOA och STU. Samarbetsavta­len mellan FOA och STU har syftat bl. a. till alt utveckla FOAs kompe­tens, främst avseende undervattensteknik i offshore-tillämpningar. Inrikt­ningen och valet av projekt har gjorts mot bakgrund av försvarssektorns behov av kunskapsuppbyggnad. Den närmare preciseringen har därefter baserats på STUs uppfattning om industrins behov av system och pro­dukter av tekniskt och ekonomiskt intresse. Genom förbättringen av en marknadsanpassad kompetens bedöms förutsättningarna öka för att FOA skall kunna erhålla forskningsuppdrag direkt från industrin.

Exempel på olika havsteknikprojekt m. m. med främst civil användning framgår av bifogad redovisning (se underbilaga 3:1).

1.3 Samverkan inom havsresursområdet mellan försvaret och övriga sam-hällssektioner

1.3.1 Utredningsförslag

I sitt förslag till övergripande program för svensk havsresursverksamhet anför DSH att den kompetensutveckling inom vissa myndigheter och statliga forskningsorgan som f. n. pågår, bör utnyttjas i vidgad omfattning. Kompetensen bör utnyttjas för exportuppdrag och inom biståndsverksam­heten. Möjligheterna att genom kombination av statlig och industriell kompetens skapa större s.k. joint ventures bör också vidgas. För vissa myndigheter finns formerna givna och i varierande utsträckning finns även resurser ställda till förfogande. Andra myndigheter saknar inte bara former och resurser för marknadsföring av sin havsresurskompetens, de saknar också i sin instmktion incitament till kommersiell verksamhet. Detta gäller enligt DSH bl. a. CM och FOA, myndigheter med betydande resurser för den havsindustriella sektorn. DSH föreslår därför att ett aktiebolag bildas för kommersialisering och marknadsföring av FOAs kompetens inom här­för speciellt lämnade områden. En möjlig vidgning till att även innefatta delar av marinens resurser vid marinens dykericentmm (MDC) bör för­utses, 

ti    Riksdagen 1983184. I saml. Nr 10. Bilaga 3

Prop. 1983/84:10

4

DSH föreslår vidare att frågan om utbildning av yrkesdykare för den civila sektorn utreds av DSH och marinen i samråd med berörda intressen­ter.

I en rappori om havsforskningens resurser och organisalion föreslår statskontoret att en bättre samordning av verksamheten mellan MDC och FOA (institutionen för navaimedicin) eftersträvas och utgår ifrån en ge­mensam plan för den långsiktiga verksamheten.

1.3.2 Remissinstanserna

Flera remissinstanser är kritiska till förslaget om bolagsbildning. FOA anför att möjligheterna för marknadsföring av FOAs kompetens förbättras bl. a. i och med att den intäktsfinansierade verksamheten bedrivs inom ramen för ett I OOO-kronorsanslag. STU avstyrker förslaget om bildandet av ett FOA AB eftersom detta sannolikt inte löser nuvarande problem. Swedocean anser ambitionen att marknadsföra statlig kompetens vara vällovlig. Nya bolagsbildningar bör dock undvikas. Myndigheterna bör låta undersöka vilken specifik kompetens som har kommersiell använd­ning. Marknadsföring kan sedan ske genom etablerade privata eller statliga företag.

Av de remissinstanser som har kommenterat de övriga förslagen är flertalet positiva. CMs principiella inställning är att de resurser som ska­pats inom marinen för att åstadkomma effektivare och säkrare dyksystem och ubåtsräddningssystem skall kunna utnyttjas även utanför försvaret. Villkor härför är dock att huvuduppgiften - en effektiv marin förbandspro­duktion inte störs vare sig tids- eller kostnadsmässigt.

2    Föredragandens överväganden

Inledningsvis vill jag framhålla att alla möjligheter till samordning och samverkan mellan försvaret och övriga samhällssektorer bör tas till vara under fömtsättning att de kan ge besparingar eller medföra ett bättre utnyttjande av befintliga resurser.

Jag vill dock erinra om att försvarets resurser har dimensionerats utifrån försvarets behov och därför i första hand skall användas för planerade uppgifter. Om samverkan med övriga samhället medför krav pä utökad verksamhet och därmed ökade resurser måste särskilda medel tillföras så att kostnadstäckning erhålls. De militära kraven på bl. a. en effektiv för­bandsproduktion måste också tillgodoses.

Inom försvaret bedrivs havsteknisk forskning främst vid FOA. Utveck­lingsarbete utförs i huvudsak inom svensk industri på uppdrag av bl. a. FMV.

Den havstekniska forskningen vid FOA bedrivs vid flertalet av myndig­hetens huvudavdelningar. Forskningen omfattar ca 30 personår och berör

Prop. 1983/84:10

5

främst områdena hydroakustik, hydrooptik, navaimedicin. seismik och bioteknologi. Verksamheten är uppbyggd och inriktad för alt motsvara totalförsvarets behov av forskningsunderiag. FOAs kompelens inom om­rådet är av stort intresse för försvaret. Bl. a. har marinen en omfattande verksamhet med anknytning till havstekniska frågor inriktad mot upptäckt och bekämpning av ubåtar. Det är enligl min mening väsentligt att kompe­tens inom detta område behålls inom försvaret.

Det havstekniska området lämpar sig enligt min mening väl för samver­kan mellan försvaret och övriga samhället. En viss samverkan sker idag med olika civila uppdragsgivare främst utifrån tillämpningar av avtal mel­lan FOA och STU. Förberedelser pågår för att vidga samverkan med civila intressenter. Exempel på detta återfinns inom dykeriverksamheten samt den arktiska havstekniken. Chefen för industridepartementet har tidigare föreslagit ett särskilt program för havsindustriell kompetensutveckling inom vilket bl. a. FMVs och FOAs medverkan är angelägen.

Inom ramen för FOAs intäktsfinansierade verksamhet finns det möjlig­heter för myndigheten att marknadsföra sin kompetens och att åta sig uppdrag mot full kostnadstäckning. En förutsättning för den intäktsfinan­sierade verksamheten är dock ytterst att den skall medföra positiva effek­ter för den försvarsinriktade forskningen och l.ex. bidra lill kompetens­uppbyggnad och effektivare utnyttjande av kunnande inom områden av betydelse för totalförsvaret. Jag anser att detta blir fallet vid ett utnyttjan­de av FOAs resurser inom havsteknikområdet också för civila ändamål och ser därför positivt på ett sådant utnyttjande.

Fr. o. m. den 1 juli 1983 redovisas den intäktsfinansierade verksamheten vid FOA under ett särskilt s. k. 1 OOO-kronorsanslag. Förutsättningarna är därmed enligt min uppfattning gynnsamma för att utnyttja FOAs kompe­tens och resurser för civila ändamål. Jag kan därför inte se något skäl till att nu bilda ett särskilt bolag för marknadsföring och kommersiellt utnytt­jande av FOAs kompetens.

Jag vill erinra om att vissa frågor rörande statliga myndigheters tjänste­export regleras i förordningen (1981:673) med vissa bestämmelser för statlig myndighets affärsdrivande verksamhet i utlandet. Sådan export bör kunna omfatta sådana tillämpningar inom det havstekniska området vilka huvudsakligen är av civilt intresse. Vid överväganden om tjänsteexport för försvarets myndigheter måste dock särskild uppmärksamhet ägnas åt bl. a. säkerhetspolitiska förhållanden och sekretesskyddsfrågor. FOA har inte något generellt bemyndigande att marknadsföra och utföra affärsmässig verksamhet i utlandet, eftersom den nämnda förordningen inte är tillämplig på FOA. För FOAs del gäller därför att FOA vid mera omfattande utlands­uppdrag skall begära godkännande hos regeringen i varje särskilt fall.

Vid MDC bedrivs verksamhet med tryckkammarutmstning för metod-och materielutveckling inom dykeriområdet, dykeriutbildning och naval-medicinsk forskning. Jag har inte något att erinra mot förslaget att MDCs

Prop. 1983/84:10

6

kvalificerade utrustning utnyttjas mer genom samordning mellan marinen och FOA, bl. a. i form av en gemensam långtidsplanering. Enligt vad jag har erfarit har FOA och marinen redan påbörjat en utredning om ett sådant fördjupat samarbete. Jag anser också att möjligheterna att utöka de civila engagemangen vid MDC bör prövas. Det är önskvärt alt tillgänglig kompe­lens och teknisk kapacitet vid MDC utnyttjas under förutsättning att förbandsproduktion m. m. inte störs och att full kostnadstäckning erhålls.

Med utgångspunkt i samarbetet mellan FOA och STU har FOA kunska­per som väl bör passa aktuella industriella behov om kompletterande resurser ställs till havsresursforskningens förfogande. Det kan, som jag ser det, vara lämpligt att fördelningen av dessa resurser görs på ett sådant sätt att existerande forskningskapacitet l.ex. inom FOA och MDC utnyttjas framför att kompetens byggs upp inom helt nya institutioner. Ett gemen­samt utnyttjande av samhällets forskningsresurser inom det havstekniska området bör grundas på ett samarbete, där företrädare för olika intres­seområden medverkar. En sådan samverkan tillämpas inom totalförsvaret vid inriktningen av den gemensamma försvarsforskningen.

Jag finner det värdefullt att försvarets verksamhet inom det havstek­niska området följs upp. Jag avser därför ta inifiafiv till en årlig redovisning av verksamhet inom försvarssektorn som kan vara av intresse för samver­kan med civila intressenter. Av redovisningen skall framgå planer för materielanskaffning, forskning och utveckling samt åtgärder för samver­kan med universitet, högskolor och industri. Vidare skall erfarenheter av de tillämpade samverkansformerna redovisas.

3   Hemställan

Jag hemställer att regeringen

bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag har anfört om samver­kan inom havsresursområdet mellan försvaret och övriga sam­hällssektorer.

Prop. 1983/84:10

7

Underbilaga 3:1

Exempel på särskilda havsteknikprojekt m. m.

(Avsnittet beskriver i första hand FOAs verksamhet)

Civilt inriktad havsteknisk forskning

De planer för havsteknikverksamheten med civila tillämpningar inom FOA som utarbetats och beslutats av FOA och STU gemensamt har i ökad utsträckning tagit fasta på projekt som bedömts kunna leda till färdiga syslem eller prototyper i närtid för vidare överföring till kommersiellt utnyttjande.

För innevarande budgetår bedrivs verksamheten inom FOA/STU-avta-let i form av ett antal projekt av vilka de vikfigaste är:

-

Navigering i plattformsstmkturer

-

Seismisk prospektering

-

Lokalt optiskt navigeringssystem

-  Fiberoptiskt analysinstrument (förstudie)

-  TV-kamera med CCD-teknik (förstudie)

-  Hydrox (väte-syrgasblandning) som andningsgas för dykare

-  Energiproduktionssystem under vattnet.

Inom området undervattensnavigering sker ett flertal sammanhängande satsningar. I samband med erforderliga omfattande inspektions- och un­derhållsarbeten av oljeplattformar noterade FOA för något år sedan den nästan totala avsaknaden av effektiva hjälpmedel för navigering och posi-tionering av farkoster och dykare vid genomförandet av dessa operationer. Efter en inledande marknadsundersökning inleddes våren 1983 tillsam­mans med Det norske Veritas (DnV) ett utvecklingsarbete med visst eko­nomiskt stöd från Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Forskningsråd (NTNF) i Norge och STU i Sverige. Arbetet syftar till framtagning och utvärdering av en försöksutrustning för navigering av farkoster/dykare inuti och i omgivningen av undervattensstmkturer. I en kommande etapp skall en prototyp i full skala utvecklas för test på plattform i Nordsjön.

Samarbetet mellan FOA och STU har bl. a. resulterat i demonstrations­prototyper dels av ett stereo-TV-system för undervattensbmk, dels ett hydroakustiskt precisionsnavigeringssystem. Båda systemen har överförts lill ett svenskt företag, som fått licens för marknadsanpassning och mark­nadsföring.

Forskningen angående hydrox som andningsgas har innefattat försök med djur och skall nu gå in i en fas med människor som försöksobjekt. Resultaten av verksamheten hittills har rönt internationell uppmärksam­het. Navalmedicinsk forskning med civil fillämpning bedrivs dessutom inom områdena dekompression, arbetsdykning på djupområdet 20-70 m samt ergonomi.

Prop. 1983/84:10

8

Den forskning som länge bedrivits rörande seismiska metoder för indi­kering av kärnvapenexplosioner har under senare år kommit att få också andra tillämpningar. En sådan är seismisk prospektering av olja fill lands och i havet. Diskussioner förs nu med norska offshore-företag om tillämp­ning av de vid FOA utvecklade metoderna.

För civil sjömätning driver FOA ett projekt tillsammans med det norska Institutt for kontinentalsokelundersökelse (IKU) för utveckling av ett inte­grerat hydrografiskt system där både avancerad hydroakutslisk och hy-drooptisk apparatur (laser) avses ingå. Ekonomiskt stöd erhålls av Nordisk Industrifond, NTNF och STU. Intressenter är sjöfartsverken i Sverige, Norge, Finland och Danmark.

Ett annat exempel på nu löpande projekt är både hydroakustisk och hydrooptisk teknik utnyttjas är konstmktion och test av ett integrerat system för Isbergsdetektering. Arbetet genomförs i samarbete med Göta­verken-Arendal AB och Broströms Rederi AB och stöds delvis av STU.

Inom miljöområdet studerar FOA på uppdrag av STU hur oljeutsläpp förändras i marin miljö. Generellt finns inom miljöområdet kompetens inom FOA vad beträffar ekologiska och toxikologiska undersökningar, modellbeskrivningar för hur miljögifter sprids i naturen, miljökrav i slutna miljöer som undervattensfarkoster etc.

Bland utvecklingsarbeten med både civil och militär användning kan nämnas prov med flygburen djupsonderande laser för militär undervattens-spaning och civil sjömätning. För närvarande diskuterar FOA med FMV och CM utveckling av en avancerad sådan utmstning. Parallellt med denna systemutveckling har en kunskapsbas angående siktförhållanden i våra kustvatten byggts upp. Denna bas är väsentlig för att bedöma möjligheten att utnyttja lasersystemet vid olika platser och årsfider. Vidare ingår ut­veckling av fältmässig apparatur för mätning av vattnets optiska paramet­rar, mätningar på platsen samt jämförande prov med utnyttjande av satel­litdata för att kunna fa översiktlig täckning. Parallellt utvecklas modeller för laserljusets utbredning i vatten.

FOA bedriver också forskning och utveckling avseende material och utmstning för användning i särskih kall miljö. Såväl passiv isolering som aktiv uppvärmning har prövats.

Exempel på samverkan inom havsforskningsområdet

Nationella kontakter

Huvuddelen av den civilt inriktade havstekniska forskningen vid FOA bedrivs inom ramen för ett samarbetsavtal med STU. Samverkan med andra myndigheter förekommer t. ex. också med Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHI) och marintekniska institutet. Experter från FOA har medverkat i DSHs forskningsprogram för utredningar om t. ex. arktisk havsteknik. Samverkan med industrin är under stark utveck-

Prop. 1983/84:10

9

Ung. FOA har kontakt med de företag i landet som är aktiva inom de områden där FOA bedriver havsteknisk forskning. FOA har, ofta i samar­bete med STU, informerat svenska industriföretag om försvarets resurser och kompetens.

Inom flertalet av de områden, där FOA bedriver havsteknisk forskning, gäller att motsvarande verksamhet inte bedrivs vid svenska universitet eller högskolor. Samverkan med universitet och högskolor är således begränsad. Chalmers tekniska högskolas (CTH) arbetsenhet för undervat­tensteknik kan på sikt få betydelse för de tillämpade forskningsprojekt, som bedrivs inom sektorn (t. ex. inom dykeriområdet). Även Tekniska högskolans (KTH) opfikinstitution har ur FOAs synvinkel värdefull kom­petens. Kontakterna med Karolinska institutets institution för baromedi­cin är sedan länge väl etablerade.

Samverkan inom den militärt inriktade havstekniska forskningen sker huvudsakligen mellan CM, FMV och FOA. Kontakterna med industrin inom detta område hålls samman av FMV. Bl. a. sker ett omfattande samarbete inom dykerimedicin och undervattensteknikområdet. Som ex­empel inom det senare området kan nämnas forskning och utveckling avseende undervattensteknik, fasta och rörliga spaningssystem under vat­ten samt undervattensvapen.

Internationella kontakter

Genom internationella kontakter har basen för FOAs analyser av off-shoremarknadens behov och villkor vidgats. Samverkan med STU har medfört en ökad internationalisering i projektarbetet vid FOA. Direktkon­takter har därvid tagits med utländska forskningsinstitutioner och med offshore-relaterade företag. Ett värdefullt kontaktnät har skapats i Norge. FOA har även haft personal vid utländska forskningsinstitutioner. De intemationella kontakterna bedöms som nödvändiga för projektering och marknadsföring av utvecklade system och prototyper.

Under senare år har också avtal träffats med utländska institut och organisationer om konkreta utvecklingsprojekt. Samarbete pågår med or­ganisationer och företag i USA, Kanada och Australien, bl. a. avseende laserbatymetri för sjömätning.

Prop. 1983/84:10

10

Underbilaga 3:2 Räddningstjänsten och vissa därmed sammanhängande frågor

Räddningstjänsten vidtar åtgärder för att minska skadeverkningarna för den marina miljön när utsläpp har inträffat. För detta ändamål krävs en effektiv beredskap för snabba bekämpningsinsatser Ull sjöss och på strän­derna. Detta förutsätter bl. a. särskilda fartyg och särskild utmstning i övrigt, utbildad och övad personal samt en effektiv och samordnad organi­sation. Vidare krävs resurser för sanering av stränder efter del att själva bekämpningsarbetet har avslutats. Valet mellan alternativa bekämpnings-och saneringsmetoder sker med beaktande av miljösynpunkter. Särskilt skydds värda områden prioriteras vid bekämpningsarbetet.

Enligt brandlagen (1974:80) svarar vaije kommun för räddningstjänsten i kommunen. Räddningstjänst definieras enligt lagen som en verksamhet som syftar till att vid brand, oljeutflöde, ras, översvämning eller annat nödläge avväija eller begränsa skada på människor eller egendom eller i miljön. Kommunerna är emellertid inte ansvariga för att bekämpa olja eller andra skadliga ämnen till havs, i kustvattnen eller i Vänern och Mälaren. Denna uppgift ankommer sedan år 1970 på tullverkets kustbevakning.

Ansvaret för räddningstjänstingripanden mot miljöskadliga utsläpp som har skett till sjöss är således fördelat mellan kommunerna och tullverkets kustbevakning. Ansvarsgränsen är i princip strandlinjen. Ett undantag härifrån är hamnområde, för vilket kommunen har ansvaret.

Det internationella samarbetet för att dels förebygga utsläpp av olja, dels möjliggöra att olika länders resurser kan samlas för att bekämpa ett utsläpp har stor betydelse från räddningstjänstsynpunkt. Vad gäller samiarbete i fråga om bekämpning av marina föroreningar förekommer nordisk samver­kan inom ramen för 1971 års Köpenhamnsavtal. Inom Nordsjöområdet förekommer ett motsvarande samarbete mellan de åtta strandstaterna en­ligt 1969 års Bonnöverenskommelse. En reviderad Bonnöverenskommelse har nyligen undertecknats. De sju Östersjöstaterna samarbetar enligt 1974 års Helsingforskonvention om skydd för Östersjöns marina miljö. Ett mera vidsträckt samarbete förekommer dessutom inom FNs fackorgan för tek­niska sjöfartsfrågor (IMO).

Genom samarbetet får länderna tillfälle att utbyta erfarenheter om be­kämpning av marina föroreningar och tillgodogöra sig forskningsresultat i andra länder. Samarbetet har också direkt betydelse från beredskapssyn­punkt eftersom andra länders resurser kan komma till hjälp när det behövs. Det praktiska arbetet syftar till att utveckla och nå överenskommelser om rutiner för rapportering och operativ samverkan. Vid gemensamma öv­ningar prövas denna planläggning. Del nordiska samarbetet har av natur­liga skäl kommit längst och verkar pådrivande på det samarbete som förekommer med andra länder.

Prop. 1983/84:10

II

Innehållsförteckning

1 Inledning ....................................................................... 

..... 

1

1.1............................................................................. Beskrivning av inriktning m.m. av havsteknisk forskning och

utveckling inom försvarssektorn  .............................. 

1

1.2

Omfattningen av den havstekniska forskningen vid försvarets forskningsanstalt (FOA)       

2

1.3

Samverkan inom havsresursområdet mellan försvaret och

övriga samhällssektioner   ....................................... 

..... 

3

1.3.1

Utredningsförslag   ........................................... 

..... 

3

1.3.2

Remissinstanserna    ........................................ 

..... 

4

2

Föredragandens överväganden  ................................... 

..... 

4

3

Hemställan   ................................................................... 

6

Underbilaga 3:1 Exempel på särskilda havsteknikprojekt m. m.    .

7

3:2 Räddningstjänsten och  vissa därmed  samman­

hängande frågor   .................................. 

....... 

10

NersteAs Tryckeri, Stockttelm 1983

Prop. 1983/84:10

Bilaga 4

Utbildningsdepartementets verksamhetsområde

Prop. 1983/84:10

1

Bilaga 4

Utdrag

UTBILDNINGSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1983-12-15

Föredragande: statsrådet 1.[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition om svensk havsresursverksamhet

1    Marin naturvetenskaplig forskning

1.1      Inledning

Delegationen för samordning av havsresursverksamheten (DSH) har i sitt program definierat naturvetenskaplig havsforskning som gmndforsk­ning och tillämpad forskning inom följande områden: fysisk och kemisk oceanografi, marin biologi och marin geologi, vartill kommer undersök­ningsverksamhet inom dessa områden för utforskning och skydd av havs­miljön.

1.2      Grundforskning

För gmndforskningen svarar i första hand institutioner vid våra universi­tet och högskolor. Den marina inriktningen återfinns t. ex. i ett antal naturvetenskapliga institutioner vid universitetet i Göteborg (ibland ge­mensamma med Chalmers tekniska högskola, CTH). Till universitetet i Göteborg är även landets enda institution för oceanografi förlagd. Ett särskilt centmm för marin forskning och teknik i Göteborg har bildats för att samordna den marina verksamheten vid universitetet och CTH.

Askölaboratoriet vid universitetet i Stockholm utgör en institution helt inriktad mot marinbiologisk forskning. I övrigt pågår marint inriktad forsk­ning i varierande utsträckning jämsides med annan naturvetenskaplig forskning vid de flesta universiteten. Flertalet universitet har vidare egna stationer för i första hand utbildning med marinbiologisk inriktning, dit även viss forskning är förlagd.

Kristinebergs marinbiologiska laboratorium, som ägs av Vetenskaps­akademien (KVA), har en mindre egen forskarstab. Hit förlägger vidare ett större antal högskoleforskare periodiskt sin verksamhet.

Vid sidan av reguljära medel via högskolans fakultetsanslag utgör natur­vetenskapliga forskningsrådet (NFR) huvudfinansiär för gmndforskning-

I    

Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 10. Bilaga 4

Prop. 1983/84:10

2

en. Därtill kommer vissa bidrag från skogs- och jordbrukets forskningsråd (SJFR) och forskningsrådsnämnden (FRN). KVA har visst bidrag via statsbudgeten, bl. a. för stöd till Krislinebergslaboratoriet.

1.3 Tillämpad forskning och utvecklingsarbete

Tillämpad forskning och verksamhet av undersökande och kartläggande karaktär inom del marina området ingår som myndighetsuppgift för fiskeri­styrelsen, naturhistoriska riksmuseet, Sveriges meteorologiska och hydro­logiska institut (SMHl) och statens naturvårdsverk (SNV), som tillsam­mans svarar för huvuddelen av den tillämpade verksamheten. Sådan verk­samhet finns dessutom vid institutet för vatten- och luftvårdsforskning (IVL) som utöver uppdragsmedel finansieras gemensamt av staten och den privata industrin i form av en stiftelse.

Vid sidan av verksamheten inom myndigheten utgör SNV den viktigaste anslagsgivaren för tillämpad miljöforskning, men även vissa länsstyrelser och primärkommuner bidrar med resurser för regionalt inriktade projekt främst av undersökande karaktär. För utförandet svarar dels högskoleba-serade forskare, dels forskare vid andra myndigheter och institutioner.

1.4 Utredningsförslag

I sitt förslag till övergripande program för havsresursverksamheten (DSH 1982: 1) har DSH tagit upp följande förslag vad gäller naturveten­skaplig havsforskning.

1.

DSH föreslår att delegationen i samarbete med FRN och berörda intressenter fortsätter det inledda arbetet med effektiviseringsåtgärder inom området. DSH avser därvid att studera problem och peka ut områden där insatsbehoven är stora.

2.

DSH avser vidare att bilda en samordningsgrupp av berörda intres­senter.

Den av statskontoret i samråd med DSH och berörda intressenter ge­nomförda undersökningen för att effektivisera resursutnyttjandet inom marin forskning (statskontoret 1982:34) innehåller följande förslag.

3.

Marinbiologisk forskning med visst områdesansvar bör utvecklas vid s.k. baslaboratorier.

4.

Dessa laboratorier bör i första hand utvecklas vid Askölaboratoriet, vid det av statskontoret föreslagna samlokaliserade laboratoriet vid Kristi-neberg, vid Norrbyn samt i andra hand vid IVL i Karlskrona.

5.

En diskussion bör inledas om baslaboratoriemas uppgifter och funk­tion.

Remissinstanserna

De remissinstanser som kommenterat de två inledande förslagen ger uttryck för en splittrad opinion. Ingen av instanserna är odelat positiv till

Prop. 1983/84:10

3

DSHs förslag och avsikter i dessa hänseenden, men ingen är heller odelat negativ. Bl. a. anser vissa instanser att en alltför stark styrning av grund­forskningen inom området bör undvikas.

Vad avser förslaget om inrättande av s. k. baslaboratorier med visst regionalt ansvar är remissinstanserna positiva eller finner uppslaget som sådant intressant. Man pekar i sammanhanget på behovet av en tvärveten­skaplig kompetens vid dessa laboratorier. Vidare har man pekat på alt behovet av resurser inte klart har redovisats. Endast fiskeristyrelsen av­styrker att baslaboratorier utvecklas och anser att den övergripande mål­sättningen för den marina forsknings- och undersökningsverksamheten försl bör klariäggas. Vissa alternativ lill geografisk förläggning läggs fram, varav det framgår att SNVs egen laboratorieverksamhet inte diskuterats i sammanhanget.

1.5 Föredragandens överväganden

Statskontoret har i sin karaktäristik av den naturvetenskapliga forsk­ningen inom det marina området presenterat en splittrad bild med många agerande på såväl den utförande som den finansierande sidan. Intrycket skapas delvis, vilket några remissinstanser framhållit, av det förhållandet att statskontoret här inbegripit inte bara grundforskning och tillämpad forskning utan även verksamhet av mer utredande och registrerande ka­raktär. Detta förhållande bör emellertid inte enligt min mening utesluta ett ökat samarbete mellan samtliga berörda intressenter. En samordnings­grupp av det slag som DSH föreslår bör kunna bidra till att definiera områden som kräver ett mera tvärvetenskapligt angreppssätt och föreslå samarbetsmöjligheter därvidlag. Vidare bör behovet av grundforskning med direkt betydelse för den tillämpade forskningen samt ökade möjlighe­ter till samordning av den inom olika myndigheter bedrivna tillämpade forskningen kunna klarläggas.

DSH anmäler i sitt övergripande program sin avsikt att inrätta en sam-ordningsgmpp för svensk tillståndskontroll med syfte att inför den planera­de forskningspropositionen år 1984 lägga fram ett beslutsunderlag för programutveckling och åtgärdsbeskrivning som berör den naturvetenskap­liga havsforskningen. De remissinstanser som yttrat sig över DSHs förslag har emellertid redan nu pekat på några typer av angelägna åtgärder för att öka den gmndläggande naturvetenskapliga kunskapen inom det marina området. Man upplever att fördelningen av resurser mellan gmndläggande och tillämpad forskning är ofördelaktig för den gmndläggande delen. Me­del för doktorandtjänster inom området anses vidare som angelägna.

Jag avser därför att i samråd med chefen för utbildningsdepartementet i den proposition om forskning m.m. som regeringen avser att förelägga riksdagen våren 1984 återkomma med vissa förslag som berör den marint inriktade naturvetenskapliga grundforskningen.

Prop. 1983/84:10

4

Vad gäller förslagen om inrättande av baslaboratorier med regionalt ansvar för insamling och bearbetning av data med betydelse främst för miljövårds- och miljökontrollaspekter finner jag efter samråd med cheferna för utbildnings- och jordbruksdepartementen det värdefullt att ett närmare klariäggande sker i vad mån som tillgängliga marint inriktade laboratorier och deras resurser i form av grundläggande kunskaper, utmstning, båtar etc. kan utnyttjas för ett ökat utbyte av regionalt inriktade undersöknings­program.

Som framgår av statskontorets förslag liksom av remissinstansemas yttranden i denna del, krävs ytterligare diskussion om de tilltänkta basla­boratoriernas uppgifter och funktion. Med utgångspunkt i dessa diskussio­ner bör vidare behovet av omfördelning av tillgängliga resurser belysas.

Mot denna bakgmnd bör statskontoret i samråd med berörda myndighe­ter samt företrädare för den grundläggande marint inriktade naturveten­skapliga forskningen ges i uppdrag att inkomma med förslag som avser baslaboratoriemas uppgifter och funktion. Ett ställningstagande till inrät­tande av baslaboratorier får sedan ske med utgångspunkt i dessa förslag.

2    Polarforskning

2.1 Inledning

De svenska intressena för polarforskning kanaliseras i första hand ge­nom KVA, som utgör kontaktorgan med flera internationella forsknings­sammanslutningar för arkfisk forskning. Akademien har även inrättat en nationell polarforskningskommitté.'

Svensk polarforskning har en lång tradition som kommit till uttryck i skilda expeditioner i internationell samverkan och nu senast i Ymerexpedi-fionen år 1981.

Det svenska gmndforskningsintresset återfinns främst inom de klimato­logiska, glaceologiska, mineralogiska och paleontologiska polarforsknings-disciplinerna med motsvarande kompetens förlagd till universitet och hög­skolor. Basen för svensk polarforskning får dock betraktas som relativt smal. De höga kostnader som är förenade med expeditioner gör att få forskare mer kontinuerligt kan bedriva forskning inom polarområdena.

Behovet av forskningsinsatser motiveras primärt ufifrån ett allmänt kunskapsintresse och det är i sammanhanget viktigt att genom en interna­tionell kunskapsbevakning bibehålla ett visst minimum av svensk kompe­tens.

De avsevärda naturresurserna i form av olja och gas i Arktis och de stora resurser som den höga biologiska produkfionen i havet kring Antarktis representerar utgör intressanta möjligheter för en framtida exploatering. Detta förhållande ökar behovet av tillämpad forskning inom polarområ­dena och fömtsätter ökad kännedom om polarmiljön och dess extrema

Prop. 1983/84:10

5

förhållanden. Forskning och vetenskaplig internationell samverkan öppnar vidare möjligheter att följa den politiska utvecklingen i polarregionema.

2.2 Föredragandens överväganden

Chefen för industridepartementet har tidigare framhållit det ökade intresset för de arktiska områdena. Insikterna om exploateringsmöjlighe­terna i Arktis och på lång sikt troligen även i Antarktis och därmed uppkommande resursfördelningsfrågor har gett ökad tyngd åt utrikespoli­tiska och säkerhetspolitiska problemställningar. Skydds- och miljöfrågor blir viktiga att bevaka i ett framtida exploateringsskede.

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] har tidigare berört de utrikes- och säkerhetspoli­tiska aspekterna av den svenska polarpolitiken. Jag avser nu att närmare utveckla den del av polarpolitiken som rör forskning.

En kraftfull polarforskning kräver stora resurser för att kunna bedrivas kontinuerligt. Jag ser det f.n. som ogörligt att utifrån totala prioriteringar och avvägningar av resurser för svensk grundforskning fillåta en mer väsentlig expansion av polarforskningsområdet. Samtidigt anser jag det vara av vikt att en viss gmndnivå kan bibehållas inom området och att de forskningsinriktningar där Sverige har ett intemationellt gott anseende får fortsatt stöd. Det är vidare betydelsefullt att en fortlöpande internationell kunskapsbevakning kan ske. Möjlighetema till internationell kontakt och intemationellt kunskapsutbyte bedömer jag vara en nödvändig fömtsätt­ning för att svenska forskare skall kunna delta i den starkt intemationella samverkan som präglar polarforskningen världen över.

Jag avser därför att vid min anmälan till den proposition om forskning m.m. som regeringen ämnar att förelägga riksdagen under våren 1984 återkomma med förslag att under en inledande period av tre år, med verkan från den 1 juli 1984, inrätta ett polarforskningssekretariat av be­gränsad omfattning med uppgift att svara för den fortlöpande kunskapsbe­vakningen av den intemationella polarforskningen. KV As polarforsk­ningskommitté bör fortsatt kunna tjäna som ett rådgivande organ till sekre­tariatet när det gäller den framtida strategin och planeringen av svensk polarforskning.

Den programstyrelse för havsindustriell kompetensutveckhng som che­fen för industridepartementet tidigare redovisat kan utgöra en samarbets-part i frågor med teknisk och industriell inriktning.

3   Hemställan

Jag hemställer att regeringen bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag har anfört om marin naturvetenskaplig forskning och om polarforsk­ning.

Prop. 1983/84:10

Innehållsförteckning

1 Marin naturvetenskaplig forskning   ...................... 

.... 

1

1.1................................................................. Inledning           

1

1.2

Gmndforskning   ............................................ 

1

1.3

Tillämpad forskning och utvecklingsarbete ......... 

.... 

2

1.4

Utredningsförslag    ....................................... 

2

1.5

Föredragandens överväganden   ...................... 

3

2 Polarforskning   ................................................. 

4

2.1

Inledning   .................................................. 

4

2.2

Föredragandens överväganden   ...................... 

5

3 Hemställan   ..................................................... 

5

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1983

Prop. 1983/84: 10

Bilaga

Jordbruksdepartementets verksamhetsområde

Prop. 1983/84:10

Bilaga 5

Utdrag

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1983-12-15

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition om svensk havsresursverksamhet

1   Inledning

Som chefen för industridepartementet tidigare har redovisat uppdrog den dåvarande regeringen den 11 juni 1981 åt statskontoret att i samråd med delegationen för samordning av havsresursverksamheten (DSH) och berörda intressenter undersöka möjligheterna till en effektivare marin forskning genom ett bättre utnyttjande av befintliga resurser och organisa­toriska förändringar. I uppdraget ingick även att kartlägga hur befintliga resurser utnyttjas samt att ange de rationaliseringsvinster som kan göras. 1 statskontorets rapport (1982: 34) Havsforskningens resurser och organisa­lion - förslag till effektivisering inom delar av områdei behandlas vissa frågor inom mitt ansvarsområde. Jag lar upp dem i del följande.

För alt närmare precisera problemen och utreda förutsättningarna för en positiv utveckling av ett svenskt vattenbruk tillsatte forskningsrådsnämn­den (FRN) och DSH en särskild styrgrupp för vattenbruk. FRN och DSH har den 26 november 1982 lill regeringen överlämnat rapporten (82: 14) Vattenbruk för Sverige.

Bilaga 7 innehåller bl. a. sammanfattningar över utredningarnas förslag samt remissammanställningar över dessa.

2   Föredragandens överväganden

2.1 Utgångspunkter

Den svenska fiskerinäringen lämnar ett viktigt bidrag lill vårt lands livsmedelsförsörjning. Fiskerinäringen ger också tillsammans med fiskbe-redningsindustrin sysselsättning främst i kust- och skärgårdsbygder och skapar därigenom förutsättningar för en bofast befolkning i dessa bygder. Konsumtionsodling av fisk och musslor spelar numera en inte obetydlig roll i dessa sammanhang.

1    Riksdagen 1983/84. I saml. Nr 10. Bilaga 5

Prop. 1983/84:10

2

Vi har i vårt land i förhållande till folkmängden ovanligt god tillgång på fiskevatten. De naturliga förulsäitningarna för fiske kan med utgångspunkt endast häri bedömas som goda. 1 flera av våra fiskevatten räcker emeller­tid fiskbestånden inte till. I havet har internationella fångstbegränsningar sålunda genomförts. Som en direkt följd härav utvidgades den svenska fiskezonen år 1978. 1 och med utvidgningen av fiskezonen har Sverige också påtagit sig ett ökat ansvar för skyddet och vården av fiskbestånden i zonen. Ett inslag i delta arbete är fortlöpande undersökningar i haven och av fiskbestånden som underlag för bestämning av lämplig beskattning av bestånden. Ett annat inslag är stödulsättning av lax och ål.

Fritidsfisket har under senare år utvecklats till en av våra mest utbredda och populära rekreationsformer. Fisketurism i glesbygd stärker undertaget för samhällsservice och en fortsatt bosättning i glesbygder där utkomst­möjligheterna annars är begränsade.

Allt fiske är beroende av en aktiv fiskevård. För viktiga delar av havs­fisket liksom för kust- och insjöfisket är utsättning av fiskyngel i syfte att förbättra fisktillgången numera nödvändig. Vidare är forsknings- och ut­vecklingsarbete av väsentlig betydelse för möjligheterna att rationellt till­varata, utveckla och reproducera fiskresurserna.

Fiskeristyrelsen är central förvaltningsmyndighet för ärenden angående fiskerinäringen, frifidsfisket och fiskevården. Styrelsen är chefsmyndighet för statens lokala fiskeriadministration. Styrelsens uppgifter är bl. a. att lämna fiskets utövare behövligt bistånd, verka för vården och ett rationellt utnyttjande av fiskbestånden saml främja avsättningen av fisk och fiskpro­dukter.

Nu gällande riktlinjer för fiskeripolitiken antogs av riksdagen år 1978 (prop. 1977/78:112, JoU 23, rskr 272). Riktlinjer för fritidsfisket och fiske­vården antogs år 1981 (prop. 1980/81:153, JoU 29, rskr 374). Utvecklingen därefter motiverar att statsmakterna redovisar sin syn på hur verksamhe­ten med odling av fisk, skaldjur och alger för olika ändamål bör infogas i denna politik. Det finns vidare anledning att i detta sammanhang något beröra vissa frågor om forsknings- och undersökningsverksamheten på fiskets område.

2.2 Odling av fisk och skaldjur

2.2.1 Allmänna överväganden

Odling av fisk för utplantering sker sedan länge för alt tillgodose såväl yrkesfiske som fritidsfiske. Syftet med odling av denna s. k. sättfisk är att genom utplanteringar förstärka befintliga fiskbestånd, att kompensera för skador på fiskbestånd som uppstått till följd av olika slag av ingrepp i miljön samt att öka produktionen av fisk genom att sätta ut arter som tidigare inte har förekommit i ett visst vatten. Utsättning och inplantering av odlad fisk i olika vattenområden har under decennier varit den helt

Prop. 1983/84:10

3

dominerande fiskevårdsmetoden i vårt land. Under senare år har fiske-vårdsintressel koncentrerats till de försöksulsättningar av lax och havs­öring som skett längs våra kuster uiöver den traditionella kompensations-odlingen i anslutning till vattenkraftutbyggnaden.

Under senare år har intresset ökat väsentligt för konsumtionsodling, framför allt för kassodling av regnbåge och repodling av musslor.

Odling i vatten av organismer avsedda för andra ändamål än de nu nämnda sker i ökande utsträckning utomlands. Ett exempel är odling av alger för framställning av kemikalier till bl. a. livsmedelsindustrin. Intres­set härför ökar även i vårt land.

Odlingen av fisk, skaldjur och alger omfattade år 1981 totalt i hela världen ca lOmilj. lon eller ca 13% av havens och sjöarnas avkastning. År 1970 var andelen endast 7%. Utvecklingen går alltså myckel snabbt. FAO förutspår en produktion av 12 milj. ton år 1985 och 30 milj. ton vid kommande sekelskifte. I Norden odlades år 1981 ca 50000 ton fisk och musslor. Större delen av denna produklion bestod av regnbåge och lax i konsumtionsodlingar. I Sverige odlades samma år ca 2000 ton regnbåge och ca 1500 ton blåmusslor för konsumtion. För år 1983 beräknas den svenska produktionen uppgå till ca 3000 ton regnbåge och ca 3000 lon blåmusslor.

Den snabba utvecklingen internationellt inom fiskodlingen kan förklaras bl. a. av ett stagnerande havsfiske, ökande energipriser, minskad tillgång på fisk till följd av ökade föroreningsmängder i hav och sjöar, marknadens efterfrågan på vissa fiskarter saml medvetenheten om alt fisk och skaldjur är nyttiga livsmedel.

Det är f. n. inte möjligt all tillgodose efterfrågan på den svenska markna­den med svenskfångad fisk annat än när del gäller sill och torsk. 1 övrigt är en import nödvändig. Det är främst dyrare fiskarter och högförädlade fiskprodukter som importeras. Ca 90% av den svenska laxkonsumtionen bestod år 1982 av importerad vara. Den svenska exporten däremot, består nästan helt av oförädlad färsk sill, strömming och torsk. Priserna för dessa produkler är låga.

Den stora fisk- och skaldjursimporten orsakar ett stort handelsunder­skott. Underskottet var 535 milj. kr. år 1975 och hade ökat till 1,1 miljard kr. år 1980. År 1981 då underskottet var 614 milj. kr. fördelade det sig på bl.a. laxfiskar med 113 milj. kr., plailfiskar med 98 milj. kr. och kräftdjur med 289 milj. kr.

Enligt min mening finns det gynnsamma förutsättningar för en ökad fisk-och skaldjursodling i Sverige. Erfarenheterna utomlands visar alt det är möjligt att erhålla en snabb utveckling på detla område. 1 vårt land är tillgången på vatten för odling förhållandevis god. Vi har erfarenheter av fisk och fiskhanlering genom det yrkesfiske som bedrivs, det finns goda kunskaper om vilka miljöskyddshänsyn som bör tas och inte minst ett starkt intresse bland befolkningen för verksamheten.

Prop. 1983/84:10

4

Konsumtionsodling av fisk och skaldjur kan bedrivas i både stora, högmekaniserade anläggningar och i mindre anläggningar. Mindre anlägg­ningar har visat sig ha slor betydelse för deltidssysselsätlning och som komplement lill andra verksamheter i glesbygder.

Inte minst i bygder med traditionell fiskarbefolkning kan verksamheten få en allt mer betydelsefull roll. Förutom att behovet av ekonomiska insatser för att skapa sysselsättning inom fiskodling är förhållandevis litet spelar erfarenheterna som finns bland fiskarbefolkningen stor roll för en framgångrik odlingsverksamhet.

Ett väsentligt problem inom det sedvanliga yrkesfisket är marknadsfö­ring och distribution av fisk och fiskprodukter. Detta återspeglas bl. a. i det förhållandet att inte obetydliga mängder ursprungligen svenskfångad fisk importeras hit i förädlad form. Ökade insatser för konsumtionsodling av fisk och skaldjur kommer att ställa ökade krav på rationell och sammanhål­len marknadsföring. Det är självfallet inte lämpligt att det skapas skilda marknader och distributionssystem för fångad och odlad fisk.

Verksamhet med odling av fisk och skaldjur riktar anspråk på vattenre­surser som kan vara av intresse från andra utgångspunkter. Genom att planmässigt, t. ex. inom ramen för den fysiska planeringen, avväga ansprå­ken på lämpliga områden för odling mot anspråken från andra intressen kan en stor del av de problem och konflikter som hittills har uppstått sannolikt undvikas. Chefen för bostadsdepartementet kommer senare att behandla den frågan.

Forsknings- och utvecklingsarbete är en nödvändighet för en framgångs­rik fiskodlingsverksamhet. Jag återkommer till den frågan i det följande. Här vill jag framhålla den nära anknytningen till och behovet av samord­ning med den FoU-verksamhet som bedrivs för yrkesfiskets behov. Det är givet att FoU-verksamheten i stora delar inte kan renodlas till endera traditionellt yrkesfiske och fiskodling för utsättning eller fiskodling för konsumtion.

Vad jag nu har anfört visar att det inte är vare sig lämpligt eller möjligt att göra en åtskillnad mellan statsmakternas riktlinjer och övergripande insatser för traditionellt yrkesfiske å ena sidan och fisk- och skaldjursod­ling för konsumtion å den andra. Enligt min mening bör sambandet mellan verksamheterna och det sätt på vilket de kompletterar varandra komma till uttryck även i förordningen (1976: 286) med instruktion för fiskeristyrelsen och statens lokala fiskeriadministration. Dessa myndigheter bör sålunda ha det övergripande ansvaret för verksamheten på områdei. Någol vatten­bruksråd av det slag som FRN och DSH har föreslagit anser jag, i likhet med de flesta remissinstanserna, inte behövs.

Jag går nu över lill alt behandla vissa mer specifika frågor kring fisk- och skaldjursodling. Min redogörelse sker med utgångspunkt i de förslag som hur lämnats av FRN och DSH samt remissyttrandena däröver.

Prop. 1983/84:10

5

2.2.2    Tillståndsprövning

Ställningstagande

Strävan bör vara att förenkla tillståndsprövningen i anslutning till fisk-och skaldjursodling. Utredningsförslaget

I utredningsförslaget föreslås att tillståndsprövningen förenklas i rikt­ning mot ett enda prövningssyslem. Remissinstanserna

Remissinstanserna är positiva till ett förenklat prövningsförfarande. Skäl för ställningstagandet

Allt utnyttjande av mark och vatten för jordbruk, industri, samhällen m. m. innebär konsekvenser för miljön. Detta gäller också odling av fisk m.m. Vid dessa odlingar tillförs det omgivande vattnet föroreningar ge­nom fodret och de odlade organismernas exkrementer. Det är nödvändigt att föroreningen av vattnel begränsas genom lämplig lokalisering av verk­samheten och en förbättrad odlingsteknik.

Statens naturvårdsverk (SNV) utreder f. n. frågor om tillståndsprövning för fisk- och musselodlingar. Bl. a. överväger verkei möjligheten till vissa förenklingar i prövningsförfarandet. Med hänsyn härtill är jag inte nu beredd att ta ställning till eventuella ändringar i prövningsförfarandet. Jag vill emellertid redan nu framhålla att jag fäster mycket stor vikt vid alt prövningsförfarandet får en utformning som är så enkel och obyråkratisk som möjligt. Samtidigt måste samhällets intressen tillgodoses i fråga om miljöskydd och skydd mot sjukdomsspridning.

Jag vill understryka vikten av att lokaliseringen av odlingar noggrant avvägs mot anspråk från andra intressen. Endast härigenom kan odlings­verksamheten ges den stabila struktur som är nödvändig för en positiv och långsiktig utveckling.

2.2.3    Forskning och utbildning

Ställningstagande

En samordnad ökad satsning på forskning och utveckling i fråga om odling av fisk, skaldjur och andra organismer bör ske inom ramen för befintliga institufioner. Inte minst behövs ett utvecklingsarbete på mark­nadsförings- och distributionsområdet, samlat för hela fiskerinäringen. Jag har för avsikt att senare under detta riksmöte återkomma till regeringen med förslag om ökat forsknings- och utvecklingsarbete på dessa områden. Utredningsförslaget

FRN och DSH föreslår att en tvärvetenskaplig institution för vattenbruk inrättas. Institutionen bör enligt förslaget vara centralt belägen i Sverige och knuten till ett universitet. Med vattenbruk avser styrgruppen odling av vattenlevande organismer som fisk, musslor och ostron, kräftdjur och alger i intensiva eller extensiva odlingsformer för att öka produktionen eller värdet av avkastningen över den som normalt förekommer i miljön.

Prop. 1983/84:10

6

Förutom för produktion av livsmedel odlas idag organismer avsedda som betesfisk, akvariefiskar, fiskar för biologisk bekämpning, försöksdjur m. m. Musslor odlas för pärlframställning. Alger odlas för framställning av kemikalier lill bl. a. livsmedelsindustrin för omvandling till energi eller för vattenrening.

FRN och DSH föreslår att fältarbete och experimentellt arbete förutom vid den centralt belägna institutionen bedrivs vid olika befintliga regionala stationer eller laboratorier. De flesta av dessa behöver emellertid förslär­kas eller byggas ut för att tillgodose de behov av experimentellt utrymme som verksamheten har.

Vidare föreslås att särskilt stöd utgår till internationell och nationell forskarutbildning inom områdei för vattenbmk. Utbildningen av fiskeri-konsulenler föreslås kompletterad med vattenbmkskunskap. Remissinstanserna

De flesta remissinstanserna avstyrker inrättandet av en tvärvetenskaplig institution och rekommenderar att ökad forskning istället sker vid befint­liga institutioner. Skäl för ställningstagandet

Teknikutvecklingen är nu mycket snabb och möjligheter till förändringar och anpassningar är stora. Som exempel på den pågående tekniska utveck­lingen kan följande nämnas. Isläggningen och underkylt vatten har ansetts vara stora hinder för svenska kassodlingar av fisk. Försök vid Ulvöarna utanför Örnsköldsvik har dock visat att dessa svårigheler kan bemästras i måttligt bräckt vatten. 1 sötvatten har odlare sedan flera år tillbaka lyckats övervintra fisken. Däremot måste en del svårigheter övervinnas innan övervintring kan ske i saltare vatten, exempelvis på västkusten. Låga vattentemperaturer gynnar odling av laxfiskar, dvs. de arter som har höga saluvärden. Det är mot bakgrund härav viktigt att odlingstekniken i tempe­rerade områden inriktas på kallvattensarter såsom lax, regnbåge och rö­ding. Härför talar också vad jag tidigare har redovisat om handeilsunder-skotiet i fråga om fisk och fiskprodukter.

Utnyttjande av värme i industriellt processvatten eller i kylvatten från kraftverk ger möjlighet till val av andra arter än de som odlas f.n. Denna typ av odling innebär också att odlingstekniken måste utvecklas. En ut­veckling bör ske i riktning mot energisnåla system där vatten återcirku-leras. Vidare bör den odlingsteknik som f. n. tillämpas för havsodling av fisk, ålodling och repodling av musslor kunna förbättras.

Forsknings- och utvecklingsarbete är mot bakgrund av vad jag nu har anfört av väsentlig betydelse för våra möjligheter att bygga upp en rationell odlingsverksamhet för både konsumtion och utsättning. Enligt min mening är del dock inte motiverat med en särskild forskningsinstitution för ända­målet. Jag har för avsikt att senare under detta riksmöte återkomma till regeringen med förslag om ett utökat forsknings- och utvecklingsarbete på ifrågavarande område och hur detla bör organiseras.

Prop. 1983/84:10

7

1 detta sammanhang vill jag understryka betydelsen av yrkesutbildning för konsumtionsodling av fisk och skaldjur m. m. Del är helt naturligt att yrkesutbildningen inom en ny verksamhetsgren ännu inte har funnii sina former. Många odlare är idag mer eller mindre självlärda. För deras del är det angeläget med en yrkesinriktad fortbildning och vidareutbildning. Även en grundläggande yrkesutbildning för vuxna är viktig. Regeringen har i annat sammanhang uppdragit åt skolöverstyrelsen (SÖ) att inventera, utarbeta och fastställa kursplaner för yrkesinriktade glesbygdsanpassade utbildningar i kommunal och statlig vuxenutbildning. Det är angeläget att SÖ inom ramen för detla uppdrag tar fram och för ul kursplaner med inriktning mot fisk- och skaldjursodling. Det är slutligen viktigt att utbild­ningen av fiskeritjänstemän i framtiden kommer att innefatta odlingskun­skap i ökad omfattning. Härigenom kan en ändamålsenlig rådgivning och information ske på delta område. 1 dessa frågor har jag samrått med chefen för utbildningsdepartementet.

Vad gäller det föreslagna inrättandet av avelsstationer och en karantän­anläggning bör med hänsyn till det ansträngda ekonomiska läget i första hand befintliga odlings- och försöksanläggningar utnyttjas.

2.2.4 Fisksjukdomsbekämpning

Ställningstagande

Skyddet mot fisksjukdomar m.m. bör förbättras. Det kan ske inom ramen för den verksamhet som bedrivs av befintliga organ på området och finansieras av odlarna själva. Utredningsförslaget

Det konstateras att det föreligger brist på diagnostisk och rådgivande service avseende fisksjukdomar och att servicen bör förstärkas och byggas ut vid statens veterinärmedicinska anstalt (SVA) och vid regionala veteri­närmedicinska laboratorier.

Den framtida fisksjukdomsbekämpningen föreslås bli organiserad enligt en modell med ett centralt sjukdomslaboratorium, central tillsynsmyn­dighet, rådgivande nämnd och regionala laboratorier. Remissinstanserna

Förslaget har bemötts positivt och bedömts angeläget av de remissin­stanser som kommenterat det. Skäl för ställningstagandet

Fisksjukdomsbekämpning har gmndläggande betydelse för odling av fisk. Fisksjukdomar har under senare år fått en ökad omfattning. Brister i fisksjukdomsbekämpningen kan leda till stora ekonomiska förluster och till förluster av värdefullt biologiskt material. I takt med ökningen av antalet odlingar får således fisksjukdomsbekämpningen större betydelse.

Lantbmksstyrelsen har ansvaret för skyddet mot smittsamma djursjuk­domar i vårt land. Den fiskhälsokontroll som bedrivs är frivillig och sköts av SVA som enligt sin instmktion bl. a. skall medverka i förebyggandet och  bekämpning av djursjukdomar.  Den  praktiska  verksamheten  på

Prop. 1983/84:10

8

smittskyddets område har enligt fiskeristyrelsen hittills inte omfattat skal­djur. Det är angeläget att skyddsverksamheten vidgas lill dessa arter. Den ökande skaldjursodlingen bör kunna stärka det ekonomiska underlaget härför.

Fiskeristyrelsen har ifrågasatt om inte samtliga fiskodlingar där fisk för utsättning eller vidare uppfödning produceras i landet bör vara anslutna till en obligatorisk fiskhälsokontroll. Enligl min mening är en sådan organi­serad kontrollverksamhet angelägen. Del ankommer på odlarna själva att ta inititativ till detta.

2.2.5 Statligt stöd lUl odlingsföretag Ställningstagande

F.n. lämnas glesbygdsstöd och stöd från de regionala utvecklingsfon­derna till verksamhet med fisk- och skaldjursodling. I viss utsträckning kan också fiskeristyrelsen bevilja statligt stöd. Del krävs ytterligare underlag för bedömning av om det finns behov av en förändring och samordning av de statliga stöden till fisk- och skaldjursodling. Utredningsförslaget

Det föreslås att en låneform skapas med samma villkor som gäller för fiskerilän, dvs. med tvä års amorteringsfrihet och lägre räntefot än för andra lån. Lånet är tänkt att stimulera en ny näring med likviditetsproblem i inledningsskedet. Statliga lånegarantier bör enligt förslagel också kunna ges. Remissinstanserna

Förslaget bemöts positivt av remissinstanserna. Skäl för ställningstagandet

Vi har i Sverige goda fömtsättningar för lönsam fisk- och skaldjursod­ling. En allmän utgångspunkt bör enligt min mening vara att odlingstekni­ken blir så effektiv och produktionen så stor att produkterna kan bära kostnaderna för marknadsföring och en rationell och säker distribution. Med effektivare odlingsmetoder och ökade produktionsvolymer kan od­lingen bli viktig för landets ekonomi.

Med hänsyn till den betydelse odlingsverksamheten bör kunna få i områden med få andra arbetstillfällen är det motiverat med vissa statliga insatser i ett uppbyggnadsskede. Fiskerilån och fiskberedningslån kan under vissa förutsättningar redan nu lämnas till verksamhet med anknyt­ning till fiskodling. Statligt stöd kan också erhållas för rationalisering av odlingsverksamhet som främjar fritidsfisket. De regionala utvecklingsfon­derna lämnar stöd till verksamheten. 1 glesbygder kan länsstyrelserna lämna stöd i form av bidrag och lånegarantier.

Jag är inte beredd att nu ta ställning till hur ett eventuellt stöd av det slag utredningsförslaget innebär bör vara utformat. Ett ställningstagande måste bygga på en utvärdering av de övriga insatser som har gjorts och görs idag. Jag har för avsikt att senare föreslå regeringen att fiskeristyrelsen får i uppdrag att närmare utreda dessa frågor.

Prop. 1983/84:10

9

2.3 Övriga frågor

2.3.1 Fiskeristyrelsens laboratorier

Fiskeristyrelsen är som jag inledningsvis har redovisat central förvalt­ningsmyndighet för ärenden angående fiskerinäringen, fritidsfisket och fiskevården. Till den centrala förvaltningsmyndigheten hör bl. a. ett havs-fiskelaboraiorium i Lysekil och ett hydrografiskt laboratorium i Göteborg. Havsfiskelaboratoriet skall utföra praktiska och vetenskapliga undersök­ningar och försök på havs- och kustfiskets områden såsom fiskeribiolo-giska. produktionsbiologiska och andra undersökningar som främjar ett rationellt nyttjande och vård av vattnens levande tillgångar. Hydrografiska laboratoriet skall svara för praktiska och vetenskapliga undersökningar av vattnens fysikaliska och kemiska egenskaper i havs- och kustområden av intresse för svenskt fiske.

Byggnadsstyrelsen har projekterat en utbyggnad av havsfiskelaborato­riet. Projekteringen har skett med inriktning på en utbyggnad i Fiskebäck vid Lysekil. Vetenskapsakademien (KVA) planeraren utbyggnad av Kris­tinebergs marinbiologiska station vid Lysekil. Bl.a. mol bakgrund av de båda utbyggnadsplanerna har statskontoret i rapporten (1982:34) Havs­forskningens resurser och organisation - förslag till effektivisering inom delar av området föreslagit en samlokalisering av laboratorierna. Utgångs­punkten för förslaget är att forsknings- och undersökningsverksamheterna hålls skilda ål även i fortsättningen. Samlokaliseringen skulle innebära ett samutnyltjande av viss personal och vissa lokaler och bl. a. medföra att Kristinebergs marinbiologiska station skulle kunna utnyttja havsfiskela-boraioriets bibliotekstjänster. Havsfiskelaboratoriet å sin sida skulle få tillgång till instrumentteknisk kompetens.

Kostnaderna för två separata utbyggnader enligt föreliggande planer beräknas av statskontoret till sammanlagt ca 38 milj. kr. i 1982 års penning­värde. En samordnad laboratorieutbyggnad vid Fiskebäck beräknas kosta ca 32 milj. kr. Kostnaden för samlokalisering vid Kristineberg är beräknad fill ca 26 milj. kr.

Fiskeristyrelsen har avstyrkt statskontorets förslag med hänsyn främst till att samlokaliseringen skulle medföra en rad nackdelar från såväl verk­samhetssynpunkt som personalsynpunkt för havsfiskelaboratoriet. Styrel­sen anmärker även att statskontoret inte har redovisat hur en samföriägg-ning skulle kunna genomföras praktiskt och att statskontoret inte heller har kunnat lägga fram godtagbara ekonomiska beräkningar som visar att man på sikt vinner ekonomiska fördelar. KVA har förklarat sig beredd att ta det framlagda förslaget som utgångspunkt för överiäggningar med staten. Mar­ken på Kristineberg ägs av akademien. Överiäggningarna skulle bl. a. gälla frågan om upplåtelse av marken. KVA har anfört allvariiga erinringar i fråga om möjligheterna för akademien att utan ökat bidrag till dess verk­samhet kunna fullgöra de långsiktiga åtaganden som fordras för att försla­get skall kunna genomföras.

Prop. 1983/84:10

10

Enligl min mening råder del fortfarande osäkerhet om hur den framtida utformningen av fiskeristyrelsens laboratorieverksamhet bör vara. Del är uppenbart att en gemensam utbyggnad av de båda laboratorierna skulle kunna bli billigare än två separata. En nackdel med statskontorets förslag är att en samlad utbyggnad minskar möjligheterna för framtiden att lokali­sera delar av havsfiskelaboratoriet till annan plats. F. n. sker två tredjede­lar av svenskt havsfiske i Östersjön. Del är möjligt att havsfiskelaborato-riels verksamhet skulle kunna bedrivas mer rationellt och billigare om viss del av verksamheten utfördes vid en avdelning vid syd- eller ostkusten. Denna skulle i så fall i första hand samförläggas med annan liknande verksamhet. Tillräckligt underlag för bedömning av detta alternativ saknas emellertid. Jag har därför för avsikt att senare föreslå regeringen att frågan studeras närmare.

Statskontoret har i sin rapport vidare föreslagit ett system med s.k. baslaboratorier för marinbiologisk forskning utefter den svenska kusten. Statsrådet 1. Carisson har tidigare denna dag redogjort för behovet av en närmare belysning av baslaboratoriernas uppgifter och funktion. Havsfis-" kelaboratoriets roll i baslaboraloriesystemet kan emellertid inte förutses nu.

1 statskontorets rapport föreslås vidare att hydrografiansvaret i Sverige samordnas inom en myndighet, Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHI), genom att fiskeristyrelsens hydrografiska laboratorium, med undantag för en laborator och en forskningsassistent, sammanförs med SMHIs hydrologiska och oceanografiska avdelning. Statskontoret anför att fiskeristyrelsen och SMHl har delvis olika kompetens. Fiskeri­styrelsen har kemisk expertis som SMHI är i behov av medan SMHI förutom mätverksamhet även forskar kring och utvecklar mätinstrument, något som fiskeristyrelsen varken har kompetens eller resurser till. Samma undersökningsmetoder används av båda myndigheterna. Enligt statskon­toret innebär nuvarande verksamhet en dubblering i fråga om mätserier och lagringsställen.

Fiskeristyrelsen har avstyrkt statskontorets förslag och betonar vikten av en helhetssyn vid behandling av problem och frågor med anknytning till fisken som naturresurs. Denna helhetssyn tillgodoses enligt styrelsen bäst genom nuvarande ordning med det hydrografiska laboratoriet inordnat i fiskeristyrelsen och i det existerande kontaktnätet med andra institufioner. Enligt KVA kan en överföring av i stort sett all hydrografisk kompetens utanför universiteten till en myndighet som saknar biologisk kompetens befaras leda till minskad kontakt mellan fiskeribiologer och andra marin­biologer å ena sidan och hydrografer å den andra. Sambandet mellan hydrologiska processer och de levande resurserna i havet är så intimt att det enligt akademien tvärtom fordras en närmare sådan kontakt än vad som nu är fallet. Liknande synpunkter har framförts av andra remissin­stanser. SMHI tillstyrker statskontorets förslag och anser att ett genomfö-

Prop. 1983/84:10

11

rande innebär vinster i fråga om planering av undersöknings- och forsk­ningsverksamhet, datahantering och datalagring, utnyttjande av personal och utrustning saml svenski uppträdande i internationella organ och annal internationellt samarbete. SMHI är berett att överta ansvaret för fiskeri­styrelsens hydrografiska laboratorium så snart arbetsuppgifternas omfatt­ning, finansieringsformer och personalfrågor klarlagts.

För egen del anser jag all del är viktigt att den hydrografiska verksamhe­ten i Sverige fungerar effektivt. Frågan om hydrografiverksamheten bör därför utredas inom ramen för det uppdrag som jag nyss har aviserat. I utredningsuppdraget ingår även frågan om laboratoriets organisatoriska tillhörighet.

Jag har i denna fråga samrått med chefen för kommunikationsdeparte­mentet.

2.3.2 Fiskeristyrelsens undersökningsfartyg

För sin forsknings- och undersökningsverksamhet förfogar fiskeristyrel­sen över fiskeriundersökningsfartygen Argos och Thetis. I sin rapport föreslår statskontoret att Thetis avyttras och att Argos förses med modern utrustning. Förslaget innebär vidare att Argos tillsammans med vissa and­ra forskningsfartyg i fortsättningen skall utgöra en nationell resurs inte enbart knuten till fiskeristyrelsen. Planeringen av de statliga undersök­ningsfartygens utnyttjande skall enligl förslaget göras gemensamt av de berörda myndigheterna varvid en anpassning skall ske mellan undersök­ning och val av fartyg.

Fiskeristyrelsen framhåller i sitt remissyttrande att kraven på undersök­ningsfartygen är olika vid fiskeriundersökningar och vid allmän marinbio­logisk forskning. Trålfiske och liknande aktiviteter är ett dominerande inslag i fiskeristyrelsens undersökningsverksamhet. För den verksamheten fordras fartyg med stor maskinstyrka, kraftiga vinschar, tråltrumma och god akustisk utrustning. Styrelsens fartyg är de enda i landet med tillräck­lig sådan utrustning.

Undersökningsfartygen utanför styrelsens verksamhetsområde är utrus­tade och byggda främst för näraliggande undersökningsområden och för dagsturer. De är bara i begränsad utsträckning möjliga att använda i styrelsens reguljära verksamhet. Fiskeristyrelsen anser vidare att Argos och Thetis redan idag användningsmässigt är nationella resurser i den mening statskontoret avser. Andra än styrelsens forskare ges i slor ut­sträckning möjlighet att delta på fartygens expeditioner.

Enligt gällande bestämmelser om användningen av fiskeristyrelsens un­dersökningsfartyg skall fartygen företrädesvis användas i styrelsens och SNVs verksamheter på fiskets och vattenvårdens områden. Enligt fiskeri­styrelsens bestämmande får i fartygens expeditioner även delta utanför styrelsen verksamma vetenskapsidkare, som för sin forskningsverksamhet behöver tillgång till undersökningsfartyg. Styrelsen skall årligen anmoda

Prop. 1983/84:10

12

sådana myndigheter, institutioner och sammanslutningar, som för sin forskningsverksamhet behöver tillgång till undersökningsfartyg, att före en viss dag inkomma med uppgifter härom. Styrelsen skall årligen göra upp arbetsprogram för fartygen. Innan programmet fastställs skall det remitte­ras lill de myndigheter m. fl. som kommit in med önskemål om deltagande i fartygens expeditioner.

Enligl min mening bör det vara möjligt att förbättra utnyttjandegraden av landels undersökningsfartyg. Detta bör ske genom ett fördjupat samråd mellan presumtiva användare i ett utvecklat system med den inriktning som gäller för fiskeristyrelsens undersökningsfartyg. Hur utnyttjandet av fartygen i detalj bör organiseras och hur principerna för fördelningen av tillgängliga resurser mellan användarna bör utformas avgörs bäst av berör­da myndigheter i samråd med statskontoret. Myndigheterna bör med ut­gångspunkt i vad jag här har anfört sålunda ta upp överläggningar om ett samordnat utnyttjande av fartygen. Med hänsyn till fiskeristyrelsens erfa­renheter på området bör styrelsen på sikt kunna svara för redarfunktionen för de flesta statliga undersökningsfartyg. Jag har för avsikt att senare-återkomma till regeringen i denna fråga.

Jag har i denna fråga samrått med statsrådet I.[REDACTED_EFTERNAMN].

När det särskilt gäller frågan om avyttring av Thetis vill jag anföra följande. Thetis kan f.n. inte utnyttjas rationellt. Både av arbetarskydds­skäl och av andra skäl är Thetis i behov av en ombyggnad. En sådan ombyggnad skulle emellertid dra stora kostnader. Jag anser därför att fartyget bör avyttras och att i stället andra undersökningsfartyg, bl. a. inhyrda fiskeskepp, bör användas för de nödvändiga undersökningarna. Detta fömtsätter att Argos förses med bättre utrustning. Jag har för avsikt att återkomma till denna fråga vid min anmälan till budgetpropositionen år 1984.

Statskontoret har också ifrågasatt behovet av SNVs undersökningsfar­tyg Ancylus. SNV har anfört i sitt remissyttrande att fartyget nu, jämfört med tidigare, utnyttjas i större utsträckning och delvis för andra ändamål. Frågan om vilka fartyg som behövs för den samlade marina forskningen får behandlas vid de överläggningar mellan berörda myndigheter som jag nyss har förordat.

3   Hemställan

Jag hemställer att regeringen

bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag har anfört om odling av fisk och skaldjur samt om vissa resurser för marin forskning.

Prop. 1983/84:10

13

Innehållsförteckning

1

Inledning ........................................................ 

.... 

I

2

Föredragandens överväganden  ........................... 

... 

1

2.1

Utgångspunkter   ......................................... 

I

2.2

Odhng av fisk och skaldjur ............................. 

2

2.2.1

Allmänna överväganden    ....................... 

... 

2

2.2.2

Tillståndsprövning    ............................... 

... 

5

2.2.3

Forskning och utbildning .......................... 

... 

5

2.2.4

Fisksjukdomsbekämpning  ........................ 

... 

7

2.2.5

Statligt stöd till odlingsföretag   ............... 

... 

8

2.3                                                                  Övriga frågor      

9

2.3.1

Fiskeristyrelsens laboratorier  ................... 

... 

9

2.3.2

Fiskeristyrelsens undersökningsfartyg   ...... 

II

3 Hemställan   .................................................... 

. 

12

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1983

Prop. 1983/84:10

Bilaga 6

Bostadsdepartementets verksamhetsområde

Prop. 1983/84:10

Bilaga 6

Utdrag

BOSTADSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1983-12-15

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition om svensk havsresursverksamhet

1    Inledning

Som en följd av de växande anspråk som riktas mot våra havsområden blir, som framgått av vad chefen för industridepartementet tidigare har anfört, konflikterna mellan olika utnyttjandeintressen allt påtagligare. Konflikterna är särskilt uttalade i de kustnära havsområdena. Behovet av avvägningar mellan olika intressen och en mer genomtänkt samordning av olika havsanknutna verksamheter i syfte att bättre hushålla med havsre­surserna har därigenom ökat. Det behövs bl. a. en vidareutveckling av planeringen för vissa delar av våra havsområden. Härvid är sambanden mellan åtgärder som vidtas på land och i angränsande havsområden vikfiga att uppmärksamma.

1 sitt förslag till övergripande program framhåller delegationen för sam­ordning av havsresursverksamheten (DSH) att hög prioritet bör ges åt bl. a. fortsatt utveckling av delprogrammet kustplanering.

1.1 Den fysiska riksplaneringen

1 proposifion 1972:111 bilaga 2, som låg till grund för 1972 års riksdags­beslut om den fysiska riksplaneringen, påtalades bl. a. angelägenheten av att ägna miljöstörningarna i havet ökad uppmärksamhet. De uppgifter om miljösituationen och utsläppskänsligheten i olika kust- och havsområden som redovisades i propositionen låg bl. a. till grund för de riktlinjer som föreslogs för lokalisering av miljöstörande industri vid våra kuster.

Frågor om kunskapsunderlag beträffande naturförhållandena i havet och anspråken på olika havsområden behandlades under senare delen av 1970-talet som ett led i arbetet med att utveckla den fysiska riksplanering­en. 1 proposition 1980/81:183 om fortsatt fysisk riksplanering framhölls att det är angeläget att DSH i samråd med länsstyrelser och kommuner i kustlänen överväger behovet av åtgärder för att få till stånd en bättre 

I    Riksdagen 1983/84. I saml. Nr 10. Bilaga 6

Prop. 1983/84:10

2

hushållning med havsresurserna. Frågor om havsresursernas utnyttjande och skydd bör vidare enligt propositionen inordnas i den fortlöpande planerings- och beslutsprocessen, främst på lokal och regional nivå. For­merna för att i den fysiska planeringen behandla olika hushållningsfrågor rörande havet behöver enligt propositionen vidareutvecklas i en försöks­verksamhet.

Som ett led i arbetet med att fullfölja riktlinjerna i den fysiska riksplane­ringen har länsstyrelserna under hösten 1982 till regeringen redovisat ak­tuella planeringsfrågor. Några länsstyrelser har bl. a. påtalat behovet av planering av kust- och havsområden. I sitt yttrande över länsstyrelsernas redovisningar pekar DSH på att den kustplanering som har genomförts bara i liten omfattning har behandlat vattenområdenas användning och att det är angeläget att planeringen av våra kustområden vidareutvecklas.

1.2 Pågående verksamhet

DSH har med stöd av medel från bostadsdepartementet inlett en för­söksverksamhet i några kust- och havsområden. Försöksverksamheten behandlar frågor om hur vattenområden kan behandlas i den fysiska plane­ringen och om prövningssystem och ansvarsförhållanden vad gäller havs-anknuten verksamhet. Arbetet sker i samverkan med kommuner och läns­styrelser i tre kustområden i landet, nämligen i Strömstads kommun, Landskrona och Kävlinge kommuner samt Oxelösunds kommun. En ut­gångspunkt för försöksverksamheten är att kommunernas planering för havsområdena så långt som möjligt skall kunna samordnas med markan­vändningsplaneringen och att den skall kunna ske i de former och utnyttja de instmment som används i markanvändningsplaneringen. Resultaten av föröksverksamheten avses bli redovisade till bostadsdepartementet under år 1984.

DSH studerar också hur miljöbeskrivningar för ett havsområde kan utformas och vilka konflikter ett utnyttjande av våra havsområden för energiproduktion skulle medföra.

Inom ramen för regeringens uppdrag att utreda formerna för den fysiska riksplaneringens kunskapsförsörjning utreder f. n. statens planverk, i sam­råd med bl. a. DSH och statens naturvårdsverk (SNV) formerna för en samordnad insamling, bearbetning och redovisning av kunskaper om ut­nyttjande och skydd av havs- och kustområden. Jag vill i detta samman­hang också peka på SNVs projekt Den marina kustzonen - bedömnings-gmnder för planering. Arbetet avses utmynna i bl. a. redovisningar om hur sådan generaliserbar kunskap som erfordras för att bedöma olika ingrepps effekter på olika havsmiljöer tas fram, sammanställs, analyseras och redo­visas på ett för den fysiska planeringen anpassat sätt.

Prop. 1983/84:10

3

2    DSHs förslag

DSH har - som jag nämnde inledningsvis - i sitt förslag till övergri­pande program för svensk havsresursverksamhet gett prioritet åt bl. a. frågor som rör kust- och havsplanering. DSH pekar på att formerna för att i den fysiska planeringen behandla havsområdena är outvecklade och att våra kunskaper om havet är bristfälliga. DSH lämnar mot denna bakgrund förslag till åtgärder som bör vidtas och anger att vissa studier redan har påböljats. DSH har sålunda som jag tidigare har nämnt inlett en försöks­verksamhet i samråd med centrala myndigheter, berörda länsstyrelser och kommuner för att utveckla former och metoder för havsplanering.

DSH framhåller att det finns behov av samlade redovisningar av kunska­perna om kust- och havsområdena för att ge underlag för bedömningar i angelägna frågor om hushållning med resurserna i dessa områden. DSH pekar på att det bl. a. är viktigt att vidmakthålla och utveckla de kunskaper och erfarenheter som byggts upp i arbetet med den fysiska riksplanering­en. DHS framhåller vidare att det är angeläget att kunskapsbristerna närmare analyseras och att en redovisning sker av vilka kompletteringar som i första hand bör komma till stånd.

DSH anför att det i vissa fall kan medföra problem att gränserna mellan kommunerna inte är fastlagda ända ut till territorialgränsen. DSH föreslår därför att frågan om kommunernas gränser i havsområdena klaras ut och att gränserna successivt fastställs.

Remissinstanserna är i stort sett positiva till DSHs förslag. Flera instan­ser instämmer i att det är angeläget att påböija ett arbete med kust- och havsplanering men anför samtidigt att planeringen bör begränsas till områ­den för vilka det finns ett klart behov av sådan planering, dvs. till områden där konflikter föreligger eller kan fömtses. Remissinstanserna instämmer också i DSHs bedömning att det är angeläget att utveckla metoder och former för denna planering. Flera remissinstanser konstaterar också att kunskapema om havet är bristfälliga i många avseenden.

Statens lantmäteriverk (LMV) och de länsstyrelser och kommuner som kommenterat frågan om gränsdragning mellan kommunerna i havet in­stämmer i DSHs förslag att denna fråga behöver klaras ut.

3   Föredragandens överväganden

1 likhet med vad DSH och flertalet remissinstanser har anfört anser jag att en planering av våra kust- och havsområden är angelägen, särskilt i de kustnära områdena och i vissa andra områden med starka exploaterings­intressen. I en sådan planering är det viktigt att uppmärksamma de ömsesi­diga sambanden mellan åtgärder som vidtas på land och i havet. Jag har i det förslag till ny plan och bygglag som f. n. behandlas i lagrådet framhållit

Prop. 1983/84:10

4

att den fysiska planeringen av vattenområden inte kan ses som en från markplaneringen fristående planeringsform utan att den måste integreras i samma planeringsprocess, dvs. i första hand i den kommunala planering­en. 1 det arbete som pågår inom bostadsdepartementet med en natuiTesurs-lag övervägs generella bestämmelser om hushållning med naturresurserna, inbegripet havets resurser. Avsikien är att en departementspromemoria inom kort skall remitteras. Under hösten 1984 räknar jag med att samord­nat lämna förslag till proposition om en plan- och bygglag, en natutresurs-lag och följdändringar i annan lagstiftning.

Som DSH och flera av remissinstanserna har konstaterat är formerna och metoderna outvecklade för att i samhällsplaneringen behandla hushåll­ningsfrågor som rör havet. Även kunskapsunderlaget beträffande havsom­rådena är i flera avseenden bristfälligt. Framför allt behöver problem och konflikter när det gäller skydd och utnyttjande av olika kust- och havsom­råden analyseras och eventuella åtgärdsbehov övervägas.

Av vad jag nu har sagt framgår att föreliggande underlag inte är tillräck­ligt för att nu närmare ange former för och innehåll i en planering av våra' kust- och havsområden. För detta behöver den av mig tidigare nämnda försöksverksamheten som bedrivs av DSH föras vidare. Det är också angeläget att närmare analysera de anspråk som riktas mot havsresursema och vilka behov av skyddsåtgärder som finns för att bättre klarlägga inom vilka områden konflikter föreligger eller kan fömtses. Frågor om kun­skapsunderlag är härvid av stor betydelse. Jag fäster därför stor vikt vid den av mig tidigare nämnda utredningen om kunskapsförsöijningen beträf­fande havsresurserna som bedrivs i samarbete mellan statens planverk, DSH och SNV.

Vad beträffar de av DSH påtalade oklarhetema beträffande gränsdrag­ningen mellan kommunerna ut till territorialgränsen vill jag anföra föl­jande. I indelningslagen (SFS 1979:411) finns bestämmelserom fömtsätt-ningarna för att ändringar i den kommunala indelningen skall få göras och om förfarandet vid sådana ändringar. Om osäkerhet råder beträffande gränsen för en kommuns område får regeringen förordna om gränsens rätta sträckning (9 kap 2 §). Kammarkollegiet är utredningsmyndighet. För någ­ra havsområden har gränser redan fastställts och för vissa områden har förslag upprättats av berörda länsstyrelser. Kammarkollegiet bereder f. n. dessa förslag och avser vad jag har erfarit att under våren 1984 underställa förslagen regeringens prövning. Denna ordning bör självfallet tillämpas också för övriga havsområden allt eftersom behov uppkommer att bestäm­ma gränserna.

Jag anser sammanfattningsvis att DSH i sitt redovisade program har behandlat frågor om planering av våra kust- och havsområden på ett fillfredsställande sätt. Det fortsatta utvecklingsarbetet vad gäller formerna och metoderna för kust- och havsområdenas behandling i fysisk planering och kunskapsförsörjningen för den fysiska planeringen kan sålunda ske i

Prop. 1983/84:10

5

överensstämmelse med vad DSH har anfört. Med hänvisning till detta och till det reformarbete som pågår med ny lagstiftning för plan- och byggfrä­gor och frågor om naturresurshushållning samt till pågående utredningsar­bete om kunskapsförsörjningsfrågor m. m. avser jag f. n. inte föreslå att några ytterligare initiativ tas från regeringens sida inom bostadsdeparte­mentets ansvarsområde.

4   Hemställan

Jag hemställer att regeringen ger riksdagen tillfälle att ta del av vad jag har anfört om behovet av planering för våra havsområden och kunskaps­underlaget härför.

Prop. 1983/84:10

Innehållsförteckning

1 Inledning ......................................................... 

.... 

1

1.1................................................................. Den fysiska riksplaneringen      

1

1.2................................................................. Pågående verksamhet             

2

2

DSHs förslag   .................................................. 

3

3

Föredragandens överväganden ............................ 

3

4

Hemställan   ..................................................... 

.... 

5

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1983

Prop. 1983/84: 10

Bilaga 7

Sammanfattningar av förslagen, remissamman­ställningar samt vissa redogörelser m.m. för havsresursverksamheten

Bilaga 7

Sammanfattning av delegationens för samordning av havsresursverksamheten (DSH) förslag till övergripande program, Svensk havsresursverksamhet 1982 (DSH 1982:1)

Syftet med framtagandet av ett övergripande program för svensk havsre-sursverksamhel är, enligt DSHs mening, främst:

-

all påvisa problem och möjligheter inom havsresursverksamheten,

-

alt ge förslag till regeringen avseende effektivisering och utveckhng av havsresursverksamheten, speciellt med avseende på samverkan stat -forskningsorgan - näringsliv, samt

-

att genom de breda perspektiv som programmet förmedlar ge berörda myndigheter och forskningsorgan underlag för och impulser till utveck­ling av verksamheten inom respektive sektor.

Prioriteringarna inom förslaget till övergripande program för svensk havsresursverksamhet utgår från värderingar av behov, möjligheter, re­surser m. m. Basen för värderingarna i förslaget är enligt DSH samhällets behov.

Samhällets anspråk på svensk havsresursverksamhet rör primärt ut­vecklingen på såväl kort som lång sikt av:

-

de egna havsområdenas nyttjande och skydd,

-

självförsörjning,

-

export,

-

internationellt samarbete rörande havens nyttjande och skydd, och

-

biståndsverksamhet.

Insatsområden och program inom havsresursverksamheten bör sålunda värderas med utgångspunkt i havsresursverksamhetens möjligheler all stimulera samhällsutvecklingen inom ovan angivna områden.

För vissa områden, där det bedöms ändamålsenligt, utarbetar DSH i samverkan med berörda intressenter förslag till program för samhällets och näringslivets instanser. Programmet skall enligl instruktion anpassas till ändrade förutsättningar (rullande program).

Program för visst område av havsresursverksamheten utgörs i DSHs förslag av:

-  dels en programförklaring innehållande

Områdesöversikt, med kortfattad beskrivning av samhällets resurser,

problem, behov och möjligheter

Nationell målsättning

Översiktlig plan (för alt nå uppställt mål),

-      dels en programplan för konkreta insatser, i första hand organisatoris­

ka, personella och finansiella åtgärder jämte konkreta målsättningar lör

större projekt, gemensamma för samverkande organ. Verksamheterna

I    Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 10. Bilaga 7

Prop. 1983/84:10

2

inom programplanen skapar successivt underlag för en förbättrad pro­gramförklaring, som i sin tur ger klarare riktlinjer för arbetena inom

programplanen o. s. v.

Programförklaringarna för de olika områdena kan sedan sammanställas och utgör då sammantagna det övergripande programmet för svensk havs­resursverksamhet. Innebörden av begreppet enligt ovan kan förtydligas i relation lill det vedertagna begreppet projekt på följande sätt.

Enligl DSH avser program verksamheter av merendels större omfatt­ning, vilka inte är a priori avgränsade till tid och resurser. Del kan tillhöra programmets syfte alt bl. a. klarlägga resursbehoven och att härur dra slutsatser l.ex. om de åtgärder som från samhällets sida kan vara påkal­lade för del aktuella områdets utveckling i önskad riktning. Program­planerna är i denna mening öppna lill formen. Ett program kan inrymma ett eller flera projekt. Programmens uppgift är enligt DSH främst att stimulera och stödja - inte styra.

Projekt avser verksamheter som syftar till att behandla vissa frågor inom bestämda lider och inom ramen för anvisade resurser. Projektplanerna är i denna mening stulna till formen.

Som bakgrund till sitt förslag till övergripande program anger DSH bl.a. följande.

Användandet av havet och havsbotten omspänner ett stort anlal delvis konkurrerande intressen - sjöfart, fiske, sjöförsvar, rekreation, vatten­bruk (odling av fisk, skaldjur och alger), utvinning av olja, naturgas och mineral, som recipient m.m. Det framtida utnyttjandet medför stora avväg­ningsproblem som kräver främst fördjupade kunskaper, framsynthet och vidgat samarbete såväl nationellt som internationellt.

Nyttjandet av havet och dess resurser har under de senaste decennierna varit föremål för stark utveckling och stora förändringar. Ändringar i de internationella handelsbetingelserna genom bl.a. sjöfartsutvecklingen har skapat problem inom vissa äldre näringsgrenar. Det snabbi växande beho­vet av havet som råvarukälla har skapat nya näringsmöjligheler. De ökan­de föroreningarna i havet utgör ett hot, om vilket man ännu har myckel bristfälliga kunskaper.

1 Sverige finns havsrelaterade näringar som varit etablerade sedan år­hundraden tillbaka. Det finns också näringar som ännu inte fått fotfäste inom landet. Till de förra hör i stort sett endast skeppsbyggeri, sjöfart och fiske. Av dessa har skeppsbyggeriet reducerats drastiskt. Det svenska handelstonnagel har halverats och fisket stagnerat. Till de näringar som ännu inte fått fotfäste inom landet hör offshoreverksamheten. Den är expansiv och passar i en del avseenden svenski näringsliv myckel väl som kompensation för bortfall i äldre branscher, men rymmer samtidigt väsent­liga anpassningsproblem.

Inom våra egna kust- och havsområden är naturtillgångarna ännu myc­ket bristfälligt undersökta och möjligheterna att genom vattenbruk utveck-

Prop. 1983/84:10

3

la de levande resurserna tämligen outnyttjade. Det föreligger enligt DSH ett angeläget behov alt bättre utnyttja de möjligheter som havet erbjuder och att tillsammans med andra länder ta ett långsiktigt ansvar för miljö­problemen. Dessa frågor rör för svensk del stora värden, inte minst när det gäller sysselsättning samt bytesbalans med omvärlden.

1 Sverige finns ett stort antal myndigheter, industrier och forskningsor­gan som i större eller mindre utsträckning deltar i havsresursverksamhe­ten. Många engagemang har av naturliga skäl tillkommit oberoende av varandra - svensk havsresursverksamhet uppvisar i många avseenden en splittrad bild. Behovet av alt samordna och effektivisera svensk havsre­sursverksamhet är enligt DSH påtagligt.

1    Program, prioriteringar, m.m.

DSH föreslår att program inom följande områden av havsresursverk­samheten prioriteras:

-

kustplanering,

-

utforskning och tillståndskontroll av havet,

-

vattenbmk,

-

arktisk teknik,

-

undervattensteknik,

-

teknik för utforskning och tillståndskontroll av havet.

DSH redovisar förstudier och inledande arbeten samt föreslår vissa åtgärder avseende:

-

kust- och havsfiske,

-

polarområdena,

-

svenskt deltagande i internationellt samarbete,

-

materialbeständighet i marin miljö,

-

miljöskydd och teknik,

-

teknik för utvinning av energi från havet,

-

teknik för brytning och utvinning av mineral från havet.

DSH redogör även för den naturvetenskapliga havsforskningen i Sveri­ge samt den havsindustriella utvecklingen inom vilken DSH lämnar Jör-slag till strategi, stödformer, undervisning, forskning, praktik saml mark­nadsföring av statlig kompetens.

Slutligen skissar DSH sin egen framtida roll inom havsresursverksam­heten samt föreslår årliga resurstillskott.

2   Program

2.1 Kustplanering

En planering för kust- och havsområden bör syfta lill att i erforderlig utsträckning dra upp riktlinjer och reglera utnyttjande för olika ändamål i

Prop. 1983/84:10

4

planer, kartor, beskrivningar och beslämmelser på olika delaljeringsnivå. Planeringen kan behöva innefatta anspråk på ett vattenområdes utnyttjan­de i själva ytan, i vattenmassan, på bottnen och jordmassan därunder. Ansvaret för genomförandet av planläggningen bör så långt del är möjligt ligga på kommunerna, som i den kommuntäckande fysiska planeringen i ökad utsträckning behöver beakta utvecklingsmöjligheter och hushåll­ningsproblem beträffande kust- och havsområdena.

Nuvarande planeringsinstrument och styrmedel behöver kompletteras för att ge kommunerna möjlighet att påverka vattenanvändningsfrågorna genom den kommunala fysiska planeringen. Planeringen bör ges politisk förankring. Förutsättningar bör skapas för att de intentioner som uttrycks i planeringen blir vägledande för skilda myndigheters beslutsfattande. En förutsättning för en sådan utveckling är att den kommunala planeringen bedrivs i nära samarbete med andra berörda kommuner, med länsstyrel­ser, berörda statliga sektorsmyndigheier och andra vikliga intressenter. I kustplaneringsprogrammet ställer DSH upp följande mål för verksamhe­ten:

-

att utveckla metoder och former för havsresursfrågornas behandling i den fysiska planeringen och att genomföra erforderliga kompletteringar eller ändringar i befintliga regelsystem och administrativa rutiner,

-

att samordna insamling och bearbetning av kunskaper och erfarenheter som rör resurshållningen i kust- och havsområdena för att ge statsmak­terna möjlighet att följa utvecklingen, och

-

att få till stånd fortlöpande analyser av de problem och frågor som rör havsresursernas nyttjande och skydd saml mot bakgrund därav redovi­sa överväganden och behov av åtgärder med avseende på långsiktig hushållning av havsresurserna.

För att uppnå kustplaneringens syften föreslår DSH att ett antal studier eller projekt inom två programområden successivt genomförs. Det gäller dels utveckling av metoder och former för fysisk planering i kustvatten och havsområden, dels utveckling av system för kunskapsuppbyggnad i svens­ka kust- och havsområden. Studier inom de båda programområdena har i några delar redan påbörjats i och med den försöksverksamhet som bedrivs i Göteborgs och Bohus län. Malmöhus län och Södermanlands län. DSH avser att i samråd med andra myndigheter vid försöksverksamhetens slut utvärdera denna och till regeringen lämna förslag lill metoder och former för en med landplaneringen så långt möjligt integrerad kust- och havsområ­desplanering. Vidare skall förslag lämnas lill erforderliga ändringar i pröv­ningssystem och ansvarsförhållanden.

2.2 Utforskning och tillståndskontroll av havet

Med tillståndskonlroll avses all genom regelbundna observationer följa både snabba och långsamma förändringar i havets fysiska miljö och biolo-

Prop. 1983/84:10

5

giska produktionsförhållanden och klarlägga förändringarnas orsaker och konsekvenser samt alt föreslå åtgärder som föranleds av påvisade föränd­ringar.

Målet för ett program för utforskning och tillståndskontroll är alt sam­ordna och förstärka svenska aktiviteter i syfte att få ett bättre beslutsun­derlag för utnyttjande och skydd av havet samt ge underlag för export av produkler och syslem inom området. Programmet skall också syfta till att skapa en nationell politik ägnad att tillvarata svenska intressen vid interna­tionella förhandlingar.

Den hittillsvarande svenska havsforskningen ger enligt DSH inget in­tryck av samling och effektivitet. Såväl myndighetsansvar som utföran­deansvar är splittrat, med bristande samordning och konkurrens om små resurser som följd. Den vetenskapliga och tekniska kompetens som i dag finns inom tillståndskontrollens område utgör emellertid en tung resurs inom svensk havsforskning. Delegationen anser att svensk tillståndskon­troll har goda möjligheter att hävda sig och även medverka till effektivise­ring av svensk havsforskning liksom industriell utveckling. Det finns dock inga entydiga lösningar på problemen. DSH föreslår: - att en samordningsgrupp inrättas för svensk tillståndskontroll. Gmppen skall senast år 1984, inför arbetet med 1984 års forskningspolitiska proposition, lägga fram det beslutsunderlag som erfordras för en pro­gramutveckling och åtgärdsbeskrivning inom tillståndskontrollens om­råde. Innehållet i ett sådant program bör behandla frågor om vilka marina forskningsområden som skall prioriteras, hur dessa forsknings­områden kan finansieras fortsättningsvis och vem som skall ansvara för programområdet. Programmet bör inrymma större, flervetenskapliga projekt som även har till syfte att effektivisera samverkan mellan berör­da forskningsorgan och myndigheter. Mol bakgrund av erfarenheter som vinns under arbetets gång bör även möjligheter till organisatoriska förbättringar av forskningsverksamheten tas upp till behandling.

2.3 Vattenbruk

Med vattenbmk avses odling av fisk, skaldjur och alger. Häri ingår dels åtgärder för att bevara eller förbättra den naturliga produktionen (fiske­vård), dels olika typer av odlingsanläggningar för produktion avsedd för direkt konsumtion. Vattenbmk innebär att vattnens biologiska produk­tionsförmåga tillvaratas på ett effektivare sätt än vid fiske, vilket blir allt viktigare när överfiskning och föroreningar starkt begränsar avkastningen från haven.

År 1980 var Sveriges handelsunderskott för fisk och fiskprodukter över 1,1 miljarder kronor. Denna situation kan förbättras genom bl.a. en sats­ning på vattenbruk. Utan förbättringar av den juridiska och administrativa hanteringen samt utbildnings- och forskningsnivån anser emellertid DSH

Prop. 1983/84:10

6

att vattenbruket får svårigheter att utvecklas. Målet för en svensk vatten-bmkspolitik bör vara att under hänsynstagande till naturvården och andra samhällsintressen bygga upp en vattenbruksnäring som kan bidra till såväl bättre samhällsekonomi som ökad sysselsättning.

Bland motiven för en satsning på svenskt vallenbruk kan följande näm­nas:

-

Genom utveckling av ett svenskt vattenbruk skulle den svenska impor­ten av fisk kunna minskas.

-

Genom vattenbruk kan olika resurser utnyttjas bättre, t.ex. spillvärme från industri, avfallsprodukter från jordbruk och industri. Fiskbestånd som utnyttjas i yrkesfiske och sportfiske kan förstärkas. Energibespa­ringar finns att hämta jämfört med yrkesfisket etc.

-

Vid avspärrning är vattenbmk en för landet värdefull proteinkälla.

-

Fisk och skaldjur är ur näringsfysiologisk synvinkel bättre livsmedel än de flesta andra produkter.

-

Vattenbruket skapar sysselsättning till stor del i glesbygder. Årsskiftet 1980-1981 tillsatte DSH och forskningsrådsnämnden (FRN)

en styrgrupp med uppgift att främja utvecklingen av vattenbmk. Fr.o.m. den 1 juli 1982 tillskjuter, förutom DSH och FRN, även skogs- och jord­brukets forskningsråd (SJFR) medel för styrgmppens arbete.

Styrgmppens verksamhet har främst bedrivits inom ramen för åtta ar­betsområden (miljö, juridik, sjukdomar, avelsmetodik, teknik, forskning och utveckling, marknad och ekonomi samt kräftdjur). Sommaren 1982 utökades antalet med ytteriigare två arbetsområden (alger och musslor/ ostron). Resultatet av styrgruppens arbete har sammanställts till en slut­rapport med förslag till åtgärder för en rationell uppbyggnad av ett svenski vattenbruk.

2.4 Allmänt om ofTshoreteknik

De av DSH prioriterade programmen arktisk teknik, undervattensteknik och leknik för utforskning och tillståndskontroll av havet utgör komplette­ringar lill styrelsens för teknisk utveckling (STU) program för offshoretek­nik.

Med offshoreteknik avses teknik för utvinning av olja. gas och andra mi­neraliska ämnen ur havsbottnen. Vid sidan om sjöfarten är offshoreverk­samheten vad avser utvinning av olja och gas den i världsekonomin mest betydelsefulla havsresursverksamheten. Inom loppet av något tiotal år har oljeutvinningen på kontinentalsocklarna vuxit mycket kraftigt och täckte år 1980 20-25% av den globala oljeproduktionen.

STU har sedan början av 1970-talet haft ett program för stöd till svensk offshoreverksamhet. Till följd av bristande efterfrågan på utvecklingsme­del ur detta program från industrins sida reducerade STU medlen inom

Prop. 1983/84:10

7

insatsområdet "olje- och gasutvinning till havs" till 2,4 milj. kr. för budget­året 1980/81 från att ha varit 4.4 milj. kr. föregående budgetår. Samtidigt började dock trenden inom svensk industri att vända. Till följd av vidgat intresse för offshoreverksamhet har STU följaktligen ökat sitt bidrag och överförde i sin anslagsframställning för budgetåret 1982/83 området "havs­teknik" till de prioriterade områdena.

STUs primära mål för den fortsatta verksamheten inom området havs­teknik är:

-

att underlätta för svensk industri att på kort och lång sikt öka sina marknadsandelar på främst den del av offshoremarknaden som kräver teknikinlensiva produkter/syslem/metoder,

-

att bidra till att svensk industri får bättre teknisk probiemkännedom och vidgade marknadskontakter med etablerad offshoreindustri, i första hand i Norge, och

-

alt bidra till att svensk forskningskompetens byggs upp främst inom "nyckelområden", dvs. forskningsdiscipliner av grundläggande bety­delse för en framtida industriell offshoreteknisk utveckling.

Med svenska forskningsinstitutioners och svensk industris speciella för­utsättningar i bakgrunden kommer STUs framtida offshoretekniska FoU-program att innehålla bl.a. följande områden:

Marin geologi, oceanografi och meteorologi

Information om boltenförhållanden, vågor, strömmar och vindar utgör underiag för design av plattformar och röriedningar som installeras i Nord­sjön. Det finns behov för mer omfattande undersökningar, speciellt i områden norr om 62:a breddgraden. Utvecklingen bör inriktas mot system som förutom de miljömässiga parametrarna också inkluderar mätningar av de fysiska påkänningarna på konstmktionerna. 1 norra delen av Nordsjön kommer även faktorer som havsis, nedisning och dålig sikt att påverka den operativa verksamheten.

Förundersökningar

För att indikera förekomsten av kolväten finns ett flertal geologiska och geofysiska metoder som exempelvis reflexionsseismik. För att höja "the * råte of success" i den efterföljande borrfasen och för att få bättre besluts­underiag för hur utvärderings- och produktionshålen skall planeras finns anledning till vidareutveckling av dessa metoder.

Prospekterings- och produktionsborrning

En ökad grad av automatisering är nödvändig för att öka effektiviteten och säkerheten kring borroperationer. Ett område av särskild betydelse är säkerheten kring okontrollerade utblåsningar. Det finns behov av teknik för all kontinueriigt indikera tryckvariationer nere i borrhålet.

Prop. 1983/84:10

8

Mobila prospekteringsplattformar

Konstruktioner som arbetar i havet utsätts ständigt för dynamiska på-känningar som kan orsaka utmaltningsproblem. För alt skapa bättre kon­struktionsunderlag krävs fördjupade kunskaper inom områdei samt att erhållna teorier korreleras och återkopplas till tanktester och fullskalemät-ningar. Med ökat vattendjup och införandet av undervattensproduktions-system kommer intresset att öka för flytande produktionsanläggningar. Detta ställer än högre krav på delsystem som förankringar och produk-lions"risers", men också på konstmktionerna som sådana.

Produktionsteknik

1 anslutning till konstmktion av produktionsplattformar för större vat­tendjup eller marginella fält finns behov av bl.a. viktreduceringar genom exempelvis integrering och minialyrisering av separationsprocessen och därtill hörande undersystem.

Med anledning av ökade drifts- och underhållskostnader på grund av bl.a. skärpta inspektionsbestämmelser accentueras behovet av mer kost­nadseffektiva metoder. Större hänsyn till dessa faktorer bör i framtiden tas redan på konstmktionsstadiet. Detta gäller även mobila plattformar.

Undervattensproduktionssystem

De stora vattendjupen i norra delen av Nordsjön talar för en användning av undervattensproduktionssystem i större utsträckning än vad som idag är fallet. Teknik och metoder för att installera, underhålla och inspektera dessa system måste därvid vidareutvecklas.

Kotväletransport

Röriedningar eller lager-last-bojsystem är två alternativa transportsy­stem för olja. Med stora vattendjup ökar kraven på anpassning av system och metoder för att installera, underhålla och inspektera dessa.

Undervattensteknik

Det finns ett omfattande behov av alla slags undervattensarbeten i syfte alt inspektera, underhålla och reparera offshorebaserade installationer. Dykeritekniken bör utvecklas mot mer kostnadseffektiva system och mol högre grad av säkerhet för den dykande personalen. Med de stora vatten­djupen finns utrymme för alternativa system till dykeriet såsom beman­nade och obemannade undervattensfarkoster, mer eller mindre robotisera-de i förhållande till arbetsuppgifterna.

Utöver ovan återgivna offshoreprogram avser STU att hålla en viss flexibilitet i förhållande till speciella initiativ från industrin, enskilda inno-vatörer samt svenska forskningsinstitutioner.

Prop. 1983/84:10

9

DSH ansluter sig lill STUs ovan återgivna grundsyn på området i fråga. Ett övergripande program för offshoretekniken bör kunna ta STUs projekt som bas. Det är DSHs uppfattning alt dessa projekt kan förstärkas och utökas i flera avseenden. De åtgärder som DSH funnii särskilt angelägna avser i första hand:

-

ändrade former för och utökat slöd till havsteknisk utveckling,

-

särskilt slöd lill vidareutveckling av redan befintlig kompetens inom landet avseende arktisk leknik. bl.a. under beaktande av de fördelar som närheten till provning i arktisk miljö erbjuder (speciellt Bottenvi­ken/Bottenhavet vintertid).

-

bidrag lill höjning av den industriella offshorekompetensen genom eta­blering av avancerad dykeriutbildning och ulbildningsanknulen forsk­ning för den civila sektorn.

-

särskilt stöd till kompetensutveckling inom området undervattenstek­nik, speciellt med anknytning lill befintliga verksamheter vid vissa stat­liga organ såsom försvarets forskningsanstalt (FOA), marinens dykeri-centrum (MDC) och Chalmers arbetsenhet för undervattensteknik (CTH/AUT).

-

särskilt slöd till utveckling av konkurrenskraftiga referensanläggningar genom svenska myndigheters teknikupphandling.

-

inrättande av bolag för marknadsföring av vissa konkurrenskraftiga produkter och tjänster från i första hand FOA, och

-

vidgade möjligheter till utlandspraktik inom offshoresektorn, samt främ­jande av innovationer och entreprenöranda.

Som stöd för ovan uppräknade förstärkningsåtgärderyo;-M/wr DSH sär­skilda program inom följande områden:

-

arktisk teknik,

-

undervattensteknik,

-

teknik för utforskning och tillståndskonlroll av havet.

2.5 Arktisk teknik

I områden med klimat- och miljöproblem av arktisk karaktär, inte bara det egentliga Arktis, dvs. Norra ishavet jämte angränsande ö- och kustom­råden, utan även andra områden av åtminstone tidvis liknande karaktär, kommer både ordinär och speciell teknik till användning. Den teknik som nyttjas i sådana områden kan indelas i följande tre grupper:

-

ordinär teknik, dvs. teknik som inte utvecklats för polarområden men är lämplig också i Arktis (t.ex. byggnadsmaterial, husgeråd, elektronik och truckar),

-

anpassad teknik, dvs. ordinär teknik som anpassats mer eller mindre till arktiska krav (t.ex. lastfartyg med isförstärkning),

-

speciell teknik, dvs. teknik, exklusivt utvecklad för arktiska betingelser (l.ex. isbrytare och konstgjorda öar för Ishavet).

Prop. 1983/84:10

10

Med arktisk teknik avses här både speciell och anpassad teknik, dock i senare fallet inte sådan leknik som undergått teknologiskt sett tämligen obetydliga modifieringar för arktiskt klimat.

DSH framhåller all vi i Sverige sedan gammalt är bekanta med problem som uppkommer vid aktiviteter i kombinationer av is, kyla, snö och mörker. Dessa erfarenheter härrör väsentligen från norra Sverige men också i någon mån från det egentliga Arktis. 1 senare fallet kan man peka på enstaka svenska polarexpeditioner, senast genom den mycket omfat­tande Ymerexpeditionen år 1980.

1 takt med våra egna behov har teknik för arktiska betingelser lill en del importerats, l.ex. isbrytare från Finland och snöscooters från Japan, till en del utvecklats inom landet. Svensk export av sådan leknik har varil obe­tydlig. Den internationella marknaden för arktisk leknik har inte heller varil stor.

En omfattande prospektering av olje- och gastillgångarna har inletts i de arktiska delarna av Alaska, Kanada och Sovjetunionen. Med slöd av de lovande resultat som redan erhållits och de investeringsplaner som nu är kända rörande dessa områden förutser många bedömare en relativt omfat­tande exploatering av Arktis med början under 1980-talel. Geologiska bedömningar förekommer, enligt vilka uppskattade oljereserver i Arktis överstiger 70 miljarder ton, att jämföras med de globala oljereserverna i övrigi som brukar anges till ca 90 miljarder lon. Detla sammanhänger med förekomsten i Arktis av mycket stora konlinentalsockelområden med mäk­tiga sedimentära bergarter.

Svenskt näringsliv har anledning att i vidgad omfattning uppmärksamma den expanderande marknaden för arktisk teknik i Alaska och på Grönland jämte norra delarna av Kanada och Sovjetunionen. Omfattande exploate­ring på längre sikt kan komma att aktualiseras även inom Antarktis och de omfattande kontinentalsockelområdena mellan Svalbard och Nordnorge. Skälen för ökat svenskt engagemang kan enligl DSH sammanfattas på följande sätt:

-

Bekantskapen inom svenskt näringsliv med arktiska förhållanden ger komparativa fördelar och möjlighet till initialframgångar.

-

De tidvis isbelagda områdena utefter svensk kust, speciellt i Bottenha­vet och Bottenviken, erbjuder testmöjligheter för arktisk teknik som är mera lättillgängliga från industri- och kommunikationscenlra än vad fallet som regel är i andra kustområden med arktiskt klimat.

-

Exploateringen av polarområdena skapar många och smala nischer för ny teknik, passande för mindre och medelstora företag, dvs. nischer av en typ som lämpar sig väl för svensk industri.

-

Den begränsade svenska hemmamarknaden kan i vissa fall vara tillräck­lig som draghjälp vid protolyputveckling.

Programmets huvudändamål bör vara att genom kunskapsutveckling bidra till höjning på kort och lång sikt av svensk industris internationella

Prop. 1983/84:10

II

konkurrenskraft i verksamheter som avser nyttjande och skydd av naturre­surserna i Arktis. Programmet bör även skapa förutsättningar för svenska myndigheter och forskningsorgan alt i ökad utsträckning della i sådana verksamheter på kommersiella villkor.

Genom stöd till svensk export av varor och tjänster för områden med arktiska betingelser bör programmet sålunda ge underlag för ökad industri­produktion och förbättrad bytesbalans på sikt. Programmet bör också avse kunskap om och närkontakt med marknaden i Arktis. Speciellt bör pro­grammet la upp aktiviteter som ger information om konkreta möjligheler till de företag som ännu inte haft kontakt med marknaden i fråga.

DSH föreslår all ett program för arktisk teknik upprättas av DSH och STU i samråd med berörda intressenter och att resurser avsätts till stöd för utveckling av kompetens i arktisk teknik inom enskilda företag, forsk­ningsorgan och myndigheter.

2.6 Undervattensteknik

Programmet för undervattensteknik bör enlig DSH syfta till all genom grundläggande utbildning, forskning och kunskapsutveckling förslärka den inhemska basen för utveckling av industriell kompetens inom havstekni­ken. En huvuduppgift för programmet bör också vara att ta vara på den stimulans och de effekier avseende utveckling av ny leknik som aktivare samverkan mellan berörda myndigheter, forskningsorgan och företag kan ge. Programmet undervattensteknik redovisas på följande delområden:

-

humandykeri,

-

undervattensfarkoster,

-

verktyg och hjälpmedel för dykare och undervattensfarkoster.

-

testplattform för undervaltenssystem.

2.6.1 Humandykeri

Undervattensarbeten med dykare - humandykning - har i Sverige hittills främst utförts med luft som andningsgas och med hjälmutrustning. Arbetsuppgifterna har normalt funnits i kustnära områden, hamnar, sjöar och älvar med begränsade arbetsdjup.

Den forskning och utveckling som lett fram lill nya dykmeloder för stora djup med utnyttjande av artificiella andningsgaser (gränsen för luftdykning ligger vid ca 60 meter), genomfördes fram till t960-talels början främst i marinens regi. 1 Sverige finns f.n. endast ett företag med svenska yrkesdy­kare (Göteborgs Dykerileknik AB) som kan arbeta på stora djup (150 m).

Svenska marinen har tillsammans med FOA fortsatt dykeriforskningen och sedan början av 1960-talet utvecklat djupdykmetoder med heliumsyre (heliox) som andningsgas. Utbildningen av djupdykare har begränsats till egen personal och följer marinens egna säkerhetsbestämmelser. Vidareut­veckling av dessa system fortsätts vid det sedan år 1979 verksamma MDC i samarbete med FOAs institution för navaimedicin (FOA 58).

Prop. 1983/84: 10

12

Det största antalet dykare arbetar f.n. inom havsexploateringen och kommer enligt nuvarande bedömningar all behövas där även framdeles. Avancerad ubålsieknik och manipulatorer och annan kvalificerad utrust­ning kommer sannolikt att komplettera dykarna i deras arbete, men inte ersätta dem. Dykarnas arbetsuppgifter kommer all breddas och kräva större yrkesskicklighet inom olika teknikområden. Oljeexploateringens trend mot större djup kräver också forskning och utveckling avseende nya dykmetoder.

Verksamhelerna i Nordsjön sysselsätter vid tider med stor aktivitet 20()0-3()00 dykare, de flesta i uppgifter som djupdykare. Antalet luftdy­kare i hamnar, floder etc. är svårare att uppskatta men torde röra sig om ca 2000 1 Västeuropa.

Säkerhetskraven vid dykning ökar. En strävan att samordna de europe­iska säkerhetsbestämmelserna pågår. European Diving Technology Com­mittee (EDTC) med 13 medlemsländer, däribland Sverige, har utarbetat förslag till grund för samordning av även de nationella bestämmelsema. Ett av de viktigaste förslagen rör utbildning av dykare. Brister i utbildning­en har varil huvudorsak till många olyckor under 1970-talet. Arbetar­skyddsstyrelsens översyn av de svenska säkerhetsbestämmelserna för dykning utgår från EDTCs förslag.

Med utgångspunkt i olika prognoser för europeisk undervattensteknik kan följande bedömning göras av utvecklingen under 1980-talet:

-

Antalet djupdykare med helium/syrgas som andningsmedium kommmer all minska något.

-

Antalet blandgasdykare med kväve/syrgas kommer att öka.

-

Antalet luftdykare förblir i stort sett oförändrat.

-

Större yrkeskunnande krävs av dykarna.

-

Krav ställs på förbättrad och internationaliserad utbildning.

-

Harmonisering av säkerhetsbestämmelserna för västeuropeiska stater kommer alt eftersträvas.

Vid svensk utbildning av yrkesdykare är det viktigt att ta fasta på erfarenheter från närbelägna dykerinationer med kvalificerad yrkesdykar-kår. De närmast belägna som har dykare arbetande på olje- och gasfäll i Nordsjön är Norge och Storbritannien. Erfarenheterna från 1970-talets dykningar har inarbetats i EDTCs förslag till säkerhetsbestämmelser år 1978. Ett av dessa förslag har givit till resultat att de norska och brittiska utbildningsnormerna för dykare nu överensstämmer. 1 de båda länderna utbildas dykare vid statliga dykarskolor. Med det syfte som ovan angivits för svensk dykarutbildning bör även den kunna ske vid statlig dykarskola och ansluta sig lill förutnämnda normer. De inhemska erfarenheterna av modern dykarutbildning finns inom marinen som under ca 15 år utbildat djupdykare. Marinens utbildning är kvalitetsmässigt ungefär jämbördig med den norska och brittiska. Det är sannolikt att Sveriges behov av dykare kan fyllas genom utbildning vid någon av de utländska dykarsko-

Prop. 1983/84:10

13

lorna, l.ex. vid den norska skolan i Bergen eller vid den engelska i Fort William. Det finns dock avigsidor med detta:

-

Antalet dykarelever från Sverige bestäms av tillgång på plats.

-

Kostnaden för utbildningen blir sannolikt stor.

-

Vi går miste om den viktiga kompetensuppbyggnad som en egen utbild­nings- och forskningsverksamhet ger.

-

Dykarens inplacering i svensk undervaltensteknologi försvåras.

I en svensk satsning på undervaltensteknologi ingår enligl DSH human­dykeri som en väsentlig del. DSH fäster särskilt avseende vid humandy-keriets kvalitativa betydelse som del av den kompetensbas inom landet som är betydelsefull för den långsiktiga utvecklingen av svensk offshorein­dustri. Fullt utnyttjande av offshoreseklorns möjligheler förutsätter enligl DSH all statliga bidrag till industriella projekt kombineras med en lång-siktsmedveten satsning på kompetensutveckling inom vissa basområden, bl.a. inom undervattenstekniken. En satsning på god kunskap om och kontakt med undervaltensmiljön och dess problem är lika betydelsefull. Sistnämnda mål kan, enligt DSHs mening, inte näs ulan en avancerad svensk dykarutbildning för kvalificerade tekniker, forskare och specialar­betare jämte en Ulbildningsanknulen forskning och utveckling.

Utbildning av moderna yrkesdykare kan etableras i Sverige med för­stärkning av befintliga resurser och utnyttjande av den kompetens som finns i landet. Eventuell utbildning bör ske i statlig regi med en statlig myndighei som ansvarig för utbildning och säkerhet.

Följande åtgärder bedöms nödvändiga för alt marinens och FOAs re­surser skall kunna utnyttjas även i civil utbildning av kvalificerade djupdy­kare:

-

Organisatoriska åtgärder som gör försvarets resurser tillgängliga för det civila samhället och industrin.

-

Extra tilldelning av resurser (personal och materiel) som behövs för civila åtaganden bekostas av medel uiöver försvarsanslaget.

-

En myndighei utses som ansvarig för utbildning och säkerhet.

DSH avseratt tillsammans med marinen och andra berörda intressenter utreda frågan om utbildning av yrkesdykare för den civila sektorn och återkomma med förslag i ärendet. Som underiag för utredningen har DSH i oktober 1982 avslutat en förstudie.

En komplettering bör göras avseende utbildning och licensiering av halvprofessionella s.k. vetenskapliga dykare, dvs. vetenskapsmän som inom ramen för forskningsprojekt delvis bedriver undervattensarbeten som dykare. Nuvarande förhållande, som innebär risk för att forskningsin­stitutioner tar på sig arbetsgivaransvar gentemot inte nöjaktigt utbildade dykare, finner DSH otillfredsställande.

Ett par förutsättningar för att man skall kunna nå ovan angivna mål för en svensk yrkesdykamtbildning är enligt DSH dels all den navalmedi-cinska forskningen vid MDC/FOA 58 får erforderligt stöd, dels att motsva-

Prop. 1983/84: 10

14

rande undervisning och forskning vid Karolinska institutets avdelning för baromcdicm inte läggs ner. Detsamma gäller den därmed nära samhöriga tekniska forskning som är under uppbyggnad vid AUT/CTH.

2.6.2  Undervallensjarkosler

Den expanderande offshoresektorn ställer ständigt större krav på möjlig­heterna att utföra tier och svårare arbetsuppgifter på större vattendjup. Dessa arbeten inbegriper som regel dykare och/eller bemannade och obe-mtmnade undervattensfarkoster.

Typiska undervattensarbeten inom offshoresektorn kan exemplifieras med installation och service av plattformar, inspektion och icke förstöran­de provning (NDT), reparation av plaltformsstruklurer och rörledningar, kontroll och byte av korrosionsskyddande anoder, röjning, städning, prov­tagning och karlläggning av havsbotten, söknings- och bärgningsarbeten m.m. Merparten av dessa arbetsuppgifter utförs än så länge med hjälp av dykare försedda med mer eller mindre utvecklade verktyg och hjälputrust­ningar. Kraven på att arbetsuppgifterna måsle kunna utföras på allt större djup innebär att koslnaderna och även riskerna för arbele med dykare växer. De djupgränser som bestäms av ekonomi- och säkerhetshänsyn kommer att vidgas successivt. De möjligheler som därvid slår lill buds är att ersätta den iryckexpanderade dykaren med enalmosfärsdykare (pan­sardykare eller bemannad undervatlensfarkost) eller med fjärrstyrd, obe­mannad undervattensfarkost. ROV (Remolely Operated Vehicle).

I Sverige finns sedan lång tid tillbaka en forsknings- och utvecklings­verksamhet som innefattar flertalet av de komponenter som ingår i beman­nade och obemannade farkostsyslem vartill kommer en industristruktur som är väl lämpad för sådan verksamhet. Vad som egentligen fattas, framhåller DSH, är ett inhemskt behov på avnämarsidan beroende på avsaknaden av svensk offshoreverksamhet.

Den ubåtsulveckling som under en lång följd av år pågått i Sverige under ledning av marinen och med Kockums AB som konstruktör och tillverkare har lett till alt ett kvalificerat ubålskunnande byggts upp inom landet. Den ubåtsräddningsfarkosi (URF) som utvecklades vid Kockums AB under slutet av 1970-talel är ett resultat av denna kompetens tillämpad på en något mindre farkost än de vanliga ubåtarna. Från Kockums ABs sida har man gjort försök att lansera en farkost av denna storlek på offshoremark­naden. Farkosten är försedd med iryckkammare och dykarsluss för an­vändning som transport- och arbelsubål på djup ned till 300 m.

Någon tradition då del gäller små, bemannade undervattensfarkoster finns dock knappast i Sverige. Möjligen kan nämnas den lilla, enkla en-mansutbålen "Doppingen". Den byggdes med myckel små medel redan i början av 1970-talet som en liten forskningsfarkost och har använts av framför allt marinbiologer. Den finns f.n. på CTH där den används som studieobjekt och kan möjligen vara embryot till mera avancerade farkost-projekt.

Prop. 1983/84:10

15

Det finns inom landet betydande kunskaper om obemannade undervat­tensfarkoster och om praktiskt taget alla delområden som berör dessa syslem. Flera forskningsinstitutioner och universitet bedriver utvecklings­arbeten som har anknytning till denna teknik. Vid FOA har man l.ex. under många år arbetat inom hydroakustik och undervattensnavigering saml akustisk avbildning. Inom hydroopiiken har man speciellt studerat avbildnings- och belysningsproblemaliken. Under senare delen av 1970-ta-let har man utvecklat en undervatlensfarkost "FOA-SUB" - huvudsakli­gen avsedd som experiment- och forskningsplattform. Vid CTH i Göteborg har man bearbetat många av de problem som har anknytning lill fjärrstyrda farkoster som t.ex. hydrodynamiska frågor, arbetsmetoder och verktyg.

Under senare delen av 1970-talet utvecklade och provade SAAB i Lin­köping sin stora och myckel avancerade, obemannade undervatlensfar­kost - "SAAB-SUB" - (4,5 ton). Mycket av kunnandet från flyg- och robotsidan med avancerad styr- och reglerleknik tillämpades i detla pro­jekt. Med sina tre manipulatorer lorde den tillhöra de mest avancerade som någonsin utvecklats inom den civila sektorn. Inom SAAB lades pro­jektet ned år 1979 då företaget beslöl koncentrera sina insatser på flygsi-dan. Kunskapen och erfarenheten från detla arbele, inklusive fältarbetet offshore, har emellertid bevarats och vidareutvecklats inom landet genom det nybildade företaget SUTEC AB i Linköping. Här bygger och vidareut­vecklar man en liten, obemannad inspeklionsfarkost kallad "Sjöugglan". Den har nyligen sålts lill svenska marinen. Några exemplar har också blivit placerade utomlands. Kockums AB och SUTEC AB har nyligen gemen­samt bildat AB Subcraft, bl.a. för att bygga om och gå vidare med det stora "SAAB-SUB" -projektet till en avancerad farkost, kallad "SEA-DOG".

Flera svenska småföretag arbetar med TV-kameror, fotografiska kame­ror och belysningsutrustningar (l.ex. Ingenjörsfirman Undervattensfolo). En svensk, avancerad undervatiensmanipulator, som utvecklades i mitten av 1970-talet av företaget Ingla AB i Ludvika, har nu vidareutvecklats av Jungner Marin AB.

Under senare år har på olika sätt försök gjorts alt samla lämpliga svens­ka industrier och institufioner för att gemensamt kunna gå in på området kontroll och underhåll offshore med hjälp av dykare eller undervattensfar­koster. Dessa försök har emellertid hittills inte rönt någon framgång. Grundläggande kunskaper finns inom landet, men erfarenheter beträffande applikationer under vatten har varit sparsamma. Även syslem för navige­ring och positionsbestämning samt undervattenskommunikalion med an­knytning till undervattensfarkoster finns det industriella förutsättningar för att utveckla i Sverige (t.ex. Amlab i Nynäshamn).

Som tidigare påpekats är det viktigt att de som bedriver utveckling av farkostsystem eller komponenter till dessa har direktkontakt med behov och problem i fält. Möjligheter till detta bör finnas bl.a. genom svenska företag såsom Stena Offshore, med flera stora och utomordentligt välut-

Prop. 1983/84:10

16

rustade dykerifarlyg, elbr genom Göteborgs Dykerileknik AB, som bl.a. ulvecklal ell eget högklassigt iryckkammarsysiem.

Även marinen är av stor betydelse vid utveckling av ny leknik. Ofta har man Iran marinens sida ställt upp med farlyg, materiel och personal för utprovningsarbeten i fält, vilket är betydelsefullt för en nation som Sverige ulan egen offshoreverksamhet.

2.6.3  Verktyg och hjälpmedel Jör dykare och undervallensjärkosler

Den leknik som utnyttjas i offshoreverksamheten utgörs ofta av i princip redan befintlig "landteknik", efter vissa erforderliga justeringar eller kom­pletteringar.

Della gäller inte minst vad avser service, kontroll- och underhållsverk-samhel på undervattensanläggningar. Maskinelement och komponenter på sådana anläggningar har hittills i ringa utsträckning utformats med hänsyn till vad som är lämpligt ur dykarens synvinkel.

I Nordsjön sker underhålls- och reparationsarbeten på djup ned till 300 m. Dessa arbetsuppgifter utförs av lätta dykare under mättnadsdykning. I Sverige sker ca 75% av all yrkesmässig dykning på djup mindre än 20 m. Huvudparten sker i samband med anläggningsarbeten på broar, hamnar och vattenkraftverk.

Lätta dykare kan inte uppta några reaktionskrafter från verktyg, varför speciella anordningar måste lill. Det är ofta kallt, dålig sikt och strömt, varför en stor del av dykarens arbetsförmåga åtgår till att hålla sig kvar på arbetsstället eller helt enkelt att hålla sig vid liv. Della medför alt stora krav ställs på verktygens utformning. De skall vara avpassade för höga yttre tryck och korrosiv miljö samt vara lätta att underhålla och reparera. Förhållandena i Nordsjön är extremt svåra, varför framgångsrik tillämp­ning av utrustning i dessa områden brukar öppna vägen till den internatio­nella offshoremarknaden.

Del finns inom landet institutioner och förelag som arbetar med utveck­ling av verktyg och annan utrustning för undervattensarbeten. Bland före­tagen kan nämnas Atlas Copco, SIKOB, ESAB, Jungner Marin AB, Göte­borgs Dykeriteknik AB och SUTEC AB.

En vanlig uppfattning, framhåller DSH, är dock att marknaden för dykeriverktyg är ointressant för större företag. Mycket lalar för att det i vissa fall, l.ex. för kraftalstring till svetsutrustning och verktyg för under-vattensbruk, fordras stor FoU-kapacitet under det att utvecklingen av verktygen i många fall lämpar sig bättre för småföretag. 1 Sverige finns företag av båda slagen med god kompetens för ifrågavarande uppgifter. Även FOA besitter hög kompetens inom den teknisk-vetenskapliga forsk­ningen beträffande verktyg och hjälpmedel. Denna kompelens har hittills i endast ringa utsträckning tagits i anspråk inom svensk industri.

AUT/CTH går i hög grad in på här berörda teknikområden. Ett nära samarbete har etablerats mellan AUT och FOA 58 vid MDC, där FOA

Prop. 1983/84:10

17

bedriver den dykerimedicinska forskningen och AUT angränsande teknisk forskning och utveckling.

2.6.4 Testplaltform för undervatiensysiem

Inom en del svenska företag pågår teknikutveckling av utrustning re­spektive systemutveckling för undervattenslillämpning med sikte på kom­mersialisering inom offshoresektorn. Den aktuella teknikutvecklingen på­går i många fall inom mindre företag, där det ekonomiska stödet från organ typ STU varil nödvändigt för initiering av utveckling men samtidigt endast tillräckligt för utveckling fram lill prototyp. Fortsatt systemutveckling kommer i många fall alt kräva externt finansieringsstöd.

Ett flertal projekt syns nå protolypstadiet ungefär samtidigt men efter individuella, oftast okoordinerade utvecklingsplaner. Någon aktivitet i syfte att samordna de individuella projekten har inte förekommit, men från många håll har enligt DSH hävdats alt svensk undervatlensleknisk industri borde samverka inom ett/flera systemprojekt. Kapacitet och resurser här­för syns föreligga inom landet, men en bas för gemensamma systemprojekt har saknats.

Inför avsedd kommersialisering av aktuella system förmodas fortsatt systemutveckling nödvändig. Samverkan inom ett större systemprojekt kan därför vara det optimala sättet att utnyttja framlida tillgängliga ekono­miska resurser, samtidigt som den kommersiella genomslagskraften hos den svenska systemtekniken ökar genom samverkan inom ett större pro­jekt.

Som exempel kan nämnas projekt "Testmyggan" som f.n. är skisserat som ett svensk-norskt utvecklings- och samarbetsprojekt. Idén är att kon­vertera en befintlig tryckskrovsdel, "Siålmyggan", lill en testplaltform som förläggs på lämplig plats i havet utefter norsk eller svensk kust. Plattformen skall sedan användas också för slutprovning av komponenter för offshoremarknaden och som utgångspunkt för systemutveckling ge­mensam för flera av de i "Teslmyggan" engagerade företagen. För projek­tels planeringsfas beviljades 200 000 kr i mars 1982 från vardera STU och Norges teknisk-naiurvitenskapelige forskningsråd (NTNF). Projektets målsättning är främst:

-

att ge referenser och erfarenheter erforderliga för fortsatt teknikutveck­ling,

-

alt skapa förutsättningar för ett konkret tekniskt/kommersiellt samarbe­te mellan norsk och svensk industri inom den avancerade undervallens-teknologin, och

-  alt ge svensk undervattensindustri lillgång till de avancerade provnings­

resurser och erfarenheter som finns/byggs upp vid NUTEC i Bergen.

Projekt "Teslmyggan" representerar möjligheler lill ett samordnat ny­

skapande som DSH bedömer som mycket angeläget. Projektet har också

stark anknytning till andra aktiviteter, speciellt med sikte på referensan-

2    Riksdagen 1983/84. I samt. Nr 10. Bilaga 7

Prop. 1983/84:10

18

läggningarmed stöd av den begränsade hemmamarknaden. DSHJinnerdet sålunda angeläget alt hålla nära kontakt med projektarbeiel under plane­ringsfasen. DSH bör kunna bidra till en vidgad samverkan mellan inte bara intresserade företag utan även med vissa fackmyndigheter och forsknings­organ, som tar vara på innovaiionsmöjlighelerna genom skilda kompe­tenser och erfarenheter (synergieffekter).

2.6.5 Målsättning och förslag för undervattensteknik

Inom undervattenstekniken finns enligt DSH flera delområden för ny­skapande och en utvecklingsbar svensk kompetens.

Utvecklingsbara områden är bl.a:

-

verktyg och utrustning för undervattensarbeten, och

-

syslem för spaning och sökning under vatten samt fjärrstyrda farkoster. Hjälpmedel i denna utveckling är:

-

kvalificerad dykeriutbildning och därmed sammanhängande FoU, och

-

testplaltform för delvis gemensam utprovning av undervaltenssystem.

I ovanstående avseenden fördelar sig kompetensen inom landet på många olika myndigheter, forskningsorgan och enskilda företag. En del myndigheter kan också som kompetenta beställare driva på den tekniska utvecklingen inom vissa områden.

Programmet för undervattensteknik bör enligt DSHs mening syfta till att genom grundläggande utbildning, forskning och kunskapsutveckling för­stärka den inhemska basen för utveckling av industriell kompetens inom havstekniken. En huvuduppgift för programmet bör också vara att la vara på den stimulans och de synergieffekter avseende utveckling av ny teknik som en aktivare samverkan mellan berörda myndigheter, forskningsorgan och företag kan ge.

DSH föreslår:

-

att ett program för undervattensteknik med ovan angivna syften upprät­tas av DSH i samarbete med STU och andra berörda intressenter, och

-

att frågan om utbildning av yrkesdykare för den civila sektorn utreds av DSH och marinen i samråd med berörda intressenter.

2.7 Teknik för utforskning och tillståndskontroll av havet

Programmet avseende teknik för utforskning och tillståndskonlroll av havet syftar till att utveckla system som har en hemmamarknad, med svenska myndigheter och verk som avnämare, men som också bedöms ha en internationell marknad. Förstärkt stöd lill myndigheter för sådan ut­veckling bedöms av DSH vara en särskilt effektiv åtgärd för industriell utveckling, genom det finansiella stödet i kombination med krävande be­ställare.

Aktuella syslem byggs upp av olika komponenter; sensorer, kraftför­sörjning, signalöverföring, signalbehandling m.m., för vilka det finns åt-

Prop. 1983/84:10

19

skillig kompelens inom landet, både bland de statliga forskningsinstitutio­nerna och i industrin - inte minst den högleknologiska småindustrin.

2.7.1 Fjärranalysieknik

Fjärranalys är beteckningen för tekniska metoder där man på avstånd samlar in, bearbetar och presenterar information om l.ex. naturförhållan­den. Fjärranalysieknik kan delas in i grenar som rör:

-

sensorer (kameror, lelespekiroradiometrar, mullispektrala svepradio-melrar, lasersystem och radarsystem),

-

plattformar (flygplan, satelliter, markstationer),

-

överföringsteknik,

-

bearbetning (datorer, fotoregislrering etc),

-

presentation (bildskärmar, kartor, diagram etc).

Resurser för flygfotografering, infraröd och sidiittande radar (SLAR-kartering) från flyg finns i dag i landet. Fotograferings- och termografe-ringsljänster utförs på uppdragsbasis av statens lantmäteriverk (LMV) för olika ändamål. Kustbevakningens IR/UV- och SLAR-utrustningar har i första hand utvecklats för att vara hjälpmedel för övervakning av olje- och kemikalieutsläpp. Utprovnings- och utvecklingsarbeten även inom andra områden kan göras med dessa utrustningar. SLAR-utrustningar tillverkas av[REDACTED_EFTERNAMN], medan övriga instrument är av utländskt fabrikat. Mullispek­trala scanners finns inte i landet men kan lånas in.

Inom lasertekniken har system utvecklats vid CTH för i första hand mätning av lufiföroreningar. Såväl detta syslem som ett av FOA utvecklat system utprovas för mätning i vatten. För att få fram ett operativt system för laserfluorescens för kartering av vattenföroreningar, alger m.m. krävs vidareutveckling och försöksverksamhet. Utrustning för laserbatymetri, dvs. djupmätning med laser, har lånats in för försöksverksamhet.

Mikrovågsradiometri för flygbruk finns på FOA. På CTH pågår arbete med definition av syslem för mikrovågsradiometri för vertikal sondering av temperatur och luftfuktighet i atmosfären. För att kunna utnyttjas för vattenföroreningar krävs systemutveckling.

Sodar för akustisk vindmätning (vindhastighet och vindriktning) i ytnära skikt (0-150 m) har utvecklats i Sverige av Sensitron AB. Utprovning har skett. Sodarutmstningar av detta slag kan användas på plattformar i havet.

För Codar, dvs. strömmätning med radar från landstaiioner, finns ingen resurs i Sverige. För utprovning är det troligt att inlåning kommer att ske.

Sverige har god tillgång lill satellitdata, främst genom mottagningsre­surser inom landet vid Rymdbolagets station i Kiruna och mililära väder­tjänsten i Stockholm. En ny, avancerad mottagningsresurs är också under uppbyggnad vid Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHI) i Norrköping. För Sverige intressanta dala kan dessutom erhållas bl.a. från mottagningsstationer i Frankrike och Norge. Sverige beräknas också få en central mottagningsstation för en ny europeisk satellit under senare hälften av 1980-talet.

Prop. 1983/84:10

20

Program och bearbelningsresurser för avancerad satellitdalabearbetning utvecklades under 1970-taleis första hälft. Resurser för digital bearbetning av data finns i dag på flera håll, l.ex. hos naturgeografiska institutionen vid Stockholms universitet och hos LMV. Det stora genombrottet för bearbet­ning av satellitdata kom år 1979 då Rymdbolagets utrustning kunde utnytt­jas för bildbearbetning och systemutveckling. Den bearbetningsresurs som f.n. planeras på SMHI kommer också all tillåta avancerad databehandling väl i klass med Rymdbolagets nuvarande syslem. De centrala bearbet­nings- och programutvecklingsresurserna i Sverige är därmed förhållande­vis väldimensionerade och de institutionella behoven väl tillgodosedda.

För data från laser- och mikrovågssystem krävs särskilda bearbetnings-rutiner och systemutveckling. För befintliga system utvecklas och utpro­vas bearbetnings- och presentationssystem separat. För digitalisering av filmmaterial har ett svenskt instrument utvecklats. Saab-Scania har nyli­gen levererat en prototyp lill Rymdbolaget.

På forsknings- och utvecklingssidan ligger Sverige väl framme inom fjärranalysområdet. Ett exempel är utvecklingen av de flygburna oljeöver­vakningssystem som nu används av kustbevakningen. Vidare har flera försök och systemstudier genomförts inom havsisområdet. Satellitinfor­mation (bilder) har utnyttjats rutinmässigt på SMHI för havsiskartering sedan lång lid tillbaka. Vidare har SMHl stor erfarenhet när det gäller temperaturkartering med flygburna infrarödsensorer.

Kunskaperna inom fjärranalysområdet är begränsade till enstaka perso­ner vid ett flertal verk och institutioner. En breddning av kunskapsnivån är enligt DSH nödvändig. Det har vidare visat sig svårt all kunna utnyttja befintliga kunskaper och erfarenheter för utveckling av operativa system, beroende dels på bristande samordning, dels på resursbrist.

Ett nationellt mål bör vara att på sikt effektivisera utforskning och tillståndskonlroll av havet genom alt utnyttja fjärranalysen. Fjärranalys­tekniken bör härvid koordineras med andra informations- och mätsystem där fjärranalysens förmåga all lämna övergripande och kompletterande information las till vara. En satsning på kunskaps-, metod- och produktut­veckling bör göras. System bör tas fram som tillgodoser behov inom landet samtidigt som man utvecklar metoder och system som lämpar sig för export på den internationella marknaden.

Utvecklingen bör i första hand inriktas på de sektorer som i dag har störst potential. Efter hand bör andra utvecklingsbara sektorer kunna komma i fräga. Inledningsvis bör inriktning ske mot:

-

havsiskartering och havsisövervakning för sjöfart, isbrytning, anlägg­ningsverksamhet och exploatering nationellt såväl som internationellt,

-

ström-, isdrift- och våginformalion, speciellt inriktad mol sjöfart, lokal trafiktcdning, energiforskning och offshoreverksamhet,

-

övervakning av föroreningsulsläpp och valtenkvalilelsförhållanden för miljövård och resursutnyttjande. Denna bör kunna anpassas för natio­nell såväl som internationell tillämpning.

Prop. 1983/84:10

21

-

vattenlemperaturkarlering för fiske, sjöräddning, cirkulations-, islägg-nings- och islossningsstudier etc. samt

-

kartläggning av naturförhållanden för planering och forskning. För att nå de uppsatta målen bör:

-

fjärranalysverksamheten inom havsområdet samordnas och så långt möjligt samlas på en central instans, företrädesvis ett statligt verk med övergripande ansvar,

-

personella resurser skapas för fjärranalyslillämpning, speciellt med in­riktning på definition och utveckling av system,

-

kraftfull satsning göras på utveckling inom prioriterade områden,

-

utvecklingsprojekt definieras som kan ingå i statens delegation för rymdverksamhet (DFR) fjärranaiysprogram.

DSH avser all la upp en diskussion med DFR och andra berörda myndigheter för alt formulera ett förslag till program för svensk marin fiärranalys.

2.7.2 Punktmätningar

För alt kunna utnyttja och skydda havsresurserna, för att kunna planera och utföra arbete på och i havet på ett effektivt sätt krävs ingående kunskap om den marina miljön. Denna kunskap insamlas traditionellt genom observationer punktvis och mätningar från fasta punkter i och vid havet samt från fartyg.

Organ som på olika sätt är engagerade i mät- och observalionsverksam-heterna är främst fiskeristyrelsen, SMHl, SNV, försvaret, kustbevakning­en, sjöfartsverket, universiteten, privata konsultföretag samt länsstyrelser och kommuner.

Den idag pågående mätverksamheten är splittrad på många institutioner. Stora vinster kan enligt DSH göras om en ökad samordning kan komma till stånd, framför allt om samordningen innebär ett ökat utnyttjande av mo­dern automatisk datainsamlingsteknik. Svensk havsforskning lika väl som svensk industri skulle gynnas av en omstrukturering av mätverksamhe-terna till ett större nyttjande av permanenta, automatiska mätstationer såsom dränkbara matpaket innehållande givare och valtenprovtagare och vid behov även trådlösa telemetrianordningar. 1 dag finns ett behov av * realtidsinformation hos hamnmyndigheter, lotsväsen och sjöledningscen­traler. Detta behov kan tillgodoses om bl.a. nya typer av strömmätare i kombination med datatransmissionslänkar kan tas i bruk.

Programmets övergripande mål bör vara att effektivisera den svenska mätverksamheten i havet genom att kunskapsinhämtningen ökar samtidigt som de nya metoder som utvecklas har en hög exportpotential. Ett gene­rellt system för punktmätning av vissa miljöförhållanden i havet bör ut­vecklas. Det innebär en bred satsning på tekniskt utvecklingsarbete med målet att förverkliga ett system för automatisk:

-  mätning.

Prop. 1983/84:10

22

-

insamling av mätdata,

-

bearbetning av mätdata och

-

distribution och delgivning av mätdata och prognoser.

Genom enkla hårdvaru- och mjukvaruförändringar skall mätsystemet kunna anpassas till skilda applikationer såsom:

-

meteorologiska och oceanografiska observationsstationer till havs,

-

sjöfartens speciella behov av mätningar,

-

energi- och mineralutvinning lill havs,

-

vattenbruk,

-

offshoreplattformar,

-

operationer under vatten och

-

militära behov av mätningar.

Området bedöms av DSH som en av de specialgrenar inom havsresurs­området där svenskt kunnande och svensk teknik kan skapa internationellt intressanta produkter.

Utvecklingsarbetet delas lämpligen upp i två delar som löper parallellt.

1. Fortsatt utveckling av redan påbörjade produkter som har en given

marknad och som senare kan ingå som delkomponenter i ett totalsys­

tem. Följande produkter föreslås:

-

akustisk strömmälare med profilerande kapacitet och möjlighet att mäta isdrift,

-

akustisk datalänk och

-

akustisk vågriktningsmätare med programvara för reallidsanalys av riktningsspektra.

Arbetet bör inledas med ett tekniskt utrednings- och utprovningsarbete och därefter görs en delaljspecifikation av produkterna. Produkterna ut­vecklas och långtidsteslas sedan vid befintlig automatisk oceanografisk station.

2. Utveckling av ett generellt system för punktmätning avseende havets

miljösituation bör påbörjas.

Arbetet bör inledas med en fördjupad behovs- och marknadsundersök­ning och därefter fortsätta med en definitionssludie av det generella syste­met. Definitionsstudien skall syfta till en översiktlig specifikation av ett totalsystem (inkluderande allt från givare till delgivning av mätresultat och prognoser) samt en detaljspecifikation (och därmed nödvändigt tekniskt utredningsarbete) av en pilotanläggning (för bruk i sambandscentraler) för utprovning och testning av utrustning och funktioner i totalsystemet. Pilot­anläggningen bör utvecklas och lokaliseras t.ex. till en av hamnarna i Öresund där sjötrafiken har behov av bl.a. ströminformation och vintertid även av drivisens rörelser. Pilotanläggningen skall innehålla givare, dala-överföringslänkar och datorsystem. Del senare med kommunikationsmöj­lighet med central instans för erhållande av tilläggsinformation i form av prognoser. I pilotanläggningen skall även ingå en boj med givare och utrustning för satellitkommunikation. Bojen skall dimensioneras så att den kan utnyttjas även på Nordatlanten.

Prop. 1983/84:10

23

För alt utvecklingsarbetet skall ha framgång krävs enligl DSH bl.a:

-

ett gott samarbete mellan företag, universitet/högskolor och institutio­ner liksom med militära utvecklingsorgan,

-

nära konlakter med - och kunskap om - den internationella utveck­lingen,

-

en god förståelse för problematiken offshore, och

-

all riskvilligt kapital frigörs för utveckling och kompetensuppbyggnad. Från industripolitiska aspekter syns det enligt DSH väl motiverat alt

statsmakterna ger ett omfattande stöd åt teknisk utveckling och tillämpad forskning inom detta område.

Början till en utvecklingsgrupp finns redan i ett samarbete mellan SMHl, Amlab och SUTEC AB med visst ekonomiskt stöd från STU.

DSH föreslår att medel tilldelas DSH för att tillsammans med STU vidareutveckla och initiera arbetet enligt ovan. Det är enligl DSH av stor vikt att arbetet initieras snarast, eftersom marknaden för produkterna redan finns och allt pekar på ett ökat behov under 1980- och 1990-talen.

2.7.3 Prospektering med seismiska metoder

Med prospektering avses att med geologiska, geofysiska och geoke-miska undersökningar söka efter förekomster av ekonomiskt utvinnings­bara mineralråvaror, l.ex. malmer, olja, gas och lösa avlagringar. Arbets­gången innebär i stort övergång från översiktliga undersökningar av större områden till allt intensivare och kostsammare arbeten inom allt mer av­gränsade områden.

De svenska oljeletningsinsatserna är globalt sett synnerligen små, även om svenska företag bedriver prospektering i Sverige och i utlandet. Sveri­ge har inget bolag, s.k. contractor, som utför seismiska undersökningar. Oljeprospekteringen i Sverige omfattar verksamheter på och kring Gotland samt i sydligaste Sverige och kringliggande vatten. Under 1970-talet har totalt 200 milj. kr. lagts ned på oljeprospektering i Sverige, varav 20-30 milj. kr. använts för seismiska undersökningar.

Svenska företag deltar i oljeletningsprojekt i flera länder med större eller mindre andelar. Bland annat deltar Volvo Petroleum i Norge, Svenska Petroleum Exploration AB i England, Tunisien och Västindien. I dessa projekt är något annat bolag ansvarigt för det praktiska arbetet och därmed "operator". Salén Energy AB driver oljeletning som operator i Filippiner­na och Turkiet. Svenska Petroleum Exploration ABs oljeletningsinsatser utomlands ligger f.n. kring 20-30 milj. kr. per år. Företaget är nu under uppbyggnad och fullt utbyggt siktar man på satsningar kring 100 milj. kr. per år.

Inom ramen för FOA-STUs havstekniska samarbetsprojekt har seismisk prospekteringsforskning bedrivits vid FOA sedan år 1977. Denna forsk­ning har resulterat i att principer för en ny seismisk prospekteringsmetod har utarbetats, omfattande såväl ny metod för operativa mätningar till havs

Prop. 1983/84:10

24

som nya dalaanalysrutiner. Denna nya prospekteringsmetod innebär, till skillnad från nu kommersiellt använda, att en seismisk undersökning ses som ell system där planering, mätning och analys integreras. Den nya metoden medger att yiläckande mätningar kan genomföras, att de insamla­de mätningarna kan tolkas relativt snabbt genom en uppställd modell av den aktuella strukturen, både vad gäller tids- och amplitudinformalion, samt all en betydande utvärdering kan ske redan vid mättillfället ombord på fartyget.

Svensk forskning och teknologi bör inom detta område kunna fram­bringa internationellt konkurrenskraftiga och lönsamma tjänster och pro­dukter. Nedan presenteras kortfattat de skäl som, uiöver den rationalise­ring av prospekteringen som den nya metoden kan leda till, kan tala för att en sådan prospekteringsverksamhet skall kunna etableras:

-

En svensk prospekteringsverksamhet som utvecklas och drivs i nära kontakt med de svenska företag som bedriver oljeprospektering blir ett stöd för dessa företag vad gäller utvärdering och tolkning av seismiska data.

-

En nationell svensk seismisk prospekteringsresurs kan i kombination med svenska privata eller statliga företag som driver oljeletning och oljehandel vara en internationellt sett intressant samarbetspartner. Det­ta kan underlätta erhållandet av oljeletningsrältigheter i främst tredje världen, i synnerhet om en ökande andel av oljehandeln kommer att gå direkl mellan länder i stället för via multinationella oljebolag.

-

Uppbyggnaden av en prospekteringsverksamhet skulle utnyttja inte bara kunskap och erfarenhet som byggts upp inom den geologiska och geofysiska forskningen utan också kunnandet inom svensk industri, t.ex; varvsindustrin, och skulle kunna leda till utveckling av säljbara produkter.

DSH föreslår att den inom ramen för FOA-STUs havstekniska program anskaffade mät- och registreringsutrustningen kompletteras för att medge försöksvis tillämpade mätningar för alt i full skala demonstrera den nya metodens praktiska lillämpbarhet.

Denna mätutrustning bör utformas så all den kan användas för mätning­ar försöksvis från ett lämpligt civilt eller militärt fartyg. För varje försöks­mätning lämplig navigalionsutrustning bör kunna inhyras. Kostnaden för mätutrustningen beräknas av DSH till 3 milj. kr. och kostnaderna för försöksmälningarna lill 1,5 milj. kr. Eventuell vidareutveckling av FOAs resurser på delta område bör enligt DSH kopplas lill frågan om bolag för marknadsförsörjning av FOAs kompetens på den civila sektorn.

2.7.4 Spaning och sökning under vatten

Sökning, identifiering och bärgning av objekt från havsbotten är ganska likartade problem vad gäller både civila och mililära objekt. Tekniken att återfinna havererade fartyg, förlorade flygplan, torpeder eller andra före-

Prop. 1983/84:10

25

mål är i stort sett densamma för den civila som lör den militära sektorn, varför också de totalt tillgängliga resurserna brukar utnyttjas gemensamt. Samma teknik bör också enligt DSH kunna utnyttjas vid överspaning av s.k. döda havsbottnar, områden där organiskt liv släckts ul lill följd av l.ex. syrebrist eller giftutsläpp.

Den teknik som normalt används för sökning under vatten är scannande eller sidiittande sonar på ytfartyg i kombination med noggrann plotlning av fartygets positioner och förflyttningar. Identifiering av misstänkta ekon sker med dykare eller undervattensfarkoster med TV-kameror och slill-bildskameror.

Scannande eller sidiittande sonarsystem har hittills inte utvecklats i Sverige. Däremot finns en hel del erfarenhet beträffande användningen av sådana system i såväl svenska som andra farvatten. Vidare finns slor erfarenhet vad gäller användningen av såväl dykare som undervattensfar­koster för sökändamål saml hjälpmedel härför. Lämpliga undervattensfar­koster utvecklas f.n. inom landet (SUTEC AB). Avbildningsproblemati-ken är väl genomarbetad. Undervattenskameror. TV-kameror och belys­ningsutrustningar av hög klass utvecklas också inom landet (Undervat­tensfolo, SUTEC AB, FOA m.fl.).

Ett behov av bättre leknik och system för sökning, identifiering och bärgning av objekt på havsbotten finns sedan länge dokumenterat inom landet. Detla har redan i mitten av 1970-talet framhållits speciellt från den militära sidan. Del har i andra länder (och specielll i USA) ulvecklals avancerad leknik för sökning och bärgning av värdefulla objekl (ubålar. alombomber etc.) på stora djup. Vad som för svensk del bör undersökas är värdet av alt inom landet utveckla ett helt sök- och idenlifieringssystem optimalt anpassat för våra vatten, dvs. för måttliga djup, dålig sikt, vinteris m.m.

Ett sådant syslem utgör ett område inom undervattenstekniken, för vilket det finns en viss hemmamarknad (gemensam civil och militär) och där möjlighet finns till utprovning i hemmavalten. Avgörande för det värde som bör tillmätas ett sådant projekt är systemets bedömda konkurrensför­måga på väridsmarknaden.

Följande syfte föreslås för programmet spaning och sökning under vat­ten:

-       att genom en målmedveten samordning av tekniska och finansiella re­

surser inom landet främja utveckling av system för spaning och sökning

under vatten. Den bör göras i den utsträckning som kan vara ändamåls­

enlig med hänsyn till inhemska militära och civila behov jämte konkur­

rensmöjligheterna på väridsmarknaden.

DSH Jöreslår:

-       att ell program för spaning och sökning under vallen med ovan angivet

syfle upprättas av DSH i samarbete med marinen. STU och andra

berörda intressenter.

Prop. 1983/84: 10

26

2.7.5 Sjömälningsleknik

Sjömätning med nuvarande metoder är tidsödande och fordrar stora resurser. Vid mitten av 1960-talel beräknades alt, med dåvarande resurser, Sveriges territorialhav inte skulle vara tillfredsställande mätt förrän efter ca 100 år. Än i dag finns stora områden som inte är mätta sedan mitten av 1800-lalet. För närvarande är endast några procent av våra vattenområden mätta med moderna sjömätningsmetoder. Den helt övervägande delen av det svenska sjöterritoriet är fortfarande mätt endast med handlod, (Ds K 1978:14).

Sjöfartsverket prövar andra metoder än traditionell sjömätningsteknik med ekolod för att öka möjligheterna till djupbestämning. Med tanke på de stora, ofullständigt mätta arealerna följer sjöfartsverket de försök med laserljus för att bestämma djupet som pågår främst i USA, Kanada och Australien. Försök har även utförts i Sverige av FOA. Fördelen med flygburen djupsondering framför konventionell kartläggning ligger främst i den större ytavverkningshastigheten. Såväl helikopter som lätt flygplan kan fungera som plattform.

Den konventionella sjömätningen syftar till en heltäckande kartläggning av bollen medan laserbalymetrin endast ger "stickprov". Man erhåller följaktligen en snabb, relativt tät rekognoseringsmätning med lasertekni­kens hjälp. Denna kan alltså inte ersätta men väl komplettera ekolodsme-lodiken. Lasertekniken har f.n. minsta begränsning i ca 0,5 m djup.

För vidare värdering av teknikens användning i svensk sjömätning är det av stor betydelse ati utföra ell försök som helt ägnas det civila behovet av all studera hur laserbalymetritekniken skall kunna inpassas komplemen­tärt till gängse lodningsmetoder.

XiSH fineslår att ett sådant försök genomförs av FOA och sjöfartsverket i samverkan, dels i det väl inmätta området vid Fifång i Stockholms skärgård, dels i ett område som är dåligt sjömän. Försöket har kostnads­beräknats till 1,5 milj. kr. För försöket används om möjligt ett i USA nyligen utvecklat laserbatymelrisystem för militärt bruk, betecknat HALS och tillverkat av företagel Aveco Everelt i Boston. Alternativt begagnas det av FOA hitlills använda kanadensiska lasersystemet, ägt av Canada Center for Remole Sensing. Delta system bör då vara modifierat för scanning av laserstrålen enligt FOAs modell. HALS-syslemel är intressant därför att det utvecklingsmässigt ligger närmare ett operativt system för bottenkarlläggning än vad del kanadensiska systemet gör.

3    Förstudier och inledande arbeten

3.1 Kust-och havsFiske

Förutsättningarna för ell bärkraftigt kust- och havsfiske har på ett ge­nomgripande sätt ändrats under senare år. Ökade farlygskoslnader (an-

Prop. 1983/84:10

27

skaffningspriser. driftskostnader elc.) har ej kompenserats av motsvaran­de ökning av inkomsterna. Överuttag utgör dessutom ett hot mot havsfis­ket i alla våra havsområden.

Målet för den svenska fiskeripolitiken är bl.a. all upprätthålla en fiske­flotta av ungefär dagens storlek, samtidigt som det skapas stabila och rimliga ekonomiska förhållanden för näringens utövare. Det föreligger svårigheter att med nuvarande insatser från samhällets sida nå denna målsättning. DSH föreslår att följande åtgärder för förbättring av del svenska fisket närmare övervägs:

-

att förändra distributionskedjan och minska höga skillnader mellan rå­varupris och konsumentpris,

-

att komplettera de större, moderna trålarna med rationell och ergono­miskt riklig utrustning för fångslhanlering.

-

all utveckla nya typer av fåmansfartyg för kustnära fiske med bättre förutsättningar all ge ekonomi i små fångster.

-

att stimulera efterfrågan på svensk färsk fisk. och

-

att stimulera kompletterande sysselsättningsformer. l.ex. vattenbruk. DSH uppdrog hösten 1982 ål institutionen för transportteknik vid CTH

att genomföra en systemanalytisk förstudie av distributions- och konsum­tionsfrågorna för såväl vildfångad som odlad fisk.

DSH har påbörjat informella överläggningar med fiskeristyrelsen och fiskels organisationer avseende eventuella insatser som kan vara påkallade från delegationens sida. DSH är inte beredd att nu framlägga några förslag avseende svenski kust- och havsfiske.

3.2 Polaromr

å

dena

Arktis och Antarktis har börjat tilldra sig betydande internationellt in­tresse. Samtidigt konstaterar DSH alt en svensk polarpolitik saknas. Sve­riges position vid kommande förhandlingar rörande polarområdena, främst med anknytning till Svalbard- och Anlarktistraktaterna, kommer enligt DSH att bero av i vilken utsträckning Sverige deltagit i utforskningen av dessa områden.

DSH har som underiag för svensk polarpolitik påbörjat en förstudie beträffande värdet av naturtillgångarna i polarområdena med beaktande av utvinningskostnaderna. DSH föreslår:

-       att en värdering från svensk synpunkt av de oskiftade tillgångarna av

polarområdena företas, jämte en bedömning av i vilken omfattning

Sverige bör delta i utforskningen av Arktis respektive Antarktis, och

-       att det samarbete som kan vara påkallat mellan Sverige och signatär-

makterna i Antarktis respektive traktatsländerna kring Arktis klarläggs.

Prop. 1983/84: 10

28

3.3 Svenskt deltagande i internationellt samarbete

Sverige deltar genom myndigheter och forskningsorgan i behandlingen av ett stort antal frågor som rör världshavens nyttjande och skydd. De frågor som DSH finner angelägna rör värderingen från svensk synpunkt av ännu kvarstående, legalt öppna världshavsområden. Samverkan mellan berörda intressenter inom landet avseende de havsrätlsliga frågorna är angeläget. Arbetet med dessa fräggr har hittills i stora delar pågått inom regeringskansliet. DSH har inlett informella diskussioner med främst UD angående behovet av en analys av konsekvenserna för Sverige av att havsrättskonventionen antagits i FN och den utveckling havsrätten där­med kan slå inför. Ansvars- och samverkansformerna inom Sverige kring havsrättsliga frågor bör härvid enligt DSH också klargöras. Det internatio­nella havsforskningsamarbetets betydelse för den inhemska kompetensut­vecklingen bör framhållas.

Del svenska deltagandet i internationellt samarbete är svåröverskådligt, vilket kan orsaka dubbelarbeten och otillräcklig informationsåtervinning lill berörda intressenter inom landet. DSH avser att ta fram en översiktlig skrift om internationella organisationers uppgifter, program och projekt liksom svenska myndigheters m.fl. dellagande i den internationella havsre­sursverksamheten. DSH avser även alt söka utveckla rutiner för effektiva­re Informalionsålervinning till intressenter inom landet från svenskt delta­gande i internationell havsresursverksamhet.

Det kan i samband med svensk biståndsverksamhet framhållas att pro­dukter och tjänster med anknytning till havsresurser i många fall skulle kunna utgöra värdefulla inslag i biståndsverksamheten. Inom följande områden finns goda förutsättningar alt gynna export av svensk marin teknik och know-how:

-

statlig kompetens inom bl.a.  kustbevakning, kustplanering och till­ståndskontroll av havet,

-

vatten- och avloppsrening samt övrig miljöskyddsteknik,

-

vallenbruk (l.ex. utbildning) och fisketeknik för att öka självförsörj­ningsgraden i u-länderna vad gäller livsmedel, och

-       resursutvinning ur havet; energiteknik, olja- och gasutvinning och på

sikt även mineralutvinning m.m.

DSH föreslår:

-       att en inventering görs i samarbete främst SIDA-DSH av behov i u-län­

derna av tjänster och leknik rörande havsresursverksamhel.

3.4 Materialbeständighet i marin miljö

Den växande etableringen av verksamheter i havet har medfört ell ökat behov av konstruklioner med små underhållskrav. Den dominerande fak­torn för underhållet av stålkonstruktioner är korrosion. Delta gäller även

Prop. 1983/84:10

29

för armerad betong, där korrosionen kan bli besvärande vid infästningar och på armering. Särskilda krav ställs pä ledningar som pumpar upp het olja eller transporterar gas från produktionsfälten. Vid konstruktion i havs­miljö uppkommer ett moisalsförhällande vid val av siålkvaliiet. Utveck­lingen inom stålbyggnad går mol användandet av mer höghållfast stål med klenare dimensioner. Problemet är all korrosiviteten hos stålet växer med hållfastheten och de klenare dimensionerna ger mindre maierialreserv i konstruktionen.

Korrosionsproblemel är i grunden ell ekonomiskt problem. 1 konstruk­tionsarbetet slår valet mellan billiga korrosionsbenägna maierial och dyra motståndskraftiga material. Det billiga materialet orsakar större under­hållskostnader än det dyra materialet. Andra faktorer som spelar in är vilka konsekvenser ett omfattande underhåll medför. För en plattform är en driftstörning myckel kostsam varför dyrare maierial kan bli lönsamma.

Ett forskningsprogram på områdei marin korrosion och marin material­teknik skulle enlig DSH förutom skeppsfart gagna offshore-industri och havsenergiindustri, l.ex. vågkraftverk, värmeutvinning ur havsvatten med värmepumpar och OTEC-kraftverk (Ocean Thermal Energy Conversion). Aimosfärisk korrosion studeras vid CTH och vissa försök med marin korrosion görs i Kosterfjorden av Korrosionsinstitulet. Mikrobiell korro­sionsforskning vid Göteborgs universitet har stötts av STU och NE.

DSH avser att med närmaste berörda intressenter analysera behovet av övergripande program på detla område.

3.5 Miljöskydd och teknik

Under de senaste 10-15 åren har havsföroreningarna uppmärksammals allt mer. Främst har oljeutsläpp vid fartygsolyckor och utblåsningar vid oljeutvinning lill havs kommil i blickpunkten. De samlade föroreningarnas effekter på den marina miljön har blivit allvarligare. Enligt en aktuell bedömning är de årliga utsläppen av olja i världshaven i samband med sjötransporter ca 1,5 miljoner ton (de totala utsläppen ligger i storleksord­ningen 6 miljoner ton). En minskning med ungefär en tredjedel av de förstnämnda tycks ha skett under den senaste 10-årsperioden. Orsakerna härtill är bl.a. utvecklingen av tekniken alt hantera olja, oljerester och barlastvatlen såväl ombord på farlyg som i hamnar och oljeterminaler, skärpt lagstiftning och övervakning samt högre oljepriser.

Kemikalieutsläpp till sjöss är färre än oljeutsläppen och erfarenheterna av hur de skall bekämpas är relativt begränsade. Sådana utsläpp kan vara svårare alt åtgärda än oljeutsläpp, då generella rikllinjer för bekämpning till slor del saknas. Behandling av kemikalieutsläpp är föremål för diskus­sioner i det internationella konvenlionsarbetet. Med hänsyn lill all väsenl­liga kostnader är förknippade med effektiva skyddsregler mol kemika­lieutsläpp har åtskilliga länder motsatt sig en dylik utvidgning av konven-

Prop. 1983/84: 10

30

lionsreglerna. Sverige eftersträvar att reglerna mol kemikalieutsläppen skall bli lika strikta som i fråga om oljeutsläpp.

Ärligen investeras i svensk industri drygt 500 milj. kr. i miljöskyddande åtgärder och utveckling av utrustning för sådana. Kommunerna har i avloppsreningsanläggningar investerat tiotals miljarder kronor.

Sverige har stora erfarenheter och stort kunnande inom vatlenreningens område. Förutsättningarna för att marknadsföra svensk miljöskyddstekno­logi avseende ätgärder mot vattenföroreningar från flera industrisektorer är goda. Däremot är möjligheterna att exportera denna leknik och detla kunnande begränsade. Det hänger samman med att miljövårdspolitiken i många länder ofta inte innefattar särskilt långtgående krav på miljövår­dande åtgärder inom berörda industrier. Bland andra STU och Sveriges Exportråd har gjort ansatser lill exportfrämjande åtgärder, dock ulan mer påtagligt resultat.

Regeringen har anvisat 30 milj. kr. under en femårsperiod lill STU för "TOBOS 85" - ett program för utveckling av utrustning och metoder för oljebekämpning till sjöss och på stränder.

SNV och Svenska vatten- och avloppsverksföreningen genomför f.n. ett utvärderingsprojekt kallat SWEP (Sewage Works Evaluation Project) av­seende kommunal avloppsreningsteknik. Denna utvärdering bör bl.a. ligga till grund för fortsatta överväganden om möjligheter för Sverige att mark­nadsföra och försälja teknik och kunnande inom vatlenreningsområdet.

Inom programområdet miljöskydd och miljöskyddsteknik ertordras f.n. inga särskilda insatser av programkaraktär. DSH följer pågående utred­ningsarbete inom områdei. På sikt kan behov av särskilda insalser bli aktuella. De tas i så fall upp lill behandling i samband med den rullande översynen av havsresursprogrammel.

Ett stort antal departement, myndigheter och organisationer har upp­gifter avseende del marina miljöskyddet i Sverige. Problem föreligger vid samordning och gränsdragning mellan olika instanser och uppgifter.

DSH anser sig kunna konstatera att produktutveckling, planering och ekonomiska investeringar inom vissa delar av miljöskyddsområdet f.n. icke är lämpligt samordnade. DSH vill även peka på behovet av en samlad analys och utvärdering av de förslag av vikt som framkommit i olika utredningar och därav föranledda beslul.

3.6 Teknik för utvinning av energi från havet

Enligt DSH lalar mycket för alt havslokaliserade vindkraftverk blir av intresse i ell framtida energiförsörjningssystem. Del finns därför anledning all närmare studera den havsbaserade vindenergin i jämförelse med de landbaserade prototyperna (Näsudden på Golland och Maglarp i Skåne). I rapporten Vindenergi lill havs (NE 1979:6) uppges att inom de studerade områdena om ca 5 000 km' skulle en energiproduktion av 30 TWh/år kunna erhållas.

Prop. 1983/84:10

31

Vågkraften har inte kommil lika långt i utvecklingen, men ett ökat inlresse för detta energislag kan märkas. Vågkraften utvecklas för närva­rande i huvudsak inom laboratorier och vid mindre sjöförsök med förhål­landevis begränsade målsättningar. 1 rapporten Akvatisk energi (NE 1981:16), beräknas att ca 5 TWh vågkraft per år skall kunna utvinnas i kusinära svenska farvatten.

Ett nödvändigt steg för att utveckla vågeneritekniken till havs är att bygga mindre havsförlagda proloiypkraftverk. All göra vågförsök längs världshavens kuster är både svårt och kostsamt p.g.a. de stora vågor som kan uppträda där. Östersjön har goda förutsättningar att fungera som modellhav för internationell forskning samtidigt som man här kan utveckla prototypkraftverk i full skala för svenska förhållanden.

Vind- och vågenergi är närbesläktade energiformer med samma slump­artade förlopp och därmed likartad inverkan på ett kraftnät. De båda kraftslagen skulle kunna samlokaliseras i gemensamma kraftverksanlägg­ningar. För anslutning av vind- och vågenergin lill stamnätet utgör varia­tionerna i timskalan de största problemen. Allmänt beräknas ca 10 TWh från källor med varierande energiproduktion kunna tas emot på stamnätet utan alltför stora svårigheter.

Ett problem med havslokalisering är förekomsten av is och vågor, vilket ställer andra krav på konstruktionsmaterial och på utförande än landbase­rade anläggningar. Samtidigt försämras servicemöjligheierna. En annan nackdel är alt de sjökablar som måsle dras från aggregaten lill land är relativt dyra.

Några skäl för havslokalisering är:

-

Vindkraftverk ute lill havs tar relativt sett endast en mindre areal i anspråk. Lokala störningar eller risker för tredje man i samband med driften av vindkraftverken minskas. Dessutom är vindförhållandena gynnsammare än över land.

-

Teknik för sådana anläggningsarbeten på havet finns utvecklad inom landet. Tekniken påminner orn den som används vid anläggning av fyrar.

-

Produktionsmöjligheter vid skeppsvarv kan utnyttjas och aggregaten kan monteras och provas på varv.

-

Sjötransport till uppställningsplatsen har uppenbara fördelar jämfört med landlransport p.g.a. begränsningar i fråga om transport av stora och lunga enheter som råder på det allmänna vägnätet.

-

Av samma skäl öppnas möjligheter till export av prefabricerade vind­kraftverk.

NE och energiforskningsnämnden ansvarar i dag för forskning och ut­veckling beträffande nya energikällor i Sverige. För närvarande pågår ett samarbetsprojekt mellan NE, DSH och statens planverk avseende anspråk och konflikter till följd av energianläggningar lill havs.

DSH ser NEs forsknings- och utvecklingsprogram, med där lämnade

Prop. 1983/84: 10

32

lörskig för de havsbaserade energislagens utveckling, som en del av del övergripande programmet vad avser energiteknik. DSHs uppgift är att fidja utvecklingen inom områdei och vid behov initiera särskild utred­nings- eller forskningsverksamhet, vilket t.ex. kan bli akiuelll när ovan­nämnda samarbetsprojekl avslutats. / övrigt ser DSH f.n. ingen uniedning all engagera sig ylteriigare i havsenergiji ägorna eller alt formulera ett särskilt program härför.

3.7 Teknik för brytning och utvinning av mineral från havet

Brytning av mineralråvaror från havet och utvinning av mineral från dessa är ännu så länge av blygsam omfattning. Det är framför allt koksalt, magnesium och brom som utvinns ur havsvattnet och sand och grus som tas från havsbottnen. På längre sikt är brytning av och utvinning av mineral ur fosforitknölar, manganknölar (mangannoduler) och melallslam av sär­skilt inlresse. Dessa råvaror utgörs av sedimentära avlagringar på djupt belägna havsbottnar. Närmare kusterna är lungsandsfyndigheter och vissa mineraltillgångar i den fasta berggrunden av intresse. Den just antagna havsrättskonventionen kommer av allt att döma att få betydelse för hur brytningen av mineralråvaror lill havs kommer att utvecklas. De ekono­miska zonerna ger de enskilda kuststaterna rätlen lill mineralresurserna inom dessa zoner, som rymmer huvuddelen av havens mineraltillgångar. Kvar utanför dessa zoner blir djuphavstillgångarna. Konventionen inne­håller bl.a. regler för hur det internationella havsboiienområdel skall för­valtas.

De viktigaste mineralförekomslerna i svenska kust- och havsområden utgörs av sand- och gruslillgångar. För närvarande läcks endast någon procent av grusbehovei från fyndigheter lill havs. En successiv övergång lill läkt i havsområden kan vara en möjlighet att förbättra försörjningen med naturgrus. 1 rapporten Sand och grus på land och i hav, (SIND 1980:1), och i propositionen 1981/82:99 Mineralpoliiik, har påtalats beho­vet av en planmässig kartering av vissa från behovssynpunkt lämpliga grusfyndigheter.

Av mineralfyndigheier i den fasta berggrunden är hittills Skelleftefältets fortsättning i Bottenviken den mest intressanta. Nodulförekomster finns även i våra havsområden. Här är emellertid både nodulernas slorlek och kvantitet mindre än i djuphaven. Del är särskilt ett område i Bottenviken mellan Luleå och Skellefteå som är rikt på noduler och intressant att undersöka. Högskolan i Luleå har gjort vissa analyser av mineralsamman­sättningen i dessa noduler.

Brytningstekniken lill havs av olika mineraltillgångar har ännu flera utvecklingssteg framför sig. 1 Sverige finns hög kompetens och kunnande inom de maringeologiska, metallurgiska och mineralteknologiska områ­dena inom universitet, högskolor, myndigheter och industrier. De möjlig-

Prop. 1983/84:10

33

heter som finns all utnyttja detla kunnande till nytta för l.ex. svensk industri och biståndsverksamhet bör klarläggas, anser DSH.

4    Naturvetenskaplig havsforskning

Med naturvetenskaplig havsforskning avser DSH grundforskning och tillämpad forskning inom områdena fysisk och kemisk oceanografi, marin biologi och marin geologi jämte den kartläggningsverksamhel inom dessa områden som hänger samman med utforskning och skydd av havsområ­dena.

Svensk naturvetenskaplig havsforskning bedrivs av många olika organ. Institutioner vid olika universitet och högskolor har ell stort anlal forsk­nings- och utvecklingsprojekt av intresse för havsresursverksamheten. Flera fackmyndigheter bedriver forskning, antingen i egenskap av forsk­ningsmyndigheter eller i egenskap av myndigheter med mät- och observa­tionsuppgifter ur vilka forsknings- och utvecklingsprojekt härleds. Det finns också några fristående forskningsinstitut som bedriver naturveten­skaplig havsforskning, delvis med statligt stöd. Dessutom förekommer viss forskning i kommunal regi samt inom näringslivet.

Den marina forskningen inom landet är med andra ord utspridd över ett förhållandevis stort antal forskningsenheter med ofta små resurser för uppgifterna i fråga. Den svenska havsforskningens finansiering är som regel projektorienterad och till väsentlig del uppdelad på en mängd mindre, kortsiktiga och av varandra oberoende projekt. Härigenom kan del brista i samordningen mellan projekten. Del påtalas också ofta att del är svårt att få till stånd finansiering av projekt som sträcker sig över de sektoriella gränserna. Av sådana skäl har ell ingenmansland uppkommit i en del gränsområden. Gränsområdet mellan grundforskning och tillämpad forsk­ning, det s.k. grundforskningsgapet, är ett sådanl område. Ett annat rör kontaktbristerna naturvetenskap - teknik - ekonomi.

Organisationen inom vissa delar av den svenska havsforskningen har utretts av statskontoret. Havsforskningens resurser och organisalion -förslag till effektivisering inom delar av områdei (1982:34). Statskontorets utredning är främst inriktad mot den myndighetsanknuina havsforskningen inom ämnesområdena hydrografi och marin biologi saml mot möjligheler till samordning av forskningsfartygens användning. Statskontorets utred­ning, som lämnats in till regeringen ungefär samtidigt med DSHs förslag till övergripande program, har lett fram till vissa konkreta förslag till organisa­toriska och administrativa förändringar inom de behandlade områdena.

Statskontoret föreslår bl.a: - Att havsfiskelaboraioriel och Kristinebergs marinbiologiska station, båda i Lysekils kommun, skall samordna sina utbyggnader och samlo­kaliseras till Kristineberg. DSH har ej tagit ställning till platsen för utbyggnaden. 3    Riksdagen 1983/84. 1 .samt. Nr 10. Bilaga 7

Prop. 1983/84:10

34

-

Att marinbiologisk forskning med visst områdesansvar bör utvecklas vid s.k. baslaboratorier. Dessa bör utvecklas vid Askölaboratoriet, vid det föreslagna samlokaliserade laboratoriet i Lysekil, vid institutets för vatten- och luflvårdsforskning (IVL) laboratorium i Karlskrona och vid Norrbyn i Umeå.

-

All diskussioner inleds om baslaboratoriernas uppgifter och funktion. Härvid bör bl.a. ansvaret för införande av årliga kontaktträffar för gemensamma forskningsangelägenheter las upp till behandling.

-

Alt hydrografiansvarei i Sverige samordnas inom en myndighei, SMHl, genom alt fiskeristyrelsens hydrografiska laboratorium i sin helhet sam­manförs med SMHIs hydrologiska och oceanografiska avdelning.

-

Att forskningsfartygen skall vara en nationell resurs inte enbart knuten till ägaren, dvs. alt möjligheter ges externa forskare alt utnyttja myndig­hets- och institutionsägda forskningsfartyg.

Den av statskontoret genomförda utredningen behandlar med sin inrikt­ning på den myndighetsanknuina delen av den marina forskningen endast en begränsad del av havsforskningsområdel. SNVs laboratorier har inte behandlats i utredningen. Här avvaktas verkets interna förslag till organi­sationsförändringar. Om statsmakterna beslutar genomföra de lämnade förslagen erfordras fortsatt medverkan från statskontorets sida.

Inom universitet och högskolor återstår all behandla delar av det marina forskningsområdet där behoven av koordination och samordning är ange­lägna. DSH avser alt i samarbete med FRN och berörda intressenter fortsätta det inledda arbetet och Jöreslå effektiviseringsåtgärder.

Satsningen inom havsforskningen måsle utgå från samhällets behov av kunskap inom havsresursområdet. DSH ser därför anledning all mol bak­grund av havsresursfrågornas betydelse för sysselsättning och försörjning studera de viktigare problemen och peka ut de områden inom havsforsk­ningen där insalsbehoven är stora och där integrerade satsningar krävs. Principer för samordning och finansiering behöver också klargöras. DSH avser all bilda en samordningsgrupp med företrädare för olika havsjörsk-ningsintressenier. Gruppens uppgifter bör bl.a. vara:

-

all behandla prioriterings- och samordningsfrågor vad avser viktigare forskningsområden, kostbar ulruslning m.m.,

-

att verka för en successiv profilering av forskningsorganens kompetens,

-

att skapa impulser till större flervetenskapliga projekt av särskild bety­delse för samhälle och näringsliv,

-

alt behandla havsforskningens informationsfrågor, och

-

alt ge DSH underiag för sitt åriiga yttrande över andra myndigheters anslagsframställningar.

En hög forskningskompetens är viktig med hänsyn till behov inom landet att kunna följa och dra nytta av den omfattande forskning som sker inlernationelll, både vad gäller förståelse för och tillgång till nya resultat. Ell problem för forskningen är härvidlag den brisl på sfipendier som kan

Prop. 1983/84:10

35

möjliggöra för forskare all under viss tid få arbeia vid utländska forsk­ningsinstitutioner. Inom den föreslagna samordningsgruppen bör även för­utsättningarna för inrättande av sådana stipendier inom prioriterade forskningsområden klarläggas.

FN-organet IMO (f.d. IMCO) har lokaliserat World Maritime University till sjöbefälsskolan i Malmö. Utbildningen omfattar bl.a. internationella havsmiljökonventioner och deras praktiska tillämpning. Därtill kommer en internationell säkerhetsutbildning för besättningar lill olje-, kemikalie- och gaslankers. Mot bakgrund av detta och med hänsyn till Sveriges internatio­nella anseende inom miljövårdsområdet avser DSH följa upp de initiativ som framkommit från bl.a. Jörskningshåll rörande ett internaliondll ma­rint miljövårdsuniversitell-institut i Sverige.

5    Den havsindustriella sektorn

Inom havsresursverksamheten har nya marknader uppstått, i första hand till följd av ändrade betingelser för den globala energiförsörjningen. På många håll har stora resurser satts in på utvinningen av olja och gas ur kontinenlalsocklarna. Det pågår också teknisk utveckling avseende energi ur vågor, tidvatten, sallhalls- och temperaturskillnader. Även teknik för utvinning av mineral ur djuphavsbottnarna tilldrar sig växande inlresse.

Samtidigt som dessa marknader - bl.a. genom sin expansiva karaktär -erbjuder många och skiftande möjligheler för svenskt näringsliv, föreligger också väsentliga hinder. 1 första hand avses här frånvaron av hemmamark­nad, nationell protektionism på en del konlinentalsockelområden och de internationellt verksamma oljebolagens konservatism vid val av underle­verantörer och teknik.

Bland motiven för all salsa på svensk havsieknik pekar DSH särskilt på följande

-

dagens och morgondagens havsresursverksamhel innehåller höglekno­logiska och relativt snabbi föränderliga områden. Produkler inom dessa områden tillverkas regelmässigt i korta serier. Marknader av denna typ passar svensk industri bättre än mogna produktområden, där skaleko­nomi och rationella produktionsanläggningar för stora serier är domine­rande konkurrensmedel,

-

havsresursverksamheten erbjuder expansiva marknader. Den teknolo­giska bredden är redan myckel slor,

-

havsresursverksamheten, främst inom den marina oljeulvinningen, in­nehåller många outvecklade nischer. En del av dessa passar för nyföre-tagande, andra för avancerade insatsvaruindustrier. Även om en del nischer omsätter förhållandevis blygsamma belopp, kan de ändock på sikt genom kombination med andra aktiviteter utgöra inkörsporten till större affärsverksamheter.

Prop. 1983/84:10

36

-       inom svensk industri finns redan på många håll, om än i smala sektorer,

en kompetens som ger god avstamp för nyskapande av utrustning och

tjänster inom havstekniken. Några företag är redan väl etablerade på

offshoremarknaden.

Som hinder för en svensk expansion på offshoremarknader anger DSH främst följande

-

den hemmamarknad som skulle kunna bana väg för svensk havsteknik är mycket begränsad,

-

de svenska operatörer på marina oljefält som skulle kunna stå som avnämare för svensk leknik saknas nästan helt,

-

den nationella protektionismen är stark på en del konlinentalsockelom­råden,

-

offshoremarknaden präglas av stark konservatism vid val av underieve­rantörer och teknik,

-

stark position för svensk industri föreligger f.n. endast inom enslaka och smala marknadssegmenl.

Även sammantagna utgör dock dessa problem enligt DSH inte något avgörande hinder.

Eftersom offshoremarknaden kan ge väsentliga bidrag till industripro­duktion och bytesbalans är det angelägel att det inom landet utvecklas en strategi som kan bana väg för svensk havsteknik på utlandsmarknaderna. En huvudfråga är härvidlag hur man skall identifiera potentiellt givande affärsmöjligheter och definiera de roller som myndigheter, forskningsor­gan och näringsliv kan spela för alt främja offshoreinduslrins utveckling. Speciell hänsyn bör las till den omständigheten att innovationerna och entreprenörandan ofta återfinns hos de små och ibland också nystartade företagen.

Betydelsefulla element i en sådan strategi har DSH funnit vara i första hand följande:

Ändrade former för statligt utvecklingsstöd. De stödformer som gäller vid STU och de regionala utvecklingsfonderna är mindre väl anpassade för marknader av den karaklär som offshoreseklorn representerar; dvs. för tidskrävande utveckling av ny teknologi på nya marknader och kostsam marknadsintroduktion av sådana produkler. Denna omständighet, i kombi­nation med svårigheter för företagen att göra långsikliga investeringar i helt nya produktområden, har begränsat hittillsvarande svenska framgång­ar på offshoremarknaden lill områden där affärskompetens, snarare än ny teknologi, varit vägröjande.

Eftersom industriell förnyelse enligt delegationen är en angelägen fråga för landet Jöreslår DSH:

- att formerna för stöd till teknisk utveckling ses över, specielll avseende räntebelaslning och återbelalningsvillkor vid s.k. villkors- och produkt-uivecklingslån samt möjligheterna till stöd överstigande 50% av ett projekts totala värde.

Prop. 1983/84:10

37

-

att låne- och bidragsmöjligheterna bör göras mer attraktiva för indu­strin, även med bortseende från de f.n. mycket höga räntenivåerna, och

-

att staten tar på sig ett större finansiellt risklagande, specielll vid tids­krävande utveckling och marknadsföring av nya produkter.

Ökat finansiellt utvecklingsstöd. Under 1970-talel var industrins efter­frågan på statligt utvecklingsstöd för havsleknisk utveckling förhållandevis svag. Från omkring år 1980 har dock efterfrågan vuxit. Ändras de statliga stödformerna så att de bättre passar tidskrävande utveckling och mark­nadsintroduktion av ny teknologi kommer detla att öka efterfrågan på stödmedel. Å andra sidan är del inte möjligt all nu bedöma volymen för de närmaste åren av goda industriprojekt inom sektorn i fråga.

I konsekvens med vad som anförts beträffande stödformer föreslår DSH:

-        att det finansiella slödel ökas och ges formen av en särskild fond,

omfattande förslagsvis 100 milj. kr. till STUs förfogande som extra stöd

till havsteknisk utveckling under en femårsperiod. Del bör då vara

möjligt att, med ledning av erfarenheter rörande efterfrågans art och

omfattning under de första två å tre åren, inkomma med förslag lill

regeringen avseende stödels framlida omfattning.

Stöd till referensanläggningar. Även om hemmamarknaden på de havs-industriella områdena är liten är det angeläget att ta vara på de möjligheter som kan finnas. DSH vill speciellt fästa uppmärksamheten på möjligheter­na till draghjälp vid protolyputveckling och marknadsintroduktion genom beställningar från svenska fackmyndigheter som marinen, sjöfartsverket, kustbevakningen, SNV, SMHI och Sveriges geologiska undersökning (SGU).

Det av DSH föreslagna programmet teknik för utforskning och till­ståndskonlroll av havet har detta som huvudändamål men även program­men för arktisk teknik och undervattensteknik har delvis samma syfte. Förstnämnda program syftar lill en kraftsamling på utveckling av sådana avancerade 'system för mätning och observation som kan ha svenska myndigheter och verk som kompetenta beställare och som samtidigt be­döms ha en internationell marknad. Förstärkt stöd till myndigheter för utveckling av referensanläggningar anser delegationen vara en särskilt effektiv åtgärd för industriell utveckling eftersom det finansiella slödel då kan kombineras med krävande beställare. DSH föreslår:

-

alt program avseende teknik för utforskning och tillståndskonlroll av havet antags - i syfte att genom inhemsk teknikupphandling främja utvecklingen av system för mätning och observation i havet och i huvudsak enligl programbeskrivningen, och

-

att särskilda medel ställs till DSHs förfogande för i huvudsak fackmyn­digheternas räkning som kompletterande bidrag vid protolyputveckling inom områden av havsresursverksamheten där svensk industriell kom­petens bedöms ha i övrigt nöjaktiga konkurrensförutsättningar.

Prop. 1983/84:10

38

Utveckling av teknologisk kompetens för framliden. Förnyelse av svensk industri på de havslekniska områdena är delvis en fråga på lång sikt eftersom både affärsutveckling och insteg på dessa marknader är tidskrä­vande. Ett villkor för optimalt utnyttjande av de svenska förutsättningarna är ett starkt stöd från samhällets sida till teknisk utveckling och utbildning av komplenl personal. Programmen för arktisk teknik och undervattens­teknik tjänar, om än på helt olika grunder i övrigt, syftet att bidra lill industriell kompelens för framtiden.

Utan god satsning på programmen för arktisk teknik och undervattens­teknik är prognosen för svensk havsindustriell verksamhet enligl DSHs bedömning väsentligt sämre. DSH föreslår:

-

alt de redovisade programmen för arktisk teknik och undervattenstek­nik anlas i syfte att genom grundläggande FoU förslärka den inhemska basen för utveckling av industriell kompetens inom havstekniken och att genom aktivare samverkan mellan myndigheter, forskningsorgan och näringsliv ge synergieffekter avseende utveckling av ny teknik,

-

att, i samma syfte, frågan om utbildning av yrkesdykare för den civila sektorn utreds av DSH och marinen i samråd med berörda intressenter, och

-

att DSH erhåller kompletterande resurser för aktiverande uppgifter inom dessa programområden.

Marknadsföring av statlig kompetens. Inom en del myndigheter och statliga forskningsorgan pågår en avsevärd kompetensutveckling inom speciella områden av havsresursverksamheten. Det är angeläget att denna kompetens, i vidgad omfattning och på kommersiell bas, utnyttjas för exportuppdrag och inom biståndsverksamheten. Möjligheterna alt genom kombinationer av statlig och industriell kompetens inom havsresursverk­samheten skapa större s.k. joint ventures på den internationella markna­den bör också vidgas. För vissa myndigheter, l.ex. marintekniska institu­tet SSPA och SMHl, finns formerna givna och i varierande utsträckning även resurser till förfogande för sådana engagemang. Andra myndigheter saknar inte bara former och resurser för en marknadsföring av sin havsre­surskompetens. De saknar i sin instruktion också incitamentet till en kommersiell verksamhet.

Två myndigheter av sistnämnda slaget - och med betydande resurser för den havsinduslriella sektorn - är marinen och FOA. Marinens resurser knyter främst an till MDC och frågan om utbildning av yrkesdykare för den civila sektorn. Även FOAs dykerimedicinska forskning är lokaliserad till MDC, vilket gör att man här har en samlad resurs för utbildning av dykare samt forskare och tekniker inom områdei dykeri. DSH har därför haft informella överläggningar i ärendet med företrädare för FOA. Med ledning av dessa överläggningar/o/-f.v/«r DSH:

-      alt ett bolag bildas för marknadsföring av FOAs kompetens under

kommersiella betingelser pä den civila sektorn.

Prop. 1983/84:10

39

Stöd till inbildning och forskning. De offshoreorienterade teknologierna vilar på samma vetenskapliga grund som redan av andra skäl finns etable­rad vid våra tekniska högskolor. Det innebär, enligt DSHs mening, att erforderlig utbildning i grundläggande ämnen finns inom landet, om man bortser från vissa exklusiva områden.

Oavsett det ovan anförda är den kompetenta personalen för offshoretek­nik fåtalig inom landet, vilket sammanhänger med all industrin ännu i endast begränsad omfattning engagerat sig på detla område. En orsak är också alt forskningsorganens konlakter med offshoreverksamheten varit begränsade. En bred svensk offensiv mot offshoreseklorn skulle sålunda beredas svårigheter genom brist på erfaren och kompetent personal.

DSH avser att hålla nära kontakt med havsinriktad utbildning och forsk­ning vid våra tekniska högskolor och, så snart resurser kan avsällas för ändamålel, sondera evenluella behov av kompletterande utbildning inom vissa specialområden av särskild betydelse för industrin.

En effektiv mekanism för skapande av s.k. entreprenöranda, innova­tioner och nya affärsidéer är alt bereda möjlighet för personal, inte minst personal med djupgående kunskaper i grundläggande ämnen, all della i operativa uppgifter inom den verksamhet som kan vara aktuell.

DSH föreslår:

-

att årliga kontaktträffar eller arbetsinternat arrangeras genom DSHs försorg med företrädare för berörda myndigheter, forskningsorgan och ulvecklingsorienterade förelag i syfte all genom informellt utbyte av information om resultat, pågående arbeten, resursproblem m.m. verka för en successiv profilering av forskningsorganens kompelens, skapa impulser till större, flervetenskapliga projekt av särskild betydelse, ge DSH underlag för sitt åriiga yttrande avseende myndigheternas anslags­framställningar, och förbättra de teknikorienlerade forskningsorganens marknadskontakt och stimulera enlreprenöranda och intresse för ny-förelagande bland forskare och specialister,

-

all DSH åläggs uppgifter att ombesöija erforderliga kontakter och admi­nistrativa åtgärder för kortare ullandsljänstgöringar inom främst off­shoreverksamheten, för kompletterande utbildning och för förbättrad kontakt med marknaden och dess konkreta problem och möjligheter, och

-

att DSH erhåller kompletterande resurser för de föreslagna uppgifterna. Identifiering av tillväxtområden. I ett utvidgat svenski offshoreengage-

mang är del angeläget all avsätta resurser för att följa förändringar på utlandsmarknaderna och identifiera nya tillväxtområden för svenski nä­ringsliv. Marknadsundersökningar bör göras i samverkan med näringslivet och berörda fackmyndigheter, Sveriges Exportråd, de svenska handels­kontoren i ullandel, utländska konsulter elc. Specielll bör man härvidlag vara uppmärksam på dels tillväxtområden som kan öppna möjligheler för näringslivet i kombination med statlig kompelens, dels stora inlernationel-

Prop. 1983/84:10

40

la projekt inom och utom biståndsverksamheten som kan lämpa sig för konsortier av svenska företag och fackmyndigheter. Eftersom förändring­arna i svensk varu- och tjänstexport på offshoremarknaden f.n. ej kan utläsas ur officiell svensk statistik är del också angelägel att man med berörda parter överiägger om praktiska åtgärder för läckande av denna brist. Insatser av nämnda slag bör ha karaktär av grupparbeten och analy­ser inom konkreta områden- Biträde av extern, ofta utländsk expertis, kan erfordras. DSH föreslås få i uppdrag:

-

att i samverkan med statistiska centralbyrån (SCB) och berörda branschorgan göra en årlig sammanställning av svensk export på off­shoresektorn, samt

-

att i anknytning till sill årliga yttrande över andra myndigheters anslags­framställningar göra en sammanställning över det sammantagna FoU-stödet till svensk havsresursverksamhet från STU, regionala utveck­lingsfonder och kreditinstitut.

6    DSHs framtida roll och resursbehov

Havsresursverksamheten rymmer många möjligheter för svenskt nä­ringsliv. Dessa möjligheler kan vidgas på olika sätt genom en rad åtgärder som beskrivits ovan, inte minst inom DSHs uppgiftsområden.

Inom ramen för befintliga resurser är insatser från DSHs sida möjliga i endast ringa omfattning och i långsammare takt än som en framgångsrik anpassning lill den internationella havsresursulvecklingen skulle förutsät­ta. Omvänt skulle enligt DSH tilläggsresurserna sannolikt ge god återbä­ring inom svensk ekonomi på kortare och i än högre grad på längre sikt. En nöjaktig utveckling av havsresursverksamheten under rådande förhållan­den förutsätter all många små men snabba åtgärder kan vidtas för bättre samverkan mellan myndigheter, forskningsorgan och näringsliv. I den decentraliserade svenska havsresursverksamheten erfordras ett särskilt organ som i de många frågorna av övergripande karaklär kan följa och analysera verksamheten, ta initiativ, ge råd och i övrigt aktivt främja utvecklingen genom smärre stödåtgärder av olika slag. Vidareutveckling av det övergripande programmet är ell led i detta arbete. DSHs roll som samordnande myndighet bör övervägas mol denna bakgrund. DSH kan ges ökade ekonomiska och personella eller, alternativt, i första hand ökade ekonomiska resurser jämte ökad medverkan av personal inom fackmyn­digheterna. 1 det senare alternativet bör regeringen i förekommande fall, för att ge större lyngd bakom behovet, uppdra åt DSH och berörda myn­digheter all i samverkan genomföra de arbeten som påkallas. DSH bör också kunna bidra till snabbare utredning av sådana större havsresursfrå­gor som knyter an till delegationens speciella kompetens.

Prop. 1983/84:10

41

Villkor för framgång i samordningsuppgiften är enligl DSH bl.a.:

-

att ha erforderlig överblick.

-

all kunna della som kreativ länk i utvecklingen av samarbetet mellan myndigheter - forskningsorgan - näringsliv.

-

alt kunna ta förhållandevis snabb ställning i löpande delfrågor över sektorsgränserna, och

-

att i särskilt angelägna fall kunna ge de resurstillskott som påfordras för att fä lill stånd eller påskynda sektorsövergripande arbeten för utveck­ling av svensk havsresursverksamhel.

För denna uppgift erfordras inte någol stort organ, men DSHs nuvaran­de resurser är otillräckliga. DSH bedömer ett tillskott, successivt ökat till storieksordningen 10 milj. kr. efter ett par år. behövligt för ifrågavarande uppgifter. De finansiella resurserna skulle DSH huvudsakligen sätta in som kompletterande medel i de verksamheter som DSH finner särskilt angeläg­na. Medlen skulle av DSH lill övervägande del ställas till förfogande för uppgifterna i fråga genom anvisning via andra myndigheter och forsknings­organ och skulle sålunda inte påfordra någon större utökning av de admini­strativa resurserna vid DSHs kansli. En förstärkning av DSHs kansli med uppskattningsvis 4-6 tjänster torde dock behövas.

DSH föreslår:

-  alt resurser enligt ovanstående bedömning ställs lill DSHs förfogande.

Prop. 1983/84: 10

42

Sammanfattning av forskningsrådsnämndens (FRN) och delegationens för samordning av havsresursverksamhe­ten (DSH) rapport (82:14) Vattenbruk för Sverige

För all närmare precisera problemen och utreda förutsättningarna för en positiv utveckling av ett svenski vattenbruk tillsatte FRN och DSH en särskild styrgrupp för vattenbruk. FRN och DSH har den 26 november 1982 till regeringen överlämnat en rappori med förslag lill åtgärder för svenskt vattenbruk. Förslagel bygger på analyser och förslag inom åtta olika delområden, presenterade i separata rapporter. Styrgruppen föreslår åtgärder som gäller ekonomi och marknadsföring, utbildning, forskning och administration. Dessutom pekar gruppen på vilka arter man främst bör satsa pä och vilka odlingssystem som lämpar sig bäst för svenska förhål­landen.

Med vattenbruk avser styrgruppen odling av vattenlevande organismer som fisk, musslor och ostron, kräftdjur och alger i intensiva eller extensiva odlingsformer för alt öka produktionen eller värdet av avkastningen över den som normall förekommer i miljön.

Vattenbruket omfattade år 1981 totalt i hela världen ca 10 miljoner lon fisk. skaldjur och alger eller ca 13% av havens och sjöarnas avkastning. År 1970 var avkastningen 7%. Av del totala utbytet av vattenbruk år 1980 kom 84% från Asien och 13% från Europa. Produktionen i Nordamerika är för närvarande 1.6% av världsproduklionen och kommer enligl styr­gruppen all öka myckel snabbi i absoluta tal.

1 Norden odlas ca 50000 lon fisk och skaldjur. Större delen av denna produklion beslår av regnbåge och lax i konsumlionsodlingar. Sverige odlar ca 2000 ton regnbåge och drygt 1 000 ton blåmusslor för konsumtion. I fiskevårdande syfle odlas i Sverige ett lO-tal arter. Utsättningar av främst lax. öring och ål har betydelse för yrkesfisket. Andra arter som regnbåge, öring, bäckröding, röding och harr betyder myckel för sportfisket.

Styrgruppen förklarar den snabba utvecklingen av vattenbruket i den industrialiserade delen av världen bl.a. med ökande energipriser, ökade föroreningsmängder i hav och sjöar, marknadens efterfrågan på vissa fiskarter saml medvetenheten om all fisk och skaldjur är nyttiga livsmedel. Förutom för livsmedelsproduktion odlas idag organismer avsedda som belesfisk, akvariefiskar, fiskar för biologisk bekämpning, försöksdjur m. m. Musslor odlas för pärlframställning. Alger odlas för framställning av kemikalier lill bl.a. livsmedelsindustrin, för omvandling till energi eller för vattenrening.

Odlingslekniken utvecklas i riktning mol energisnåla odlingssystem där näringsämnen ålercirkuleras. Styrgruppen utgår från att vattenbruk, jord­bruk och industri alltmer kommer att integreras för att varmt spillvalten och olika avfallsprodukler skall utnyttjas vid framställning av fiskfoder och att de kinesiska polykulturerna, där fiskfoder produceras med hjälp av

Prop. 1983/84:10

43

avfall frän jordbruk och samhällen, bildar modell för ett nytt tänkande i väsleriandet.

Styrgruppen konstaterar att allt utnyttjande av mark och vallen för jordbruk, industri, samhällen m. m. innebär konsekvenser för miljön. Det­ta gäller också vattenbruket. Vid odlingar tillförs del omgivande vattnet fosfor genom fodret och organismernas exkrementer. Genom lämplig loka­lisering och odlingsteknik samt optimal produktionsvolym kan fosforut­släppen begränsas.

Motiv för ett svenskt vattenbruk som styrgruppen framför är alt ca 9% av Sveriges yta läcks av vatten och alt kuststräckan är mer än 7 000 km läng. Valtenkvalitén i svenska vatten är i mänga fall god. Den stora importen av fiskprodukter kan minskas. Sverige är idag det land i världen som importerar mest fisk och fiskprodukter per capita. Är 1980 var han-delsbalansunderskotiel för fiskprodukler 1,1 miljard kronor och är 1981 670 miljoner kronor. Detta motsvarade 

II 

respektive 37% av del totala handelsbalansunderskotlel.

Styrgruppen kalkylerar med att Sverige år 1990 kommer att odla ca 9000 ton fisk. I 200 lon kräftdjur och 15 000 ton musslor. Detla representerar ell förstahandsvärde av 343 miljoner kronor. Samtidigt förväntas en relativt stor sysselsättningseffekt av ett utbyggt svenskt vattenbruk. Den för 1990 beräknade odlingsvolymen kommer enligl styrgruppen all kunna ge 2 200 arbetstillfällen och år 2000 kan 6400 människor komma att vara direkl eller indirekt sysselsatta genom vattenbruk.

Styrgruppens förslag

Produktionsformer och arter

Styrgruppen rekommenderar att utsättning av lax. öring, vissa andra laxfiskar, ål och sötvaltenskräflor görs i vissa vatten, kombinerat med fiskevårdande åtgärder. För extensiv och intensiv produklion i odlingar rekommenderas olika arter för sötvallen, Östersjön och västkusten. Spe­ciella rekommendationer ges för inlensivproduktion med värmetillskott. Den extensiva produktionen bör främsl omfatta lax. havsöring, ål, flod­kräfta och signalkräfta. Den intensiva produktionen i naturiiga vatten lämpar sig bäst för slor regnbåge, lax och röding. Inlensivodling med värmetillskotl är mest lämpad för ål och piggvar. Rekommendationerna gäller med hänsyn till ekonomi/marknad och fysiska förutsättningar.

Vattenbruksråd

Styrgruppen föreslår all ett vattenbruksråd inrättas övergångsvis. När vattenbruket etablerats som en ny näring har styrgruppen avsett att ansvaret för näringens fortsatta utveckling läggs dels pä en förvaltnings-

Prop. 1983/84: 10

44

myndighet (administrativa ätgärder) och dels på en central forskningsenhet (undervisning och forskning).

Valtenbruksrädet föresläs fä 10 ledamöter. Förutom en ordförande, en vice ordförande och sekreterare bör fiskeristyrelsen (FS), Sveriges lant-bruksiinivcrsiiet (SLU). statens veterinärmedicinska anstalt (SVA), sta­tens vattenfallsverk (Vattenfall), styrelsen för teknisk utveckling (.STU) och de idag bidragsgivande organen DSH. FRN och skogs- och jordbru-kcis forskningsråd (SJFR) ha var sin representant. Rådets uppgifter blir att verka lör vattenbrukets utveckling pä ett övergripande plan och följa utvecklingen nationellt och internationellt.

Verksamheten bör bedrivas genom kontakter med odlare, näringsliv och myndigheter. Därigenom kan nödvändiga åtgärder vidtas på olika plan för att främja utvecklingen av vattenbruk i Sverige. Rådet föreslås under övergångsskedet vara ett rådgivande och samordnande organ i frågor rörande vattenbrukets juridik, administration och ekonomi. Dessutom bör rädet med hjälp av experter stå till förfogande med upplysningar om den tekniska och biologiska utvecklingen.

Styrgruppens förslag till vattenbrukets framlida administration.

Internationell referensgrupp (5 personer)

T

Tvärvetenskaplig

institution

--------- - j

VATTENBRUKSRADET

Sekretariat

Ordförande

V. ordförande             |

Sekreterare

FS

DSH

SLU

FRN

SVA

SJFR

SV

STU

Intressentgrupp

Sveriges fiskodlar-

förening

Sveriges fiskares

riksförbund

Fritidsfiskarna

Kommunförbundei

Industriförbundet

Grossistförbundel

KF

LRF

Fackförbunden

FoU-grupp (Spersoner)

Specialistområden:

Näringsfysiologi

Avelsmetodik

Patologi

Ekologi

Etologi

Fysiologi

Fisk

Kräftdjur

Musslor

Alger

Tillämpningsgrupp

(5 personer)__ 

Funktioner:___ 

Juridik

Planering

Ekonomi

Odlingsteknik

Industri

Miljö

Avel

Sjukdomar

Marknad

Prop. 1983/84:10

45

Svenska Fiskbolaget

Styrgruppen föreslår vidare inrättandet av en ny organisation med ar­betsnamnet Svenska Fiskbolagel med en central marknadsföringsfunktion avseende vildfångade och odlade produkler. Detta bolag bör ha ett fierlal funktioner för alt kunna stödja näringen med etableringsservice, produkt­utveckling, marknadsföring, export och import, juridiska frågor m.m. Styrgruppen betraktar sitt organisationsförslag som ett ramförslag inom vilket olika initiativ kan utvecklas efterhand.

Svenska Fiskbolagel bör enligt styrgruppen påla sig rollen som en sam­lad central marknadsfunktion för hela det svenska fisket, dvs. yrkesfisket och vallenbruket. Bolagets funktioner bör omfatta bl.a. följande (ej i prioritetsordning). Myndighetskontakter Etableringsservice Produktutveckling Teknisk service Upphandlingsservice Marknadsföring/handel/industri Export/import Försäkringar Remissinstans Juridiska frågor

Produklionsplanering/buffertlagring Ägare till utrustning

De olika frågorna behöver inte inplaceras på en stor central enhet. Svenska Fiskbolaget kan i stället med fördel "leasa ul" olika funktioner på kommersiella bolag med specialisering inom olika områden som l.ex. marknadsföring. Den sammanhållande uppgiften som bolaget föreslås ha betonas starkt.

Planering av vattenområden

Styrgruppen föreslår att en översiktlig planering av vattenområdenas användning genomförs i kommuner där intresset för vattenbruk är stort. Genom att ta fram områden som är lämpade för vattenbruk och göra en avvägning gentemot andra intressens anspråk kan en stor del av de pro­blem och konflikter som vattenbruket hittills orsakat sannolikt elimineras.

Prop. 1983/84:10

46

TilLst

å

ndspr

ö

vnlng

Styrgruppen föreslär en förenkling av den tillståndsprövning som sker i dag. l.ex. i enlighet med följande skiss.

ODLAREN

i

Liinsstyrelse Fiskenämnd

1 

1

i

1

SAMRAD    (12a § ML)   |

----------------------------------- 1

Hälsovårdsnämnd Vattenrätlsägare Fiskevårdsförening elc.

Ja

13 S ML

ANSÖKAN

Z

LANSSTYRELSE

i

Meddelande till SNV och hälsovårdsnämnd om att ansökan inkommit

i 

Komplettering

Nej

i 

Kungörelse Remiss

i 

Eventuell besiktning

------------------ 

Behövs sammanträde?

Ja

Nej.

i 

Kungörelse -I- kallelse tili remissinst. m.fl. som lämnat synpunkter

i      

Sammanträde

i 

Beslul 18 § ML, 35 S FF, 5 S sjötrafikförordn.

X

I     Eventuellt överklagande        i

lill regeringen

'

l_.

35 S FF

REMISSINSTANSER

Hälsovårdsnämnd

Byggnadsnämnd

Lotsdirektör

Kustbevakning

Fiskenämnd Fiskeriintendent

Fiskeristyrelsen

Statens veterinärmedi­cinska anstalt

Sökandens svar på remissytlr.

Eventuellt besök

Prop. 1983/84:10

47

Vattenbrukslån m. m.

Styrgruppen föreslår inrättande av ett vatienbrukslän med samma vill­kor som gäller för fiskerilän dvs. två års amorleringsfrihet och lägre ränte­fot än normalt för lån. Lånet är tänkt att kunna stimulera en ny näring med likviditelsproblem i inledningsskedet. Statliga lånegarantier bör också kun­na utgå. Styrgruppen pekar också på behovet av handelspolitiska åtgärder för all ge svensk fiskproduktion ell bättre utgångsläge.

Sjukdomsservice

Styrgruppen konstaterar alt del föreligger brist på diagnostisk och rådgi­vande service avseende fisksjukdomar och föreslår att servicen förstärks och byggs ut vid SVA och vid regionala veterinärmedicinska laboratorier.

Den framlida fisksjukdomsbekämpningen föreslås bli organiserad enligt modell med ett centralt sjukdomslaboratorium, central tillsynsmyndighet, rådgivande nämnd och regionala laboratorier. 1 första hand konsulterar odlarna de regionala laboratorierna.

Tvärvetenskaplig institution m. m.

Styrgruppen föreslår att en tvärvetenskaplig institution för vattenbruk inrättas. Institutionen bör vara centralt belägen i Sverige och knuten till universitetet.

En forskningsinstitution för vattenbruk bör ha avdelningar för allmän vattenbruksteknik, näringsfysiologi, sjukdomsbekämpning, avelsmetodik, fysiologi, ekologi, vallenkemi och ekonomi. Institutionen bör framför allt ägna sig åt tillämpad forskning som ger bakgrundsfakta till undervisningen. Styrgruppen bedömer att fältarbete och experimentellt arbete förutom vid den centralt belägna institutionen bör bedrivas vid olika regionala sta­tioner. Dessa kan utföras i anslutning till redan etablerade institutioner eller laboratorier. De flesta av dessa behöver emellertid förstärkas eller byggas ul för alt klara de behov som verksamheten har av experimentellt utrymme.

Enligl styrgruppen bör särskilt stöd utgå till internationell och nationell forskarutbildning inom områdei för vattenbruk. Utbildningen av fiskeri-konsulenter vid universitetet bör kompletteras med vatienbrukskunskap.

Vissa övriga förslag

Styrgruppen redovisar behovet av att lämpliga försäkringssystem för vallenbrukare tas fram, att avelsstationer och en statlig karantänanlägg­ning inrällas saml att utbildning, rådgivning och information förbättras.

Prop. 1983/84: 10

48

Sammanfattning av statskontorets rapport (1982:34) Havsforskningens resurser och organisation förslag till effektivisering inom delar av området

Statskontoret har inriktat utredningen mot i forsla hand den myndighets-anknutna havsforskningen. Statens naturvärdsverks (SNV) berörda labo­ratorier har dock inte behandlats eftersom del vid rapportens överläm­nande pågick en intern organisationsöversyn inom verket. Även delegatio­nens för samordning av havsresursverksamheten (DSH) arbete med att ta fram ett övergripande program för svensk havsresursverksamhel pågick vid denna rapports överlämnande varför statskontoret inte ansett sig ha tillräckligt underlag för att nu ta fram ell fullständigt organisalionsförslag. Vid utarbetandet av sin rappori har statskontoret dock haft lillgång till ett programutkast av DSH.

Vid arbetets bedrivande liksom vid presentationen har statskontoret delat in rapporten i fyra delar, nämligen:

-  befintliga resursers användning,

-

naturvetenskap,

-

havsteknik och

-

forskningsfartyg.

1    Benntliga resursers användning

Statskontorets karlläggning av befintliga resursers användning genom­fördes med hjälp av en enkät eftersom antalet organisationer som bedriver havsresursanknulen verksamhet är stort. Som vid alla enkäter är preci­sionen i svar elc. inte den bästa. Statskontoret anser dock att precisionen är tillräcklig för det övergripande angreppssätt som uppdraget medför. Vissa intressanta sammanställningar visas nedan i tabeller som kommente­ras.

Tabell I

Havsresursområdet. Resursanvändning budgetåret 1980/81 avrundat till miljoner kro­nor

Område

Naturvetenskap

Havsteknik

Fartyg

Totalt

Totalt

33

5 126

Varav mätning

II

33

44

Varav SSPA

38 38

Varav

övrig

forskning

22 

11

39

Prop. 1983/84:10

49

Havsresursverksamheten omfattade budgetåret 1980/81 lotali 126 milj. kr. Av dessa utgör minst 5 milj. kr. utgifter för forskningsfartyg och 44 milj. kr. mätningsverksamhel. Inom teknikområdet är del enbart myndig­heter som utför mätningsverksamhet, nämligen sjöfartsverket (25 milj. kr.) och Sveriges geologiska undersökning (SGU) (8 milj. kr.), medan inom naturvetenskapliga områdei mätningsverksamhet utförs av flertalet forskningsutförande organ. Det gäller såväl myndigheter som universitet/ högskolor. Del är dock Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHl) (7 milj. kr.) och SNV (4 milj. kr.) som finansierar 40% av denna mätverksamhet.

Mariniekniska insliluiet SSPAs verksamhet är i miljoner räknat av sam­ma slorlek som den övriga totala forskningsverksamheten nämligen 38 milj. kr. resp. 39 milj. kr. Den övriga forskningsverksamheten omfattar inom del naturvetenskapliga området 22 milj. kr. och inom det havstek­niska områdei 17 milj. kr.

Kostnadsredovisningen för forskningsfartygen är inte enhetlig och finns för de flesta organisationer inte redovisad separat ulan ligger antingen helt eller delvis inom ovan angivna siffror. Fiskeristyrelsens farlygskoslnad var för budgetåret 1981/82 ca 5 milj. kr.

Tabell 2

Fördelning av de 39 milj. kr. övrig forskning som redovisats i tabell 1 for budgetåret

1980/81

Organisalion

Totalt

Varav

Varav

Antal

grund-

tillämpad        enheter

forskn.

forskn.

Myndigheter Univ/högskola

17 22

2 12

15 10

II

54

Summa

39

14

25

65

Den övriga forskningens 39 milj. kr. utförs dels inom 11 myndigheter till en kostnad av 17 milj. kr. (44%), varav 2 milj. kr. är grundforskning och 15 miij. kr. är tillämpad forskning, dels inom universitet/högskolor vid 54 institutioner till en kostnad av 22 milj. kr. (56%), varav 12 milj. kr. är grundforskning och 10 milj. kr. är tillämpad forskning.

Som framgår är forskningen myckel spridd framför allt inom universitet/ högskolor. Delta torde sammanhänga med universitetssirukturen. Vidare framgår alt av den totala summan för grundforskning bedrivs 86% inom universitet/högskolor och 14% inom myndigheter. Medan av den totala summan för tillämpad forskning 60% bedrivs inom myndigheter och 40% inom universitet/högskolor.

4    Riksdagen 1983/84. 1 suml. Nr 10. Bilaga 7

Prop. 1983/84:10

50

Tabell 3

Fördelning av de 39 miij. kr. övrig forskning som redovisats i tabell 1 för budgetåret

1980/81

Område

Totalt

Varav

Varav

Anlal myn-      Insli-

grund-

tillämpad        digheler

tutioner

forskn.

forskn.

Havsieknik

17

6

II

4

24

Naturvetenskap   22

8

14

7

30

Summa

39

14

25

11

54

Forskningen inom del naturvetenskapliga området som omfattar 22 milj. kr. är till 36% grundforskning och till 64% tillämpad forskning. Ungefär samma fördelning procentuellt gäller för havsteknikområdets 17 milj. kr. Inom naturvetenskap är verksamheten något mer spridd än inom havstek­nik.

2    Naturvetenskap inom havsresursområdet

Den naturvetenskapliga havsforskningen som tagils upp till behandling i rapporten består av två delar, marin biologi och hydrografi.

2.1 Marin biologi

Inom det marinbiologiska området verkar myndigheter, universitet/hög­skolor och fristående instilui/sliftelser.

Dessa är fiskeristyrelsen, naturhistoriska riksmuseet, i viss mån SNV och statens livsmedelsverk (SLV), universiteten i Stockholm, Göteborg, Uppsala,[REDACTED_EFTERNAMN], Umeå, Kalmar och Linköping, Chalmers tekniska högsko­la (CTH), Sveriges lantbruksuniversitet. Institutet för vallen- och luft­vårdsforskning (IVL), Vetenskapsakademien (KVA) och Laxforskningsin-stitutel. Samtliga har laboratorieverksamhet och de flesta har laboratorier­na placerade nära kusten.

Antalet organisationer och antalet platser där marinbiologisk verksam­het bedrivs är stort. De flesta enheterna är små och oftast knutna till särskilda universitet. Verksamheten är dessutom geografiskt myckel spridd med tyngdpunkter i norra Bohuslän resp. Stockholm-Uppsalaom­rådet.

Statskontoret framhåller att i och med alt verksamhelerna är av liten omfattning har resp. enhet svårt alt anskaffa och hålla avancerad utrust­ning och att hålla lillräckligl bred kompetens.

Enheterna är oftast lokaliserade ulan närhet till annan laboratorie­verksamhet som skulle kunna ge möjligheter till gemensamt utnyttjande av utrustning. Undanlag är Lysekil och Stockholm-Uppsala. Verksamhe­lerna är underordnade olika huvudmän och departement varför samord­ning är svär att genomföra.

Prop. 1983/84:10

51

Av de platser där marinbiologisk verksamhet bedrivs lorde fyra kunna sägas vara av större omfattning, nämligen KVAs Kristineberg, fiskeristy­relsens havsfiskelaboraiorium, båda i Lysekils kommun, Stockholms uni­versitets Askölaboraiorium och IVL i Karlskrona.

Den hittillsvarande forskningen inom marinbiologin har i huvudsak varit inriktad mot delar av det marina ekosystemet. Den framlida inriktningen kommer vad statskontoret erfarit alltmer att avse hela ekosystemet vilket innebär större krav på tvärvetenskaplig kompetens och avancerad ulrusl­ning.

För att kunna bedriva systemstudier är del med hänsyn lill kostnaderna nödvändigt all avgränsa studierna i rummet, dvs. mindre områden stude­ras. Dessa studier kommer alt omfatta betydligt fler biologiska, kemiska och fysikaliska förhållanden än i dag. Mätning och provtagning kommer att behöva göras kontinuerligt och med hög frekvens. Studierna kommer också ha betydande inslag av invenleringsarbete.

SNV, som är den största enskilda beställaren av marinbiologisk forsk­ning, har i sin planering av del forisatta programmet för miljökontroll (PM K) utpekat några geografiska områden som kontinuerligt kommer att intensivstuderas, dvs. verket har tagit det steg som ovan beskrivits utgöra framiidsperspektivet för marinbiologin.

KVA och fiskeristyrelsen har var för sig planer på utbyggnader i Lyse­kilsområdet av Kristineberg respektive havsfiskelaboratoriet utan att sam­ordningsmöjligheterna prövats.

Kostnaderna för att bygga enligl föreliggande planer beräknas till sam­manlagt ca 38 milj. kr. En samordnad laboraiorieulbyggnad vid Fiskebäck beräknas kosta ca 32 milj. kr. vartill kommer kostnader för kaj, gäsifors-karbostäder m. m.

En samordnad laboratoriebyggnad vid Kristineberg beräknas kosta ca 26 milj. kr. eftersom möjligheler finns att utnyttja befintliga byggnader och anläggningar varav vissa dock måsle rustas upp och kompletteras.

Statskontoret/drei/År / rapporten:

-

alt havsfiskelaboraioriel och Krislineberg, både i Lysekils kommun, skall samordna sina utbyggnader och samlokaliseras lill Krislineberg,

-

att sakverksamheterna vid ett sådanl samordnat laboratorium hålls åt­skilda,

-

all viss personal och vissa lokaler samulnyitjas vid det samordnade laboratoriet,

-

all Tjärnös och Klubbans begränsade behov av hydrografisk och insiru-menlieknisk kompetens tillgodoses från laboratoriet i Lysekil,

-

att marinbiologisk forskning med visst områdesansvar bör utvecklas vid s.k. baslaboratorier,

-

att dessa baslaboratorier i första hand bör utvecklas vid Askölaborato­riet, vid del föreslagna samlokaliserade laboratoriet i Lysekil, vid Norr­byn och i andra hand vid IVL i Karlskrona,

Prop. 1983/84:10

52

      att diskussioner inleds om baslaboratoriemas uppgifter och fimktion.

Härvid bör bl.a. ansvaret för införandet av årliga kontaktträffar för

gemensamma forskningsangelägenheter tas upp till behandling,

-        att del inom universiteten, i första hand Askölaboratoriet, bör prövas

delning av tjänster mellan institutioner för att tillföra speciell kompetens

till olika områden.

2.2 Hydrografi

Hydrografiverksamhet bedrivs myndighetsmässigt av fiskeristyrelsen och SMHI. Därutöver bedrivs viss sådan verksamhet vid universitet och högskolor, vid enskilda konsultföretag och myndigheter. Vid Göteborgs universitet finns landets enda oceanografiska institution.

1 rapporten behandlas hydrografi som myndighetsverksamhet medan den oceanografiska forsknings- och undersökningsverksamheten på uni­versitet- och högskolor lämnats utanför eftersom statskontoret funnii all denna forskningsverksamhet inte är av sådan omfattning all större rationa­liserings- eller effekliviseringsvinster kan göras.

Fiskeristyrelsens huvuduppgift är att vara central förvaltningsmyndighet för ärenden angående fiskerinäringen, fritidsfisket och fiskevården.

Den forskningsverksamhet som bedrivs inom styrelsens havsfiskelabo­ratorium och hydrografiska laboratorium syftar till att på olika sätl skaffa kunskap om hur myckel fisk som kan fångas utan att bestånden skadas saml förutsättningar för att utveckla fisket. För flertalet av de fiskeribiolo-giska undersökningarna som utförs av havsfiskelaboraioriel behövs hydro­grafiska uppgifter.

Nuvarande verksamhet inom hydrografiska laboratoriet är endast till mycket liten del hydrografiundersökningar. Övrig verksamhei är forskning och undersökningar i form av ell sekloransvar för svensk hydrografi. Undersökningarna bedrivs till slor del av historiska skäl och statskontoret anser inte att de ligger inom fiskeristyrelsens egentliga myndighetsansvar.

SMHIs huvuduppgift är all vara central förvaltningsmyndighet för ären­den som rör meteorologi, hydrologi och oceanografi.

Den havsanknutna mätverksamheten vid SMHl kan indelas i Ivå grenar, de reguljära observationerna och de karterande undersökningarna. De senare sker inom SMHIs uppdragsverksamhet.

Fiskeristyrelsen och SMHl har delvis olika kompetensprofiler. Fiskeri­styrelsen har kemisk expertis som SMHI är i behov av, medan SMHl förutom mätverksamhet även forskar kring och utvecklar mätinstrument, något som fiskeristyrelsen varken har kompetens eller resurser lill.

Fiskeristyrelsens vetenskapliga kompetens är uppbyggd kring slor-skaligl vallenulbyle medan SMHIs finns beträffande kusinära ventilations-förhållanden. Del är emellertid samma metoder som används vid båda lyper ;iv undersökningtir.

Prop. 1983/84:10

53

Nuvarande dubblering av verksamheten innebär enligt statskontoret att det finns två mätserier och tvä lagringsslällen. Den mätverksamhet som de båda myndigheterna bedriver är mycket resurskrävande. Undersökningar­na bedrivs över stora geografiska områden och är relativt personalkrä­vande.

Statskontoret fört's/0/- / rapporten:

-

att hydrografiansvarei i Sverige samordnas inom en myndighet, SMHl, genom att fiskeristyrelsens hydrografiska laboratorium i sin helhet, bortsett från en laborator och en forskningsassistent, sammanförs med SMHIs hydrologiska och oceanografiska avdelning,

-

att i samband med detta SMHl inventerar behovet av hydrografisk kunskap i Sverige och utarbetar ett program för svensk hydrografi­verksamhet. Därvid behöver definieras vilken verksamhet som beror av andra myndigheters, kommuners eller länstyrelsers speciella behov,

-

all SMHIs instruktion ändras att omfatta även en skyldighet att tillhan­dahålla myndigheter, kommuner och länsstyrelser hydrografiska upp­gifter,

-

all fiskeristyrelsens instruktion ändras så all verkels behov av hydro­grafiska uppgifter inte längre skall erhållas genom egna hydrografiska observationer och mätningar utan genom krav gentemot SMHl. Fis­keristyrelsen behöver i della sammanhang tilldelas anslagsmedel,

-

att en laborator och en forskningsassistent från hydrografiska laborato­riet överförs till havsfiskelaboraioriel både funktionsmässigt och geo­grafiskt.

-

att fiskeristyrelsen presenterar sill behov av hydrografiska uppgifter,

-

all fiskeristyrelsen och SMHl reglerar sina förhållanden i avlal,

-

att de medel som i dag finansierar hydrografiska laboratoriets verksam­het överförs till SMHl bortsett från kostnaden för de tjänster och för dem nödvändiga resurser som överförs lill havsfiskelaboratoriet.

3   Havsteknik

Inom området havsieknik har statskontoret behandlat följande delområ­den i DSHs programutkast: offshoreteknik, arktisk teknik, undervattens­teknik, system för utforskning och tillståndskontroll av havet samt under­hållsteknik.

Havsteknikområdet är ett samlande begrepp för ell myckel brett och komplext område. Som utgångspunkt för analysen har statskontoret belyst vissa aspekter avseende situationen i Sverige. Härvid konstaterar stats­kontoret att en gynnsam utveckling av området ställer stora krav på bl. a. kvalificerad forskning och produktutveckling samt att svenska företag i ökad utsträckning måste uppfylla dessa krav. Exempel ges även på förelag som lyckats med delta. Vidare påpekas att vissa statliga myndigheter

Prop. 1983/84: 10

54

besitter kvalificerad kompetens som enligl statskontorets mening inte ut­nyttjas i lillräckligl hög grad inom området havsieknik. Slutligen under­stryks vikten av ett gott samarbete mellan stat och näringsliv. Statskon­toret bedömer härvid all den nuvarande industripolitiska organisationen är mindre väl anpassad till de krav som en önskad utveckling av havsteknik­området ställer. Några av dessa är krav på referensprojekt, högt riskla­gande, långsiktighet samt internationellt samarbete.

Frän dessa utgångspunkter bedömer statskontoret att de krav på åtgär­der från samhällets sida som ställs inom havsteknikområdet bör analyseras med utgångspunkt i de industripolitiska målen och med avseende på i första hand de möjligheter som nuvarande induslripolitiska system erbju­der. Till grund för dessa åtgärder skall ett havstekniskt program föreligga. 1 anslutning lill detta pekar statskontoret på några principer som bör vara vägledande för ett sådant. Ell havstekniskt program bör vara väl avgrän­sat. Insatsområdena skall i möjligaste mån vara smala och inte för många. Ett handlingsprogram bör formuleras för all läcka upp samtliga nivåer inom resp. område från grundforskning lill produktion och marknadsfö­ring. Vid bedömningen av vilka områden som är intressanta bör ett lång­siktigt perspektiv anläggas. Av största vikt är en analys av marknadsbeho­ven.

Inom ramen för del induslripolitiska systemet krävs det enligt statskon­torets mening fyra huvudfunktioner.

1.

Siralegisk ulredningsverksamhet och kunskapsuppbyggnad innefattan­de internationell bevakning av marknads- och teknikutveckling.

2.

Företagsutveckling. Utgående från en kunskaps- och informationsfunk­tion uppbyggd i samarbete med bl.a. branschorganisationerna skall funktionen vidta föreiagsslödjande åtgärder genom exempelvis infor­mation, konsultinsatser och teknikupphandling.

3.

Finansiellt stöd. Denna funktion skall stödja företag och projekt genom finansiellt stöd utgående från de speciella krav som havsteknikseklorn ibland ställer.

4.

Initiering av forskningsinsatser.

En huvudtanke i statskontorets förslag är att den induslripolitiska orga­nisationens verksamhet, i den mån statsmakterna prioriterar ett visst om­råde, exempelvis havsteknikområdel, skall kunna inriktas mot just della. Alla delar av systemet skall under en viss tidsperiod kunna inriktas mol ell gemensamt mål. Insatserna skall kunna gälla såväl viss bransch eller visst område som l.ex. havsteknikområdel eller ell enskilt företag eller grupp av företag. Insatserna skall vidare kunna gälla samtliga nivåer, från grund­forskning lill kommersialisering.

Statskontorets förslag vad gäller havsteknik förutsätter att statsmak­terna fastställer ett havstekniskt handlingsprogram på förslag av DSH.

Prop. 1983/84:10

55

Statskontoret/rJre.v/or; - all DSH även fortsättningsvis skall verka för samordning och fortsatt programarbete och att ansvaret för strategisk utredningsverksamhet och kunskapsuppbyggnad, företagsutveckling, finansiellt stöd samt initie­ring av forskningsinsatser även fortsättningsvis skall handhas av statens industriverk (SIND) och styrelsen för teknisk utveckling (STU). Statskontoret vill dessutom framföra rekommendationer till två konkre­ta åtgärder:

a) Marinens dykericenlrums (MDC) utrustning

Förutsatt alt del bedöms som angelägel alt även fortsättningsvis bedriva navalmedicinsk forskning i Sverige, anser statskontoret det vara av största vikt att de myckel kvalificerade resurser som finns på MDC utnyttjas bättre. 1 dagslägel använder, förutom marinen, del av försvarets forskningsanstalt (FOA 58) denna utrustning. Emellertid medför bl.a. brisl på personal att MDC ej alltid kan tillhandahålla operatörpersonal och dykledare. Detla medför, förutom en allmänt låg nyttjandegrad, en dålig planeringssituation för användarna. En bättre samordning av verksamheten på MDC och FOA 58 bör därför eftersträ­vas. Denna bör utgå från en gemensam plan för den långsiktiga verk­samheten på området.

b)    Tryckkammarsystem vid arbetsenheten för undervattensteknik (AUT)

vid CTH

Vid AUT bedrivs i första hand utbildning och forskning kring temat "Utrustningar, tekniska hjälpmedel och syslem för undervattensar-bete". Denna verksamhet kräver speciella resurser för all kunna simu­lera miljön vid undervaltensarbete. Enheten förfogar i dag över en vattentank med ett maximalt dykdjup på fem meter. De dykdjup som inom en snar framtid blir aktuella inom offshoredykeriet närmar sig 500 meter. Den utrustning som krävs för forskning under dessa betingelser som kan vara av intresse för genomförandel av undervaltensarbete saknas f. n. Vid enheten finns i dag önskemål alt kunna genomföra prov med följande ulmstningar:

-

andningsapparater inklusive andningssimulator,

-

svetsulmstningar,

-

tryckskrovsmodeller,

-

verktyg för undervattensbruk,

-

ventiler och hydraulik.

Inom Göteborgsregionen saknas i dag möjligheter att vid ett dyk­olycksfall ansluta marinens transportabla Iryckkammare till en behand­lingskammare. Ett kammarsyslem (värde 12 milj. kr.) som i dag finns uppställt vid f. d. flyg- och navalfysiologiska laboratoriet vid fysiologis­ka institutionen i[REDACTED_EFTERNAMN], uppfyller med vissa modifieringar de ovan­nämnda önskemålen. Enligl statskontorets mening bör detla system

Prop. 1983/84:10

56

överföras till AUT vid CTH. Statskontoret har därför initierat diskus­sioner om hur en sådan lämpligast bör ske.

4    Forskningsfartyg

Antalet i Sverige befintliga fartyg som lämpar sig för olika undersökningar inom havsresursområdet är relativt stort men de flesta fartygen är tämligen små varför de endast passar för inomskärsarbelen. Del finns dock ett antal större fartyg som statskontoret bedömt vara av inlresse för närmare studi­um. Dessa är Argos, Thetis och Svanic, placerade i Göteborg, Arne Tiselius i Lysekil, Tjärnös "nybygge" vid Strömstad. Sensor i Norrkö­ping, Aurelia vid Trosa, Strombus i Stockholm och Ancylus som inte har någon fast placering.

Fartygen ulgör arbetsplaltformar som har viss grundutrustning och kan enligt statskontoret till stor del betraktas som utbytbara. Vissa skillnader finns dock vad gäller sjötålighet, utrymmen ombord elc.

Det allt överskuggande problemet är att kostnaderna för fartygen och deras drift är synnerligen höga och att utnyitjandegraden är låg.

De största fartygen används ofta lill undersökningar där deras kapacitet är mer än tillräcklig och många av fartygen är inte utrustade med helt modern apparatur. 1 flera fall är fartygen alltid bemannade för mycket arbetskrävande expeditioner trots att sådana sällan förekommer.

De fartyg som används utmed hela kusten, främst Argos och Thetis, har ofta långa gångtider till undersökningsområdena från sina resp. hemma­hamnar.

Finansieringen av fartygen skiljer sig starkt ål. Vissa fartyg finansieras helt via anslag som är skilda från forskaranslagen medan andra till stor del är uppdragsfinansierade.

Flertalet fartyg är placerade på norra västkusten medan de största vat­tenområdena finns i egentliga Östersjön och i Bottniska viken.

Fartygens kapacitet är så slor alt de myckel begränsade behov av farlygstid som angivits i samband med denna utredning - även om dessa behov räknas upp kraftigt - inte belägger fartygen så mycket all samtliga kommer alt behövas.

En alternativ planering fill del faktiska utnyttjandet har genomförts som visar all flera undersökningar kan utföras med mindre, billigare fartyg.

Forskningsfartyget Ancylus har myckel låg ulnytljandegrad och kan knappast betraktas som lämpligt forskningsfartyg p.g.a. sin väderkäns­lighet.

Statskontoret har i rapporten låtit utreda möjligheterna all använda andra arbetsplaltformar än forskningsfartyg. Därvid har två alternativa

Prop. 1983/84: 10

57

typer av plattformar framkommit: kustbevakningens nya miljöskyddsfar-lyg (TV 045-051) resp. helikopter. Kustbevakningens miljOskyddsfarlyg måsle dock i vissa fall kompletteras med laboratorieutrustning och vin­schar. Helikopter kan användas vid hydrografiska mätningar liksom vid ekointegreringar.

Fiskeristyrelsens bemanningsförskrifter för Argos och Thetis tar inte hänsyn lill de olika förhållanden som fartygen används under. Fartygen är nu bemannade för dygnet-runt-arbeie och för mycket resurskrävande arbe­le såsom training. vilket sällan är förekommande.

Statskontoret/(iir.T/tlr / rappmten:

-

att forskningsfartygen skall vara en nationell resurs inte enbart knuten till ägaren, dvs. all möjligheler ges externa forskare att utnyttja myndig­hets- och institutionsägda forskningsfartyg.

-

alt forskningsfartygen i första hand utnyttjas enligl följande: Arne Tise­lius, Svanic och Tjärnös "nybygge" utmed västkusten. Sensor, Aurelia och Strombus i Östersjön,

-

all kustbevakningens miljOskyddsfarlyg och fiskefartyg används vid vissa undersökningar,

-

att Argos placeras på ostkusten, lämpligen i Kariskrona. för all använ­das vid krävande undersökningar och särskilda expeditioner utmed hela den svenska kusten,

-

att till Argos anskaffas modern utrustning.

-

all fiskeristyrelsen snarast sluter nytt avtal om bemanning för Argos i vilket utgångspunkten är en anpassning mellan typ av undersökning och bemanning,

-

att Thetis och Ancylus avyttras,

-

att ylteriigare forskningsfartyg inte behöver anskaffas,

-

alt planeringen av utnyttjandet av forskningsfartygen görs gemensamt av ägarna vid respektive kuslsträcka varvid en anpassning sker mellan undersökning och val av fartyg,

-

att därvid ett sammankallande och beredande organ skall finnas vid resp. kuslsträcka,

-

att dessa sammankallande och beredande organ skall vara fiskeristyrel­sen för västkusten och SMHl för ostkusten,

-

att finansieringen för forskningsfartygen ändras så att fasta kostnader täcks genom anslag och rörliga av nytijaren,

-

alt en försöksverksamhet genomförs alt använda helikopter vid vissa hydrografiska undersökningar,

-

att avtal sluts med KVA om att dess forskningsfartyg upplåts lill an­vändning enligt här givna riktlinjer.

Prop. 1983/84: 10

58

5    Sammanfattande förslag

Statskontorets rapport har sänts för samråd till berörda myndigheter och organisationer. Svaren redovisas i rapporten. Statskontorets beslut i an­ledning av rapporten redovisas nedan. Statskontoret föreslår:

I fråga om naturvetenskap, marin biologi

-

all marinbiologisk forskning med definierat områdesansvar utvecklas vid Kristineberg i Lysekil. Askölaboratoriet, Norrbyn och vid IVL i Karlskrona.

-

att regeringen ger DSH i uppdrag att tillsammans med SNV, universi­tets- och högskoleämbetet (universiteten), fiskeristyrelsen, SMHI, KVA. IVL och naturvetenskapliga forskningsrådet (NFR) utarbeta för­slag lill områdesansvar vad avser geografiskt område saml uppgifter och funktion för vart och ett av de angivna laboratorierna,

-

att planerade utbyggnader av fiskeristyrelsens havsfiskelaboraiorium och Kristinebergs marinbiologiska station, båda i Lysekils kommun, skall samordnas och samlokaliseras till Kristineberg.

I fråga om naturvetenskap, hydrografi

-       alt del samlade hydrografiansvarei i Sverige läggs på SMHl och alt som

konsekvens härav fiskeristyrelsens hydrografiska laboratorium, bort­

sett frän en laborator och en forskningsassistent, sammanförs med

SMHIs hydrologiska och oceanografiska avdelning.

I fråga om havsteknik

Statskontorets förslag vad gäller havsteknik förutsätter att statsmakterna

fastställer ett havstekniskt handlingsprogram pä förslag av DSH.

-       att DSH även fortsättningsvis skall verka för samordning genom fortsalt

programarbete och all ansvaret för strategisk utredningsverksamhet och

kunskapsuppbyggnad, företagsutveckling, finansiellt stöd samt initie­

ring av forskningsinsatser även fortsättningsvis skall handhas av SIND

och STU.

/ fråga om forskningsfartyg

-

all forskningsfartygen skall vara en nationell resurs varigenom möjlighe­ter skall ges även andra än den egna institutionen att utnyttja myndig­hets- och institutionsägda forskningsfartyg,

-

alt regeringen ger fiskeristyrelsen och SMHl i uppdrag all tillsammans med övriga fartygsutnylljare utarbeta riktlinjer för planering, placering och finansiering av forskningsfartygen i huvudsak enligt de riktlinjer, som framgår av rapporten.

Prop. 1983/84:10

59

Sammanställning av remissyttranden över delegationens för samordning av havsresursverksamheten (DSH) för­slag till övergripande program, Svensk havsresursverk­samhet 1982 (DSH 1982:1)

Efter remiss frän industridepartementet har yttrande över förslaget av­getts av SIDA, överbefälhavaren I ÖB), försvarets materielverk (FMV), försvarets forskningsanstalt (FOA), sjöfarlsverkel. Sveriges meteorolo­giska och hydrologiska institut (SMHI). riksrevisionsverkel (RRV), univer­sitets- och högskoleämheici (UHÄ) - som hänvisar till yttranden frän tekniska högskolan i Stockholm (KTH). Lunds universitet, tekniska hög­skolan i[REDACTED_EFTERNAMN]. högskolan I Kalmar, Göteborgs universitet. Umeå universi­tet och högskolan i Luleå , Askölaboratoriet vid Stoi kholms universitet. Jiskerislyrdsen. statens naturvårdsverk (SNV). generallullstyrelsen. sta­tens planverk, statens lantmäteriverk (LMV). statens iii-tiistriverk (SIND). Sveriges geologiska undersökning (SGU). nämnden för energiprodiik-lion.sforskning (NE), styrelsen för teknisk utveckling (STU). fonden för indusirielli utvecklingsarbete, mariniekniska insiiiutel SSPA. statens dele­gatlon för lymdverksamhei (DFR). forskningsrådsnämnden (FRN). naiiir-velenskapliga forskningsrådel (NFR). skogs- och jordbrukets forsknings­råd (SJFR). Sveriges Exportråd, svenska livsmedelsinslitulel, korrosions-institutet, regionala utveckling.sjonderna i Stockholms. Oslergöllands och Blekinge län. länsslyrelsen i Stockholms län. länsstyrelsen i Uppsala län som bifogar yttrande från fiskenämnden i Uppsala län . länsstyrelsen i Södermanlands län. länsstyrelsen i Östergötlands län som bifogar ytt­randen från Norrköpings kommun, fiskenämnden i Östergötlands län och Östergötlands och Södermanlands handelskammare -, länsstyrelsen i Kalmar län - som bifogar yttrande från Jiskenämnden i Kalmar län -, länsslyrelsen i Gotlands län som bifogar yttranden frän Askölaborato­riet, Gollands kommun, fiskenämnden i Gollands län. Gotlands fiskareför­bund och fritidsfiskarna Gotlandsdistriklet -. länsslyrelsen i Blekinge län som bifogar yttranden från Karlskrona och Ronneby kommuner, regio­nala utvecklingsfonden i Blekinge län. fiskenämnden i Blekinge län och Svenska Sydkustfiskarnas centralförbund -, länsstyrelsen i Kristianstads län. länsstyrelsen i Malmöhus län som bifogar yttranden från fiske­nämnden och lantbruksnämnden i Malmöhus län , länsstyrelsen i Hal­lands län som bifogar yttranden från fiskenämnden och näringslivskom-millcn i Hallands län -, länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län som bifogar yttranden från Göteborgs och Bohus läns landsting, utvecklings­fonden i Göteborgs och Bohus län, regionstyrelsen för Göteborgs högsko­leregion. Jiskenämnden i Göteborgs och Bohus län. Svenska Västkustfis­karnas centralförbund. Västsvenska handelskammaren och Bohusläns samarhetskommitté -. länsstyrelsen i Gävleborgs län, länsstyrelsen i Vä.s-lernorrlands län, länsslyrelsen i Västerbottens län som bifogar ylfran-

Prop. 1983/84: 10

60

den frän Umeå universiiel och Skdlefieå och Umeå kommuner . länssty­relsen i N(n-rhoiiens län - som bifogar yttrande frän fiskenämnden i Norrbottens län -. Norrtälje. Österåkers, Nynäshamns. Älvkarleby. Ny­köpings. Oxelösunds, Norrköiplngs. Valdemarsviks, Västerviks. Mörby-långas. Golhinds. Karlskrona. Ronneby. Angdholms. Velllnge, Malmö. Lomma. Halmstads. Falkenbergs. Göteborgs. Öckerö. Kungälvs. Tjörns, Uddevalla. Tiinums. Nordanstigs. Söderhamns. Härnösands, Sundsvalls, Skellefteå och Umeå kommuner. Vetenskapsakademien (KVA), Ingen-jörsveleiiskapsakademien (IVA), Svenska kommunförbundei. Landslings-Jörhiindel. Sydvästra Skånes kommunalförbund. Nordviislra Skånes kom­munalförbund som bifogar yttrande från Landskrona kommun -, Svenska hainnförbiindet. Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Centralorganisationen SACO/SR, Landsorganisationen i Sverige (LO), Sveriges Industrijörbund. Swedocean. Sveriges Redareförening, För­eningen Jör samhällsplanering, Sveriges Jiskares rik.sförbund, Sveriges fritidsfiskares rik.sförbund samt Kvarkenrådel.

I    Allm

ä

nt

Ell stort antal remissinsianser uttrycker sin tillfredsställelse med all ett förslag till övergripande program för svensk havsresursverksamhet lagts fram även om viss kritik riktas mot enskilda program eller delar av pro­gram.

Remissinstansernas kommentarer

ÖB anser att föreslagna program och projekt i allt väsentligt har positiva effekier för försvaret och då särskilt när del gäller utvecklingen av de olika tekniker som är förutsättningen för ett konkret genomförande av program­men och efterföljande projekt.

SMHI anser att förslaget till övergripande program för svensk havsre­sursverksamhet har en myckel öppen karaktär och innehåller en slor mängd förslag på ytterligare utredningsarbete. Svensk havsresursverksam­het har ulrells under ca 15 år ulan all ge resultat i konkreta aktiviteter påpekar SMHI.

Det övergripande program som presenterats innehåller enligt RRVs me­ning alltför få konkreta och väl underbyggda förslag som skulle kunna utgöra underiag för statsmaktens ställningslagande i frågan. Materialet kan dock i vissa delar användas, t. ex. inom ramen för STUs Ireårsprogram och i SNVs forskningsanknutna verksamhei. Som en framlida möjlig organisa­tionsform för de delar av DSHs arbete som har en industripolitisk syftning vill RRV framföra idén all industriell utveckling och kommersialisering av havsresursfrågorna införlivas med branschprogramverksamheten inom ra-

Prop. 1983/84:10

61

men för det omorganiserade industriverket. Enligl nya riktlinjer lör denna verksamhei kan metodiken även prövas pä framtidsbranscher, samtidigt som begreppet bransch lått en vidare definition. Ell sådant branschpro­gram förutsätter ett nära samarbete mellan berörda myndigheter. Staten skulle inom ramen för branschprogrammet kunna stödja en önskvärd ut­veckling av de delar av havsteknikområdel som mol bakgrund av den övergripande industripolitiken bör prioriteras. Samordningsansvaret lör den forskningsanknulna delen av havsresursfrägorna borde enligl RRV kunna åläggas FRN.

Biotogisk-geovelenskapliga sektionsnämnden vid Lunds universitet an­ser att helhetsintrycket av utredningen är all den utgör ell ambitiöst försökt lill översikt över ell väsentligt område, men att den i många stycken är för vag för att utgöra lämpligt arbetsunderlag.

Kullurgeografiska institutionen vid Göteborgs universitet anser att frå­gorna som rör den grundläggande utbildningen pä högskolenivå är ofull­ständigt redovisade. En utveckling av svensk havsresursverksamhet för rimligtvis med sig att inte bara den havstekniska och marinbiologiska utbildningen behöver anpassas ulan även andra delar av utbildningssyste­met. Institutionen anser vidare att det är väsentligt att hela havsresursom­rådet, inklusive sjöfartens utnyttjande av haven som farleder, beaktas då man gör insatser för samordning av verksamheten. Dessutom, framhåller institutionen, skulle DSH, med sina goda möjligheter lill överblick över havsresursverksamheten, i större utsträckning kunna ge ett lidsperspektiv på utvecklingen av respektive program, och på så sätt underlätta en priori­tering av verksamhetens olika delar.

Fakulieisnämnden vid Göteborgs universitets matematisk-naturveten­skapliga fakultet finner att en exploaleringsfilosofi i alltför hög utsträck­ning fått prägla programförslaget som helhet. Självklart bör svensk industri utnyttja och stärka sin position inom den etablerade offshoremarknaden. Men all visa en okritisk följsamhst till internationella marknadskrafter och medverka lill exploatering av extremt känsliga havsmiljöer, som l.ex. polarhaven, rimmar dåligt med svensk miljövärdstradilion anser fakultets-nämnden.

SNV anser all förslaget utgör en värdefull presentation av olika verk­samheter och dessas anspråk på de svenska havsresurserna samt att sam­manställningar av bl.a. denna karaktär bör öka verkets möjligheter att uppmärksamma och identifiera framtida miljöfrågor med anknytning till havet. SNV understryker starkt viklen av hänsyn lill havsmiljön och ett utnyttjande av havet som garanterar organismers och miljöers fortbestånd saml påpekar att dessa grundläggande utgångspunkter återspeglas myckel lite i de olika delprogrammen. Havsresursprogrammel är enligl SNV som helhel exploaleringsinrikial och man förulspär en uivinning av både det ena och del andra ur havet. Del är därför naturiigt att man ägnar en stor del åt resonemang om teknisk forskning. Man tar också upp frågor om miljö-

Prop. 1983/84: 10

62

forskning och miljöskydd, men där finns en inneboende konflikt mellan exploateringen av havets resurser och skyddet av dessa, som man glider förbi i programmet. En niigol djupare analys av denna motsättning och hur den skulle kunna överbryggas hade enligt verkets uppfattning varil önsk­värd. I ell program för svensk havsresursverksamhel bör utvecklas en tydligare filosofi kring värd och skydd av havet och dess resurser.

Generallullstyrelsen menar alt förslaget ger en god överblick av den nuvarande situationen inom havsresursverksamheten. Styrelsen delar i stort de uppfattningar som framförs beträffande utvecklingen av ett över­gripande program med åtföljande förslag till åtgärder.

LMV anser all den framlagda rapporten med förslag till övergripande program för svensk havsresursverksamhel är värdefull. Rapporten ger enligt verkei en bred översikt över området och påvisar problem och rriöjligheler inom havsresursverksamheten.

SIND framhåller att den breda ansatsen och den höga ambitionen all läcka in flertalet väsentliga områden inklusive nedbrytningar i delområden i kombination med den något oklara framställningen gör att programförsla­gen är myckel svära alt la lill utgångspunkt för målinriktade induslripolitis­ka insatser.

Enligt SGU är DSHs förslag ett steg framåt och ell ullryck för viljan alt få ett grepp över den utveckling som sker inom havsresursverksamheten.

Marintekniska institutet SSPA menar att DSHs uppgift har varit all lägga fram förslag till övergripande program för svensk havsresursverk­samhet. Några konkreta program redovisas enligt SSPA emellertid inte i DSHs rappori, ulan istället föreslår DSH ell anlal prioriterade områden för vilka DSH tillsammans med berörda intressenter skall utarbeta program.

FRN framhåller i sill remissvar all DSHs rapport är ett imponerande dokument med en både bred och djup beskrivning och analys av ett område med slor framlida betydelse för svensk ekonomi, teknisk utveck­ling och forskning. Rapporten är ett illustrativt exempel på hur utveckling­en på ett område måste baseras pä såväl känd teknologi som FoU-baserad högteknologi. Rapporten visar vidare betydelsen av forskningsbaserad kunskap på "systemnivå"; den direkl teknikorienlerade satsningen är inte tillräcklig. Forskning med inriktning på naturmiljö, på juridiska och folk-rättsliga frågor, på samhällsplanering m. m. är en nödvändig förutsättning för ell rationellt och acceptabelt utnyttjande av havsresurserna vare sig detta består av offshore-akliviteter, vattenbruk eller kustsjöfart. Av detla framgår, fortsätter nämnden, att DSHs uppgift - att göra prioriteringar och föreslå åtgärder - är ytterst vansklig. Prioriteringarna - och framför allt åtgärderna - blir flerdimensionella och kräver samverkan mellan pri­vat och offentlig sektor på en mängd nivåer. Enligt nämndens mening har DSH belyst dessa problem på ett respektingivande säll. Enbart de deskrip­tiva delarna i rapporten borde kunna innebära en betydande stimulans för samarbete mellan relevanta parter just genom att komplexiteten och kom-plemenlarilelen så väl framkommer.

Prop. 1983/84:10

63

Länsstyrelsen i Uppsala län menar att det samlade kunskapsunderlag över havsresursverksamheten som läggs fram är av stort värde för all sprida information om pågående verksamheter och därmed stimulera en ökad samordning av skilda aktiviteter.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län anser att förslaget får ses som ell lovvärt första steg att samordna och effektivisera havsresursverksamhe­ten. Men just på grund av ambitionen att redan nu spänna över hela bredden har innehållet ibland blivit väl tunt och allmänt hållel. Därmed har ibland uppstått vissa svårigheler med all bryta ner och konkretisera frå­gorna till en nivå som gör dem meningsfulla att behandla på regional nivå.

Sveriges Exportråd konstaterar all programarbetet ger en överskådlig och klarläggande bild av den svenska havsresursverksamheten, dess orga­nisation och aktörer. Dock anser Exportrådet alt DSH i sina förslag till övergripande program ägnar mycket begränsat utrymme till frågor avseen­de former och mekanismer för forsknings- och utvecklingsresultats över­föring till respektive marknad. Således diskuteras inte alls förutsättningar/ hinder för närmare samarbete mellan svensk havsteknisk industri och förelag etablerade i länder med egen olje- och gasutvinningoffshore. Dylikt samarbete borde, enligl exportrådets mening, stimuleras, gärna redan på forsknings- och utvecklingsstadiet eftersom del i de flesta fall påtagligt underlättar marknadsintroduktionen av produkter/tjänster. Handelskon­toren kan härvid utgöra en viktig länk för etablerande av sådant samarbete framhåller exportrådet.

Västerviks kommun konstaterar all det samlade program som DSH lägger fram är högst nödvändigt för kommunernas framtida befattning med havsresursfrågor. Genom en enskild åtgärd i havet påverkas ofta ett flertal kustkommuner.

Göteborgs kommun anser del vara av stort värde alt DSH lägger fram sitt förslag trots att programförklaringar inte har utarbetats för alla priori­terade områden. Ett program för svensk havsresursverksamhel måsle, anser kommunen, betecknas av slor flexibilitet på grund av den snabba utveckling som sker. Det är vidare väsentligt att DSH fortsätter all lägga fram övergripande program för de områden som ännu inte är fullständiga i rapporten. Även Söderhamns kommun påpekar viklen av flexibililel.

Både Sundsvalls kommun och Svenska hamnförbundei framhåller all betydelsen av ett övergripande program och handlingslinjer för svensk havsresursverksamhel knappast kan överskattas.

Skellejteå kommun konstaterar med tillfredsställelse att samordningen av havsresursverksamheten drivits ett steg vidare saml alt delta steg med nödvändighet är av övergripande och mindre konkret karaktär.

KVA anser att förslaget, som ger en bred översikt över olika slag av verksamhei med anknytning till havet, i alltför hög grad uttrycker en strävan all exploatera den naturresurs som haven med bottnar och stränder representerar. Del är utomordentligt viktigt, framhåller KVA, all

Prop. 1983/84: 10

64

hevarandelragans betydelse uppmärksammas och framhävs. Havet får inte upplattas som ett e.xploateringsobjekl. sä all varje lönsam utvinning möjli­gen med nägon reservation lör sädana naturvärds- och vetenskapliga intressen som kan befinnas beaktansvärda i konkurrens med mängder av andra sektorsansprak. bedöms som tilläten eller t.o.m. önskvärd. Värden av och skyddet för havet som bestående naturresurs är inte ett sektorsin­tresse, ulan en lörutsättning förutan vilken något ulnyltjande inte kan tillåtas.

IVA anser all DSHs rappori ulgör en utmärkt sammanställning av havs-teknikens nuläge. Man har genom en bred uppläggning lyckats läcka alla områden av intresse.

TCO menar att del föreliggande materialet räcker för att möjliggöra konkreta ätgärder i åtskilliga frågor. Den viktigaste uppgiften för DSH borde ha varit att föreslå hur genomförandet av olika insalser kan komma igäng. DSHs rappori är i del avseendet enligt TCO alldeles för återhållsam.

SACO/SR framhåller att del är en bred och noggrann inventering av havsresursverksamheten som DSH presenterar.

Sveriges Indiislrijörbund anser programmet vara en värdefull redovis­ning över pågående aktiviteter och möjligheler till framlida insatser. Ett sådant programarbete finner förbundet vara helt i linje med de samord­ningsuppgifter, för vilka DSH bildades. Även Sveriges redareförening anser den nu framlagda utredningen värdefull. Förslaget lill övergripande program, även om detta får ses som del av ett fortlöpande programarbete, har föreningens fulla stöd.

2    Prioriteringar

DSH föreslår all program inom följande områden av havsresursverk­samheten prioriteras

-

kustplanering

-

utforskning och tillståndskonlroll av havet

-

vattenbruk

-

arktisk teknik

-

undervattensteknik

-

leknik för utforskning och tillståndskonlroll av havet.

DSH redovisar förstudier och inledande arbeten saml Jöreslår vissa åtgärder avseende

-

kust- och havsfiske

-

polarområdena

-

svenskt deltagande i internationellt samarbete

-

materialbesländighet i marin miljö

-

miljöskydd och leknik

-

teknik för uivinning av energi från havet,

-

teknik för brytning och utvinning av mineral från havet.

Prop. 1983/84:10

65

DSH redogör även för den naturvetenskapliga havsforskningen inom landet saml den havsindustriella utvecklingen inom vilken DSH lämnar förslag till strategi, stödformer, undervisning, forskning, praktik samt marknadsföring av statlig kompelens.

Slutligen skissar DSH sin egen framtida roll inom havsresursverksam­heten samt föreslår årliga resurstillskott.

Bl.a. institutionen Jör jord- och bergmekanik vid KTH, kullurgeogra­fiska institutionen vid Göteborgs universitet. Askölaboratoriel, länsstyrel­sen och fiskenämnden i Östergötlands län, Skellejteå kommun samt Swed­ocean stöder i stort DSHs förslag, under del alt l.ex. sjöjärtsverkei, SSPA, länsslyrelsen i Västernorrlands län samt Göteborgs och Bohus läns landsting föreslår en koncentration av resurserna på ett färre antal områ­den.

SIND, STU och Sveriges Exportråd anser att förslag till konkreta mark­nadssatsningar och marknadsanpassning saknas i dé föreslagna program-

Reniissinslansernas kommentarer

ÖB kan inte på detla stadium ge några synpunkter på avvägningen mellan olika programområden. Programarbetet måste enligt ÖB föras be­tydligt längre innan en sådan avvägning kan ske.

FOA anser all DSHs iniliativ till all bilda arbetsgrupper för den vidare bearbetningen av innehåll i de prioriterade programområdena väsentligt bidrar till att främja samordningen mellan olika FoU-iniressenter inom slal och näringsliv. Däremot lägger FOA f.n. inte några synpunkter på avväg­ningen mellan olika programområden. Programarbetet måste enligt FOA föras betydligt längre innan en sådan avvägning kan ske. FOA anser dock programarbetet värdefulll och är för sin del beredd alt medverka i del fortsatta arbetet inom sådana områden där FOA har kompetens och erfa­renhet.

Sjöfartsverket framhåller att den hydrografiska verksamhetens (sjökart­läggningen) betydelse i DSHs program fåll en alltför blygsam plals irols alt hydrografin är fundamental för flera havsanknutna verksamheter. I övrigit tillstyrker verkei prioriteringarna av programmen:

-

arktisk teknik,

-

undervatlenleknik, och

-

teknik för tillståndskonlroll av havet.

Enligt RRVs mening borde DSH, med tanke på vidden av begreppet havsresursverksamhet, sökt avgränsa och prioritera de områden där Sveri­ge kan tänkas ha möjlighet all hävda sig internationellt eller där det finns speciella svenska behov som bör tillgodoses med hjälp av statliga satsning­ar. Del begränsade slatsfinansiella utrymmet accentuerar ytleriigare beho­vet av sådana prioriteringar. Sverige har som ett litet land behov av att koncentrera de statliga satsningarna lill ett fåtal möjliga framtidsbranscher. 

5    Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 10. Bilaga 7

Prop. 1983/84:10

66

Därför måsle enligt RRVs uppfattning förslagen angående havsteknik vä­gas mol andra insatsområden med motsvarande målsättning, l.ex. ener­giområdet. Insatser riktade mot havsresursområdet bör därvid bedömas mot överordnade samhällsmål, som industriell tillväxt, exportökning elc. 1 sammanhanget måste enligt RRV hänsyn tas lill faktorer av typen bransch­utveckling, utländska satsningar, marknadslorutsältningar, hemmamark­nad, förekomst av referensanläggningar elc. Organisationen av en framtida statlig satsning inom havsresursområdet måsle också, enligl RRVs upp­fattning, bedömas mol bakgrund av de befintliga sektormyndigheler som på olika sätl berörs av eller kan rikta sina insatser mol havsresursområdet. En beskrivning och analys av denna myndighetsstruktur saknas i DSHs karlläggning menar verket.

Askölaboratoriet stöder DSHs förslag om övergripande program lill väsentliga delar. Laboratoriet vill emellertid starkt varna för en överskall-ning av de ekonomiska och personella vinster som kan frammanas vid användning av begreppen "samordning" och "effektivisering". För det första är en livaktig och produktiv forskning av nöden mångfaldig anser laboratoriet. Endast en prövning av en uppsjö idéer, genererade av fritt arbetande forskare, kan ge den nödvändiga framförhållning på forsknings­planet som samhällets resursutnyttjande kräver. För det andra är det naturvetenskapliga området som helhet så svällföll all en samordning och effeklivisering snarare föruisätler ett substantiellt tillskott än ger några reella vinster.

Inslitutionen för jord- och bergmekanik vid KTH stöder i huvudsak de av utredningen prioriterade programområden och är intresserad att med­verka i flera av de föreslagna utvecklingsprojekten.

Högskolan i Kalmar betonar att många insatser i de olika programmen kan förverkligas med dellagande ej enbart av de stora institutionerna och organisationerna utan även av de många mindre enheter som byggts upp med kompelens inom vissa sektorer av programmen. Högskolan i Kalmar är för sin del beredd att ställa sina kunskaper och erfarenheter inom utbildning och fältundersökning till förfogande. Della gäller inorn sjöfart, miljöskydd, miljökoniroll och nalurresursplanering.

Matemalisk-naiurvetenskapliga fakultetsnämnden vid Umeå universitet framhåller all DSHs förslag skall ses som ell första försök till en mer övergripande samordning av svensk havsresursverksamhet. Fakultets-nämnden finner vidare att utredningens utgångspunkter varil riktiga och prioriteringarna i stort sett välfunna, åtminstone i nuvarande stadium av utvecklingen.

Gcneraltullsivrdsen har inget att erinra mol den förslagna prioriteringen nicn vill understryka del angelägna i all behovet av ätgärder för utveckling­en av miljöskydd avseende oljeutsläpp frän fartyg tillgodoses även efter ilci att rOUOS 85-prt)giainmcl avslutats. Därutöver, framhåller styrelsen, ar del nödvändigt all initiera ett utvecklingsprogram lör metoder och leknik for bekämpning av kemikalieutsläpp lill havs.

Prop. 1983/84:10

67

SIND anser alt förslaget är relativt svårfängai. Programförslagen myn­nar i flertalet fall ul i förslag om fortsalt målinriktat programarbete. Dess­utom redovisas speciella utredningar och förslag rörande effektivisering och förstärkning av naturvetenskaplig havsforskning, havsindustriell kom­petensutveckling och samordning. Denna inriktning utgör således, anser SIND. skärningar över flera programområden. Vidare menar SIND att del finns risk för att de av DSH föreslagna massiva insatserna på forskning och teknisk utveckling gör att nödvändiga marknadssatsningar inte uppmärk­sammas i erforderlig utsträckning. Samordningen och kontinuiteten mellan forskning, utveckling och marknadsföring är av slor, och i liknande sam-miinhang ofta förbisedd, betydelse.

SGU finner det angeläget att ett övergripande maringeologiskt program avseende i första hand den svenska kontinenlalsockeln utarbeias. Eit sådant program, som saknas i det aktuella förslaget, måste enligt SGUs uppfatlning ingå som en viktig del i ett rationellt havsresursprogram. Vid ularbelandet och genomförandet av maringeologiska prov har SGU en central roll. SGU är beredd alt ta initiativ till samt medverka till såväl utformning som genomförande av ett sådant program.

STU anser alt programförslagen är alltför oprecisa i nuvarande form. Genom en prioritering mellan och avgränsning av programområdena hade kanske ett färre antal program kunnat utarbetas men med en högre grad av konkretisering. Denna brisl och avsaknaden av kostnadsuppskattningar för anförda stödbehov omöjliggör en avvägning såväl mellan programom­rådena som inom respektive program. Programförslagen är vidare alltför centrerade kring aktiviteter som avses initieras via ställiga stödåtgärder, men där närmare analys saknas beträffande de svenska förutsättningarna tekniskt och marknadsmässigt. Enligt STUs uppfattning bör programmen i första hand stimulera och komplettera en av näringslivet prioriterad ut­vecklingslinje.

SSP.A anser att, av de områden DSH behandlat, statens insalser för all främja utvecklingen inom svensk havsteknik i första hand bör prioriteras lill:

-  offshoreteknik,

-  arktisk teknik, samt

-  undervaliensleknik.

Inom dessa områden, påpekar SSPA, pågår eller finns konkreta förslag lill forsknings- och utvecklingsprojekt.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län anser följande områden vara mest angelägna att bearbeta vidare:

-

kustplanering med därtill knutet inventerings- och sammanställningsar­bete.

-

naturvetenskaplig forskning saml utforskning och tillståndskonlroll av havet,

-

vallenbruk.

Prop. 1983/84:10

68

-

uivinning av mineral från havet,

-

offshoreteknik/arkiisk leknik.

Skellefteå kommun instämmer i valet av prioriterade områden och fram­håller att del är väsentligt att det parallellt med forskningsverksamheten drivs verksamheter med praktisk industriell inriktning.

Göteborgs och Bohus läns landsting föreslår alt del under rådande statsfinansiella omständigheter vore mera realistiskt att koncentrera resur­serna på ett färre antal områden, t. ex.:

-

industriell kompetensutveckling och finansiering av utvecklingsprojekt,

-

undervattensteknik,

-

vattenbruk.

IVA framhåller att del är av stort värde alt man lyft fram områden som arktisk teknik, utbildning, riskkapital och forskningsfinansiering. Dessa och andra områden är av stor betydelse när det gäller alt stödja svensk satsning på havsteknik och utnyttjande av havets resurser. Ett mycket viktigt område är skapandet av referensanläggningar för svensk industri vilka kan tjäna som exempel och argument vid exporlinriktad försäljning. IVAs åsikt är att staten här har en särskild uppgift som kompetent lekni-kupphandlare, inte minst för försvarets behov.

Swedocean anser att urvalet av de 14 programområden som på kort och medellång sikt bör prioriteras är riktigt. Del bör dock framhållas att de mer utpräglat havsindustriella och exportberoende programmen till stor del överlappar varandra. Del definitiva urvalet av dessa bör enligt Swedocean styras av det svenska näringslivels bedömningar av produkt- och mark­nadsstrategi.

Sveriges Exportråd finner alt programmen är myckel allmänt hållna och tyvärr saknar den konkretiseringsgrad och marknadsanpassning som er­fordras för att programmen i sig skulle utgöra en stimulans lill industriella akfiviteter. En annan brist ser Exportrådet i all inga kostnadsuppskatt­ningar finns redovisade för de skilda programmets genomförande, vilket medför att viktigt underiag saknas för prioritering såväl mellan program­men som inom desamma.

LO anser att DSH gått fram med stor försiktighet när del gäller att föreslå målsättningar och ange önskvärda myndighetsförändringar. Det är inte sällan vagt formulerade mål som föreslås; oftast, men inte alltid, ulan beräkningar av vad antydda projekt och verksamheter skulle kosta.

Föreningen för samhällsplanering är beredd all medverka vid semina­rier och som remissinstans vid del fortsatta arbetet med havsresursplane-ring.

Prop. 1983/84:10

69

3   F

ö

rslag

3.1  Program

3.1.1 Kustplanering

DSH förestår följande mål Jör verksamheten inom kustplaneringspro­grammet;

-

att utveckla meioder och former för havsresursfrågornas behandling i den fysiska planeringen och alt genomföra erforderliga kompletteringar eller ändringar i befintliga regelsystem och administrativa rutiner,

-

att samordna insamling och bearbetning av kunskaper och erfarenheter som rör resurshållningen i kust- och havsområdena för att ge statsmak­terna möjlighet att följa utvecklingen, och

-

all fä till stånd fortlöpande analyser av de problem och frågor som rör havsresursernas nyttjande och skydd samt mot bakgrund därav redovi­sa överväganden och behov av åtgärder med avseende på långsiktig hushållning av havsresurserna.

För alt uppnå kustplaneringens mål föreslår DSH att ell antal studier eller projekt inom två programområden successivt genomförs. Det gäller dels utveckling av metoder och former för fysisk planering i kustvatten och havsområden, dels utveckling av system för kunskapsuppbyggnaden i svenska kust- och havsområden. Studier inom de båda programområdena har i några delar redan påbörjats i och med den försöksverksamhet som bedrivs i Göteborgs och Bohus län. Malmöhus län och Södermanlands län. DSH avseratt i samråd med andra myndigheter vid försöksverksamhetens slut utvärdera denna och lill regeringen lämna förslag till meioder och former för en med landplaneringen så långt möjligt integrerad kust- och havsområdesplanering. Vidare skall förslag lämnas lill erforderliga änd­ringar i prövningssystem och ansvarsförhållanden.

Av de remissinstanser som yttrat sig om programmet stöder de flesta förslaget, däribland SMHI. matematisk-naturvetenskapliga fakultets­nämnden vid Umeå universitet, högskolan i Kalmar, Göteborgs universi­tet, generallullstyrelsen, statens planverk, LMV, länsstyrelserna i Stock­holms, Uppsala. Östergötlands. Kalmar. Göteborgs och Bohus län och Gävleborgs län. Österåkers, Norrköpings, Valdemarsviks, Västerviks, Lomma, Halmstads, Göteborgs och Tjörns kommuner. Föreningen för samhällsplanering saml Sveriges fiskares rik.sförbund.

Länsslyrelsen i Hallands län kritiserar förslaget p. g. a. att havsplanering alltför myckel likställs med landplanering.

Nynäshamns kommun reagerar mot att ansvaret för planeringen av kust-och havsområdena åläggs kommunerna innan gränser för olika myndighe­ters ansvarsområden finns.

Oxelösunds och Mörbylångas kommuner är positiva till förslaget men

Prop. 1983/84:10

70

framhåller alt kommunernas personella och ekonomiska resurser är myc­ket begränsade vad gäller aktivt dellagande i kustplaneringen.

Remissinstansernas kommentarer

ÖB framhåller att betydande intressekollisioner kan uppslå vid kustpla­nering, om inte militärpoliliska aspekter vägs in redan från början i det kommande arbetet.

SMHI stöder programförslaget rörande ett planlagt utnyttjande av våra kustområden. SMHI har i ett stort anlal år medverkat som sakkunnig i mål rörande alternativ användning av vallenområden. SMHI har också slor erfarenhet vad gäller all förutsäga och undersöka effekterna av olika former av påverkan på ett kustområde, speciellt från kylvallenulnylljande, konstruktioner och föroreningsulsläpp. Vad gäller ADB-teknikens utnytt­jande i kunskapsförsörjningen vill SMHI påminna om den uppbyggnad av svenskt vattenarkiv, vilket även skall omfatta havsdala. som pågår inom institutet. Det är SMHIs uppfattning all det råder slor brisl på kunskap om våra kustområden. Det fortsatta programarbetet måste kompletteras med en plan för metodiska undersökningar av viktigare kustområden. Att en­dast inrikta sig på insamlande och samordning av befintlig kunskap kom­mer inte att ge det planeringsinstrument som eftersträvas enligt program­förslaget anser SMHI.

Askölaboratmiel understryker starkt DSHs åsikt att planering av havs­områden i mänga avseenden är jämförbar med planering av markområden pä lokal, regional och central nivå. Den är ingen sektorfråga och bör inte heller ses som en för kust- och havsområden specifik planeringsform. Däremot framför laboratoriet en allvarlig, principiell invändning mol den pågående försöksverksamheten med kustplanering. Enligt laboratoriet om­fattar en stor del av arbetet karlläggning av befintliga fysiska och biologis­ka resurser av exploaterande verksamhet och dennas evenluella effekt på nivåerna av fysiska, kemiska och biologiska variabler. En analys av hur kustområdet som helhel fungerar förespråkas inte, varför svårfångade processer som primärprodukiion, omsättning av alg- och fiskbiomassa, havsbottnens syreförbrukning ej behandlas. Det är laboratoriets bestämda åsikt all den i anvisningarna förespråkade geografisk-statiska bilden aldrig kan ge en riktig uppfattning om kustekosyslemets tolerans och bärighet och reaktionen på ett långsiktigt naturresursutnyltjande. Härtill erfordras enligt laboratoriet dynamiska analysinstrument som inför en lidsdimension i applicerandet på en ekologiskt korrekt beskrivning av området.

Biologisk-geovelenskapliga sektionsnämnden vid Lunds universitet framhåller att del är utomordentligt viktigt alt man snarast gör en översikt­lig kustplanering och senare en detaljplanering, där olika intressen vägs mot varandra. För detla måsle emellertid enligl sektionsnämnden gemen­samma normer för biologisk, hydrografisk, geografisk och geologisk ka­rakterisering och dokumentation skapas. Detta bör initieras av DSH anser sektionsnämnden.

Prop. 1983/84:10

71

Kulturgeograjiska institutionen vid Göteborgs universitet upplyser om att flera examensarbeten inom institutionen gjorts inom ämnesområdet kustplanering samt all flera forskningsprojekt berör della program.

SNV anser all de projekt i kustplaneringsprogrammet som har nära anknytning till fysisk planering bör på central nivå ledas av statens plan­verk. Att samordna uppföljningen av verksamheten regionall görs bäst av länsstyrelserna. Enligt verkels mening bör man dock undvika en allmän kustplanering och i stället använda resurserna inom områden där efterirå-gan finns eller klart kan förutses.

LMV framhåller att för en mer detaljerad redovisning av havsresursdata är den koordinatsatla Sverigekartan inte tillräcklig. Verket undersöker därför f.n. möjligheterna alt snabbt ta fram en digitalt lagrad länskarla. LMV avser alt som försöksområde bl.a. välja Kristianstads och Malmö­hus län. Ett sådant arbete syns även väl sammanfalla med del i rapporten föreslagna försöket i Malmöhus län med ADB-behandling av havsresurs­data.

Länsstyrelsen i Stockholms län anser att en förutsättning för att en kommunal fysisk plan skall kunna utgöra ett samlat underlag för vattenom­rådenas disponering och vara vägledande vid enskilda beslut är all plane­ringen bedrivs i samarbete över kommungränserna. Länsstyrelsen vill även framhålla viklen av all erfarenhelerna från den pågående försöks­planeringen i vissa län sprids lill övriga av kustpianering berörda län. Även länsslyrelsen i Uppsala län framhåller att kustplaneringen bör göras sek­torsövergripande samt alt del syns naturligt att länsstyrelserna ges en aktiv roll i planeringen.

Länsstyrelsen i Östergötlands län anser att kustplaneringen bör - som DSH föreslår - genomföras med kommunerna som huvudmän. Staten bör medverka genom råd- och kunskapsförmedling från central och regional nivå samt genom samordningsåtgärder inom ramen för länsstyrelsernas allmänna samordningsansvar.

Länsstyrelsen i Kalmar län finner del lämpligt all - som rapporten föreslår - ansvaret för genomförandel av planläggningen ligger på kommu­nerna med länsslyrelsen som samordnande instans mellan kommunerna. Vidare anser länsstyrelsen att kustplaneringen bör göras mllande så att nytt kunskapsunderlag och förändrade anspråk på användningen av vat­tenområden kontinueriigt kan föras in.

Länsstyrelsen i Gotlands län vill understryka all utvecklandet av plane­ringsformer för kusinära områden ("inomskärs") sannolikt skiljer sig från samma utvecklingsarbete i ulhavsområden. Själva förutsättningarna, ka­raktären hos det medium man planerar för, är så dåligt känl all det närmast i liden ligger ell kunskapsinsamlande om hur de havsområden vi skall planera för är uppbyggda, vad de innehåller saml hur de reagerar för olika form av påverkan. Dessutom syns dynamiken i dessa marina system vara sådan all en geografisk-statisk bild av planläggningen aldrig kan ge ett lillräckligl underiag för ett långsiktigt nalurresursutnytljande.

Prop. 1983/84:10

72

Länsstyrelsen i Malmöhus län anser att den försöksverksamhet med kustplanering som bedrivs i bl. a. Malmöhus län bör kunna bidra lill att den fysiska planeringen för havsområdena ska kunna utvecklas. De vunna erfarenhelerna tyder på att de planeringsmetoder som hittills utnyttjats på land till stora delar bör kunna läggas till grund även för havsplanering.

Enligt länsstyrelsen i Väslernorrlands län förefaller del rimligt att plane­ringen till en början hellre inriktar sig mot alt ge en god beslulsberedskap än att innehålla beslut. Vidare framhåller länsstyrelsen att ansvarsfördel­ningar mellan kommunala och regionala myndigheter bör klargöras, vilket eventuellt kan ske i samband med förslagel till ny plan- och bygglag (PBL). Halmstads kommun framhåller all del åtminstone på kortare sikt finns stora havsområden vid våra kuster som ej berörs av skilda nyttjandeintres-sen. Del finns därför ingen anledning att kräva en generell planmässig bedömning överallt. Planeringsinsatserna bör koncentreras till områden, vilka efter inventering befunnits vara intressanta för olika verksamheter.

Tjörns kommun vill understryka de synpunkter som framförs av DSH beträffande kust- och vattenplanering och härvid särskilt framhålla att kommunerna självklart bör åläggas att ansvara för denna planering.

Svenska kommunförbundet tillstyrker DSHs förslag alt en planering av våra kustområden bör utvecklas inom ramen för kommunernas fysiska planering och att resultatet bör vara vägledande för kuslvaUnens och havsresursernas nyttjande och skydd. Av flera anledningar anser förbun­det dock det vara för tidigt all peka ut ett kommunalt ansvar för genomfö­randel av planeringen. Planeringen måste enligt förbundel vara frivillig och ett kommunalt ansvarslagande för den måste utgå ifrån lokala planerings­behov samt kommunens resurser och kompetens.

Sydvästra Skånes kommunalförbund påpekar att interkommunala sam-arbelsformer betr. kustpianering bör utvecklas i de regioner som inte redan har sådana. 1 Öregrundsregionen måsle havsfrågorna dessutom enligl för­bundet samordnas med Danmark.

Innan man på allvar kan la upp frågan om metoder och former för kust-och havsresursernas behandling i den fysiska planeringen behövs enligt Kvarkenrådets uppfatlning betydande forsknings- och inventeringsinsalser kring hur stora resurserna är, vilka anspråk som kan tänkas finnas och vilka problem som finns. Eftersom fastställda kommungränser lill havs inte finns är det motiverat alt samarbeta mellan kommunerna. Likaså krävs samarbete mellan kommuner och myndigheter beträffande myndig­heternas slöd till kommunerna i deras ansvar för den fysiska planeringen av havsområdena. För Kvarkenregionen är det dessutom särskilt viktigt att berörda parter i kustplaneringen beaktar de möjligheter till samarbete och samråd som den nordiska konventionen om gränskommunalt samarbe­te ger i bl. a. planeringsfrågor menar rådet.

Prop. 1983/84:10

73

3.1.2 Utforskning och tillståndskonlroll av havet

DSH föreslår: - att en samordningsgrupp inrättas för svensk tillständskontroll. Gruppen skall senast år 1984, inför arbetet med  1984 års forskningspolitiska proposition, lägga fram del beslutsunderlag som erfordras för en pro­gramutveckling och ålgärdsbeskrivning inom tillständskonlrollens om­råde.  Innehållet i ett sådant program bör behandla frågor om vilka marina forskningsområden som skall prioriteras, hur dessa forsknings­områden kan finansieras fortsättningsvis och vem som skall ansvara för programområdet. Programmet bör inrymma större, flervetenskapliga projekt som även har till syfte att effektivisera samverkan mellan berör­da forskningsorgan och myndigheter.  Mot bakgrund av erfarenheter som vinns under arbetes gång bör även möjligheter till organisatoriska förbättringar av forskningsverksamheten las upp till behandling. Av de remissinstanser som yttrat sig i frågan är en klar majoritet positiv till förslagel. bl.a. SIDA. ÖB. SMHI, Askölaboratoriet.fiikidtelsnämnden vid malematik-naturvelenskapliga fakulteten vid Göteborgs universiiel. matematisk-naturvelenskupliga fakulteten vid Umeå universitet, fiskeri­styrelsen. länsstyrelserna i Stockholms. Uppsala. Östergötlands. Kalmar. Gotlands och Väslernorrlands län. Lomma. Sundsvalls och Umeå kom­muner. KVA. SACO/SR saml Sveriges fiskares riksförbund.

Remissinstansernas kommentarer

SIDA understryker vikten av all i internationellt sammanhang aktivt della och medverka för ett balanserat utnyttjande och solidariskt värnande av jordens havsresurser. Nationella strategier är nödvändiga men dessa löser inte regionala problem, ån mindre globala. Sverige barett vidsträckt erkännande som föregångsland vad avser internationella samarbetsformer. Det finns all anledning att bevara denna bild av Sverige. SIDA stöder DSHs förslag att en samordningsgrupp inrällas för svensk utforskning och tillståndskonlroll av havet.

SMHI anser att det genom att följa intentionerna i DSHs förslag finns möjlighet till förbättring av nuvarande system utan ökning av driftskostna­derna. SMHl är berett all aktivt delta i det föreslagna programarbetet.

Askölaboratoriet ser med tillfredsställelse inrättandet av en samord­ningsgrupp med föreslagna riktlinjer. Del är myckel angeläget att övervak­ningsmetodiken samordnas och för de svenska havsområdena föreligger redan ett väl fungerande program vad gäller havsbollens tillslånd, inom SNVs program för miljöövervakning (PMK). Delta bör byggas ut all omfatta även den fria vattenmassan, kompletteras och samordnas med mätningar av tillflödet lill havet från såväl atmosfär som land. Mätningarna måste ha rätt noggrannhet, tids- och rumsupplösning för att kunna använ­das såväl i tillståndskonlroll som grundforskning menar laboratoriet.

Prop. 1983/84:10

74

Fakidictsnämnden vid matemalisk-naiurvetenskapliga fakulteten vid Goteborgs universitet instämmer i DSHs silualionsbeskrivning av svensk tillständskontroll och delar också delegationens synpunkter pä möjliphe-lerna till svensk leknik- och kunskapsexporl inom miljöområdet. Beträf­fande inälsäiiningen ser fakulieisnämnden med tillfredsställelse alt objekti-viictsfriigorna ställs i förgrunden och betraktar förslagel lill modell för en styrgrupp som myckel positivt. Fakulieisnämnden anser vidare att de marinhiologiska slationerna är synnerligen lämpliga lör utförandet av till-ständskt>ntroller. Personella och materiella resurser finns på plats och erhållna data kan integreras med dagliga fällobservalioner och forsknings­resultat.

Fiskeristyrelsen Iramhäller att DSHs förslag alt en samordningsgrupp inrättas lör svensk utforskning och tillständskontroll av havet har koppling till förslaget om en samordningsgrupp för havsforskning. Fiskeristyrelsen bilräder bada förslagen och anser alt det bör finnas en företrädare för styrelsen i resp. grupp.

SNV anser att programförslaget till övervägande del handlar om över--vakning av havsmiljön, i nägon män också om tillämpad forskning, medan mycket litet sägs om grundforskningen. Vad gäller DSHs program för övervakning av havsmiljön så läcker programmet för miljökvalitet (PMK) och samordnad recipientkonlroll (SRK) i dag stora delar av delta. De bitar som faller utanför är framför allt vad som rör havels fysiska miljö såsom vallensländ. väghöjd, strömmar, issituation m.m. samt dessutom fiskeut­tag och fiskbesländsuppskatlningar. Del är möjligt, anser verket, att vins­ter kan göras genom att inordna även dessa bitar i ett större program för övervakning av havsmiljön.

Länsslyrelsen i Stockholms län ställer sig bakom givna målformuleringar och förslag till hur utforskning och kontroll av tillståndet i havet skall kunna planeras. Länsslyrelsen bedömer alt det samlade kunnandet inom detla område är stort inom landet och mycken erfarenhet vad gäller para-melerval, mätfrekvens, kvalitet på mätmetod etc. finns att hämta bl.a. inom PMK, ytkemiska nätet saml mätningar av almosfäriskl nedfall. Be­träffande mera lokal kontroll av tillståndet ulgör den recipientkonlroll som regleras med miljöskyddslagen ett omfattande kunskapsunderlag, påpekar länsslyrelsen.

KVA ser med gillande DSHs avsikt att via en samordningsgrupp under­söka möjligheterna lill samordning och effeklivisering av existerande kon­trollprogram, bl. a. recipientkontrollerna och programmet för övervakning av miljökvalitet. Akademien vill starkt framhålla viklen av att varje form av tillständskontroll ständigt konfronteras med framstegen inorn forsk­ningsområdet för att tillgodose nödvändig förnyelse i metodik och kontroll-objekt.

3.1.3 Vattenbruk Se bil. 7 s. 105 ff.

Prop. 1983/84:10

75

3.1.4 Arktisk leknik

DSH föreslår alt ell program för arktisk teknik upprättas av DSH och STU i samråd med berörda intressenter och att resurser avsätts till slöd lör utveckling av kompetens i arktisk teknik inom enskilda förelag, forsk­ningsorgan och myndigheter.

Av de remissinsianser som yttrat sig i frågan är flertalet positiva till förslaget, bl. a. sjöfarlsverkel. SMHl. högskolan I Luleå, generatiullsiyrel-sen. SSPA. FRN. länsstyrelserna i Goleborgs och Bohus län. Väslernorr­lands och Norrbottens län. Sveriges Exportråd. Härnösands kommun. Sveriges Industriförbund samt Swedocean.

Fiskerislvrelsen anser del tveksamt om Sverige bör salsa sä mycket pä verksamhet i Arktis när mänga verksamheter pägär inom landet ulan alt tillräckliga medel finns.

STU delar inte DSHs bedömning att programmet arktisk teknik f. n. bör prioriteras.

Remissinstansernas kommentarer

Sj(>fartsverkei framhåller det nationella värdet av insatsområdet arktisk leknik. Sjöfartsverkels kompelens kan här tillvaratas med läng ertarenhel av vinlersjöfart. samarbete med varv om ny isbrytare, arbete i svensk­finska styrelsen för vinlersjöfartsforskning m. m.

STU påpekar att styrelsen under flera är följt utvecklingen i de arktiska områdena. Särskild uppmärksamhet har därvid ägnats olje- och gasverk­samhelen i kanadensiska Arktis. Under är 1982 lät STU genomföra tvä teknisk/ekonomiska studier avseende kanadensisk offshoreverksamhet. Med utgångspunkt frän della underlag arrangerades ett Arklis-seminarium i december 1982 med representanter främst frän svensk industri men även frän forskningsinstitutioner. Från ovanstående utgångspunkter konstaterar STU att den arktiska marknaden eventuellt kan komma att bli av inlresse för svensk industri, men all myckel stor osäkerhet råder beträffande tidpunkten för marknadens tillkomst. Industrin förefaller ännu inte planera för engagemang i FoU-projekl med arktisk anknytning, med undanlag för ett fätal företag. Representanter frän industrin har däremot framfört ett behov av grundläggande forskning kring arktiska problem dock under förutsättning all nya slalliga medel ställs till förfogande. Omprioritering av nuvarande insatser är ej önskvärd. Någon konkretisering av forsknings­projekt har STU ej erhållit från industrirepresentanterna.

SMHI anser att av de få geografiska områden som idag går mol en växande internationell ekonomisk betydelse lorde Arktis vara det där Sverige redan från början har goda möjligheter alt hävda sig. Tillväxten tycks också vad gäller lidpunkt och hastighet möjliggöra en genomtänkt policy och välplanerad insats. För att utnyttja Sveriges möjligheter bör planering och uppbyggnad av resurser påbörjas utan dröjsmål. SMHI konstaterar att sjöfartsverkels, marinens och SMHIs stora kunskaper vad

Prop. 1983/84: 10

76

gäller vinternavigation resp.  havsiskunskap  saknas  i  DSHs lisla över svensk kompetens avseende arktiska förhållanden.

Högskolan i Luleå konstaterar att DSH gör en uppdelning på olika typer av arktisk teknik. Högskolan menar att man inte kategoriskt kan göra stora skillnader mellan arktisk/icke arktisk teknik. Likaså ej heller mellan ordi­när/anpassad/speciell teknik. Problemen kring uivinning av olja/gas/mine-raler i områdena kring polerna kommer i gradvis lempererade-subarktiska-arklisku områden. All göra skarpa skillnader mellan olika områden utan vidhängande klara definitioner, kan bidra lill att man glömmer bort vissa problemområden. Högskolan framhåller även att den forskning som be­drivs inom högskolan har stora tillämpningsområden inom programmet arktisk teknik.

Länsstyrelsen i Norrbottens län framhåller alt när del gäller utveckling­en av det nya forskningsområdet arktisk teknik bör de resurser som Norr­botten kan erbjuda vara av slor betydelse. Utöver högskolans i Luleå möjligheter, där en hel del forsknings- och utvecklingsverksamhet med direkt tillämpning pä området redan i dag är igäng. borde Bottenviken i sig utgöra ett utomordentligt intressant område genom de klimatologiska för­utsättningarna med 5-6 månaders isläggning etc.

Sveriges Exportråds uppfatlning är att. vad gäller arktisk leknik. den kanadensiska oslkuslmarknaden. parallellt med marknaden i norra Nord­sjön, bör prioriteras framför insatser riktade mot de arktiska områdena i Kanada.

Sveriges Industriförbund bedömer alt Sveriges deltagande i utforskning­en av Arktis och Antarktis är en angelägen fråga lämplig för DSH att utreda tillsammans med berörda organ.

Swedocean anför som intressant objekt för statlig upphandling ell multi-disciplinärl forskningsfartyg, eventuellt försett med kraftig isförstärkning för användning i Arklis. Vidare föreslår Swedocean all medel reserveras för forskarutbyte och forskarsamverkan med ullandel, vari speciellt den arktiska havsforskningen bör ingå.

3.1.5 Undervattensteknik DSH Jöreslår:

-

att ett program för undervattensteknik upprättas av DSH i samarbete med STU och andra berörda intressenter, och

-

alt frågan om ulbildning av yrkesdykare för den civila sektorn utreds av DSH och marinen i samråd med berörda intressenter.

Av de remissinstanser som avgelt synpunkter är de flesta helt eller delvis positiva lill förslaget, bl.a. FOA. sjöfartsverket, generallullstyrel­sen. STU. SSPA. länsstyrelsen i Blekinge län. Sveriges Exportråd samt utvecklingsfonden i Blekinge län.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län påpekar all DSH tyvärr inte redovisar konkreta förslag lill samrådsgrupper.

Prop. 1983/84:10

77

Remissinstansernas kommentarer

FOA anser att DSH med rätta sätter betydelsen av en adekvat dykeriut­bildning högt. FOA menar dock att DSH föga beaktat forskningen inom navalmedicin/dykerifysiologi samt bioteknologi (man-maskininierakiion) i förening med dykeri, vilken FOA anser vara av hög prioritet och som gärna bör drivas i anknytning lill den mera avancerade dykcriulbildningen för t. ex. dykeri på stora djup. Andra grenar av undervailenslekniken. som delvis förbisetts i utredningen, är säkerhetsfrågor samt teknik för inspek­tion och underhåll av offshoreanläggningar, påpekar FOA.

Fiskeristyrelsen anser att så gott som ingenting har nämnts om havslek-nikens betydelse för fiskeriforskningen eller för havsforskningen i allmän­het. Här borde enligt styrelsen ha nämnls behovet av olika slags fiskered­skap, instrument för ekoinlegrering, dykningsuirustning, utrustning för undervallensfotografering, forskningsubålar m. m.

Generaltidlstyrelsen delar DSHs åsikt att en statlig myndighei bör vara ansvarig för säkerhet vid dykning och utbildning av yrkesdykare.

STU instämmer i DSHs bedömning avseende betydelsen av det under-vatlenslekniska områdei och all svensk industri och forskningsinstitutio­ner kan göra ytleriigare landvinningar på detta marknadssegmenl. Med utgångspunkt i denna värdering har STU under flera år prioriterat FoU-projekl inom delta teknikområde. STU konstaterar att så gott som samtliga angivna projekt i DSHs program erhållit stöd från STU. Enligl STUs mening bildar de skilda undervattenstekniska kompetenserna en intressant stomme för en gemensam svensk teknikprofil med god exportpoiential. STU avseräven fortsättningsvis prioritera undervattensteknik. 1 samarbe­te med Sveriges Exportråd har preliminära planer framtagits för gemen­samma aktioner inom områdei.

Sveriges Exportråd anser alt del finns växande behov av säkrare och koslnadseffektivare produkter/tjänster för inspektion och arbete under vattnet. Ett flertal svenska komponent- och delsyslemiillverkare finns redan etablerade på den inhemska och internationella marknaden. Det torde således enligt Exportrådets mening finnas en god grund för ett gemensamt svenski agerande, där den samlade svenska kompetensprofilen presenteras för relevanta operatörer på den undervattenstekniska markna­den. Preliminär planering för sådana aktioner har igångsatts inom Export­rådet.

3.1.6 Teknik för utforskning och tillståndskonlroll av havet

DSHs förslag:

Vad beträffar fiärranalysteknik avser DSH all ta upp en diskussion med DFR och andra berörda myndigheter för all formulera en förslag till program för svensk marin fjärranalys.

Vad beträffar punklmäiningar föreslår DSH att medel tilldelas delega­tionen för att tillsammans med STU vidareutveckla och initiera arbetet med punktmätningar.

Prop. 1983/84: 10

78

Vad hetraffar prospektering med seismiska metoder föreslär DSH att den inom ramen för FOA-STUs havslekniska program anskaffade mät-och regisireringsutrustningcn kompletteras för alt i full skala demonstrera den praki iska tillampbarhelen hos en ny metod som innebär all en seismisk undersökning ses som ett syslem där planering, matning och analys inte­greras.

Vad helräffar spaning och sökning under vallen föreslår DSH att ett program uppiullas av D.SH i samarbete med marinen, STU och andra berörda intressenter.

Vad heträjfar sjömälningsleknik jöreslår DSH all ett försök, som helt ägnas det civila behovet av att studera hur laserbalymetritekniken skall kunna inpassas komplementärt lill gängse lodningsmetoder, genomförs av FOA och sjöfarlsverkel i samverkan. Försöket skall enligt förslaget göras dels i del väl inmätta området vid Filäng i Stockholms skärgärd, dels i ell område som ar dåligt sjömän.

Av de remissinstanser som har lämnat synpunkter pä förslagen är bl. a. FOA. SMHI. maleinalisk-n(nurvelenskapligiiJakuhelsnämndcn vid Umeö universitet, generalliillslyrdsen, LMV. DFR saml Lonima kommun hu­vudsakligen positiva.

Sjöfarlsverkel anmärker all den positiva beskrivningen av törsi>ksverk-samheien med laserbatymetri kan väcka förhoppningar som sedan inte infrias.

Fiskeristyrelsen framhåller alt beskrivningen av fjärranalysieknik och punktmätningar åtskilligt brister i realism.

Remissinstansernas kommentarer

FOA påpekar alt en torbätirad teknik för utforskning och tillständskon­troll av havet i många fall även har lörsvarsinlresse. FOA föreslår därför, med tanke pä en eventuell exploatering av sådan leknik, att en grupp verkande inom ramen för DSHs programarbete pä området fär inventera och värdera inom landet utvecklad instrumenlteknik. Det gäller instrument lör mätning av lillsländsparametrar i både vatten- och ismiljö. Ein sådan undersökning kan, enligl FOA, inbegripas i den av DSH föreslagna mäl­sättningen för fortsatl programarbete.

Sjöfartsverket framhåller att det inom offshoretekniken finns och ut­vecklas hjälpmedel som är inlressanla för en effekliv sjökarlläggning. Nuvarande resurser som ställs till sjökartläggningens förfogande räcker ej lill för ett önskvärt studium av möjliga utvecklingsprojekt för den hydro­grafiska verksamheten. Verkei knyter därtbr stora förhoppningar till del samarbete som nu startats mellan DSH, marinen, STU och andra berörda intressenter rörande spaning och sökning under vatten.

SMHl anser all det, för all förbättra och i vissa avseenden rationalisera svensk liavsulforskning och havsövervakning, är angeläget alt i högre grad utnyttja och lära sig utnyttja de utvecklingsmöjligheter som befintliga och

Prop. 198.3/84: 10

79

planerade satellitsystem erbjuder. Pä sikt finns sannolikt stora vinster alt hämta i förbättrad och effektiviserad övervakning och undersökning av havet. SMHI är såsom central förvaltningsmyndighet inom oceanografin berett all bidra med kompetens och, om särskilda medel siälls lill förtögan-de. att också driva cll svenskt marint program för operativt utnyttjande av rymd- och övrig fjärranalysieknik. Pä SMHl pägär redan egen fjärranalys­verksamhet inom meteorologi, hydrologi och oceanografi. Fjarranalysmät-ningar måsle oftast också kompletteras med mätningar direkt i havet, vilket tillhör SMHIs traditionella verksamhei. Dessutom har SMHl ul­vecklal och har under uppbyggnad ett automalstationssysiem utmed Sveri­ges kust, vilket system är väl anpassat lill all samverka med de automa­tiska fjärranalyssyslemen framhåller SMHI.

Tekniska högskolan i[REDACTED_EFTERNAMN] menar alt det inte finns för få data som beskriver olika parametrars variation i svenska vatten, utan snarare tvärt­om. En osäkerhet om de styrande processerna och tillgången lill avancera­de instrument gör all forskare ofta. som en säkerhel. mäier för många parametrar och i tier punkter än nödvändigt, varvid den viktigaste informa­tionen riskerar att drunkna i den övriga. För att bättre kunna planera insatserna krävs en ökad satsning på grundläggande kunskaper om och simulering av de styrande processerna anser högskolan.

Kulturgeograjiska instituthmen vid Göteborgs universdet meddelar alt den kan bidra med geografisk kompetens vid exempelvis utformandet av underiagsmaterial och behandling av mätdata ur ell rumsligt perspektiv.

Fiskeristyrelsen tycker all DSHs beskrivning av fiärranalyslekniken brister åtskilligt i realism. Påslåendet att möjligheter finns all med denna teknik upptäcka fiskstim och bedöma storleken pä fiskbeståndet gäller inte beslåndsuppskallningar pä större djup. Inlransport av fiskägg och larver till kustnära trakter kan såvitl är känl för styrelsen inte beräknas enbart med hjälp av studier av strömmar och blandningsfenomen. Det låter sig helt enkelt inte göras ulan kännedom om fiskbeståndens slorlek och repro­duktionsförmåga. Samma brister vidlåder, enligt styrelsen, DSHs beskriv­ning av punklmäiningar, när del gäller omläggning frän manuella mätning­ar lill automatiska enheter. Automatisk registrering kan givetvis göras redan i dag beträffande fysikaliska parametrar. 1 fräga om kemiska para­metrar är automatisk registrering nu och åtminstone på måttlig sikt möjlig endast i undantagsfall, om korrekta resultat eftersträvas. Vad gäller biolo­giska obsei vationer i de förmer vi känner dem i dag är tekniken knappast alls användbar. Automatiska stationer får därför, enligt styrelsen, ses som ett komplement till de mera traditionella metoderna. Inte någonstans i världen torde del enligt fiskeristyrelsen pågå någon omstrukturering där man ersätter de traditionella arbetsmetoderna och systemen med automa­tiska bojsystem för fysikaliska och kemiska observationer.

Generaltullstyrdsen konstaterar att DSH föreslår att fjärrunalysverk-samhet inom havsomiådet samordnas och samlas på central instans l.ex.

Prop. 1983/84:10

80

hos ett statligt verk med övergripande ansvar. Styrelsen kan dela denna uppfatlning i den män samordningen avser teknikutvecklingen av marin fjärranalys men kan se vissa svärigheter all inom ramen för en enda central organisalion samla ansvaret för den tillämpade, operativa användningen av marina Ijärranalysutrustningar. Däremot torde det vara möjligt att begrän­sa antalet sektorsansvariga operativa myndigheter lill några få, med klart definierade ansvarsområden. För styrelsen ter det sig naturiigt och rikligt att det samordnande ansvaret för teknikutvecklingen läggs på DFR som enligl sin instruktion bl. a. har att verka för alt olika inlressenters verksam­het på rymd- och fjärranalysomrädel samordnas. I anslutning lill avsnittet om punklmäiningar i havet vill styrelsen föreslå att operativt användbara mätinstrument utvecklas för koncenirationsmätning av löskomna kemika­lier i vatten. Instrumenten bör lämpligen utformas som mäisonder som kan sänkas ner och avläsas kontinuerligt frän fartyg eller helikopter. General-tullstyrelsen har under ca tio års tid haft ett nära samarbete med Rymdbo­laget för utveckling av fjärranalysieknik för havsövervakning.

LMV tillstyrker förslaget beträffande sjömälningsleknik angående för­söksverksamhet med laserbalymetriteknik. Del finns dock även andra angelägna områden för teknikutveckling rörande sjömälning och sjökarl­läggning. Detta gäller t. ex. inom satellit- och rymdgeodesin, användningen av digital kartteknik m. fl. områden.

DFR instämmer i DSHs bedömning alt del är väsentligt all fjärranalys-verksamheten inom havsområdet samordnas också på användarsidan och så långt som möjligt samlas på en central instans, företrädesvis ett statligt verk med övergripande ansvar. Delta skulle i betydande utsträckning underlätta DFRs arbele.

3.2 Förstudier och inledande arbeten

3.2.1 Kust- och hav.sjlske

DSH uppdrog hösten 1982 ål institutionen för transportteknik vid CTH all genomföra en systemanalytisk förstudie av distributions- och konsum-lionsfrågorna för såväl vildfångad som odlad fisk.

DSH har påbörjat informella överläggningar med fiskeristyrelsen och fiskets organisationer avseende evenluella insalser som kan vara påkallade från delegationens sida. DSH är inte beredd all nu framlägga några förslag avseende svenskt kust- och havsfiske.

Remissopinionen är delad vad gäller DSHs förstudie kust- och havs­fiske. Positiva till förstudien är bl.a. Askölaboratoriel. länsstyrelsen. Jis­kenämnden och regionala utvecklingsfonden i Blekinge län. Valdemars­viks, Karlskrona, Lomma och Sundsvalls kommuner saml Svenska kom­munförbundet. Några remissinsianser riktar varken positiv eller negaliv kritik mol förstudien utan ger komplellerande synpunkter och förslag.

Fiskeristyrelsen anser all för att förslå del svenska yrkesfiskets problem

Prop. 1983/84:10

81

behövs en mera utförlig beskrivning än vad DSH givit beträffande de under 1970-talel helt förändrade lorulsättningarna för fiskets bedrivande.

Fiskenämnden i Östergötlands län anser att fiskefrågorna fått för lite utrymme saml att del är angeläget alt ett övergripande program för kusi-och havsfiske utarbetas. Även länsslyrelsen i Kalmar län anser alt kust-och havsfisket fått en undanskymd plats i rapporten.

Remissinstansernas kommentarer

Askölaboratoriet delar DSHs uppfattning att det svenska fiskets relativt ringa del i statsbudgeten till slor del kan utökas genom de strukturföränd­ringar DSH föreslår. Laboratoriet vill emellertid kort kommentera produk­tionssidan av problemet, dvs. tillgången till ekonomiskt värdefull fisk. Bedömningarna av tillgången till fisk har hittills världen över i stort sett endast grundals på kunskap om fisken själv. 1 stället för att behandla den som en oskiljbar del av det marina ekosystemet med begränsningar givna av systemets egenskaper har fängstkvolerna satts mol bakgrund av rent statistiska samband inom fångstuppskattningarna. Detta erkänns nu all­mänt som ell misslyckande, och mera ekologiskt betingade ansatser som ICES "Ad hoc Working Group on Multispecies Assessment" börjar slå igenom.

Fiskeristyrelsen konstaterar att Sverige har i värde räknat ell stort importöverskott på fisk och fiskprodukter. En väsentlig förbättring av del svenska fiskets ekonomi skulle kunna uppnås genom ökad försäljning i Sverige och på europamarknaden av färsk fisk. För konsumenten är sådan vara mera begärlig än djupfryst fisk och lockar lill ökat antal fiskeinköp. 1 större delen av landet saknas svensk konkurrens med importerad färsk fisk, och det är möjligt att ta ut ett högre pris än vad den djupfrysta fisken tål. Färsk fisk är emellertid ett livsmedel som snabbi kan undergå kvali­tetsförsämring. Skall försäljningen av färsk fisk kunna geografiskt utvidgas - innebärande alt tiden frän fångst till försäljning utökas - måste bättre leknik än som finns i dag utvecklas i fråga om beredning, förpackning och distribution. 1 DSHs programförslag redogörs för visst utvecklingsarbete beträffande förpackning och distribution av fisk. Med obruten kylkedja kan uppnås alt bakleriehalten i fisken hålls godtagbar i 6-8 dagar. Andra faktorer som måste beaktas är lendens lill lukl- och smakförsämring, välskeblödning och konsislensförändringar. Som livsmedel är färsk fisk säljbar endast om varan är tilltalande i fråga om utseende, lukt, smak och konsistens. Framtagande av rätt syslem för saiuföring av färsk fisk är ett internationellt problem lika aktuellt inom u-ländernas hantverksmässiga fiske som inom den högmekaniserade fiskerinäringen i i-länderna. En kraftfull satsning på utvecklingsarbete inom denna sektor skulle kunna främja såväl svensk fiskerinäring som svensk exportindustri menar fiskeri­styrelsen.

STU påpekar alt styrelsen i skilda sammanhang har deltagit i diskussio-

6    Riksdagen 1983/84. t suml. Nr tO. Bilaga 7

Prop. 1983/84:10

82

ner och utredningar avseende behovet av effektivare fiskeredskap. STUs erfarenhet är all de utvecklingsprojekt som varit aktuella och som i vissa fall stötts av STU kännetecknats av en relativt låg teknisk nivå. Vidare är det STUs erfarenhet att projektplaneringen och projektgenomförandet måste ske i ett myckel nära samarbete med yrkesfiskarna för att fram­gångsrika resultat skall uppnås. STU vill därför särskilt framhålla vikten av ett aktivt deltagande från verksamma fiskare vid ett utarbetande av ett särskilt program för svenskt kust- och havsfiske.

Länsstyrelsen i Kalmar län påpekar alt många av de problem DSH pekar på är gemensamma för yrkesfisket och vatlenbrukel.

Utvecklingsfonden i Stockholms län framhåller all en utbyggnad av småskalig lokal fiskberedning bör efterslrävas där vägen från råvara till färdigvara görs så kort som möjligt. Tillräckliga utrymmen för kyllagring bör finnas för att jämna ul säsongsvariationer.

Nordvästra Skånes kommunalförbund anser alt bland de åtgärder som föreslås för att trygga ell bärkraftigt fiske, framstår utvecklingen av det kustnära fisket med fåmansfartyg och kompletterande sysselsättnings­former i form av vattenbruk som särskilt viktiga prioriteringsområden. Samtidigt måste förutsättningarna i form av reproduktions- och odlingsom­råden på olika sätt skyddas eller tillskapas.

Tjörns kommun anser, bl. a. med tanke på sysselsättningslägel, all del är yllersl angeläget all frågorna om del kustnära fiskel och vatlenbrukel avgörs snabbt och all tillräckliga resurser för att stimulera näringarna under det nu pågående uppbyggnadsskedet tillskapas.

Sveriges fiskares riksförbund konstaterar att DSH avser att tillsammans med fiskeristyrelsen, och bl.a. med utgångspunkt från dess långsiklsplan för yrkesfisket, överväga behov och inrikting av ett övergripande program för slöd lill svenskt kust- och havsfiske. Förbundel anser all en utredning med fiskeristyrelsens långsiklsplan som utgångspunkt inte är att föredra, eftersom planen gett uttryck för en pessimism som ej är förankrad i sanna bedömningar av det svenska fiskels framtid. Sveriges fiskares riksförbund har hos jordbruksdepartementet begärt en utredning om det svenska fis­kels framtid. Förbundel föreslår därför att DSH till jordbruksdepartemen­tet framlägger förslag om all i förbundets begärda utredning även ingår ett övergripande program för stöd till svenskt kust- och havsfiske.

Svenska Västkusljiskarnas riksförbund anser alt de i programmei om­nämnda vågkraftverken kan förorsaka stora ölägenheter för fisket dels genom det utrymme vågkraftverken i sig själva tar upp av havsbotiarna med brutna fängslområden som följd, dels också genom de kablar som från dessa kraftverk skall gå in lill kusten.

Svenska livsmeddsinstitutei gör följande kommentarer beträffande vat­tenbruk samt kust- och havsfiske.

-  För att utvecklingsarbete inom dessa områden skall ge avsedd effekl behövs samordning både inom och mellan områdena.

Prop. 1983/84:10

83

-

Produktions- och avsätlningsförhållandena bör bedömas gemensamt för de båda områdena.

-

De livsmedelsteknologiska aspekterna är i princip desamma för odlad och för vildfångad fisk. Insalser för utveckling av behandlingssätt, processteknik, distributionssystem osv. kan därför ses gemensamt för odlad och vildfångad råvara men måste naturligtvis i båda fallen anpas­sas lill råvarans speciella karaklär.

-

Behovet av sådan samordnad utveckling är minst lika stort för råvara från fisket som för råvara från vattenbruk.

-

Del samordnande organet, hur det än utformas eller dimensioneras, bör i första hand utnyttja och bygga på den kompelens och erfarenhet som finns vid redan existerande institutioner och institut.

Kvarkenrådel önskar fästa uppmärksamheten på det gränsregionala samarbetsprojekt inom fiskhanleringen mellan Västerbottens och Vasa län som rådet initierat och som syftar till gränshandelssamarbete, utveckling av hantering, exporlsamarbete och produktutveckling. Beträffande ange­lägna åtgärder önskar Kvarkenrådel framhålla betydelsen av att etablera ell projekt angående utveckling av fiskeprodukler i syfte att stimulera till ökad konsumtion. Inom ramen för DSHs verksamhet bör också enligt Kvarkenrådets mening las upp frågan om begränsning av laxfisket i Öster­sjön i syfte alt trygga en framtida stam av vandrande havslax. Det finns mycket oroande tecken på alt överfisket av lax i Östersjön lett till all laxslammen minskar eftersom laxen inte går upp till de naturliga lekplat­serna i de outbyggda älvarna i Norrland.

3.2.2 Polarområdena

DSH har som underlag för svensk polarpolitik påbörjat en förstudie beträffande värdet av naturtillgångarna i polarområdena med beaktande av utvinningskostnaderna. DSH Jöreslår:

-

att en värdering från svensk synpunkt av de oskiftade tillgångarna av polarområdena företas, jämte en bedömning av i vilken omfattning Sverige bör delta i utforskningen av Arklis respektive Antarktis, och

-

alt del samarbete som kan vara påkallai mellan Sverige och signalär-maklerna i Antarktis respektive traktatsländerna kring Arktis klarläggs.

Endast få remissinsianser har kommenterat förslaget.

Remissinstansernas kommentarer

FRN påpekar att nämnden har bidragit till bildandet av en svensk kommitté för polarforskning. Motiven för alt stimulera svensk polar­forskning är enligt nämnden flerfaldiga; alt bredda forskningsinsatserna pä ell område med betydande svensk forskningsiradiiion; att ta till vara de fördelar och ansvar Sverige som neutral stat har i polarverksamheten och att bevaka utvecklingen vad gäller exploatering av polarområdenas natur-

Prop. 1983/84:10

84

tillgångar. Enligl nämndens uppfatlning bör den breddning av forsknings­insatserna, som DSH söker åstadkomma, få möjlighet alt fullföljas.

Sveriges Industrijörbund anser alt Sveriges deltagande i utforskningen av polarområdena är en angelägen fråga, lämplig för DSH alt utreda tillsammans med berörda organ. De oskiftade tillgångarna i Antarktis, med framför allt folkrättsliga problem, är däremot av sådan karaktär och om­fattning, alt förbundet är mycket tveksamt till ell svenskt engagemang, åtminstone i DSHs regi.

3.2.3 Svenski deltagande i iniernationellt samarbete

DSH avser att ta fram en översiktlig skrift om internationella organisa­tioners uppgifter och projekt liksom svenska myndigheters m. fl. deltagan­de i den internationella havsresursverksamheten. DSH avser även att söka utveckla rutiner för effektivare informalionsåtergivning till intressenter inom landet från svenski dellagande i internationell havsresursverksam­hel.

DSH föreslår: - att en inventering görs i samarbete, främst SIDA-DSH om behov i u-

länderna av tjänster och teknik rörande havsresursverksamhet. Av de remissinstanser som lämnat synpunkter är en klar majoritet positiv lill DSHs förslag, bl.a. SIDA, Askölaboratoriet, biologisk-geovetenskap­liga sektionsnämnden vid Lunds universitet, högskolan i Luleå, STU, länsstyrelserna i Uppsala och Göteborgs och Bohus län samt KVA.

SNV anser alt de av DSH föreslagna arbetsuppgifterna bör fullgöras av berörda departement och myndigheter.

Remissinstansernas kommentarer

SIDA välkomnar en översiktlig beskrivning av såväl den svenska som internationella havsresursverksamheten. SIDA påpekar att inom den bila­terala biståndsverksamheten är del de mottagande programländerna som bestämmer vilka de prioriterade programområdena skall vara. SlDAs upp­gift är sedan att bedöma huruvida ett sådanl förslag lill programslöd rimmar med de svenska bislåndspoliliska målen och evenluella stralegier, lillgängliga svenska resurser saml SlDAs egen kapacilet. DSHs avsikt att i samarbete med främsl SIDA inventera behov i u-länderna av tjänster och teknik av särskilt inlresse för svensk havsresursverksamhet syns vara en välmotiverad intention. SIDA stöder DSHs avsikt i della avseende. Vad avser genomförande av program och projekt samarbetar SIDA nära med nationella och internationella institutioner. Personella och institutionella resurser har därvid slor betydelse, påpekar SIDA.

FOA Iramhäller. alt beträffande del av DSH bedömda behovet av infor­mation frän internationellt samarbete och DSHs plan att undersöka förul-säilningarna för all utarbeta ett syslem för delgivning av information, vill

Prop. 1983/84:10

85

FOA endast peka pä betydelsen av alt ett sådant syslem får en enkel form för all inte ge alltför slor arbetsbelastning för berörda parter.

Askölaboratoriel hälsar med tillfredsställelse DSHs förslag lill åtgärder vad gäller internationellt samarbete pä havsresursområdet. En bättre sam­ordning av det svenska officiella deltagandet, en medverkan till en klarare uppgiftsfördelning mellan de internationella organisationerna för undvi­kande av dubbelarbete, en inventering i samarbete med SIDA av u-länder­nas behov av svensk forskning och teknik är alla angelägna uppgifter. En vikiig del av internationaliseringen av svensk havsresursverksamhel som ej hittills behandlats av DSH är emellertid det internationella samarbetet inom grundforskning och tillämpad forskning, framhåller laboratoriet.

SNV påpekar all den övervägande delen frågor i det internationella samarbetet rör skyddet av miljön, varför del kan vara befogat att intensifi­era verkets arbele med dessa frågor. En översyn av formerna för de svenska myndigheiernas deltagande är, enligt SNV, önskvärd.

STU framhåller att bedömningen av den internationella utvecklingen inom olika teknikområden är en myckel central och viktig del av STUs verksamhet. 1 syfle all bevaka det havstekniska områdei är STU medlem i Massachusetts Institule of Technology Industrial Liaison Program omfat­tande även Sea Grant saml Underwaler Engineering Group, the Research and Information Group For the Underwaler and Offshore Engineering Industries i Storbritannien. STU har således goda möjligheler all bidra till en översiktlig beskrivning enligt DSHs förslag. Vidare stödjer STU delega­tionens förslag avseende ulformning av ett syslem för delgivning av infor­mation från svenski inlernationelll samarbete. En förutsättning är dock enligt STUs mening att systemet ges en mycket enkel administrativ form. 1 annat fall finns risk för att informationsutbytet snarare försämras än för­bättras. STU saknar en diskussion kring förulsättningar/hinder/åtgärder i syfte all stimulera till närmare utvecklingssamarbete med offshoreelable-rade företag i producentländer, t. ex. med norska företag. I STUs program prioriteras projekt som har en dylik förankring, eftersom STU ser sådant samarbete som ett viktigt led i marknadsintroduktion av projektresulialen. Ell svenskl-norskl samarbete kan vara av stort värde bl. a. beroende på de omfattande resurser som tillställs norska forskningsinstitut från de interna­tionella oljebolagen. En annan stödform som skulle kunna innebära förde­lar för offshoreindustrin är om möjlighet bereds att låta delar av svenski bistånd till utvecklingsländer få form av riktade havstekniska projektstöd anser STU.

Sveriges Exportråd framhåller all handelskontoren är en viktig informa­tionskälla och resurs när det gäller alt följa marknadsutvecklingen och identifiera lillväxlsegment. F. n. finns särskild offshorebevakning vid kon­toren i Houston, London och Oslo, men även vid övriga kontor finns tillgång till marknadsanalyliker.

Länsstyrelsen i Uppsala län framhåller att det är synnerligen angeläget

Prop. 1983/84:10

86

med en utveckling av del internationella samarbetet för att exempelvis få fram lämpliga referensområden i Östersjön, eftersom detta bl.a. lorde komma att påverka programmet för miljökvaliielsövervakning (PMK) som nu är under uppbyggnad vid SNV. Vattenområdet öster om Gräsö i Ålands hav mot Finland syns här vara av strategisk betydelse med tanke på bl. a. den storskaliga strömningsbilden i Östersjön med nordgående ström på finska sidan och sydgående på den svenska. På den finska sidan finns dessutom avsatta reservat (Tvärminne) och etablerad forskningsverksam­het som kan utgöra grund för ett utvecklat samarbete, påpekar länsslyrel­sen.

KVA delar i stort DSHs förslag om en effektivisering av del svenska deltagandet i internationella sammanhang; inventering av u-ländernas be­hov av tjänster och teknik och informationssystem för del svenska delta­gandet i internationella havsresursorganisationer och dettas rapportering. Internationellt utbyte inom forskningen är en aktivitet som akademien finner än angelägnare och som DSH förhoppningsvis framdeles kommer att ägna stort intresse. Samprojekt med utländska institutioner, gästfors­karutbyten och bättre ekonomiska möjligheler till personliga kontakter är, enligl KVA, grundförutsättningar för alt svensk havsforskning skall kunna hålla internationell standard.

3.2.4   Materialbeständighet i marin miljö

DSH avser alt med närmast berörda intressenter analysera behovet av övergripande program på della område.

Få remissinsianser har lämnat synpunkter på DSHs förslag.

Remissinstansernas kommentarer

FMV anmäler sitt intresse vad gäller korrosionsproblem i marin miljö.

Korrosionsinstitutet meddelar all institutet hösten 1982 bildal ett utskott för "Korrosionsskydd offshore" med följande uppgifter, alla avseende korrosion och korrosionsskydd på offshoreområdet;

-

att utgöra samrådsforum för berörda forskningsinstitutioner och före­tag.

-

att söka överblicka behovet av FoU-insatser.

-

all initiera, samordna och följa upp FoU-insatser,

-

alt följa upp utvecklingen inom området genom bevakning av litteratur och konferenser saml sprida information härom till berörda.

3.2.5           Miljöskydd och teknik

DSH anför:

Inom programområdet miljöskydd och miljöskyddsteknik erfordras en­ligt DSH /./I. inga särskilda insatser av programkaraktär. Delegationen följer pågående utredningsarbete inom områdei. På sikt kan behov av särskilda insatser bli aktuella. De las i så fall upp till behandling i samband med den rullande översynen av havsresursprogrammel.

Prop. 1983/84:10

87

DSH anser sig kunna konstalera att produktutveckling, planering och ekonomiska investeringar inom vissa delar av miljöskyddsområdet inte är lämpligt samordnade. DSH vill även peka på behovet av en samlad analys och utvärdering av de förslag av vikt som framkommit i olika utredningar och därav föranledda beslut.

Av de remissinstanser som har lämnat synpunkter på området miljö­skydd och teknik anser bl.a. SNV. generaltullstyrelsen och Nordöstra Skånes kommunalförbund alt det finns behov av ett övergripande program inom området.

Remissinstansernas kommentarer

Enligt SNVs mening borde redan nu utarbeias program för att följa effekter i miljön av planerat havsresursutnyttjande. SNV har under senare tid prioriterat frågor som gäller utsläpp av ämnen som har långsiktiga och irreversibla verkningar på miljön. I DSHs utredning har dessa stora frågor endast berörts översiktligt, medan frågor vad avser utsläpp i samband med transport av olja och kemikalier ägnats mer uppmärksamhet. Dessa frågor är enligt verkets uppfattning i och för sig angelägna, men är av mindre dignitet än de frågor som gäller kontinuerliga utsläpp från industrier m. m. av kemikalier och oljor, dvs. föroreningar från landbaserade källor.

Generaltullstyrelsen bedömer del angelägel all ett utvecklingsprogram för kemikaliebekämpning initieras inom en nära framtid. Därvid erfordras utveckling av teknik och taktik för olika typer av respons mol kemika­lieutsläpp till sjöss. Utrustning behöver las fram för insalser mol kemika­lier som flyter, upplöses eller sjunker till botlen. För riskbedömningar och insats med bekämpningsutrustning behövs snabb prognosticering av sprid­ning och koncenlralion vilket fordrar tillgång till mätutrustning (mäi­sonder) av olika slag.

Statens planverk påpekar all stora mängder av miljöfarligt gods går igenom våra havs- och skärgårdsområden. Utvecklingen tyder inte på att denna trafik kommer att minska. Länsstyrelserna bör därför enligt plan­verket i samråd med sjöfartsverket göra en sammanställning ur befintligt material över hamnar och tunga trafikkorridorer och andra leder där miljö­farligt gods kan transporteras. Länsstyrelserna bör vidare tillsammans med SNV och fiskeristyrelsen redovisa från natur- och miljövårdssyn­punkt särskilt känsliga och skyddsvärda områden i anslutning därtill anser verket.

Länsstyrelsen i Kristianstads län anser att frågan om utläckage av se­napsgas från dumpad krigsmateriel, bl.a. kring Bornholm, bör uppmärk­sammas i detla sammanhang. Hotet mol havsmiljön tilltar i takt med den fortskridande korrosionen av materielen. En kartering och övervakning av miljöförhållandena kring deponeringsområdena bör, enligl länsstyrelsens mening, komma till stånd.

Malmö kommun framhåller att del under hand har erfarits, att miljöpå-

Prop. 1983/84:10

88

verkan vid deponering av muddermassor i havet torde vara mindre negaliv än vad som befarats under senare är. Forskningsresultaten, till den del de omfattar muddring och deponering av muddermassor, kan därför, enligl kommunen, för hamnarnas del förväntas ge regler för prövning enligt miljöskyddslagen som innebär minskning av kostnader i framtiden samti­digt som reglerna bör kunna medge snabbare beslutsprocess.

Öckerö kommun anser alt ell av de allvarligaste hoten mot ett rationellt fiske kommer från läckande oljeborrhål i Nordsjön. Del är fyndigheter som öppnats men inte bedömts lönsamma all utvinna. Oljelelarna har dessutom förstört havsbotten mekaniskt. Här och var finns rester av slålmalerial, sprängningar och provborrningar kvar. Kommunen vill betona viklen av att när provborrningar och undersökningar av ett område slutförts, städ­ning sker så att inte fiske med bottenredskap förhindras.

Ssvedocean framhåller att riskerna för allvarlig försmutsning av havet, som redan föreligger i stark industrialiserade kustområden och i samband med transporter och dumpning av oljor och kemikalier, kommer att växa i takt med den ökande havsexploaleringen. Detta skapar i sin tur en väx­ande marknad för utrustning för havsövervakning och kemikaliebekämp­ning.

Nordvästra Skånes kommunalförbund påpekar alt havs- och kustmiljön påverkas av direkta och diffusa utsläpp liksom av vattendragen. Detla ställer krav på en god miljöbevakning, vilket måsle prioriteras högt. En regional samordning över läns- och nationsgränser är nödvändig för alt åstadkomma enhetliga åtgärdsprogram, skydds- och reningsåtgärder. Vid utveckling av miljö- och ulsläppsbevakning bör observeras all del hos en del företag bedrivs avancerad intern- och ulsläppskontroll. Sådan verk­samhet kan enligl förbundet lämpligen samordnas med centrala och regio­nala program och satsningar.

3.2.6 Teknik för utvinning av energi från havet

DSH anför:

NE ansvarar i dag för forskning och utveckling beträffande nya energi­källor i Sverige. För närvarande pågår ell samarbetsprojekl mellan NE, DSH och statens planverk, avseende anspråk och konflikter till följd av energianläggningar lill havs. DSH ser NEs forsknings- och utvecklingspro­gram, med där lämnade förslag för de havsbaserade energislagens utveck­ling, som en del av del övergripande programmet vad avser energiteknik. DSHs uppgift är att följa utvecklingen inom området och vid behov initiera särskild utrednings- eller forskningsverksamhet, vilket l.ex. kan bli aktu­ellt när ovannämnda samarbetsprojekl avslutats. 1 övrigt ser DSH f.n. ingen anledning att engagera sig ytterligare i havsenergifrågorna eller alt formulera ett särskilt program härför.

Bl. a. Svenska Kommunförbundet och Lomma kommun finner del ange­lägel med forsknings- och utvecklingsarbete avseende nya energikällor.

Prop. 1983/84:10

89

NE anser alt DSH har en passiv inslällning vad gäller teknik för utvin­ning av energi från havet.

Remissinstansernas kommentarer

ÖB påpekar all stora anläggningar till havs eller vid kusten av vindkrafl-och/eller vågkraftverk kan bli "omöjliga skyddsobjeki" och även bli till direkta hinder för ett effektivt kustförsvar.

Statens planverk anser att genom lokalisering av vindkraftverk lill kust-nära havsområden ges goda möjligheter att tillgodogöra sig vindenergin. 1 jämförelse med landlokaliserade anläggningar begränsas konflikterna med andra intressen. En översiktlig studie rörande havsenergi pägär för närva­rande i samråd mellan DSH. NE och statens planverk. Studien behandlar lokaliseringsförutsättningar för vindenergianläggningar samt för vågkraft och algodling. Berörda länsstyrelser bör enligl verket i samråd med DSH och NE översiktligt bedöma förutsättningarna för vind- och vägkraftverk i havsområden.

Länsslyrelsen i Uppsala län framhåller att uppförande av vindkraftverk till lands åtminstone i vissa lägen leder till konflikter med andra intressen. Om energiproduktion baserad på vindkraft blir aktuell talar vissa skäl för att kraftverk till havs bör övervägas, bl. a. därför att större produklionsan-läggningar kan byggas och all intressekonflikter enligl länsstyrelsen inte är så uttalade.

NE upplyser om all nämnden bedriver omfattande forsknings- och ut­vecklingsverksamhet, vilket kan leda fram till energitillförselsysiem med relativt omfattande ianspräktagande av havsresurser. Detta ianspräktagan­de kan förutses disponera delar av havsresursen som plats för omvandling av solenergi lill användbara energiformer, såsom vindbaserad elproduk­tion och biomassa ur exempelvis alger. För vindenergiulvecklingen ge­nomför NE erforderliga studier även av havsresurser, varför DSHs pas­siva inslällning inte är besvärande på kort sikt påpekar nämnden. Leder denna utvecklingsinsats till förslag om införande av havsbaserad elkraft får della resursutnyttjande ej hindras av ofullsländigheler i kunskap om alier-nalivutnytljandets värde. För biomassproduklionen bedriver NE forsk­ning för utveckling av högprodukliva alger, vilka efter skörd kan användas dels som kemisk råvara, dels som foder och energiråvara. Då denna satsning är långsiktig och nyttan ej endast tillfaller energisektorn, måste -om ulvecklingen skall få erforderlig bredd och djup - forskningsslödjande organ med andra mål än NE samverka. NEs ansträngningar all bredda denna verksamhei har varil i del närmaste resuliailösa. Del är därför, anser nämnden, ej uppmuntrande alt även DSHs utredning intar en passiv hållning lill detta forskningsbehov. NE föreslår att DSH och det nybildade energiverket tar upp förnyade överläggningar för alt öka den samlade nyttan av bådas insalser.

Gotlands kommun framhåller att arbetet med att utforma ett prototyp-

Prop. 1983/84: 10

90

kraftverk för vagenergi har avancerat längre än vad som beskrivs i DSHs rappori. Gollands kommun och länsstyrelse har gett gruppen för vågener­giforskning vid CTH i uppdrag alt utarbeta dels en förstudie (avslutad) och dels en projektstudie (pågående). Syftet med studierna är att undersöka möjligheten att någonstans utanför Gotlandskusien placera ett vägkraft­verk. Förutsättningarna har enligt kommunen hittills visat sig vara goda med beaktande av tänkbara konfliktomräden, som l.ex. fiske, miljö, sjö­fart och militär.

Lomma kommun finner det angeläget med forskning och utvecklingsar­bete rörande vind- och vagenergi och framhåller att det i Öresund finns goda möjligheter att utnyttja vagenergi i de nord- och sydgående ström­marna i centrala delen av sundet. Även värmepumpar kan bli bärkraftiga för energiätervinning ur del tempererade ytvattnet i sundet (nordgående ström), anser kommunen.

Svenska kimimunförhundet är positivt lill att nya inhemska energikällor utvecklas. När det gäller havsbaserade anläggningar vill förbundel peka på vikten av all man tidigt kartlägger återverkningarna på land. Delta kan bl. a. ske med hjälp av kommunernas fysiska planering.

3.2.7 Teknik Jör brytning och utvinning av minerat från havet

DSH anför:

Bryiningstekniken till havs av olika mineraltillgångar har fortfarande flera ulvecklingssteg framför sig. I Sverige finns hög kompetens och kun­nande inom de maringeologiska, metallurgiska och mineralteknologiska områdena inom universitet, högskolor, myndigheter och industrier. De möjligheter som finns att utnyttja detta kunnande lill nytta för t. ex. svensk industri och biståndsverksamhet bör klarläggas.

En majoritet av remissinstanserna är positiv till fortsatta kartläggning av mineral- och gruslillgångarna i svenska havsområden.

SGU framhåller viklen av all insamlade geofysiska dala fortlöpande dokumenteras.

Enligt Swedocean kan teknik för upptagning och bearbetning av värde­fulla noduler från stora havsdjup få en stor marknad redan på 1990-talel.

Remissinstansernas kommentarer

ÖB framhåller att området Kopparstenarna-Salvorev, som anges som särskilt intressant för sand- och grusexploatering, är av slor betydelse från försvarsmaktens synpunkt.

Institutionen Jör kärnkemi vid KTH påpekar att del i kapitlet teknik för brytning och uivinning av mineral från havet saknas beskrivning av en svensk ansats att försöka utvinna lösa ämnen ur havsbotten, l.ex. me­taller. Institutionen slår gärna till tjänst med information om pågående försök.

Biologisk-geovetenskapliga sektionen vid Lunds universitet anser alt

Prop. 1983/84:10

91

analysen vad beträffar vissa prospekteringsfrägor avseende indusirimine-ral. malm, kolväten, sand och grus är ofullständig och inte mynnar ul i några konkreta förslag.

Högskolan i Luleå menar att ett fortsatt arbete på all analysera före­komsterna av mineral i svenska havsområden bör stödjas. Såväl för all bättre kartlägga tillgångarna som för all finna användningsområden för l.ex. mangannoduler. Kunskap kring utvinningsieknik bör enligt högsko­lan utvecklas liksom kunskapen kring teknisk utrustning för bättre utnytt­jande av vatten/havsresurser.

Enligt statens planverk behövs en fortsatl kartläggning av de grusföre­komster till havs som är mest lämpade för utnyttjande. Länsstyrelserna i aktuella län bör i samråd med SGU. DSH och SNV tillsammans med berörda kommuner ställa ihop befintligt maierial om tillgängliga grusföre-komsler lill havs. De län där grusläkl till havs är mindre akutell i dag bör genom ett samråd med SGU fä frågan översiktligt diskuterad, anser plan­verket.

SGU framhåller alt maringeologiska forskningsresultat, speciellt röran­de olja, gas och malm, många gånger är bundna lill betydande ekonomiska intressen för företag eller staten. Det anses ofta på grund härav, eller ibland beroende på lagar eller avtal, ej vara möjligt alt fritt lämna ut sådana forskningsresultat. Vid prospektering efter olja insamlas således, för stora kostnader, mängder av geofysiska data och geologiska material. Det in­samlade materialet, som normall bearbetas endast för sill prospekterings-syfle, utgör en nationalekonomisk resurs. Detla maierial kan utnyttjas även inom andra sektorer inom geoområdet i frågor som rör l.ex. geo-värme. gaslagringsmöjligheler. avfallsdeposjlion elc. Resultaten av många synnerligen kostnadskrävande undersökningar kan riskera all ej bli kända för forskning och samhälle. Av synnerlig vikl är därför enligt SGU all lillfredsslällande dokumenlalion ur allmän geologisk synpunkt görs fortlö­pande av sådana undersökningar vilkas resultat ej kan offentliggöras i sin helhel i vart fall ej omedelbart.

Länsstyrelsen i Västernorriands län framhåller alt del i Bottenhavet förekommer stora områden med kalksten och alunskifferbildningar. Några närmare uppgifter om dessa föreligger ej. 1 första hand bör dessa bildningar kunna karteras med seismiska mätmetoder. Nordingråområdet i Höga Kusten har ovanliga bergarter. Alnömassivet, bestående av otaliga sällsyn­ta och i vissa fall värdefulla mineral, fortsätter ut i havet. Undersökningar­na bör därför inriktas på havsområdena utanför Nordingrå och Alnön, anser länsstyrelsen.

Länsstyrelsen i Västerbottens län anser att en noggrann kartering försl bör genomföras vad gäller mineral-, grus- och sandtillgångarna på land. Karteringen av de marina förekomsterna av dylikt material bör i ett inle­dande skede vara av myckel översiktlig karaktär. Försl om landinvente­ringarna visar att akuta behov föreligger bör de marina inventeringarna

Prop. 1983/84: 10

92

vara mera detaljerade. För Sveriges del är enligl länsslyrelsen särskilt ett område i Botlenvikcn i höjd med -Skellefteä intressant för utvinning av mineral.

Sweihx ean Iramhäller att det redan i dag pägär utvinning av sällsynta metaller, grus och sand frän havets botten i begränsad men växande utsträckning. Ett flertal internationella konsortier med partners främst i US-A. Japan. Västtyskland och Frankrike utvecklar och provar leknik för upptagning och bearbetning av värdefulla noduler frän stora havsdjup. Detta kan bli en stor marknad för havsieknik redan under 1990-lalet, anser Swedocean.

Kvarkenrådel finner del yllersl vikligl all undersökningarna av Skellef-teäfällcts fortsättning i Bottenviken kan fortsätta. Likaså är det viktigt att bryiningstekniken lill havs utvecklas eftersom del med dagens teknik inte pä långt när är ekonomiskt försvarbart alt påbörja brytning i Skelleftefäl-lei. Del krävs alltså intensifierade forskningsinsatser och utvecklingsarbe­te beträffande utvinning av mineral ur havet. Della arbete torde, enligl Kvarkenrådel, med fördel lokaliseras till Skelleftefältet.

4    Naturvetenskaplig havsforskning

Mot bakgrund av den av statskontoret framlagda rapporten Havsforsk­ningens resurser och organisalion - förslag till effeklivisering inom delar av området, anför DSH;

Inom universitet och högskolor återstår att behandla delar av det marina forskningsområdet där behoven av koordination och samordning är ange­lägna. DSH avser all i samarbete med FRN och beréirda intressenter fortsätta del inledda arbetet och Jöreslå effektiviseringsåtgärder. Sats­ningen inom havsforskningen måste utgå från samhällets behov av kun­skap inom havsresursområdet. DSH ser därför anledning alt mot bakgrund av havsresursfrågornas betydelse för sysselsättning och försörjning stude­ra de viktigare problemen och peka ul de områden inom havsforskningen där insalsbehoven är stora och där integrerade satsningar krävs. Principer för samordning och finansiering behöver också klargöras. DSH avser att bilda en samordningsgrupp med företrädare Jör olika havsjörskningsin-tressenter. Gruppens uppgifter bör bl. a. vara:

-

all behandla prioriterings- och samordningsfrågor vad avser viktigare forskningsområden, kostbar utrustning m. m.,

-

att verka för en successiv profilering av forskningsorganens kompelens,

-

all skapa impulser lill större flervetenskapliga projekt av särskild bety­delse för samhälle och näringsliv,

-

att behandla havsforskningens informationsfrågor och

-

att ge DSH underiag för sitt åriiga yttrande över andra myndigheters anslagsframställningar.

Prop. 1983/84:10

93

En hög forskningskompetens är vikligl med hansyn till behov inom landet för att kunna följa och dra nytta av den omfattande forskning som sker internationellt, både vad gäller förståelse och tillgäng till nya resultat, fortsätter DSH. Ett problem för forskningen är härvidlag brist pä stipen­dier som kan möjliggöra för forskare att under viss lid fä arbeta vid ulländska forskningsinstitutioner. Inom den föreslagna samordningsgrup­pen bör även förutsättningarna för inrättande av sådana stipendier inom prioriterade forskningsområden klarläggas.

FN-organet IMO (f.d. IMCO) har lokaliserat World Maritime Universi­ty till sjöbefälsskolan i Malmö. Utbildningen omfattar bl. a. internationella havsmiljökonventioner och deras praktiska tillämpning. Därlill kommer en internationell säkerhelsulbildning för besättningar till olje-, kemikalie- och gastankers. Mot bakgrund av detla och med hänsyn till Sveriges internatio­nella anseende inom miljövårdsområdet avser DSH JÖlja upp de initiativ som framkommit från bl.a. Jörskningshåll rörande ell iniernationellt ma­rint miljövårdsuniversitel/-institut i Sverige.

Remissopinionen är splittrad vad avser området naturvetenskaplig havs­forskning. Ingen av remissinstanserna är odelat positiv till DSH;s syn­punkter och avsikter och ingen är heller odelat negativ. Åsikterna går även isär när det gäller frågan om det är grundforskningen eller den tillämpade forskningen som bör prioriteras. Ett antal instanser, däribland KVA, anser att DSH använder begreppet naturvetenskaplig havsforskning i alltför vidsträckt bemärkelse.

Remissinstansernas kommentarer

SMHI framhåller att det centrala problemet inte är forskningens effekti­vitet, inriktning eller splittring utan i stället att dess volym är alltför begränsad. Enligt uppgifter som DSH och FRN har publicerat utgör havs­utforskningen ekonomiskt endast några promille av den totala slalliga satsningen på forskning. En med hänsyn till utbildningskapacitet successiv upptrappning av svensk havsuiforskning bör, enligl SMHI, vara ett av de bästa sätten att stödja och utveckla svensk havsresursverksamhet.

Fakultetsnämnden vid matematisk-naiuivelenskapliga fakulteten vid Göteborgs universitet anser att DSH med naturvetenskaplig havsforskning innefattar allt från grundforskning lill mer eller mindre rutinmässiga miljö­provtagningar. Detta omöjliggör en bedömning av grundforskningens si­tuation i förhållande till den tillämpade forskningen och mälprogrammen. DSH påstår att svensk havsforskning uppvisar en bristande samordning och splittring. Med förbehåll för den oklara definitionen av forskning kan fakultetsnämnden delvis ge DSH rätt i detta avseende, men vill framhålla all förhållandet i slor utsträckning har sin orsak i den otillräckliga och oberäkneliga anslagstilldelningen. Den prioritering och samordning som DSH efterlyser bör i första hand gälla den tillämpade forskningen, vars resultat direkl skall ligga lill grund för skilda åtaganden. Det är viktigt att

Prop. 1983/84: 10

94

det inom grundforskningen ges utrymme ät egna initiativ. Tendensen att även inordna grundforskningen i hårt styrda projektgrupper får inte drivas för långt, anser fakulieisnämnden. Fakulieisnämnden ger sitt fulla slöd ål DSH;s förslag att genom stipendier utöka del internationella forskarutby­tet.

AsUdaboratoriet framhåller att mer svärtangad information som om­

sättningstider för ekonomiskt intressanta komponenter som fiskbiomassa,

algbiomassa, tolerans för föroreningar av olika slag, allmän bärighet hos

ekosystemet inför resursultag av varierande typ lill övervägande delar

saknas. Detta är kunskap som är oundgänglig för ett långsiktigt naturre­

sursutnyltjande och som är personal- och tidskrävande genom omöjlighet

lill automatisering och nödvändighet av långa lidsserier. En substantiell

ökning av anslagen till naturvetenskaplig grundforskning är, enligt labora­

toriet, inte bara helt nödvändig som förutsättning för teknikens praktiska

tillämpning Ulan också det främsta sättet all effeklivisera svensk havs­

forskning.

'        '''

BioU>gisk-geoveienskapUgu sektionsnämnden vid Lunds universitet an­ser all uppgifterna för den samordningsgrupp av havsforskningsinlres-senter som föreslås är någol oklara, då man säger "Satsningen inom havsforskningen måsle utgå från samhällets behov av kunskap inom havs­resursområdet". Delta yttrande bör förtydligas så att det klart framgår, att det inte gäller grundforskning. Den tänkta samordningsgruppen bör natur­ligtvis se lill alt goda projekt inte hamnar i del s.k. forskningsgapet. Beträffande särskilda stipendier önskar sektionsnämnden framhålla, att enbart stipendier för forskare inte är lillräckligl. En översyn av kursutbu­det inom marina ämnen bör ske. För forskarrekryteringen och därmed för den framtida forskningen är del nödvändigt all också vidtaga åtgärder, exempelvis genom att avsätta medel för doktorandljänsler inom ämnen där ett rekryteringsbehov föreligger. Möjligheterna för studerande på alla ni­våer all välja en marin inriktning på sina studier bör, enligl sektionsnämn­den, också vidgas.

Matematik-naturvetenskapliga Jäkultetsnämnden vid Umeå universitet anser all vid en bedömning av den totala finansieringen av svensk havs­forskning ler sig den icke sekiorsbundna delen alltför liten. Speciellt borde NFR söka vägar för ell ulökat engagemang inom grundläggande ekologisk och biologisk forskning i marin miljö, anser fakulieisnämnden.

Enligl SNV är den bild som DSH lecknar av naturvetenskaplig havs­forskning alltför negativ. SNV påpekar alt FRN och UHÄ har ansvar för frågor som griper över hela forskningsfältet. När del galler principer för samordning och finansiering av forskning, inkl. havsforskning, och när det gäller evenluell profilering av forskningsorganen är del, enligl SNV, nalur-ligl all FRN och UHÄ agerar, inie att nya grupper bildas.

LMV tillstyrker förslaget all DSH skall bilda en samordningsgrupp med företrädare för olika havsforskningsintressenter. LMV är berett att deltaga

Prop. 1983/84:10

95

i en sådan grupp. Om verket inte blir representerat i gruppen förulsälls ändock att lämpliga former tillskapas för all del kunnande och de erfaren­heter som verket har inom bl. a. landskapsinformalionsomrädet las tillvara i en ökad satsning inom havsforskningen.

Enligt SGUs uppfattning har den naturvetenskapliga forskningen om resurserna i havet och på havsbotten tillmätts alldeles för liten betydelse. Inte minst gäller della maringeologi och maringeofysik. Precisa kvantita­tiva och kvalitativa data - vare sig del gäller olje- och gasförekomsier, kol, malmer eller andra tillgångar - är förutsättningen för att senare tekniska och ekonomiska satsningar på uppfordring, distribution och förädling av förekomsterna skall kunna anpassas på optimalt sätt. Att anskaffa sådana data är, enligl SGU, geologiska och geofysiska arbetsuppgifter. För all lösa dessa erfordras forskning och resursevaluering.

f/?/V framhåller att det i rapporten påpekas att i vissa fall - och antyds i andra - medverkan från samhällsvetenskap, juridik och kanske också humaniora krävs. Nämnden vill därför understryka vikten av att de organ som ansvarar för dessa forskningsområden, särskilt humanistiskt-sam-hällsvelenskapliga forskningsrådet, får möjlighet alt påverka den fortsatta planeringen och genomförandet av forskning med anknytning till havsre­sursverksamheten.

NFR framhåller alt DSH med marin forskning avser grundforskning och tillämpad forskningjämte kartläggningsverksamhet. Man torde kunna kon­stalera att grundforskningen i ekonomiskt avseende använder en mindre del av resurserna. Nödvändigheten av grundforskning för annan forskning och utveckling är dock självklar och NFR vill därför ge uttryck för för­hoppningen alt DSH i sitt angelägna samordningsarbete mer energiskt värnar om grundforskningens villkor.

SJFR påpekar att det bör beaktas att marin forskning inte bara förekom­mer vid de traditionellt marinbiologiska institutionerna, utan också vid fysiologiska, morfologiska och biokemiska institutioner både inom natur­vetenskapliga, medicinska, veterinärmedicinska och lantbruksvelenskap-liga fakulteter, vilket inte observerats i förslagel.

KVA anser all DSH använder begreppet naturvetenskaplig havsforsk­ning i en alltför vidsträckt bemärkelse. Man innefattar allt från grundforsk­ning till allehanda rutinmässiga mätningar och observationer. En del av dessa senare kan utnyttjas i samband med grundforskning, men i övrigt utförs de utan någol som helst grundforskningssyfle. Delta leder, enligt KVA, lill oklarhet eller förvirring i åtminstone två fall. Del ena berör frågan om hur slor del av de totala havsforskningsresurserna som går till naturvetenskaplig grundforskning och hur stor del som används för andra ändamål. Det andra berör påståendet alt den svenska naturvetenskapliga havsforskningen har särskilt stora samordningsproblem. Vad som främsl behövs är, enligt KVA, ökade ekonomiska resurser eller en stark omför­delning av redan existerande. Resurserna för den naturvetenskapliga havs-

Prop. 1983/84: 10

96

forskningen fordelar sig med stark övervikt pä tillämpade studier. Endast en mindre del tillfaller naturvetenskaplig grundforskning. Om man beaktar att griindlorskningcn inom de huvudområden som DSH anför utgör den samlade kunskapsbasen och grundförutsättningen för att vi på rätt sätt skall kunna tillgodogöra oss havets naturresurser och finna lämpliga meto­der för dess skydd, ligger det. anser KVA, i öppen dag att del i första hand är grundforskningen som bör prioriteras.

5    Havsindustriell kompetensutveckling

DS H./r>/r.s/(/;.

Belräjfunde ändrade Jormer för statligt utvecklingsstöd

-

alt formerna för stöd lill teknisk utveckling ses över. speciellt avseende räntebelaslning och återbelalningsvillkor vid s. k. villkors- och produkt­utvecklingslån samt möjligheterna lill stöd överstigande 50% av ett projekts totala värde,

-

alt låne- och bidragsmöjligheterna bör göras mer attraktiva för indu­strin, även med bortseende från de f. n. mycket höga räntenivåerna, och

-

att stålen tar pä sig ett större finansiellt risktagande, speciellt vid tids­krävande utveckling och marknadsföring av nya produkler.

Beträffande ökat finansiellt utvecklingsstöd

-       alt del finansiella slödel ökas och ges formen av en särskild fond.

omfattande förslagsvis 100 milj. kr., lill STUs föribgande som extra slöd

till havsleknisk utveckling under en femårsperiod. Del bör då vara

möjligt alt, med ledning av ertärenheter rörande efterfrågans art och

omfattning under de första två lill tre åren, inkomna med förslag till

regeringen avseende stödets framtida omfattning.

Beträjjände stöd till referensanläggningar

-

att program avseende leknik för utforskning och tillståndskonlroll av havet anlas i syfle att genom inhemsk teknikupphandling främja utveck­lingen av syslem för mätning och observation i havet och i huvudsak enligt programbeskrivning, och

-

att särskilda medel ställs till DSHs förfogande för i huvudsak fackmyn­digheternas räkning som kompletterande bidrag vid protolyputveckling inom områden av havsresursverksamheten där svensk industriell kom­petens bedöms ha i övrigt nöjaktiga konkurrensförutsättningar.

Beträjjände utveckling av teknologisk kompetens för Jramliden

-       alt de redovisade programmen för arktisk leknik och undervattenstek­

nik antas i syfte att genom grundläggande FoU förstärka den inhemska

basen för utveckling av industriell kompetens inom havslekniken och

alt genom aktivare samverkan mellan myndigheter, forskningsorgan

och näringsliv ge synergieffekter avseende utveckling av ny leknik,

-  att, i samma syfle, frågan om ulbildning av yrkesdykare för den civila

Prop. 1983/84:10

97

sektorn utreds av DSH och marinen i samråd med berörda intressenter, och

-        att DSH erhåller komplellerande resurser för aktiverande uppgifter

inom dessa programområden.

Beträffande marknadsföring av statlig kompetens

-        att ett bolag bildas för marknadsföring av FOAs kompetens under

kommersiella befingelser på den civila sektorn.

Beträffande stöd till utbildning och forskning

-

att årliga kontaktträffar eller arbetsinternat arrangeras genom DSHs försorg med företriidare för berörda myndigheter, forskningsorgan och ulvecklingsorienterade företag i syfle all genom informellt utbyte av information om resultat, pågående arbeten, resursproblem m. m. verka för en successiv profilering av forskningsorganens kompetens skapa impulser till större, flervetenskapliga projekt av särskild betydelse, ge DSH underlag för sitt årliga yttrande avseende myndigheternas anslags­framställningar, förbättra de teknikorienlerade forskningsorganens marknadskontakt samt stimulera entreprenöranda och intresse för nyfö-retagande bland forskare och specialister,

-

att DSH åläggs uppgifter att ombesörja erforderliga kontakter och admi­nistrativa åtgärder för kortare utlandstjänslgöringar inom främsl off­shoreverksamheten, för kompletterande utbildning och för förbättrad kontakt med marknaden och dess konkreta problem och möjligheler, och

-

att DSH erhåller kompletterande resurser för de föreslagna uppgifterna. Beträffande identifiering av tillväxtområden

-

att DSH i samverkan med statistiska centralbyrån (SCB) och berörda branschorgan gör en årlig sammanställning av svensk export på off­shoresektorn, samt

-

att DSH i anknytning till sitt åriiga yttrande över andra myndigheters anslagsframställnir»gar gör en sammanställning över det sammantagna FoU-stödet till svensk havsresursverksamhet från STU, utvecklings­fonder och kreditinstitut.

Positiva i stort till förslagen, eller till delar av förslagen, är bl.a. SIDA, FOA, sjöfartsverket, institutionen för elektronfy'sik vid KTH, högskolan i Luleå, generaltullstyfelsen, SSPA, DFR, länsstyrelserna i Blekinge, Göte­borgs och Bohus och Västernorrlands län, utvecklingsfonderna i Stock­holms och Blekinge län, IVA, Landstingsförbundet, TCO, samt Swed­ocean.

Kritiska till ett eller flera av förslagen är bl.a. SIND, STU, Göteborgs kommun (som dock är positiv till inrättandet av en fond för havsteknisk utveckling) samt SACO/SR.

Fonden för industriellt utvecklingsarbete påpekar att inga formella hinder föreligger för fonden att åta sig större finansieringsandel än 509?.

7    Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 10. Bilaga 7

Prop. 1983/84:10

98

Remissinstansernas kommentarer

SIDA delar DSHs synpunkter om nödvändigheten av utlandspraktik och stimulans fill utlandstjänstgöring. Att delegafionens förslag främst sätter offshoreverksamheten i blickpunkten för delta behov finner SIDA dock märkligt, enär behovet syns vara lika stort inom den naturvetenskapliga sektorn.

FOA påpekar alt del med tanke på den i stort förutsebara militära upphandlingen av produkler inom havsteknikområdet borde finnas möjlig­heter till konkreta samlade åtgärder för teknikupphandling. Förutsättning­ar och former för samarbetet bör därvid diskuteras. FOA ser med stort intresse på utvecklingen inom svensk havsteknik och är beredd att delta i och stödja aktiviteter inom delta område, i de former som i varje enskilt fall är lämpliga. Skulle ett hel- eller halvstatligt bolag utanför FOA bildas, är FOA givetvis villig att samarbeta med detta.

Sjöfartsverket påpekar att verket har ett betydande "know-how" på intressanta teknikområden och tillgång till plattformar som kan utnyttjas för att utveckla svensk havsresursverksamhet och forskning.

Enligt SINDs mening kan man starkt ifrågasätta den markerade satsning på forskning och teknisk utveckling som DSHs förslag innebär om man inte samtidigt tillförsäkrar en konkret industripolitisk och marknadsinrik-tad anknytning. SIND föreslår att den tänkta satsningen om 100 milj. kr. fill STUs insatsområde havsteknik omfördelas så att en del av medlen knyts till operativa industripolitiska och marknadsinriktade åtgärder i form av insatser inom SINDs program för industriell omvandling och tillväxt.

STU ser det som självklart att industrin även fortsättningsvis bör vara den som prioriterar de tekniska nischer/problem inom vilka företagen bedömer sig ha erforderliga kompetens- och marknadsföringsförutsält-ningar. De stathga stödåtgärderna bör i första hand stimulera lill en dylik utveckling. Med den förbättrade kompetensbasen, som byggts upp under senare delen av 1970-talet, finns nu, enligt STUs mening, förutsättningar för avancerat utvecklingsarbete. Mycket talar för att sådanl arbete bör koncentreras till systemlösningar, företrädesvis i samarbete med offshore-elablerade företag i avnämarlandet. STU har inlett förstudiearbete inom alternativa nischområden för alt i den kommande ireårsplanen kunna föreslå specificerade och koncentrerade insatser. STU avstyrker DSHs förslag att det statliga stödet till havsteknisk FoU skulle ges generösare villkor än vad som är tillämpligt inom andra programområden. Väsentligt är däremot att projektstödet kan anpassas på ett flexibelt sätt alltefter de enskilda projektens karaktär. Enligt STUs uppfattning ges sådan flexibili­tet med nuvarande stödformer. STU har dock i annat sammanhang föresla­git att i vissa fall bör finnas möjlighet till utökad finansieringsandel av projekt dvs. med mer än 50% av projektkostnaderna. STU tillstyrker inie DSHs förslag om bildandel av ett FOA AB, eftersom detta sannolikt inte löser nuvarande problem. Däremot anser STU att möjligheterna all bilda

Prop. 1983/84:10

99

t. ex. ett aktiebolag kring ett projekt bör finnas om så bedöms lämpligt i det enskilda fallet. STU ser mycket positivt på att ökade möjligheter skapas för offshore-praktikarbete men anser, lill skillnad mol DSHs förslag, alt administrationen av utlandspraktiken bör oförändrat kvarstå vid respekti­ve anslagsgivande myndigheter. STU är positivt inställd till förslagel om en fond på 100 milj. kr. men anser alt det är för tidigt all ta slutlig ställning.

DFR anser alt Rymdbolagets erfarenheter av bl. a. teknikupphandling av avancerad teknisk utrustning, egel högteknologiskt utvecklingsarbete och projektledning i internationella samarbetsprojekt med fördel även kan utnyttjas i projekt med havsteknisk inriktning. DFR är positiv till att samarbeta med DSH vid definition av forsknings- och utvecklingsprojekt inom havsområdet, så att samordning och koncentration av lillgängliga resurser kan uppnås. Därvid bör utgångspunkten liksom hittills vara alt DFR tillsammans med andra utvecklingsorgan företrädesvis medverkar i definitionsskedet och de inledande etapperna i större projekt som syftar till att utveckla kompletta systemlösningar. När man närmar sig färdiga sy­stem bör huvuddelen av det ekonomiska ansvaret övertas av de slutliga användarna.

Fonden för industriellt utvecklingsarbete påpekar att de projekt, vari fonden idag är finansiellt engagerad, kännetecknas av kombinationen hög risk/hög lönsamhetspotential. Riskerna kan vara såväl av teknisk som kommersiell natur. Enligl fondens erfarenheter möter det inga svårigheter att identifiera projekt med höga risker, problemet är att finna projekt där även kravel hög lönsamhetspolential är uppfyllt. Detta problem torde även gälla de havstekniska projekten. Industrifonden påpekar även alt del inte föreligger några formella hinder för fonden att åtaga sig en större finansie­ringsandel än 50%, men att fonden i praktiken aldrig engagerat sig med mer än 50% i något projekt.

Enligt Sveriges Exportråds mening kan en mycket positiv utveckling noteras för svensk offshoreindustri. Inom vissa marknadssegment har klara genombrott gjorts. Exempel på detta är riggtillverkning vid Götaver­ken Arendal AB, drift av bostadsplattformar vid Consafe AB, dykerifarlyg vid Stena Line AB m. fl. Vidare märks ett ökat inlresse för offshoremark­naden bland mindre och medelstora underleverantörer. Ett tecken på denna breddning inom industrin är tillkomsten av branschorganisationen Swedocean, som nu har mer än 100-ialet medlemmar. Exportrådet delar således DSHs allmänt positiva syn på möjligheterna för svensk industri att än mer engagera sig på offshoremarknaden och därtill hörande delmark­nader.

IVA anser att ett mycket viktigt område inom havstekniken är skapandet av referensanläggningar som kan tjäna som exempel och argument vid exportinriktad försäljning. IVAs åsikt är alt staten här har en särskild uppgift som kompetent leknikupphandlare inte minst för försvarets behov.

SACO/SR framhåller att områdei havsteknik inte är så unikt alt t. ex. en

Prop. 1983/84:10

100

särskild fond behöver inrättas. SACO/SR vill också varna för en övertro på svenska referensanläggningar i Östersjön för offshoreverksamhet inom området arktisk teknik. Den utrustning som behövs måste sannolikt av marknadsskäl i många fall användas på plats för att ha värde som referens­anläggning. Statliga utredningars roll när del gäller etablering av svensk industri på utländska marknader bör heller inte överskattas. Del är, anser SACÖ/SR, primärt företagen själva som i avgörande lägen har alt identifi­era de affärsmöjligheter och tekniska lösningar som kan leda fram till marknadsetableringar inom det havstekniska området.

LO anser att DSHs förslag beträffande havsindustriell utveckling i alltför liten grad penetrerar företagandet, nyetableringar och marknadsföring och i stället har en slagsida åt forskning och ren teknikutveckling. LO anser del viktigt att en bättre balans uppnås i delta avseende. Inom havsresursområ­det torde inrättande av vissa storprojekt och genomförande av teknikupp­handling vara en lämplig väg för direkt industriutveckling. Man bör också kunna ge Exportrådet och de regionala utvecklingsfonderna större re­surser till affärsfrämjande, anser LO.

Sveriges industriförbund ansluter sig till uppfattningen alt speciellt rän­tebelastning och återbetalningsvillkor vid villkors- och produktutveck­lingslån bör ses över. När det gäller ett större finansiellt risktagande från statens sida anser förbundel delta speciellt befogat beträffande marknads­föring men även gällande särskilt tidskrävande produktutveckling. För­bundel avvisar emellertid förslaget att en särskild fond för havsteknisk utveckling skall inrättas. Det strider mot förbundets uppfattning om en generellt verkande industripolitik. Däremot bedömer förbundet det som angeläget att STU och Industrifonden får sådana anslagsramar alt de - när behovet är dokumenterat - kan lämna bidrag med upp lill 100 milj. kr./år. Vad avser förslagel om stöd till statliga myndigheter för upphandling av referensanläggningar anser industriförbundet att denna väg måste beträdas med slor försikfighel eftersom det ändå är marknadsbehovel som avgör om en produkt bör utvecklas. Förbundet menar all varken den beställande myndigheten eller DSH - såsom förslaget förutsätter - normalt besitter den nödvändiga marknadskännedomen.

Swedocean anser att ambitionen att kommersiellt marknadsföra existe­rande statlig kompetens är vällovlig. Nya bolagsbildningar bör dock undvi­kas. Vederbörande myndigheter bör låta undersöka vilken specifik kompe­tens som har kommersiell användning och marknadsförutsättningarna här­för. Marknadsföring kan, enligl Swedocean, sedan ske genom etablerade privata eller statliga företag. Beträffande identifiering av tillväxtområden anser Swedocean att ansvaret självfallet måste ligga hos industrin i sam­verkan med dess branschorgan. Fackmyndigheterna kan dock, enligl Swedocean. i vissa fall också beröras. Swedocean stöder förslagen beträf­fande ökat finansiellt utvecklingsstöd.

Prop. 1983/84:10

101

6   DSHs framtida roll och resurser

DSH bedömer ett tillskott, successivt ökat till storieksordningen 10 milj. kr. efter ell par år, behövligt för de uppgifter som beskrivs i bil. O s. 00. ff. De finansiella resurserna skulle DSH huvudsakligen sälta in som komplet­terande medel i de verksamheter som DSH finner särskilt angelägna. Medlen skulle, enligt DSH, lill övervägande del ställas lill förfogande för uppgifterna i fråga genom anvisning via andra myndigheter och forsknings­organ och skulle sålunda inte påfordra någon större utökning av de admini­strativa resurserna vid DSHs kansli. En förstärkning av DSHs kansli med uppskattningsvis 4-6 tjänster torde dock behövas, anser delegationen.

DSH föreslår: - all resurser enligt ovanslående bedömning ställs till DSHs förfogande.

En majoritet av de remissinstanser som kommenterat förslaget anser aft DSH skall behålla sin rådgivande och samordnande roll och att mera operativt inriktade insatser skall göras av redan etablerade organ. Ett fåtal instanser anser att DSH skall ges ökade befogenheter och resurser medan några instanser anser det omotiverat att alls bygga upp DSH lill ett perma­nent organ.

Remissinstansernas kommentarer

SIDA delar DSHs bedömning att det inte behövs någol stort organ för att säkerställa framgång vad beträffar samordningsuppgifter. Att DSHs nuva­rande resurser är klart otillräckliga är däremot uppenbart. SIDA anser att viss förstärkning av kansliet är befogal. Risken för överlappning av funk­tioner, redan tillgängliga inom andra organ, bör emellertid noga observeras och undvikas.

SMHIs uppfattning är alt samordning bäst uppnås då DSH arbetar nära och genom befintliga fackmyndigheter i stället för att enligt förslaget utöka sill eget inre arbete och därigenom bli ylteriigare en kostnadskrävande självständig part i en redan alltför splittrad verksamhei. SMHI anser dock alt DSH bör få föreslagna medel för att genom att lägga ut uppdrag och genom att initiera arbete hos havsresursverksamhetens parter påskynda genomförandet av prioriterade delprogram.

RRV anser att den verksamhei som DSH nu begär mandal för att fortsätta delvis medför en omotiverad dubblering av redan befintlig institu­tionell stmktur. För att DSH skall kunna uppfylla rollen som samordnare inom eller komplettera denna struktur fordras alt DSH skall kunna över­blicka området, samordna åtgärder på den privata och statliga sidan samt konkrefisera problem och behov av åtgärder från statsmaktema. Det kan, enligt RRV, ifrågasättas om ett organ med DSHs profil har praktiska fömtsättningar att fylla denna funktion.

Biologisk-geovetenskapliga sektionsnämnden vid Lunds universitet an­ser alt många av de uppgifter som DSH anför som önskvärda att utföra

Prop. 1983/84:10

102

inom DSHs ram med fördel kan anförtros åt redan existerande organ och all DSHs nuvarande kapacilet används för övergripande angelägen plane­ring.

Askölaboratoriet delar DSHs åsikt om behovel av ett särskilt initierat, kreativt och snabbverkande organ för främjande av ulvecklingen av svensk havsresursverksamhel. Laboratoriet vill också starkt understryka DSHs egen åsikt all dess sekretariat bör ha ett litet omfång och i huvudsak verka via andra myndigheter och forskningsorgan. Askölaboratoriel anser det synneriigen viktigt all DSH eller av delegationen tillskapat "centmm för svensk havsforskning" ej blir ell ytterligare forskningsråd med egen fördelning av tjänster och projektanslag. En livlig aktivitet för skapandet av nya resurser är högst välkommen, men dessa bör "öronmärkla" tillde­las existerande anslagsgivande organ. Detta håller inte bara administratio­nen på ett minimum, det tillförsäkrar också, enligt laboratoriet, ansökning­arna en fackgranskning med samma kvalitetskrav som svensk forskning i övrigt.

Fiskeristyrelsen anser att DSH obestridligen har en uppgift att fylla när det gäller att verka för all havsresursverksamheten främjas och stöds såväl vid myndigheter och organisationer som inom svenski näringsliv. Styrel­sen vill dock understryka vikten av att de informella kontakter som idag existerar mellan myndigheter och institutioner i Sverige och mellan Sveri­ge och ullandel inte skadas ulan tillvaratas vid en eventuellt intensifierad, sektorsövergripande samordning av havsresursverksamheten.

SNV framhåller att ansvarsfördelningen inom den framlida program­verksamheten bör vara sådan all DSH i samverkan med berörda intressen­ter skall ta fram program och underlag för regeringens ställningstagande i frågor som rör utnyttjande och skydd av havet. 1 och med alt DSH lämnat sitt programförslag har man avslutat sin del. Genomförandet av program­met bör ske efter förslag från regeringen och läggas på befintliga myndighe­ter. Krävs resursförstärkningar för ledning och genomförande bör dessa enligt SNVs uppfattning lämnas lill myndigheterna. Verket anser del tvek­samt att DSH nu behöver förstärkas i form av tjänster på kansliet. Där­emot bör delegationen ha ekonomiska resurser för utvärdering och plane­ring med hjälp av särskild expertis.

SSPA anser all DSH inte bör byggas upp till ett permanent organ med operativa uppgifter. DSH har gjort en värdefull insats med all beskriva havsresursverksamhelens olika områden. Fortsatt arbete med bl.a. verk­ställande av de åtgärder som bedöms angelägna bör emellertid ombesörjas av de myndigheter som redan finns på resp. område. Det finns enligt SSPAs mening inte behov av någon ytterligare myndighei med den typ av samordnande och utredande uppgifter som DSH föreslår när det gäller havsteknik. Detla skulle skapa oklarheter och gränsdragningsproblem gentemot befintliga myndigheter på området, anser SSPA.

NFR anser alt mot bakgrund av de belopp som står till buds for marin

Prop. 1983/84:10

103

grundforskning, och vad som via fakultetsbudgeten ges till en normal institution, är del alltför stora belopp som DSH äskar. Det hitlills utförda arbetet visar på en betryggande kapacitet och framtida verksamhei lorde kunna rymmas inom andra myndigheters åligganden. Kontroll av forsk­ningens effektivitet utövas nu av t. ex. NFR, STU och SNV.

SJFR avstyrker DSHs äskande om en utökning av sin egen verksamhet motsvarande 4-6 tjänster och 10 milj. kr. Mol bakgrund av del behov som finns av forskningsverksamhet på olika nivåer och de möjligheler till ökad samordning och effektivisering som synes föreligga är detta ett helt orealis­tiskt äskande.

Länsstyrelsen i Östergötlands län vill understryka vikten av att DSH tilldelas resurser enligl förslagel för att även fortsättningsvis kunna med­verka lill att främja svensk havsresursverksamhel. Del är av central bety­delse att DSH får bibehålla och ytterligare stärka sin samordnande och seklorövergripande roll, anser länsslyrelsen.

Enligt Göteborgs kommun bör ansvaret för genomförandel av program­men i möjligaste mån läggas ut på andra organ än DSH med undantag för program som rör havsrätlsliga frågor. Flera existerande organ bör enligl kommunen ha kompelens att ansvara för programmen, exempelvis SMHl (tillståndskonlroll), SSPA och AUT vid CTH (offshore, arktisk teknik).

IVA betonar viklen av all del operativa ansvaret, i del läge som havstek­niken nu intar i Sverige, läggs på industri och näringsliv och dess organ saml på exekutiva myndighetsorgan inom respektive område och alt några speciella utredningar utom de som görs av näringslivet i marknadsförings-syfte inte skall påbörjas och de nu löpande avslutas så snart som möjligt. Vidare anser akademien att DSHs verksamhet skall begränsas till frågor som rör:

-

tillståndsgivning,

-

förenklad byråkrati,

-

fortbildning,

-

kustplanering,

-

internafionell kontaktverksamhet samt

-

remissverksamhet.

KVA anser att DSH bör fungera som samordnande myndighei i samver­kan med befintliga organisationer. DSH bör enligt akademiens bestämda mening inte utvidgas personellt men ges möjligheter att, via existerande anslagsgivande myndigheter, fullfölja egna utredningar inom sitt kompe­tensområde. Genom sina möjligheter lill överblick över såväl naturveten­skaplig som teknisk problematik kan DSH svara för den föreslagna mi­lande programverksamheten. När det gäller fördelning av projektmedel bör emellertid befinfliga forskningsrådsorganisationer inkopplas. Dels har dessa enligt KVA den erforderliga personalen, kompetensen och erfaren­helen, dels är del väsentligt att samma kvalitetskriterier lillämpas på projekten oavsett vem som initierat dem. Akademien är beredd all via sin

Prop. 1983/84:10

104

nationalkommitté för oceanografi biträda i de fall en kompelensulvidgning anses angelägen. Denna kommitté bör särskilt kunna vara till hjälp i frågor av övergripande och flervetenskaplig art inom oceanologin. Genom att den tillika utgör den svenska nationella SCOR-kommittén (Scientific Commit­tee on Oceanic Research) kan den även biträda i frågor om vissa inlernatio-nella oceanologiska forskningsprojekt.

TCO anser all DSH bör läggas ned och all dess kansliresurser förs över lill ett lämpligt samordningsorgan. Detsamma gäller kvarvarande arbets­uppgifter hos DSH. De operativa uppgifterna bör enligt TCO ligga kvar hos de instanser som idag har dem, om del inte finns goda sakskäl för andra lösningar.

LO underslöder DSHs begäran om ökade resurser för sin verksamhei, dvs. ca 10 milj. kr. i anslag för diverse projekt samt personalförslärkning. Det är vidare Lös inslällning alt det är angelägel att mer konkret och detaljerat dra upp riktlinjerna för statens insalser inom havsresursområdet. Ett stort antal myndigheter är engagerade i frågor som på ett eller annal sätl hör hit. En samordning och en gemensam målsättning behövs uiöver vad som nu förekommer. 1 samband med all en ny målsättning för svensk havsresurspolitik formuleras och närmare specificeras bör det, enligl LO, också specificeras vilken förstärkning och omläggning inom olika existe­rande myndigheter som kan anses nödvändig och rimlig.

Sveriges industriförbund anser att DSH skal! bibehålla sin rådgivande och samordnande roll och att mera operativt inriktade insatser skall göras av redan etablerade organ, samt all en väsenllig höjning av DSHs anslag inie är moliverad,

Swedocean anser DSHs uppgift som samordnare och främjare av svensk havsresursverksamhet som värdefull och vikiig. Swedocean tror däremot inte all DSH skall ikläda sig operatörens roll i fråga om forsknings- och utbildningsplanering, marknadsundersökningar, projektfinansiering, pro­jektstyrning och dylikt. En tänkbar operativ uppgift skulle, enligl Swed­ocean, kunna vara att fungera som "pool" för informationsspridning av forskningsresultat från myndigheter och det internationella fältet.

Prop. 1983/84:10

105

Sammanställning av remissyttranden över forsknings­rådsnämndens (FRN) och delegationens för samordning av havsresursverksamheten (DSH) rapport (82:14) Vat­tenbruk för Sverige

Efter remiss från jordbruksdepartementet har yttrande över rapporten avgells av:

Sjöfarlsverkel, siaiskonlorel, riksrevisionsverket (RRV), universitels-och högskoleämbetet (UHÄ), som bilagt yttranden av universiteten i Stockholm. Uppsala.[REDACTED_EFTERNAMN], Göteborg och Umeå. lanlbruksslyrelsen (LBS). statens livsmedelsverk (SLV), fiskeristyrelsen, statens jordbruks­nämnd (JN), statens naturvårdsverk, kommerskollegium, generallullsty­relsen. arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), statens planverk, statens valten­fallsverk, styrelsen för teknisk utveckling (STU), delegationen för samord­ning av havsresursverksamheten (DSH), forskningsrådsnämnden (FRN), Sveriges lantbruksuniversitet, statens veterinärmedicinska anstalt (SVA), skogs- och jordbrukels forskningsråd (SJFR), länsstyrelserna i Kalmar län, Gotlands län. Malmöhus län, Göteborgs och Bohus län, Skaraborgs län, Värmlands län, Västmanlands län, Gävleborgs län, Norrbottens län och Blekinge län, naturvetenskapliga forskningsrådet (NFR), Sveriges meteo­rologiska och hydrologiska institut (SMHl), överstyrelsen för ekonomiskt försvar, vattenöverdomslolen, institutet för vallen- och luftvårdsforskning (IVL), kommiltén (Jo 1981:06) om vissa fiskefrågor, utvecklingsfonderna i Kalmar län och Göteborgs och Bohus län. Svenska kommunförbundet, landstingsförbundet, Sveriges grossistförbund, Sveriges industriförbund, lantbrukarnas riksförbund, tjänstemännens centralorganisation (TCO), centralorganisationen SACO/SR, landsorganisationen i Sverige (LO), lax-forskningsinslitulel, Sveriges hantverks- och industriorganisalion (SIHO-Familjeförelagen), Sveriges fiskares riksförbund, Sveriges fiskevatten­ägareförbund, Sveriges fiskodlareförening och Sveriges fritidsfiskares riksförbund.

Yttrande över rapporten har även avgells av:

Länsslyrelsen i Västerbottens län, glesbygdsdelegationen, svenska in­sjöfiskarnas centralförbund, kooperativa förbundet (KF), skolstyrelsen i Öckerö kommun som bilagt yttrande av lärare och elever vid Brallebergs-skolan och K-konsult.

Arbetets uppläggning

För att närmare precisera problemen och utreda fömtsällningarna för en utveckling av svenskt vattenbmk tillsatte FRNs nalurresursdelegation och DSH en särskild styrgrupp för vattenbruk som har gett ut åtta delrapporter och en slutrapport "Vattenbmk för Sverige".

Prop. 1983/84:10

106

Styrgruppen föreslår i slutrapporten vissa åtgärder som gruppen anser angelägna alt genomföra på kort sikt. Förslagen är i prioritetsordning:

-

Tillskapande av ell vatlenbruksråd som föreslås få en samordnande och rådgivande funktion i arbetet med en forlsali utveckling av svenski vattenbruk. På sikt bör ansvaret läggas över på förvaltningsmyndighet.

-

Uppbyggnad av en för vattenbruk och yrkesfiske gemensam organisa­lion "Svenska Fiskbolagel" för marknadsföring, försäljning och distri­bution av fisk och fiskprodukler.

-       Översiktlig planering av vattenområdenas användning bör genomföras i

kommuner där intresset för vattenbruk är stort.

-

Tillståndsprövningen för odling av fisk m.m. bör förenklas i riktning mol ett prövningssystem.

-

Inrällandet av ell vallenbrukslån med två års amorteringsfrihel och lägre räntefot än normalt samt slalliga lånegaranlier för produklion och förädling.

-

Diagnostisk och rådgivande service avseende fisksjukdomar bör förstär­kas och byggas ut vid statens veterinärmedicinska anstalt och vid regio--nala veterinärmedicinska laboratorier.

-

Inrättande av en tvärvetenskaplig institution för vattenbruk.

-

Stöd till internationell och nationell forskarutbildning samt till grundut­bildning vid universitet.

-

Omprövning av möjligheter till handelspolitiska ingripanden.

1    Allmänt

Ca 50 remissinstanser har yttrat sig över förslagen. Remissinstanserna är positiva lill en ulbyggnad av svenski vallenbruk. 1 fråga om formerna för utbyggnaden är remissutfallet splittrat. Styrgruppens förslag delas i stort och ulan särskilda kommentarer av DSH, FRN, landstingsförbundet och LO.

2   Vattenbruksråd

Styrgruppen föreslår att ett vattenbmksråd inrättas övergångsvis.

En majoritet av instanserna konstaterar att del är naturligt all ansvaret för vattenbruk åvilar en myndighei. Flera av instanserna pekar på att fiskeristyrelsen är den myndighei som idag har ansvaret för vattenbmk.

Remissinstansernas kommentarer

Statskontoret anser att ett vatlenbruksråd med expertgmpper enligt förslagel kan ge gott stöd lill en växande näring men bör bli knutet till fiskeristyrelsen som rådgivande organ. Arbetsuppgifterna bör i huvudsak

Prop. 1983/84:10

107

klaras inom fiskeriverket. De medel som det föreslagna rådet skulle dispo­nera bör föras lill fiskeristyrelsen som nytt anslag i programform.

Riksrevisionsverkel konstaterar alt väsentliga delar av ansvaret för vat­tenbruket redan åvilar befintliga myndigheter. Fiskeristyrelsen ansvarar för fiskevården. Enligt den definition styrgruppen ger av begreppet vatten­bmk hör redan härigenom stora delar av vattenbruket till fiskeristyrelsens ansvarsområde. Styrelsen har också en forskningsorganisation och en anläggning för fiskodling. Med hänsyn lill behovet av alt anknyta till den befintliga myndighetsstrukturen kan RRV inte tillstyrka styrgruppens för­slag om ett särskilt vatlenbruksråd. Skall en särskild insats göras finner RRV det naturligt att den knyts lill fiskeristyrelsen. Vidare finner RRV det naturligt att även jordbruksnämnden knyts till verksamheten; nämndens specifika bidrag skulle inte minst kunna bestå i marknadsanalys.

Reklorsämbelel vid Stockholms universitet anser all vattenbruksrådel bör ha en främjande och samordnande roll för forskningen. Bedömningen av forskningens kvalitet bör göras av en internationell referensgrupp. Dessutom bör den bedömningskompelens utnyttjas, som finns l.ex. inom naturvetenskapliga forskningsrådet. Zoologiska institutionen finner del angeläget all det skisserade valtenbruksrädet inrättas för att ta olika initia­tiv samt fungera som en förmedlande länk mellan näringen och olika myndigheter. 1 de ramförslag som styrgruppen givit finns inga färdiga praktiska lösningar för de mängder av problem som nu måste åtgärdas. Del är därför myckel vikligl all ell vatlenbruksråd tillskapas för att i början av denna nya närings utveckling hjälpa lill all bl. a. lösa administrativa, orga­nisatoriska och kommersiella problem. Askölaboratoriet anför all del brådskar med bildandet av ett vattenbruksråd.

Umeå universitet anser att del i första hand finns skäl att söka former för ansvarsfördelning inom existerande verk och råd, även om tämligen omfat­tande omorganisation och/eller resursförstärkning skulle bedömas som nödvändiga. Den kompetens som ulvecklals inom styrgruppen för vatten­bmk bör tas lill vara i denna process. Ansvaret för uppbyggnaden av näringen bör om möjligt ges lill befintliga verk och råd.

Lantbruksstyrelsen anför all ett vatlenbruksråd, av del utseende styr­gruppen föreslagit, bör komma lill stånd endast om del kommer all verka under en övergångstid. Det är naturligt all ansvaret inom del aktuella områdei ligger på respektive myndighei.

Fiskeristyrelsen anser med slöd av sin instruktion, att vattenbruk hör till styrelsens ansvarsområde. Styrelsen har obrutet haft det administrativa ansvaret för vattenbruket, både vad avser fiskevård och konsumlionsod-ling. Fiskeristyrelsen finner inga skäl till att inrätta ett vattenbmksråd utan anser att styrelsen skall ha ansvaret för den fortsatta utvecklingen. Flera av rådets föreslagna funktioner finns idag redan hos styrelsen, nämligen en referensgmpp för odlingsfrågor med representanter för intresseorganisa­tioner, myndigheter och forskning, en forskningsnämnd som rådgivande

Prop. 1983/84:10

108

organ för FoU-arbetet, samt en internationell referensgrupp. Styrelsen är representerad i olika arbetsgrupper inom både ICES. EIFAC och Nordis­ka Rådet. Dessutom har styrelsen ett biständssekretariat som bl. a. arbetar med odlingsfrägor i u-länder. Samarbete sker med SIDA och SAREC vad gäller utveckling av akvakultur och fiske i sött, bräckt och salt vatten i u-länder. Fiskeristyrelsen föreslår vissa organisatoriska förändringar cen­tralt inom verket för alt utveckla odlingsverksamheten under förulsätining att staten beslutar att anslå erforderliga medel. En sektion för odlingsfrå­gor bör inrättas på fiskevårdsbyrån. För detta krävs ytteriigare en handläg­gartjänst i nuvarande skede. En handläggartjänst för läneverksamheten bör återbesättas och forskningsnämnden bör utökas med en representant för odlingsfrågor. Styrelsen bör också utökas med en ledamot som repre­senterar odlingen.

Statens jordbruksnämnd har i och för sig inget alt erinra mot att ökade resurser satsas pä utveckling och forskning kring vattenbruksfrägorna, men vill ifrågasätta om det för detta ändamål bör inrättas helt nya organ av den storlek som styrgruppen föreslagit.

Statens naturvårdsverk anför att kopplingen mellan de problem som styrgruppen anser all vattenbmket brottas med och det föreslagna valten­bruksrädet inte är övertygande. Rådets uppgifter och befogenheter är oroväckande vagt beskrivna. Styrgruppen har inte hållit isär sådana upp­gifter som normalt handhas av branschorganisationer, och sådana som handhas av offentliga organ. Naturvårdsverket avstyrker det föreslagna vallenbmksrådet. Ansvaret för vattenbrukets olika delar bör läggas på olika existerande myndigheter och organ. Fiskeristyrelsen. som redan har en rad myndighetsuppgifter inom fiskeriområdel, bör enligt naturvårdsver­kets uppfaftning ha huvudansvaret för vattenbrukets utveckling och där­med också samordningsansvaret inom områdei vattenbruk. Verket anser det naturiigt alt den myndighei som ges samordningsansvar håller kontakt med såväl slalliga och kommunala myndigheter som berörda intressegmp-per.

Statens valtenfallsverk ser som ett riktigt initiativ att tillskapa ett vatten­bmksråd med representanter från vattenbrukets olika verksamhetsområ­den för all få lill stånd en god utveckling av näringen. Om vallenbmksrådet sammansätts av ledamöter med god insikt i problem och utvecklingstren­der för de olika verksamheterna borde rådets insatser kunna bli vattenbru­ket mycket behjälpligt utan behov av stora kapitallilfskott. Vallenbmksrå­det bör också kunna ansvara för alt forskningsresultat omsätts i informa­tion och råd till näringen. Mot bakgrund av Vallenfalls inlresse och re­surser på fiskodlingens område samt dess outnyttjade lillgång på spill­värme från värmekraflverken ställer sig Vattenfall positivt lill att ingå i vallenbmksrådet. I likhet med styrgruppen anser Vattenfall att rådets verksamhei bör vara av övergångskaraklär men anser också att rådets fortsatta verksamhet i första hand skall tas över av näringen själv. Myn­dighetsfunktionen bör därför utövas i annan ordning.

Prop. 1983/84:10

109

Styrelsen för teknisk utveckling konstaterar att vattenbrukets olika del­områden i dag är uppdelade mellan flera ansvarsmyndigheter. Detla visar sig bl. a. när odlare ansöker om etableringstillstånd. STU anser det därtbr väsentligt att ansvarsområdena klarare definieras. Vattenbruksrådet skulle kunna bli ett fomm där forskning och utvecklingsfrågor kan las upp. Dess roll, arbetsuppgifter och organisationsform bör emellertid närmare konkre­tiseras.

Sveriges lantbruksuniversitet instämmer i bedömningen att det även under de närmaste åren behövs en grupp som har ett samordnat ansvar för utbyggnaden av verksamheten inom vatlenbruksområdei och tillstyrker all en styrgrupp inrättas för samordning av verksamheten inom vattenbruks-området. Denna grupp bör dock kunna få en väsentligt mindre omfattning och ett mera begränsat ansvarsområde är vad som föreslås för vatten­bruksrådel.

Statens veterinärmedicinska anstalt anser all det vatlenbruksråd som föreslås lorde komma att få en vikiig funklion under en förväntad expan­sionsperiod för näringen. Även om fiskeristyrelsen är den självskrivna centrala förvaltningsmyndigheten för vallenbruket, finns det skäl som talar för att en relativt fristående styrgrupp (vatlenbruksråd) i ell uppbyggnads­skede är motiverad. Vattenbruksrådel kommer att ha väsentliga uppgifter när det gäller organisalion och samordning av forskningen inom vattenbru­ket tills en samlad organisalion för vattenbruksforskning har hunnit byggas upp. Omfattningen av vattenbruksrådet förefaller dock vara omotiverat slor. SVA saknar också en bärkraftig motivering för varför rådet måsle vara helt fristående från fiskeristyrelsen.

Skogs- och jordbrukets forskningsråd stöder förslaget all inrätta ell vattenbmksråd och att ansvaret för olika delar av vattenbruket därefter successivt skall övertas av andra myndigheter.

Länsstyrelsen i Gotlands län anser att tillskapandet av ett temporärt s. k. vattenbmksråd kan vara motiverat för all på kortast möjliga tid uppnå resultat av föreslagna offensiva satsningar. Emellertid är det av största vikl alt ett dylikt råd ej fråntar andra befintliga myndigheter på olika nivåer deras roll och ansvar inom vatlenbruksområdei. Således måste även dessa ges både resurser och kompetens för all på sikt kunna förvalla denna näring.

Länsstyrelsen i Malmöhus län har inte blivit övertygad om alt del är lämpligt att för en övergångstid skapa en så omfattande organisation som det föreslagna vattenbruksrådet. Det synes länsstyrelsen mest naturligt att den förvaltningsmyndighet respektive forskningsenhet som senare avses ta över verksamheten från början ges motsvarande uppgifter. På del regiona­la planet kan länsstyrelserna svara för alt erforderlig kompetens anlitas för del arbele inom länen som kan uppkomma inom vatlenbruksrådet. Om det föreligger behov av ett centralt samordningsorgan i inledningsskedet bör delta ges ett avsevärt mindre format än del föreslagna vatlenbruksrådet

Prop. 1983/84:10

110

och kunna byggas in i redan existerande myndighet. Likaså bör man sträva efter att den förstärkning av resurserna som är erforderlig inordnas i bestående myndighei och forskningsenhet.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län tillstyrker inrättandet av ett vauenbruksräd. Länsstyrelsen anser dock alt detta endast bör verka under en övergångsperiod tills näringen funnit sin form.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län tror snarare på en långsammare utbygg­nadstakt av vatlenbrukel och del bör enligt länsstyrelsens mening vara lillräckligl att förstärka fiskeristyrelsen med en vatienbruksgrupp.

Länsstyrelsen i Värmlunds län anser alt del föreslagna vatlenbruksrådet fyller de krav man kan ställa på en projektorganisation i detta samman­hang. Rådet skulle samla representanter för olika intressegrupper och skulle kunna verka för att det svenska vattenbruket under ett uppbygg­nadsskede inriktas och organiseras på ell bra säll. Med hänsyn härtill tillstyrker länsslyrelsen all del föreslagna vattenbruksrådel tillsäiis.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län anför all de ekonomiska resurserna i slällel bör lämnas till fiskeristyrelsen som både kan och bör ha ansvar för det nuvarande och för ett utvecklat vattenbruk.

Länsstyrelsen i Norrbottens län tillstyrker förslaget om att tillskapa ett vatlenbruksråd för samordning och rådgivning i arbetet med en fortsatt utveckling av svenski vattenbruk. Ett beslul härom bör dock klart ange vid vilken lidpunkt ansvaret för rådels verksamhet skall ha överförts till lämp­lig förvaltningsmyndighet.

Länsslyrelsen i Blekinge län föreslår all fiskeristyrelsen i framliden skall svara för information och rådgivning om vattenbruk på lokal och regional nivå. Fiskenämnden bör därvid även svara för lillsyn av odlingar, vilken kan vara motiverad bl.a. från smitlskyddssynpunkt. Länsstyrelsen är po­sitiv lill att vattenbruket ges fasta organisatoriska former så att utveckling och samordning med närliggande verksamhei förbättras. Länsstyrelsen anser därvid att fiskeristyrelsen bör vara central myndighei för vattenbru­ket. Vattenbrukets organisalion bör ges en relativt självständig ställning inom verkei. Med dessa utgångspunkter bör även organisalion och sam­verkansformer med andra berörda myndigheter bl.a. naturvårdsverket närmare utredas.

Naturvetenskapliga forskningsrådet stöder utredningens förslag om all temporärt inrätta ett vatlenbruksråd. Beroende på hur näringen utvecklar sig kan ansvaret senare övertas av för ändamålet lämplig myndighet.

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut menar att del är för­delaktigt att utnyttja de myndigheter som redan finns och att vattenbruks­rådets uppgifter istället kan anförtros fiskeristyrelsen. Del förefaller natur­ligt all ett övergripande ansvar för ulvecklingen av svenskt vattenbruk anförtros fiskeristyrelsen och detta bör kunna ske omedelbart ulan över­gångsperiod.

Prop. 1983/84:10

111

Utvecklingsfonden i Göteborgs och Bohus län finner del angeläget all det föreslagna vattenbruksrådel kommer till stånd. Särskilt angelägel bör det vara att göra insatser inom forskning och utveckling som idag har allt för små resurser.

Lantbrukarnas riksförbund och Sveriges fiskevatlenägareJÖrbund av­styrker förslaget om inrättande av ett vattenbruksråd och förordar att fiskeristyrelsen ges ett klart uttalat ansvar för vattenbruksulveckling saml alt erforderliga resurser härför siälls lill denna styrelses förfogande. Den ökning av utbildningen, rådgivningen och informationen på vatlenbrukels område som är nödvändig bör organiseras av fiskeristyrelsen och ingå i dess arbetsuppgifter.

Sveriges industriförbund ifrågasätter behovel av ett vatlenbruksråd. Med tanke på alla de skäl som tycks tala för ett kraftigt ökat vattenbruk i Sverige bör denna näring snart kunna slå på egna ben med ett ganska begränsat initialstöd, främsl av ekonomiskt karaktär.

Tjänstemännens Centralorganisation anför att styrgruppens förslag om en ny "myndighet" kommer, såvitl avdelningen kan bedöma, att försvåra vatlenbrukels integrering med fiskerinäringen i övrigt. Ell utvecklat vat­tenbmk är av stort intresse men ekonomiska och personella resurser bör lämnas till fiskeriverket som både kan och bör ha ansvar för ett utvecklat vallenbruk.

Laxforskningsinstitutet anför alt fiskeristyrelsen med den lokala fiskead-ministralionen bör ha ansvaret för rådgivning och information i vatten­bmksfrågor.

Sveriges fiskares riksförbund anför all förslagel att fillskapa ett vatlen­bruksråd i praktiken kommer att innebära en ny myndighet för odlings-verksamheten. SFR anser att delta bör kunna klaras inom befintliga myn­digheter. Såvitt förbundel kan bedöma finns där idag större delen av den befintliga expertisen på odlingsfrågor samlad. Att bygga upp en ny organi­salion som skall syssla med dessa frågor kan inte vara rationellt och absolut inte ekonomiskt försvarbart.

Sveriges fiskodlareförening ser i vattenbruksrådel en risk för ökad admi­nistration och byråkralisering. Föreningen menar all behov finns av en styrande grupp under vattenbrukets uppbyggnadsskede. Föreningen anser samtidigt att detta kan åstadkommas i en enklare form och till en lägre kostnad, l.ex. i form av en referensgrupp där vattenbrukets intressenter ingår. Fiskeristyrelsen bör vara central förvaltningsmyndighet för vatten­bruksverksamheten. Föreningen föreslår således att vattenbruksrådel ban­tas till en referensgrupp.

Sveriges fritidsfiskares riksförbund anser att utvecklingen av det framti­da vattenbruket bör ske inom den befintliga fiskeriadministralionen. Ett speciellt organ för vattenbruket måsle dock inrättas och förbundet förut­sätter alt fiskeriverket ges erforderliga resurser för att utveckling, rådgiv­ning och information ska kunna ske både centralt och regionall.

Prop. 1983/84:10

112

Kooperativa JÖrbundet känner sig inte övertygat om behovet av att inrätta ett vattenbruksråd eftersom fiskeristyrelsen bör ha ansvaret för vattenbrukets utveckling.

3    Svenska Fiskbolaget

Styrgruppen föreslår en uppbyggnad av en för vattenbruk och yrkesfiske gemensam organisalion för marknadsföring, försäljning och distribution av fisk och fiskprodukler.

De remissinsianser som kommenteral förslaget har bemött förslaget med viss tveksamhet. Majoriteten av instanserna är positiva lill samordning men tveksamma lill den föreslagna modellen. Några instanser anför att frågan bör utredas ytterligare.

Remissinstansernas kommentarer

Statskontoret stöder i princip förslagel om all en marknadsföringsor­ganisation skapas. Den föreslagna marknadsorganisationen saknar dock funklion för alt säkra råvaruleveranser från del tradilionella fiskel. Den saknar också beredningsfunktionen. För att marknadsorganisationen skall fungera krävs troligen att organisationen handhar hela kedjan från försla-handsmoltagning till leveranser till DAGAB. ICA, KF etc. eller direkl till butikerna (i likhet med l.ex. Scan och Arla vad gäller kött- och respektive mjölkprodukter). Statskontoret anser att möjligheterna att marknadsor­ganisationen handhar hela kedjan bör prövas.

Riksrevisionsverkets principiella inställning är all näringarna själva bör beslula om bildandet av ett sådanl förelag och likaså själva bör svara för den nödvändiga finansieringen.

Fiskeristyrelsen ställer sig tveksam till all i ett första skede tillskapa en rikstäckande organisation för ovannämnda uppgifter. Om avsikien är all tillskapa en för yrkesfisket och vattenbruket gemensam säljorganisalion med uppgift att bl.a. uppträda som leverantör ti|| de stora dagligvaru-blocken, borde detta ske på regionsplanet i likhet med den organisation dagligvamblocken har. Om sådana regionala säljbotag kommer till stånd, samägda av företaget inom regionens fiskeri- och vattenbruksnäring, kan dessa senare bygga upp centrala stabsfunktioner. För vattenbrukels del måsle givelvis först tillkomma en intresseorganisation i likhet med yrkes­fiskels fackliga och ekonomiska organisationer inom resp. regioner. En samverkan med yrkesfiskets producentkooperativa förelag bör snarast etableras.

Statens jordbruksnämnd instämmer i utredningens bedömning vad gäller behovet av en bättre samordning och effektivisering i fråga om marknads­föring, försäljning och distribution av fisk och fiskprodukter. Nämnden anser alt en bältre samordning av utbudet av fisk är ell mycket viktigt led i

Prop. 1983/84:10

113

strävandena att öka fiskförsäljningen, i synnerhet försäljningen av färsk fisk på den svenska maknaden. Så vitt nämnden känner till anser köparsi-dan att det vore en slor fördel om man hade en enda motpart alt vända sig lill, i stället för att som nu kanske behöva sätta sig i förbindelse med ell stort antal fiskförsäljningsförelag för all få sill leveransbehov täckt. En sådan utveckling borde underlätta för konsumenterna att få bältre tillgång lill färsk fisk. Nämnden ställer sig emellertid tveksam lill möjligheterna att förverkliga den lösning som utredningen förordat. Erfarenheterna hittills av liknande åtgärder inom fiskförsäljningen visar vilka svårigheter som är förknippade med ett sådant genomförande även om åtgärderna begränsas lill det nuvarande yrkesfisket. Skulle arbetet med alt söka uppnå en ge­mensam försäljningsorganisation begränsas lill enbart vattenbruket, torde likväl detta inte bli hell problemfritt med hänsyn bl. a. till den geografiska splittringen av odlingsverksamheten. Enligl nämndens mening kan en slark och livsduglig försäljningsorganisation inom fisket inte skapas med mindre än alt en helhjärtad satsning kommer till stånd från näringens egen sida och inte minst fiskarnas egen ekonomiska föreningsrörelse. Det är därför nämndens uppfattning att initiativet till ett dylikt arrangemang lik­som även huvudansvaret för genomförandet av detsamma bör ankomma på näringen själv.

Nämnden är således tveksam lill inrättandet och den konkreta utform­ningen av "Svenska Fiskbolaget".

Statens veterinärmedicinska anstalt anför att hittillsvarande erfarenhe­ter av malfiskodlingen i Sverige har visat alt det periodvis funnits problem med avsättningen av produkterna, medan del vid andra tillfällen har varit svårt att få fram fisk i tillräcklig mängd för att möta efterfrågan, bl.a. på exportmarknaderna. Fortsatta studier av vattenbrukels ekonomiska förut­sättningar liksom olika tänkbara möjligheter alt organisera marknadsfö­ring, försäljning och distribution av produkterna är angelägna. Även om viss stimulans till ekonomisk samverkan mellan producenterna har givils bl.a. av olika utvecklingsfonder är det motiverat med centrala statliga insatser för att initiera en ökad producentsamverkan på del ekonomiska planet.

Länsstyrelsen i Kalmar län instämmer i behovet av en betydligt bättre samordning och effektivisering av marknadsföring, försäljning och distri­bution.

Länsstyrelsen i Gotlands län vill särskilt prioritera bl.a. uppbyggnad av en för vattenbmk och yrkesfiske gemensam organisation för marknadsfö­ring, försäljning och distribution av fisk och fiskprodukter. Del skissade förslaget "Svenska Fiskbolaget" bör kunna utgöra en lämplig utgångs­punkt för fortsatta omedelbara diskussioner.

Länsstyrelsen i Malmöhus län anser att de förslag som lämnats när det gäller marknadsföring och ekonomi för framför allt fiskodlingsprodukter är väl grundade. 

8   Riksdagen 1983/84. I saml. Nr 10. Bilaga 7

Prop. 1983/84:10

114

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län instämmer hell med utredning­ens förslag om en samlad central marknadsfunklion för hela det svenska fisket och vattenbruket.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län anser i likhet med fiskenämnden i länet alt marknadsföringen behöver förbättras och effektiviseras. Förslaget om marknadsorganisalion tillstyrks. En sådan organisation måste dock ges erforderliga resurser för att bli slagkraftig.

Länsstyrelsen i Västmanlands län ser positivt på styrgruppens förslag lill ulbyggnad av en för vattenbruk och yrkesfiske gemensam organisalion för marknadsföring, försäljning och distribution av fisk och fiskprodukler.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län anför all även om förslaget om "Svenska Fiskbolaget" är intressant torde del i nuläget vara orealistiskt. Länsstyrel­sen anser att del statliga tillskottet som föreslås (34 milj. kronor under en lidsperiod av 3-4 år) med större effekt kunde användas för marknadsfö­ring inom l.ex. Svensk Fisk. Den service i övrigi som naturligtvis är motiverad kan lämnas genom befintliga företag i branschen och admini­strativa myndigheter.

Länsstyrelsen i Norrbottens län delar utredningens uppfattning all av­saknaden av en gemensam organisalion för marknadsföring, försäljning och distribution av fisk och fiskprodukter innebär stora svårigheler för utveckling av vattenbmk. För Norrbottens del gäller dessa svårigheter främst för inlandsfiskel men även kustfisket skulle kunna få väsentligt förbättrade avsättningsmöjligheter. Utbyggnaden av en sådan organisation bör ges hög prioritet.

Utvecklingsfonden i Göteborgs och Bohus län vill när det gäller mark­nadsföring understryka del angelägna i att man blir mer kund- och mark-nadsorienterad och anpassar produkterna till kunderas önskemål. Distri­butionen måste samordnas bättre. "Svenska Fiskbolagel" föreslås bli bildat och påta sig rollen som en samlad central marknadsfunktion för hela del svenska fiskel såväl yrkesfisket som vattenbruket. Närheten till export- och importmarknaderna gör det motiverat med en lokalisering till västkusten.

Svenska kommunförbundet är tveksam lill bildandel av ett slort rikstäc­kande bolag, då intressenterna i de flesta fall kommer att vara utpräglade småföretagare med begränsade möjligheter all verkligen dra nytta av ett stort bolags centraliserade service. En regional samordning i mindre skala bör enligt styrelsen vara verkningsfullare.

Landstingsjörbundet anser det viktigt med en effeklivisering av de olika leden marknadsföring, försäljning och distribution för alt framför allt små och medelstora företag bättre skall komma ul på marknaden.

Sveriges grossisljörbund anför all tanken på en samordning inte är nägon ny företeelse i dessa sammanhang. Vissa uttalanden av styrgruppen pekar mot monopol och inskränkningar i den fria konkurrensen. Såväl från kvalitets- som prissynpunkl är enligl förbundels mening fri konkurrens en

Prop. 1983/84:10

115

förutsättning för all kvalitativ vamdislribulion. Erforderlig kompelens för all driva en sund affärsmässig verksamhet finns redan hos såväl fiskförsälj-ningsföreningar som privata förstahandsmottagare. Enligt förbundets me­ning bör man därför i första hand stödja dessa företag i ansträngningarna att utveckla verksamheten.

Förbundet fömtsätier att styrgruppens förslag på området vattenbrukets ekonomi och marknadsfrågor måsle diskuteras och bearbetas mer i detalj längre fram.

Sveriges industriförbund anför som sin mening att industrins roll under­skattas i rapporten som länkbar avnämare av betydande kvantiteier rå­varor från vallenbruket för vidare förädling. Det är angeläget all möjlighe­terna till produktutveckling på detta område tas lill vara, med syfle alt öka omsättningen av förädlade produkler såväl inom landet som på export­marknaderna. Förbundets starkaste kritik av rapporten gäller orgnisations-formen "Svenska Fiskbolagel" och den funktion detta bolag föreslås få. Förbundel sammanfattar kritiken enligl följande:

-

Prissättningen måste vara fri för att incitament skall finnas till att söka nå de effektivaste produktionsmetoderna. Monopoliserade priser elimi­nerar priskonkurrensen med åtföljande negativa effekier på marknads­mekanismen.

-

En organisation av typen "Svenska Fiskbolaget" kommer att innebära en tungroddhet, som en näring i utveckling inte kan klara av. Svensk fiskodling måste få känna sig fram lill den struktur som passar svenska förhållanden bäst. Det erfordras stor flexibilitet i uppbyggnadsskedet.

-

En pålvungen sammanslagning av vattenbruket med yrkesfisket vore mycket olycklig. Yrkesfiskels problem med jämn kvalitet, garanterade leveranser och överskottsfisk kommer inte alt finnas inom den framlida fiskodlarnäringen. Det finns således inte någon gemensam grund för dessa båda lyper av fiskproduktion.

Lantbrukarnas riksförbund och Sveriges fiskevattenägareförbund av­styrker förslaget om ell särskilt fiskbolag men förelår all en särskild organisationsutredning om vattenbmksprodukternas distributions- och marknadsföring enligt kooperativ modell omgående genomförs. Förbun­den anser att styrgmppen för vattenbruk borde ännu grundligare utreu marknadsfrågorna. Förbundet understryker starkt behovel av samordning beträffande vattenbmksprodukternas marknadsföring, försäljning och dis­tribution men ställer sig dock tveksamma till det av styrgruppen föreslagna "Svenska Fiskbolagel". Förbunden avstyrker styrgruppens förslag i della hänseende och föreslår att en särskild organisationsutredning för vatten­bruket genomförs. I detla organisationsarbete bör de principer vara giltiga som sedan lång tid tillbaka med slor framgång ulvecklals för annan livsme­delsproduktion. Detta innebär en på samverkan mellan producenterna uppbyggd kooperation, vilken även har nära samarbete med statliga myn­digheter. I samarbetet ingår samtidigt hänsynstagande till konsumenternas

Prop. 1983/84:10

116

intressen. Den föreslagna organisationsutredningen bör därför enligt för­bundets uppfatlning ulföras i samarbete mellan fiskets och jordbrukets producentkooperalion, konsumentkooperationen, fiskarnas och fiskodlar­nas saml valtenägarnas organisationer. Förbundel finner därför att ell statligt anslag till en organisationsutredning enligl vad som här skisserats skulle vara väl motiverat. Förbunden understryker också all det är bråd­skande med della organisationsarbete.

Tjänstemännens Centralorganisation anser att även om förslagel om "Svenska Fiskbolaget" är intressant lorde del i nuläget på grund av många samverkande orsaker vara orealistiskt. Det statliga tillskott som föreslås torde med större effekt kunna användas för marknadsföring genom Svensk Fisk.

Sveriges fiskares riksförbund anför alt försäljningen och distributionen av fisk och fiskprodukler idag är myckel spridd och all den dras med ell "bytänkande" bland försäljningsföreningarna som förlamar en vikiig sam­ordning och effektivisering av försäljning och transport. Försök har gjorts för att rätta lill denna situation - skapandet av Swefisk -, men det ringa intresset och den inbördes konkurrensen mellan föreningarna saml andra faktorer medverkade till att första omgången i samordningsförsöken miss­lyckades. Detta har gjort alt tanken på ett nytt bolag med ännu större uppgifter och befogenheter inte ter sig speciellt hoppfylld. Del bästa under nuvarande omständigheter är att låta insikten om den rådande situationen mogna bland berörda föreningar samt aktivt verka för alt "Swefisk-tan-ken" prövas på nytt. I ett eventuellt nytt Swefisk bör även vattenbruket bli involverat.

Sveriges fiskodlareförening anser det nödvändigt att resurser snarast satsas på en rikstäckande marknadsorganisation för odlade produkter, så att man undviker att hamna i den negativa försäljningsstruklur, som yrkes­fiskels många fiskförsäljningsföreningar representerar. Föreningen delar dock inte utredningens uppfattning om en för vattenbruket och yrkesfisket gemensam försäljningsorganisafion. Tiden är inte mogen för ett sådanl samarbete. Istället bör ansträngningar och resurser läggas på den förut nämnda rikstäckande marknadsorganisalionen för odlade produkler och på handelspolitiska ingripanden i syfle att underlätta exporten.

1 detla sammanhang är det också väsentligt alt poänglera vikten av att de resurser som avsätts för en rikstäckande marknadsorganisation också ka­naliseras genom Sveriges fiskodlareförening. Föreningen är idag den enda förekommande intresseorganisationen för fiskodlare i Sverige, men den arbetar med mycket små resurser.

Sveriges fritidsfiskares riksförbund anser all en vikiig del för att en satsning på vattenbruket skall kunna lyckas är alt organisationen för vida­reförädling, försäljning och inte minst marknadsföring förbättras och ut­vecklas. Organisationen bör byggas enligt kooperativ modell med en regio­nal prägel för att i ett senare skede samordnas och bli rikstäckande.

Prop. 1983/84:10

117

Kooperativa förbundet anser det särskilt viktigt att frågan om sättet all distribuera och sälja vattenbrukets produkler blir föremål för särskild utredning. Detta förutsätter all detaljhandeln bereds möjligheler alt med­verka i utredningen eller får tillfälle all på annat sätl framföra sina syn­punkter. Vattenbruk skulle i många fall förmodligen kunna bedrivas i kooperativ form. Detta knyter bl.a. an till tankar om sysselsättning för ungdom i krisdrabbade kommuner i former som beskrivs av den statliga kooperationsulredningen.

4 Tillståndsprövning, vattenplanering och vattenbrukslån

Styrgmppen föreslås alt tillståndsprövningen för att anlägga en odling förenklas i riktning mol ett prövningssyslem. En översiktlig planering av vattenområdenas användning bör genomföras i kommuner där intresset för vattenbmk är slort. Vallenbrukslån och statliga kreditgarantier bör inrät­tas.

Styrgmppens förslag bemöts positivt av remissinstanserna.

Remissinstansernas kommentarer

Sjöfartsverket delar styrgruppens mening i fråga om tillståndspröv­ningen och prövningsförfarandels nuvarande utformning och att anvis­ningar för dess tillämpning i sin helhel bör bli föremål för utvärdering. Vid en sådan utvärdering bör även beaktas frågorna om ulmärkning av vatten-bmksanläggningar och om anmälan till sjöfartsverket om plats för sådan anläggning. Verket delar även styrgmppens uppfattning att länsstyrelsen bör bli huvudansvarig för prövningen. Vid denna prövning bör samråd ske med sjöfartsverket. Mot styrgruppens förslag att kammarkollegiets nuva­rande befogenhet att lämna medgivande såvitt avser allmänt vatten delege­ras till länsstyrelserna har sjöfartsverket intet att erinra. Verket anser att planering av vattenområden kan vara ändamålsenlig. Kommer sådan inventering till stånd bör sjöfarstverkel beredas tillfälle att framföra sina synpunkter på ifrågasatta områdens lämplighet med hänsyn till sjöfar­ten.

Statskontoret biträder förslaget om alt en förenklad tillstånds­prövning för vattenbmk bör utredas. Statskontoret bilräder också för­slaget om planering av vattenområden som innebär att kommu­nerna i samarbete med länsstyrelserna skall inventera vattenområden läm­pade för vattenbmk. Kammarkollegiets prövning av vattenbmk på allmänt vatten bör såsom föreslås också delegeras till länsstyrelserna.

Riksrevisionsverket anför i fråga om inrättande av vattenbrukslån alt det idag ges stöd till fiskodling dels i form av glesbygdsstöd via länssty­relserna, dels i form av fiskeristyrelsens fiskerilån. Det senare fömtsätter att fiskodlingen bedrivs i kombination med yrkesfiske. Del förelagsspeci-

Prop. 1983/84:10

118

fika stödet till yrkesfisket ges nästan uteslutande genom fiskeristyrelsen. Slödel till yrkesfiske resp. fiskodling går således via två olika kanaler och efter olika regler vad gäller t. ex. krav på förelagens lönsamhet. Mot denna bakgmnd vill RRV anföra två synpunkter. För del första all omfattningen av ett särskilt stöd till vattenbruket bör ses i relation till/vägas mot motsva­rande stöd till del yrkesmässiga fisket. För det andra alt stödet lill fiskod­ling i ökad utsträckning bör anpassas till de regler som gäller för det motsvarande stödet lill yrkesfisket. Eventuellt bör övervägas en överfö­ring till fiskerislyrelsen/fiskenämndema. Del avgörande skälet är all före­lagen inom de båda näringarna då skulle bedömas likartal vad gäller lönsamhetskrav, marknad, kalkylering etc.

Fiskeristyrelsen anför i fråga om inrättande av v a 11 e n b r u k s 1 å n att det är logiskt att ett eventuellt stöd till vallenbmksföretag bygger på samma grundprinciper som slödel till yrkesfisket. Stödet bör även handhas av en central instans med möjligheter att överblicka hela den svenska marknaden. De enskilda ärendena bör i första insats beredas av länens fiske- och lantbruksnämnder som yttrar sig till den beslutande myndighe­ten på samma sätt som beträffande stödet lill yrkesfisket.

Styrelsen finner att del statliga finansieringsstödet bör begränsas till lågräntelån, statliga lånegarantier och statsbidrag. Glesbygdsstöd bör re­serveras för nuvarande ändamål och alltså inte komplettera övriga stöd­former lill rationella vallenbmksföretag. Styrelsen finner alt ett statligt stöd för finansiering av rationella anläggningar, under förutsättning att särskilda medel anslås härför, kan inordnas under del allmänt rationalise-ringsstödel till yrkesfisket och därmed handhas av fiskeristyrelsen och dess särskilda sakkunniga i sådana frågor. Rent organisatoriskt kan fiskeri­styrelsen med en mindre resursförstärkning handha sådana stödärenden. 1 samtliga fall samverkar styrelsen härvid med statens jordbmksnämnd och yrkesfiskets organisationer. En ytterligare samverkanspartner i form av en vatlenbmksorganisalion bör tillkomma. Beträffande stödformerna bör vid investeringar i nya anläggningar för odling och beredning en kombination av statsbidrag och lågräntelån kunna ifrågakomma. Vid produktutveckling och investeringar i distributions- och marknadsföringsåtgärder bör i ett utvecklingsskede även lågräntelån kunna medges.

Fiskeristyrelsen tillstyrker förslagen i fråga om tillståndspröv­ningen och planering av vattenområden men vill särskilt påpe­ka all hänsyn måsle las till motstående intressen inom fiskel vid en eventu­ell förändring av prövningsförfarandet. En odlingsanläggning kan innebära svårigheter för fiskets bedrivande och även medföra negativa effekter på de vilda fiskbestånden.

Statens jordbruksnämnd anför i fråga om vallenbrukslån att den har förståelse för all det kan finnas behov av ett statligt investeringsstöd för fiskodling även till andra kategorier än yrkesfiskare. Nämnden har därför ingenting all erinra mot att sådana lånemöjligheter tillskapas. Skulle

Prop. 1983/84:10

119

vatienbrukslän införas kan nämnden emellertid inte tillstyrka att handlägg­ningen av sådana låneärenden skall ske på länsstyrelserna. Ett sådanl förfarande skulle enligl nämndens mening kunna medföra ett alltför slort hänsynslagande till de sysselsättnings- och regionalpoliiiska aspektema på bekostnad av såväl marknadsmässiga som biologiska/tekniska hänsyn. En konsekvent tillämpning av lånebeslämmelserna främjas bäst om besluten i fråga om vattenbrukslånen fattas på central nivå, förslagsvis av fiskeristy­relsen. Nämnden förutsätter även att en samordning kommer till stånd med det stöd i form av fiskerilån för fiskodling som redan i nuläget kan utgå lill yrkesfiskare. Fömtsättningen för ett statligt engagemang överhuvudla­get i uppbyggnaden av en svensk fiskodlingsnäring bör för övrigi vara att en sådan näring kan bedömas bli lönsam på sikt utan statligt stöd. För alt kunna göra en sådan bedömning erfordras dock enligl nämnden dels en grundligare undersökning av marknadsförhållandena än den som redovi­sats i rapporten, dels eti bättre underlag i form av lönsamhetskalkyler för företag av olika slorlek och med olika verksamhetsinriktning.

Statens naturvårdsverk anser att tillståndsprövning av vattenbmk även i fortsäitningen skall följa de intentioner för svenski miljöskyddsar­bete som fastlagts i miljöskyddslagen (ML). Vid naturvårdsverket pågår på uppdrag av regeringen en utredning om såväl det framtida behovet som nuvarande mliner i fråga om prövningen enligt ML av musselodlingar. Beträffande behovet av förprövning av fiskodling pågår diskussioner om möjligheten att undanta vissa former av fiskodling från prövning samt att sälla en nedre gräns för prövningspliktiga anläggningar. Verket avser att lämna förslag till hösten 1983 rörande det framlida behovel av prövning av såväl fisk- som musselodling. Naturvårdsverket delar utredningens upp­fattning att det vore önskvärt med ett prövningssyslem som omfattar prövning enligt såväl fiskeriförordningen som miljöskyddslagen och till­lämpliga delar av naturvårdslagen och sjötrafikförordningen. Länsstyrel­sen bör vara den myndighet som samordnar prövningen. Verket delar styrgmppens uppfattning att det är olämpligt om vattenbmk skulle bli prövningspliktigt enligt både vattenlagen och miljöskyddslagen. Verket har i skilda sammanhang arbetat för alt vattenbmk endast skall vara prövningspliktigt enligt en av dessa lagar. Verket har då förordal miljö­skyddslagen. Enligt verkets uppfattning bör kammarkollegiet även i fram­tiden lämna medgivande till vattenbruk på allmänt vatten. Det är av värde att en central myndighet kan hävda de allmänna intressena. Naturvårds­verket instämmer i utredningens synpunkter beträffande syftet med och behovet av fysisk planering av vattenområden. Verket finner det angeläget at system för vattenplanering utvecklas och att planläggning kommer till stånd där efterfrågan finns eller kan fömtses finnas. En inter­kommunal samordning av planering bör ske. T. ex. bör vattensystem be­handlas i ett sammanhang oberoende av kommungränser.

Prop. 1983/84:10

120

Generallullstyrelsen hälsar med tillfredsställelse förslaget om ett förenk­lat prövningssystem. Möjligen kan man förenkla föreslagen procedur ytleriigare genom att man fastställer en sista anmälningsdag, då ansökning­arna inför kommande odlingssäsong skall ha inkommit till länsstyrelsen. Ärendena behandlas sedan efter vederbörlig remissomgång vid ett och samma beslutssammanlräde, dit de olika intressenterna kallas.

1 fråga om planering av vattenområden fillslyrker styrelsen förslaget om att aktuella kommuner i samråd med länsslyrelsen inventerar vallenområden lämpade för vattenbmk. En sådan inventering utförd på rätt sätl skapar fömtsättningar för att man i den fortsatta planeringen för användningen av olika vallenområden kan undvika att motstående intres­sen kommer i direkl konflikt med varandra.

Arbetsmarknadsstyrelsen anför i fråga om vattenbrukslån all den inte har någol alt erinra mol att åtgärderna för all främja ett ökat vatten­bmk förstärks, men vill i detta sammanhang också peka på angelägenheten av att regionalpolitiskt motiverade stödformer även i fortsättningen får en sådan selekliv inriktning att den avsedda effekten kan uppnås.

Statens planverk upplyser i fråga om planering av vattenområ­de n att en försöksverksamhet med fysisk planering av havsområden har, i enlighet med intentionerna i proposifion 1980/81:183 om den Fortsatta fysiska riksplaneringen, påböijals i de kust- och havsområden där plane­ringsproblemen från rikssynpunkt har bedömts som störst. 1 första hand avses Upplands och Södermanlands kust- och skärgårdsområden, Öre­sund, Göteborgs och Bohusläns skärgård samt skärgården inom Hallands län. I verksamheten deltar för närvarande Strömstads, Landskrona, Käv­linge och Oxelösunds kommuner i samarbete med länsstyrelserna samt flera berörda centrala myndigheter. I försöksverksamheten ingår bl.a. att finna lämpliga former för redovisning av havsområden och avvägningar mellan olika intressen samt all finna praktiska samarbetsformer mellan kommuner, länsstyrelse och berörda sektororgan. Till exempel har man i Strömstads kommun, för alt närmare utreda vilka möjligheter gällande lagsliftning medger, på försök gjort en områdesplan och detaljplan enligt byggnadslagens regler för utnyttjande av ett vattenområde där mussel- och fiskodling sker.

Statens vattenfallsverk instämmer i förslagel att tillståndspröv­ningen kan förenklas och att huvudansvaret bör läggas på en myndighet. Statens veterinärmedicinska anstalt tillstyrker förslaget om plane­ring av vattenområden. SVA tillstyrker vidare en utvärdering och eventuellt omvärdering av nuvarande mliner för tillståndsprövning samt förslagel om inrättande av vallenbrukslån tillgängligt även för andra än yrkesfiskare.

Länsstyrelsen i Kalmar län finner det vara ett myckel bra förslag alt vid tillståndsprövning slå samman länsstyrelsens och fiskeristyrelsens prövningar till ett system med länsslyrelsen som huvudansvarig samt att

Prop. 1983/84:10

121

länsstyrelsen i detta sammanhang får befogenhet att upplåta allmänt vatten för odling. En möjlighet all underlätta tillkomsten av fiskodling vore att helt undanta små fiskodlingar frän prövning och i slällel ersäila den med anmälningsplikt. Styrgruppens förslag alt kommuner med växande intres­se för vattenbmk tillsammans med länsslyrelsen skall genomföra en inven­tering och planering av vattenområden lämpade för vattenbruk är även i detta sammanhang värt att särskilt framhäva. En sådan inventering och planering skulle kunna leda lill alt man överhuvudtaget inte ansöker om all odla i områden där kraftiga intressekonflikter kan uppstå och alt de mer miljöstörande formerna av vattenbruk styrs till platser där miljömäs­siga förutsättningar finns för sådan verksamhei.

Länsstyrelsen i Gollands län anför att tillståndsprövningen bör förenklas även om problemen delvis lorde beslå i bristande kunskaper. De begränsade kunskaperna återverkar i minst två avseenden på hanteringen av miljöskyddsärenden hos länsstyrelsen. Dels har myndigheten svårighe­ter all klara ut huruvida verksamheten uppfyller miljöskyddslagens krav och intentioner, dels uppstår svårigheter för sökanden att för berörda parter (grannar, närboende, andra enskilda intressenter och olika myndig-heier) klargöra miljöeffekterna av den planerade verksamheten. Det bör således noteras all miljöskyddslagen innehåller ett gererellt krav om all de som utövar miljöfarlig verksamhet (dit vattenbmk räknas) också skall känna till och kunna beskriva miljöeffekterna av densamma. En i det närmaste omöjlig uppgift såvida man inte har verkligt goda kunskaper om verksamheten. Av detla följer att en förbättring av kunskaperna genom bl. a. forskning, utveckling och ulbildning är den i särklass mest angelägna åtgärden för all underlätta miljöskyddsprövningen. Samtidigt bör formerna för tillståndsprövningen ses över i syfle att förenkla dessa i riktning mot ett prövningssyslem enligl utredningens förslag. Översiktlig planering av vattenområdenas användning är myckel positivt. Olika omfattande vattenplaneringsaklivileler har genomförts inom Gotlands län. Vidare har olika inventeringar bl. a. avseende förutsättningarna för extensivt vatten­bruk i gotländska vattendrag genomförts inom ramen för länsplaneringen på Golland.

Länsstyrelsen i Malmöhus län tillstyrker statlig medverkan i form av vattenbrukslån och glesbygdsstöd. Länsstyrelsen tillstyrker också de förslag som lämnas beträffande förenkling av tillståndsprövning av anlägg­ningar för vattenbmk. Länsstyrelsen vill dock erinra om att ett pågående utredningsprojekt om planering av vattenområden, där länsstyrelsen och berörda kommuner arbetar med frågor rörande Lundåkrabuklen, visar all bestämmelserna i plan- och byggnadslagstiftningen måste beaktas vid be­handlingen av vattenbmksobjekl.

Förslagen om länsstyrelsens uppgifter rörande inventering och plane­ring av vattenområden liksom övertagande av kammarkollegiets funklion beträffande medgivande till vattenbmk på allmänt vattenområde

Prop. 1983/84:10

122

tillsiyrkes. Inordnande av vattenbruk i den regionalekonomiska och över­siktliga fysiska planeringen kräver insatser från länsstyrelsens sida och länsslyrelsen måste därför ges såväl de befogenheter som de resurser som krävs för alt genomföra detta.

Länsslyrelsen i Göteborgs och Bohus län anför i fråga om tillstånds­prövningen all länsstyrelsen stödjer utredningens principförslag till nytt prövningsförfarande. Dock bör den utvärdering av förfarandel vid musselodling som regeringen gett statens naturvårdsverk i uppdrag att utföra avvaktas. Länsslyrelsen vidhåller dock sin ståndpunkt - som fram­förts till regeringen i skrivelse den 28 juni 1982 - all musselodlingar av normalsloriek bör behandlas enligl 16 § NVL. Självfallet har odlarna alltid möjlighet all frivilligt begära tillståndsprövning. Utredningens förslag om ett särskilt vallenbrukslån är en förutsättning för en snabb expansion av näringen specielll vad gäller fiskodling. Detta lån kombinerat med glesbygdssiöd i vissa områden bör ge förulsäUningar all snabbi uppnå önskvärd produktionsvolym. Eftersom driftskostnaderna för fiskodling är höga och inkomsterna kommer först efter några år krävs att della lån är amorterings- och ränlefrill under minst 2 år. Allernalivi alt räntenivån är låg och räntan kan skjutas upp motsvarande tid. För utvecklings- och pilotprojekt bör del vara möjligt all öka del statliga engagemanget och att avskriva della om projektet misslyckas. Länsslyrelsen bilräder utredning­ens förslag all vallenbmkslånen liksom glebygdsslödel kanaliseras lill länsslyrelsen som vid behov delegerar handläggningen lill utvecklingsfon­den.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län tillstyrker styrgruppens förslag om för­enklad tillståndsprövning. Mindre fiskodlingar som inte är för yrkesmässig odling bör dessutom kunna anläggas ulan tillståndsprövning. Länsstyrelsen vill nu åter framhålla vikten av att en särskild planering av vallenområden kommer lill stånd, särskilt för komplexa vattenom­råden. Med en vattenplanering liknande den som styrgmppen föreslår kan kommuner och länsstyrelse få ett nödvändigt prövningsunderlag. Kon­flikter med andra vattenanknutna verksamheter bör i ett tidigt skede kunna undvikas.

Länsstyrelsen i Värmlands län tillstyrker att handläggningen av val-tenbrukslånen läggs på länsstyrelsen. Vattenbmk är en verksamhet som med fördel kan bedrivas i många glesbygder. Det är då också - enligt länsstyrelsens mening - viktigt all t. ex. tillgången på medel för glesbygds­stöd inte är begränsande för vallenbrukets utbyggnad. Länsstyrelsen till­styrker förslaget om en förenklad tillståndsprövning. Från odlarnas synpunkt måste det vara en klar fördel att prövningen helt sker hos den myndighei som sedermera också skall utöva tillsynen. En viss översyn över vilka verksamheter som skall prövas enligl miljöskyddslagen pågår. Beträffande planering av vallenområden anför länsstyrelsen alt med del snabbi stigande intresset för vattenbruk och det tryck mol olika

Prop. 1983/84:10

123

vallen som detta kommer att leda lill är del enligt länsstyrelsens mening uppenbart att en ökad beredskap rörande vattnens användning och avväg­ning mellan olika motstående intressen bör skapas beträffande vissa val­len.

Länsslyrelsen tillstyrker vidare all kammarkollegiets rätt att medge vattenbruk på allmänt vallen delegeras till länsslyrelsen.

Länsstyrelsen i Västmanlands län vill understryka det väsenlliga i att föreslagen form för planering av vattenområden kommer till stånd och vill erinra om vatlenplaneringsutredningens betänkande (SOU 1980: 39, 40) som behandlar formerna för denna planering. Utredningen föreslär bl. a. att kommuner vid behov skall upprätta s. k. vattenöversikter och där redovisa vattenanvändning, vattenanspråk och målsättning för vattenresursernas användning. Förutsättningar och konsekvenser för olika former av vattenbruk skulle lämpliglvis kunna tas med i en sådan plane­ring.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län anför alt styrgruppens förslag om till­ståndsprövning i verkligheten inte innebär nägon större förenkling även om beslutsfattandet i sin helhel läggs på länsstyrelserna. Angående vallenbrukslån anför länsstyrelsen alt frågan är om inte vattenbruket i likhel med fiskerinäringen i övrigt skall underkastas licenstvång. Licenser skulle då närmast gälla räll lill statligt stöd. Licenser för vattenbruk bör utfärdas om objektet är en rationell verksamhet som fyller ett behov som fiskproducent i förhållande lill marknaden och fiskerinäringen i övrigt.

Länsstyrelsen i Norrbottens län tillstyrker förslagel om inrättandet av ett vallenbrukslån. Ett sådanl lån bör dock begränsas till att gälla odlingar av viss omfattning. Länsstyrelsen understryker vidare angelägen­heten av all tillståndsprövningen förenklas så all det blir endast ett pröv­ningssystem.

Länsstyrelsen i Blekinge län bilräder förslagel om inrättandet av ett speciellt vallenbrukslån. Lånet har regionalpolitisk betydelse och bör därför handläggas av länsstyrelsen i samråd med i första hand fiske­nämnden. De positiva erfarenheterna av glesbygdsstödet, vilket även kan utgå till vattenbmk, bör särskilt uppmärksammas i sammanhanget. Läns­slyrelsen stödjer vidare styrgruppens förslag om en förenklad och samord­nad tillståndsprövning för vattenbruk vilken bör handläggas av läns­styrelsen. Beträffande planering av vallenområden är länsstyrel­sen positiv till kustplaneringen och bedömer att den avsevärt kan underlät­ta vatlenbmksprövningen. Styrgmppens förslag om kommunala invente­ringar av vattenområden lämpade för vattenbmk bör, i avvaktan på meto­der för kustpianering, vara värdefulla för tillståndsgivning och planering. Inventeringarna, vilka även kan gälla inlandsvatten, bör genomföras i samarbete med bl.a. länsslyrelsen och fiskenämnden. Förslagel om dele­gering av kammarkollegiets medgivandefunktion fill länsstyrelsen vad avser etablering av vattenbruk på allmänt vallen fillstyrks.

Prop. 1983/84:10

124

Vattenöverdomslolen, Svea hovrätt anför i fräga om tillstånds­prövning av vattendomstolens handläggning av valtenmål beskrivs i rapporten. Den föreslagna samrådsrutinen kan inte ersätta vattendomsto­lens prövning och ger inte underlag för en bedömning huruvida tillstånd enligt vattenlagen till någon i företaget ingående anläggning krävs eller ej. Myndigheternas rådgivning till valtenbruksförelagel kan aldrig ersätta den byggandes skyldighet alt själv pröva om tillstånd erfordras.

Enligt fiskekommilléns bedömning kommer intresset för odlingsverk-samhel och därmed också behovet av vattenområden för vattenbruk att öka i framliden. För alt så långt del är möjligt undvika framlida konflikter mellan olika intressegrupper är del därför vikligl att få klarlagi var odlings­verksamhet bör kunna bedrivas. En översiktlig planering beträffan­de hur vallenområden skall användas bör därför genomföras på kommunal och regional nivå. Genom en sådan planering skapas dessutom förutsättningar för en enkel och snabb handläggning av tillstånds­ärendena.

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut anför all planering-av vattenområden bör kunna ske inom ramen för en kommunal vat­tenplanering och med slöd från centrala myndigheter. SMHI är berett medverka inom sitt ansvarsområde vid sådana karteringar. Små odlings­företag kan knappast själva bekosta mer ingående vatlenundersökningar som underlag för etablering. Erforderligt bedömningsunderlag måste i så fall tillhandahållas av det allmänna - exempelvis genom den kommunala planeringen. Den kommunala vallenplaneringen bör kunna bli ett vikligl instrument i vattenbrukets utveckling. Goda kunskaper om såväl naturiiga förutsättningar som risker för miljökonsekvenser inom planeringsområdet ökar handlingsfriheten och bör öka utbyggnadsmöjligheterna. Karteringar av vattenförhållandena ger underiag för områdesplanering och etablering. I samband med drift skulle troligen även prognoser över vattentemperatur och isläggning vara av värde. SMHI studerar f.n. sådana prognosmöjlig­heter för Bottenhavet och för insjöar och resultaten hitlills förefaller lo­vande.

Utvecklingsfonden i Göteborgs och Bohus län anför att vallenbruksnä-ringarna är nya och behöver allt stöd. Vi tillämpar idag glesbygdsstöd för att finansiera odlingar i glesbygd. Idén med vattenbrukslån är god. Detla lån bör kunna ha samma utformning som dagens glesbygdsstöd men därutöver ha en väsentligt utökad ram som avser rörelsekapital. Till­ståndsprövningen tar idag allt för lång tid och skapar stor irritation. Prövningsförfarandet måste förenklas fill ett system.

Svenska kommunförbundet fillslyrker att ett specielll vallenbruks­lån inrättas. Ärendehandläggningen bör samordnas med tillståndspröv­ningen på regional nivå. Även möjligheten till samordning med glesbygds-slödel bör övervägas, men de regionalpolitiska syftena får inte styra eta­bleringen av vallenbruk till enbart vissa områden. I frågaom planering

Prop. 1983/84:10

125

av vattenområden då allt fler intressen idag konkurrerar om kustom­rådena anser förbundel alt det är lämpligt alt planmässigt överväganden om vattenområden förs in i kommunernas översiktliga planering. Förbun­det är positivt till förslagel att tillståndsprövningen förenklas.

Lantbrukarnas riksförbund och Sveriges Jiskevattenägareförbund anser att en viktig förutsättning för vattenbrukels utveckling är att enklare sy­stem för tillståndsprövning tillskapas. Styrgruppen uttalar sig för alt en huvudinriktning i ett förenklat förfarande bör vara att låta länsstyrelser­na vara huvudansvariga för prövningen. Med hänsyn lill vad nyss sagts finner förbunden della olämpligt och anser alt frågan bör handläggas vid vattendomstolarna. I så gott som varje ärende måsle prövning ske jämlikt vattenlagens regler, eftersom erforderliga åtgärder oftast utgör ett byggan­de i vatten. En sådan prövning kan inte läggas på administrativ myndighet. Vid ärendets handläggning kan vattendomstolen inhämta yttrande från övriga berörda myndigheter, exempelvis fiskeristyrelsen, naturvårdsver­ket m.fl., och sedan bedöma tillståndsfrågan i dess helhet. 1 fråga om vattenplanering torde en lämplig åtgärd vara att låta den ansvariga myndigheten, alltså enligl förbundens förslag fiskeristyrelsen, studera och fastställa hur en planering bör genomföras. Förbunden finner det självklart att vattenägarnas och valtenbmkarnas organisationer i största möjliga utsträckning skall beredas tillfälle att medverka i della planeringsarbete.

Sveriges fiskares riksförbund instämmer i att förfarandet vid till­ståndsprövningen bör förenklas. Tillståndsgivningen för odling på allmänt vattenområde bör ligga hos kammarkollegiet. 1 det av styrgruppen framtagna förslaget om ett förenklat system för prövning bör fiskets orga­nisationer ingå som remissinstans. I fråga om vattenplanering anser SFR att i samband med framtagandet av det nya systemet för prövning bör den inventering av lämpliga odlingsområden som föreslagits göras. Det är nödvändigt att inventeringen ligger klar innan det nya prövningssystemet tas i bruk så att det finns underlagsmaterial för bedömning av placeringen av odlingsanläggningar.

Sveriges fiskodlareförening vill prioritera inrättandet av ett vatten-brukslån . Likviditetsproblemen är vid sidan av tillståndsgivningen de mest begränsande faktorerna för en ulbyggnad av vattenbruksverksamhe­ten. Föreningen bedömer all när marknaden efterfrågar mera odlad fisk är den svenska tillståndsgivningen alltför tungrodd och långsam för att de svenska odlarna skall få möjlighet att snabbt utöka produktionen och därmed få vara med och konkurrera om marknadsandelarna på världs­marknaden. Genom de åtgärder som föreslås, dvs. översiktlig planering av vattenområdena och en förenklad tillståndsprövning, bordel vara fullt möjligt att öka flexibiliteten i tillståndsgivningen och därmed snabbare kunna möta en ökad efterfrågan med en utbyggd produklion.

Sveriges fritidsfiskares riksförbund anför all för att väga vattenbruket mot andra intressenters krav på vallenmiljön måsle vattenområdes-

Prop. 1983/84:10

126

planer upprättas. Om så sker kan också tillståndsprövningen förenklas och överföras på en myndighei. Vid en framtida planering och tillståndsprövning mäste fiskets intressen ges en större tyngd än vad som nu är fallet.

5    Utökad diagnostisk och rådgivande service vid bl. a. SVA

Styrgruppen föreslår att servicen förstärks och byggs ul. Den framlida fisksjukdomsbekämpningen föreslås bli organiserad enligl en modell med ett centralt sjukdomslaboratorium, central tillsynsmyndighet, rådgivande nämnd och regionala laboratorier.

Förslaget har bemötts positivt och bedömts angeläget av de remissin­stanser som kommenteral förslaget.

Remissinstansernas kommentarer

Statskontoret biträder förslagen om en central karanlänsanläggning och ulbyggnad av SVA. Finansiering av dessa förslag bör klaras genom av­gifter.

Lantbruksstyrelsen tillstyrker förslagel om ökade resurser för sjukdoms­bekämpning vid såväl centrallaboratoriet (SVA) som vid vissa regionalla­boratorier (Svelab). Detla fordrar initialt en utbildningsinsats för i första hand Svelabs veterinärer. Härvid torde främsl diagnostik av bakteriella sjukdomar komma ifråga. Undersökningar avseende virussjukdomar mås­le för fisk- och skaldjur som hittills få ske vid SVA, som är den enda inslitutionen för sådan diagnostik på det velerinära området. Den avsedda utbildningen bör kunna organiseras och genomföras av SVA.

Fiskeristyrelsen tillstyrker med hög prioritet en ulbyggnad av riidgivan-de och diagnostisk verksamhet avseende sjukdomar då basresurserna re­dan för den nuvarande fiskproduklionen är helt otillräckliga. Styrelsen anser all SVA skall vara huvudman för fiskhälsokonirollen. SVA har också enligt sin instruktion ansvar för smittskyddet i landet men med nuvarande personalresurser kan smittskyddsfunklionen endast omfalta fisk. Behovel är emellertid slort även för andra arter som kräftdjur och blöidjur. Fiskeristyrelsen föreslår alt den nuvarande verksamheten vid SVA förstärks med en veterinär och en laboratorieassistent.

Statens veterinärmedicinska anstalt anför att den av utredningen skis­serade förstärkningen för SVA med Ivå tjänster före år 1990 avser täckan­de av behov för diagnostik, rådgivning och fältarbete. Utveckling av mik­robiologiska metoder inom diagnostik och immunoprofylax (vaccination som förebyggande åtgärd mol infektionssjukdomar) är emellertid också synnerligen angelägna arbetsuppgifter. Grundläggande forskning saknas ännu i stor utsträckning på problem som är och sannolikt blir aktuella i vårt land när det gäller fiskarnas sjukdomar. Med SVA:s funktion som utveck-

Prop. 1983/84:10

127

lingslaboratorium för vacciner hos andra djurslag är det naturligt all lokali­sera sådant utvecklingsarbete som gäller också fiskarnas immunoprofylax lill SVA. När det gäller fiskarnas infektionssjukdomar och deras profylax förekommer praktiskt laget ingen forskning någon annanstans inom landet. SVA konstaterar med tillfredsställelse att styrgruppen har insett betydel­sen av att vattenbrukets behov av en fungerande hälso- och sjukvård blir tillgodosett. SVA tillstyrker styrgruppens förslag, men vill samtidigt fram­hålla all ulan ytterligare förstärkningar vad gäller forskning, främst inom det mikrobiologiska områdei, är de föreslagna åtgärderna fortfarande otill­räckliga vid en utveckling av i remisshandlingen skisserad inriktning och omfattning. Del måsle också poängleras all SVA:s insalser på det mikro-biella och profylaktiska områdei tidsmässigt bör ligga före den förväntade expansionen om insatserna skall få optimal effekt.

Länsstyrelsen i Värmlands län delar styrgruppens uppfattning all resur­serna för hälso- och sjukvård i odlingar är otillräckliga. Resurserna vid SVA och vid regionala veterinärmedicinska laboratorier bör därför byggas ul.

Länsstyrelsen i Norrbottens län anser med hänsyn lill riskerna för sprid­ning av fisksjukdomar det vara angeläget alt föreslagen utbyggnad för rådgivande service kommer till stånd.

Laxforskningsinstitutet vill med skärpa framhålla alt expansionen inom fiskodlingsverksamheten under senare år medfört så allvariiga sjukdoms­problem, att del uppdämda resursbehovet inom hälsokonlrollverksamhe-ten omedelbart bör tillgodoses.

Sveriges fiskodlareförening anför att sjukdomsutbrott ulgör en av de största osäkerhetsfaktorerna vid odling av vattenlevande organismer och ofta kräver snabba insatser av fisksjukdomskunnig personal. Föreningen vill därför starkt poänglera behovet av de åtgärder som utredningen före­slår inom detta område.

6   Tvärvetenskaplig institution

Styrgmppen föreslår att en tvärvetenskaplig institution för vattenbruk (TVV) inrättas. Styrgruppen bedömer att en forskning inom vattenbrukets problemområden är nödvändig för att utveckla vatlenbruksnäringen.

De flesta remissinstanserna avstyrker inrättandet av en tvärvetenskaplig institution och rekommenderar att ökad forskning i stället bör ske vid befintliga institutioner.

Remissinstansernas kommentarer

Statskontoret tilstyrker inte förslaget om TVV. För närvarande bedrivs forskning kring odling vid de platser där förutsättningarna är bäst även om del på vissa punkter är i liten omfattning. Problemet synes inte vara

Prop. 1983/84: 10

128

avsaknaden av lokaliteter för forskningen utan snarare vara av samord-ningskaraklär mellan de olika forskningsprojekten. Della löses säkerligen bättre genom att inrätta ell huvudprogram med ingående delprogram för olika odlingsinriktningar (lax, musslor, ål, elc). Ansvaret för huvudpro­grammet bör läggas på l.ex. DSH medan ansvar för delprogrammen kan läggas på de organ som bedriver forskningen. Huvuddelen av medlen för TVV:s drift bör sällas in i projekt. Storleken av dessa medel bör övervägas i samband med övervägandena rörande DSH:s havsresursprogram.

Riksrevisionsverket anför alt på forsknings- och laboraloriesiidan har fiskeristyrelsen redan en organisalion. Viktiga delar av vattenbruket faller under styrelsens ansvar. Om statsmakterna skulle finna skäl för en sats­ning på forskning med inriktning på vattenbruk bör man, enligt RRV:s mening, i första hand överväga att destinera resurserna till den organisatio­nen.

Universitets- och högskoleämbetet anför att det vid ett flertal institutio­ner inom högskolan redan försiggår en omfattande forskning inom många områden med anknytning lill vattenbruk. En samordning kan behövas och ett sätl att åstadkomma en sådan är alt inrätta TVV enligl utredningens mönster. De medel som satsas för att förbättra forskningen inom vatlen­bruksområdei bör dock i första hand användas för all förstärka kompeten­sen vid de institutioner där forskningen redan startat eller bygga upp kompetens inom viktiga nya områden. En evenluell TVV bör därför få en relativt liten administrativ överbyggnad och huvuddelen av begärda medel gå till ovan angiven verksamhei. UHÄ delar helt utredningens uppfattning att TVV måste anslutas till någon befintlig högskoleinstitution.

Stockholms universitet vill framhålla de speciella förutsättningar som finns vid universitetet för alt dit förlägga en tvärvetenskaplig institu­tion för vattenbruk. Kompelens inom områdei finns framför allt vid Askö­laboratoriet, genetiska institutionen och zoologiska institutionen. Dessut­om finns lillgång lill Askölaboraloriels fältslation i Trosa skärgård och Tjärnölaboratoriet i norra Bohuslän. Tjärnölaboratoriel drivs av Stock­holms universitet tillsammans med Göteborgs universitet. Zoologiska in­stitutionen vill understryka vikten av tvärvetenskaplig forskning där en omfatlande grundforskning är eit absolut krav inom områdei valtenbmk varför ell universitet är enda tänkbara huvudman. Den skisserade institu­tionen torde fylla de krav på forsknings- och utvecklingsarbete som måsle ställas. Institutionen vill peka på den breda kompetens som finns inom Stockholms universitet och finner det självklart all Stockholms universitet blir huvudman för en sådan inslitulion. Genetiska institutionen vill idag inte tillstyrka inrättandet av en speciell institution för forskning kring vattenbruksfrågor. Ett av huvudskälen är alt styrgruppen inte analyserat orsakerna till den ofta låga kvaliteten på den hittillsvarande forskningen. Del är inte säkert att del är brist på medel som är huvudorsaken, om det nu över huvud taget föreligger en sådan brist. En internationell utvärdering

Prop. 1983/84:10

129

genom NFR:s försorg av den forskning som under senare år bedrivits inom områdei borde absolut göras innan man satsar ytterligare ekonomiska resurser.

Uppsala universitet anser att det föreslagna tvärvetenskapliga institutet bör på ell målinriktat sätl kunna främja ulvecklingen av svenskt vattenbruk. För att angripa alla de problem som behöver belysas kan det emellertid ej räcka till, och det är tillfredsställande att utredningen föreslår ett samarbete med universitetsanknutna institutioner, där för ändamålel nödvändig grundforskning bör bedrivas. Det bör understrykas att organi­sationen bör vara sådan all ett snävt inslilutionslänkande undviks.

Matematisk-naturvetenskapliga fakultetsnämnden vid Lunds uni­versitet anser att en tvärvetenskaplig institution av beskriven modell är en av förutsättningarna för att vattenbruket i Sverige skall kunna utvecklas efter sunda linjer. Verksamheten hämmas nu av brist på fakta och avsak­nad av samordning. Det måste dock understrykas alt den föreslagna insti­tutionen redan från början måsle få en sådan inriktning alt intimt samarbe­te med existerande institutioner där grundforskning bedrivs blir möjlig.

Umeå universitet anser att inrättandet av en tvärvetenskaplig insti­tution för vattenbruk bör skjutas på framtiden.

Lantbruksstyrelsen delar utredningens uppfattning alt forskning och ut­vecklingsarbete är ett viktigt fäll för att en satsning på ett framtida vatten­bruk skall ge optimal utdelning. Det kan sannolikt vara rationellt all samordna verksamheten i en enhetlig institution. Om del bedöms möjligt att tillskapa en sådan är det styrelsens uppfatlning alt den bör kunna knytas till lantbmksuniversitetel. Här finns redan idag expertis inom olika områden.

Fiskeristyrelsen finner det inte ekonomiskt motiverat att bygga upp den föreslagna instiiutionen. Verksamheten bör istället byggas upp kring redan existerande forskningsgmpper och genomföras vid befintliga och redan planerade försöksstationer.

Statens naturvårdsverk anför att föreslagen tvärvetenskaplig inslitulion totalt skall omfatta 78 tjänster. Som jämförelse kan nämnas alt fiskeristy­relsen idag förfogar över ca 40 tjänster för motsvarande arbetsuppgifter vilka skall täcka yrkesfisket, fritidsfisket och fiskevårdens behov. Natur­vårdsverket anser att en sådan institution inte bör inrättas. Verket anser att forskningsinsatser behövs inom vissa områden och då främst renings­teknik, avel och odlingsteknik. Erforderlig forskning och teknikutveckling bör ske genom ökat stöd lill befintliga institutioner vid l.ex. fiskeri­styrelsen och lantbruksuniversitetet och genom ökade resurser till STU och naturvårdsverket.

Statens valtenfallsverk anför att den föreslagna tvärvetenskapliga insti­tutionen har fått en låg prioritet av styrgruppen. Vattenfall anser della riktigt. TVV bör växa fram ur de problem och önskemål som uppslår inom

9    Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 10. Bilaga 7

Prop. 1983/84:10

130

näringen. Därigenom skulle också möjlighet ges lill att anpassa verksamhe­ten så alt den i viss utsträckning ekonomiskt kan bäras av själva näringen. Styrelsen för teknisk utveckling har svårt att närmare bedöma relevan­sen i del omfattande förslaget om att inrätta en tvärvetenskaplig institution för vallenbruket, men noterar att förslaget innebär mycket stora ekono­miska bindningar vars effekter inte närmare analyserats. Innan sluUig ställning tas till en tvärvetenskaplig institution anser STU att ett mer begränsat engagemang bör övervägas som innebär alt ulredningssekreta-rialel (styrgmppen) vidmakthålls i syfle att kontinuerligt följa ulvecklingen inom områdei.

Sveriges lantbruksuniversitet anför alt en slor del av den FoU-verksam­het som berör området konsumlionsodling kan och bör förläggas till SLU. Del främsta motivet för della är att vid SLU redan finns en god kompetens inom ell antal forskningsområden som är av stor betydelse för valten-bmksseklom. SLU tillstyrker därför all den föreslagna tvärvetenskapliga institutionen eller eventuellt en avdelning för vattenbruk förläggs lill SLU, dock endast under förutsättning av att tillräckliga resurser anvisas för denna nya uppgift. SLU bedömer dock styrgruppens förslag som hell orealistiskt, dels beroende på att satsningen kräver mycket stora ekono­miska resurser, dels därför att kompetensuppbyggnaden lar en ganska lång lid. Eftersom del redan finns viss kompetens inom de aktuella områdena vid SLU bör del vara möjligt att bygga ut ett minimialternativ lill en väsentligt lägre kostnad. Minimialternativet förutsätter alt en effektiv sam­ordning kan etableras med kraftindustrins och fiskeristyrelsens verksam­het inom della område.

Statens veterinärmedicinska anstalt delar styrgruppens uppfattning all ökade insalser inom forskning och utveckling är väl motiverade. Det kan möjligen av praktiska skäl vara lämpligt all samla så mycket som möjligt av den forskning rörande vattenbruk som bedrivs inom landet till en admini­strativt och i möjligaste mån också lokalmässigt sammanhållen enhet. För alt väl fungerande forskargmpper skall kunna etableras fordras dock san­nolikt inte enbart alt specialister som representerar olika fackområden sammanförs i en administrativ enhet rubricerad TVV. Tvärvetenskapen utvecklas troligen bäst i en miljö där vaije fackman också - vid sidan av de tvärvetenskapliga kontakterna - har möjlighet att bibehålla och utveckla sin specialistkunskap genom regelbunden nära kontakt med fackmän inom samma specialitet. Etableringen av en tvärvetenskaplig institution för vat­tenbruk inom Sveriges lantbruksuniversitet, vilket underhand har fram­kommit som en tänkbar möjlighet, skulle kunna innebära sådana förutsätt­ningar för åtminstone genetiker, näringsfysiologer, ekonomer, patologer, bakteriologer, virologer, immunologer m.fl., som kan tänkas syssla med forskning inom vattenbrukets område. SVA:s forskning inom fisksjuk-domsområdel kan då på ett naturligt sätt komma in i detla forskningsar­bete.

Prop. 1983/84:10

131

Skogs- och jordbrukets forskningsråd har tidigare tillstyrkt utbyggnad av en central tvärvetenskaplig instilufion. När man beaktar de i rapporten uppskattade kostnaderna för en sådan institution inställer sig en viss tvek­samhet. Det bästa, snabbaste och mest ekonomiska sättet att nå en bred tvärvetenskaplig aktivitet av tillräcklig styrka lorde vara alt stimulera forskning vid redan befintliga institutioner som har de gmndvetenskapliga förutsättningarna och upprätta en styrgrupp för de sammanhållande funk­tionerna. Viss kompetens inom flera forskningsområden som är av stor betydelse för valtenbmkssektorn finns redan vid t. ex. Sveriges lantbmks-universitet och Uppsala universitet. Till Sveriges lantbmksuniversitet bör en stor del av den FoU-verksamhet som berör konsumtionsodling kunna förläggas. Vid detla universitet finns redan ett antal enheter som på sikt kan utgöra lämplig bas för en successiv uppbyggnad av en tvärvetenskaplig institution. Genom alt till en böljan förlägga forskningen fill existerande universitetsinstitutioner ges dessutom möjligheter till forskaranknytning, större flexibilitet, större idérikedom och bättre utnyttjande av befintliga resurser och detta till en sannolikt väsentligt lägre kostnad. Rådet anför vidare att den av utredningen föreslagna forskningsvolymen i varje fall inte är överskattad.

Enligl SJFR:s mening är det uppenbart att forskning och utveckling behövs för alt tillskapa en professionell näringsgren av detta slag.

Länsstyrelsen i Kalmar län anför att den tvärvetenskapliga instiiutionen för vattenbruk som föreslås inrättas även bör bedriva forskning om mil­jöeffekter och bättre teknik för att minska negativa miljöeffekter av vatten­bruk.

Länsstyrelsen i Gollands län anför all inrättande av en tvärvetenskaplig institution för vattenbmk är av den största betydelse.

Länsstyrelsen i Malmöhus län har ingen erinran mol förslaget om forsk­ning inom vattenbruksområdet.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län anser att frågan om en tvärve­tenskaplig institution för vattenbruk bör utredas vidare bl.a. med hänsyn till den stora kostnaden.

Länsstyrelsen i Värmlands län tillstyrker att satsningen på vattenbruk görs långsiktig och bred. Detta fömtsätter att det parallellt med utbyggnad av odlingen också satsas på forskning och utbildning på en nivå där Sverige - inom de problemområden som är relevanta för Sveriges del - kan hävda sig gentemot utlandet. Detta är enligt länsstyrelsens mening en förutsätt­ning för att vattenbmket på sikt skall kunna bedrivas lönsamt. Mol bak­grund härav tillstyrker länsstyrelsen att den tvärvetenskapliga institutio­nen för valtenbmk inrättas.

Länsstyrelsen i Norrbottens län föreslår att istället för att inrätta den föreslagna forskningsinstitutionen vaitenbmksfrågorna delegeras till redan befintliga laboratorier och försöksanläggningar under fiskeriverkets led­ning.

Prop. 1983/84:10

132

Länsstyrelsen i Blekinge län delar styrgruppens uppfattning om behovet av en tvärvetenskaplig forskningsinstitution för utveckling av vattenbru­ket. Forskningsinsfitulionens organisatoriska förutsättningar och möjlig­heterna att tillskapa resurser, exempelvis genom tillvaratagande av befint­liga resurser vid olika myndigheter, bör utredas närmare.

Naturvetenskapliga forskningsrådet delar utredningens synpunkter på nödvändigheten av att koordinera och sammanhålla forskningen tvärve­tenskapligt. Däremot är det tveksamt om de bästa resultaten av en satsning på vattenbruksforskning erhålles genom att tillskapa en ny institution.

Institutet för vatten- och luflvårdsforskning anser all stora investeringar för inrättandet av ett tvärvetenskapligt institut för vattenbmk knappast är motiverat i dagens läge. En satsning bör istället ske på redan existerande insfitutioner. Arbete inom forskning och utveckling bör dock stimuleras och anslagen höjas kraftigt. På lång sikt är dock inrättandet av ett "Institut för vattenbmk" en attraktiv handlingslinje.

Svenska kommunförbundet stöder förslaget till ökade insatser för forsk­ning och utbildning.

Enligl Lantbrukarnas riksförbund och Sveriges fiskevattenägareförbund har styrgmppen feldimensioneral behovel av forskning på vattenbrukets område. Förbunden avstyrker därför styrgruppens förslag om en tvärve­tenskaplig forskningsinstitution för valtenbmk. De ökade satsningar på forskning som befinnes erforderliga bör istället fördelas på redan befintliga forskningsorgan.

Centralorganisationen SACO/SR anför alt tvärvetenskapliga projekt där ett problem får sin belysning från olika håll bör kunna förekomma i ökad utsträckning. Vattenbruket är ett sådant område.

Laxforskningsinstitutet är icke berett all tillstyrka förslaget om inrättan­det av en tvärvetenskaplig institution. Skälen härför är framför allt föl­jande: Alternativa lösningar för att täcka forskningsbehovet har inte re­dovisats. Det är tveksamt om vatlenbruksnäringen inom överskiidlig tid kommer att expandera så kraftigt att den motiverar de höga kostnader som den föreslagna inslitutionen medför. Den investeringsmässigt stora kostna­den "låser" möjigheterna lill en mera mofiverad, stegvis uppbyggnad av FOU-verksamheten, anpassad till näringens intressen och utvecklingsme­toder. Laxforskningsinstilutet föreslår därför all del i första hand utreds om behovet av forskning och försöksverksamhet kan täckas genom all befintliga branschforskningsinslitul, institutioner, laboratorier och för­söksstationer med vattenbmksverksamhel ges resursförstärkningar och kontinuitetsgarantier inom sina respektive kompetensområden. Insliluiet vill för sin del i detta sammanhang understryka, all del inom institutets organisationsram redan finns laboratorier och tråghallar specialutrustade för forskning och försöksverksamhet inom fisksjukdomsområdet samt en 20-årig ertarenhel av fiskpalologisk verksamhet. Ansvaret för samordning­en av FOU-verksamheten bör åläggas förvaltningsmyndigheten. Fiskeri-

Prop. 1983/84:10

133

styrelsens forskningsnämnd föreslås få ökat inflytande och utökning med ytterligare ledamöter från forskningssektorn. Den forskningsverksamhet som bedrives kan då ingående diskuteras i denna nämnd för all en klarare bild av prioriteringar och vidgade forskningsinsatser skall kunna komma fram. Forskningsnämnden lorde även kunna upprätthålla de väsentliga internationella vetenskapliga förbindelserna.

Sveriges fiskares riksförbund rekommenderar all arbetsuppgifterna in­lemmas i de redan befintliga myndigheterna.

Sveriges fiskodlareförening anser all en utbyggd forsknings- och för­söksverksamhet är nödvändig för all effektiviteten i produktionen skall kunna hållas på en hög nivå. Föreningen anser dock all den föreslagna satsningen är alltför kraftig och orealistisk. Med tanke på att Sverige lill mycket stor del saknar kompetenta forskare inom vattenbmksområdet är riskerna för ett dåligt utbyte på en så stor satsning uppenbara. Utredningen har i sina rapporter inte tillräckligt klargjort vad som är konsumtionsfisk­odling och vad som är fiskevårdande åtgärder.

Sveriges fritidsfiskares riksförbund anför att utveckling av en ny veten­skaplig institution för vattenbruket ter sig både obehövligt och orealistiskt. Det är för förbundet viktigt att i delta sammanhang påpeka att forskningen även framgent måste inriktas på våra vilda stammar och arter saml på naturliga biotoper.

7   Stöd till bl. a. internationell och nationell forskarutbildning

Styrgmppen anför att det är angeläget all forskningskompetens inom vattenbruket kan hämtas lill Sverige och föreslår ökat stöd till internatio­nell och nationell forskningsulbildning samt lill gmndutbildning vid univer­sitetet. Utbildningen av fiskerikonsulenler på fiskevårdslinjen behöver kompletteras med vattenbmkskunskap.

Majoriteten av remissinstanserna tillstyrker ökad ulbildning.

Remissinstansernas kommentarer

Universitets- och högskoleämbetet tillstyrker i princip beträffande ut­bildningen på gmndutbildningsnivån inom högskolan att en högst ettårig utbildning inrättas. Hur utbildningen formellt skall inplaceras i högskolans regelsystem (inom en linje, egen påbyggnadslinje, enstaka kurs etc) bör närmare utredas. I varje fall bör basen för utbildningen vara något bredare än enbart genomgången fiskevårdslinje vid universitetet i Göteborg. Även vissa inriktningar inom t. ex. biologlinjen borde kunna ge behörighet.

Zoologiska institutionen vid Stockholms universitet anför att undervisningen inom vattenbmket bör bedrivas inom olika nivåer som framförts av styrgruppen. Stockholms universitet har goda möjligheter att anordna en grundulbildningskurs på ett år inom vattenbruk. Kursen skulle

Prop. 1983/84:10

134

kunna bli en fortsättning på fiskerikonsulenternas 2-åriga utbildning men också vara viktig för personer som enbart vill ha denna ulbildning. Högre ulbildning kan också fortsättningsvis förläggas dels vid olika instilulioner, dels vid den tänkla tvärvetenskapliga institutionen.

Uppsala universitet vill stödja den internationella anknytning som föreslås vad gäller internafionell referensgmpp, internationella stipendier och ulbildning för personer från biståndsländer. Del bör vara ekonomiskt fördelaktigt att i viss omfattning knyta utländsk expertis till pågående och planerade projekt, för vilket ändamål dock inga resurser föreslås i utred­ningen. Inte minst bör ett internordiskt samarbete främjas i detta samman­hang.

Lunds universitet anför att den nuvarande fiskevårdslinjen, för­lagd lill Göteborg, f. n. saknar anknytning till prakfisk fiskodling. Fakul­ieisnämnden instämmer i förslaget alt denna linje bör utökas med ytterliga­re ett år, under vilket studierna huvudsakligen inriktas på vattenbmk. Det förutsattes därvid att verksamheten detla extra år upplägges i samråd med den blivande vallenbruksinstitutionen.

Göteborgs universitet delar styrgmppens synpunkter när det gäller utbildningens mål och ulformning. Det är viktigt att utbildningen redan från starten följs upp på skilda nivåer. I initialskedet är en bred utbildning och rådgivning i form av korta kuser av största betydelse. Även på universitetsnivå bör utbildningen få en så praktisk inriktning som möj­ligt. Tillräckligt med medel måste avsättas för att möjliggöra längre peri­oder med tillämpade studier i fält. Även studerande från biologlinjen bör ha möjlighet att kunna bli antagna lill den ettåriga kursen i vattenbruk. Utbildningen bör alltså inte vara förbehållen studerande på fiskevårdslin­jen. Forskning, utbildning och praktisk odlingsverksamhel bör integreras så långt möjligt för att en miljö skall kunna skapas där de studerande på ett allsidigt sätt möter vattenbmkets problem.

Umeå universitet anför att resurser bör ges till universitet och högskolor för intensifierad forskning och långsiktig kunskapsuppbyggnad.

Lantbruksstyrelsen stöder förslaget om särskild orienteringskurs i fisk­hälsovård omfattande cirka 5 poäng. Den bör kunna förläggas till lant­bmksuniversitetel.

Del kan i framtiden förväntas att veterinärer kan komma i kontakt med fisksjukdomsproblematiken i större utsträckning än hittills. Det torde dock inte inrymmas någon utbildning härvidlag i gällande studieplan för veteri-näriinjen vid lantbmksuniversitetel. Enligt styrelsens mening kunde det dock vara av värde om de blivande veterinärerna kunde under sin utbild­ning få en introduktion i ämnet fisksjukdomar.

Fiskeristyrelsen anser alt den gymnasiala utbildningen måste anpassas lill behovet och förordar att ulbildning av den modell som bedrivs vid Statens skola för vuxna i Härnösand i ett första skede måsle byggas ut. Många personer har fått tillstånd att odla matfisk och flera har tyvärr ingen

Prop. 1983/84:10

135

ulbildning eller erfarenhet av en sådan verksamhei. Styrelsen anser del därför angeläget att man i första hand satsar på en vuxenutbildning. Vid Göteborgs universitet finns en 2-årig fiskevårdslinje med ca 16 elever. Utbildningen avser alt i första hand täcka behovel för fiskeriadministra­lionen. Del är angeläget att det dessutom anordnas kompletterande utbild­ning i bl.a. fiskodling. Detta behov kan sannolikt tillgodoses genom sär­skilda kurser vid universitet och högskolor eller påbyggnad med ell tredje år på fiskevårdslinjen.

Statens naturvårdsverk finner det positivt om vattenbruket och dess miljöfrågor uppmärksammas i skolundervisningen och vid fiskerikonsu-lentulbildningen. Verket finner inte att behov av särskilda gymnasier före­ligger för närvarande. Behov av utbildning av många som startat odling föreligger. Verkei anser det därför angeläget med ökad vuxenutbildning i den form som bedrivs i Härnösand vid statens skola för vuxna. Även rådgivningen fill odlarna torde behöva förslärkas.

Statens vattenfallsverk anför att utbildningens tyngdpunkt inom vatten­bruket torde ligga på den mellannivå som för närvarande beslår av en 2-årig fiskevårdslinje föriagd till Göteborg. Vattenfall anser att utbildningen med fördel skulle kunna uppdelas på en administrativ linje och en mer odlingsinriklad, innefattande en förstärkt patologiutbildning efter en ge­mensam inledande gmndkurs. Den praktiska delen bör i förhållande till dagens omfattning utökas.

Sveriges lantbruksuniversitet anför att behovet av utbildning inom vat­tenbmk idag är slort på alla nivåer. Behovet kommer att öka i takt med alt vattenbmket och vatlenbmksforskningen byggs ut. Samtidigt är utbudet av kurser inom detta område myckel bristfälligt. En av de få utbildnings­möjligheter som erbjuds är den fiskodlingskurs för högskolestuderande (3 poäng) som årligen ges av Projektgruppen för fiskproduktion vid institutio­nen för husdjursförädling och sjukdomsgenetik. Kursen har gått årligen sedan 1975 och antalet deltagare per år uppgår lill 10-15 st. Kursen omfattar i stort sett alla moment från anatomi fill ekonomi. Merparten av föreläsningarna och övningarna ges av Projektgmppen för fiskproduktion men också av experter från bl.a. inslitutionen för ekonomi och statistik, SLU, fisksjukdomsavdelningen vid SVA och zoologiska insfitutionen vid Stockholms universitet.

Statens veterinärmedicinska anstalt anser att utbildning på olika nivåer är nödvändig för att få en tillfredsställande rekrytering av personal till olika uppgifter inom vattenbmksnäringen.

Lantbrukarnas riksförbund och Sveriges fiskevattenägareförbund un­derstryker behovet av att ökat intresse ägnas åt utbildningen i vattenbmk såväl i fråga om den naturliga produkfionen som odlingsverksamheten och att rådgivningen och informationen på detta område utökas. Såväl förbätt­rad ulbildning som ökad rådgivning och information bör organiseras inom ramen för redan befintliga organ och myndigheter, i första hand fiskeristy­relsen.

Prop. 1983/84:10

136

Tjänstemännens centralorganisation delar styrgmppens uppfattning att utbildningen av fiskerikonsulenler bör utökas med ett år. Huruvida det tredje året hell skall ägnas åt vattenbruk kan ifrågasättas då kunskaper som också har samband med vattenbruk behöver fördjupas.

Centralorganisationen SACO/SR vill kraftigt understryka att fast or­ganiserat samarbete med etablerade institutioner är den väg som i första hand bör väljas för att åstadkomma forskningsanknytning av "nya" utbild­ningar.

Sveriges fiskodlareförening stödjer utredningens förslag om forskarut­bildning och grundutbildning vid universitet. 1 förslagel saknas dock ul­bildning för de blivande odlarna. Denna bil är nog så vikiig om vattenbm­ket skall kunna expandera snabbi ulan alltför många misslag. Sveriges fiskodlareförening föreslår all denna punkt utökas med resurser för utbild­ning i praktisk fiskodling.

8    Handelspolitiska ingripanden

Styrgmppen föreslår en omprövning av möjligheterna till handelspolitis­ka ingripanden och anför all en bättre balans bör skapas mellan importerad och exporterad fisk och fiskprodukler.

Flera instanser som kommenterar förslagel pekar på svårigheter och negativa konsekvenser som handelspolitiska ingripanden medför.

Remissinstansernas kommentarer

Statens jordbruksnämnd anför att del självfallet är önskvärt all minska handelsbalansunderskotlel men alt det inte är realisfiskt alt sä skulle kunna ske i någon större utsträckning enbart genom en kraftig satsning på ett svenski vattenbmk.

Däremot förefaller det inte osannolikt att ett svenskt valtenbmk skulle kunna leda till minskad import ifråga om vissa fiskslag, främst olika slag av laxfiskar. De tunga posterna i importen av fisk och fiskprodukter utgörs av frysta filéer (inkl. panerade dylika), räkprodukter och fiskmjöl. År 1982 uppgick import värdet för dessa produkter till över 900 milj. kr., vilket motsvarar ca 55% av totala importvärdet av fisk och fiskprodukter. Här nämnda import lorde knappast påverkas av fiskodlingsverksamhel. Den i rapporten bristande preciseringen av vad handelspolitiska åtgärder innebär gör det svårt för nämnden att närmare kommentera de tänkta åtgiirderna. Nämnden vill dock erinra om de bindningar av gränsskyddet som Sverige gjort i olika sammanhang. När del gäller GATT har Sverige bundit tullarna för ett slort anlal varuslag under vissa tulllaxenummer. Här finns dock möjligheler lill omförhandlingar, vilka emellertid fömtsätter kompensation till berörda exportländer för bmtna lullbindningar. Erfarenhetsmässigt har del visat sig utomordentligt svårt att få fram kompensationsobjekt. Enligl

Prop. 1983/84:10

137

EFTA-konventionen utgör frysta fiskfiléer under 03.01 saml fisk- och skaldjurskonserver under 16.04 och 16.05 frihandelsvaror. Även beträffan­de övriga fiskvaror, vilka upptagils i konventionens annex E, är den handelspolitiska friheten begränsad. Gentemot EG har Sverige genom skriftväxling i samband med tillkomsten av frihandelsavtalet med EG ensidigt suspenderat tullen för frysta fiskfiléer ävensom för fisk- och skal­djurskonserver.

Kommerskollegium anför att den import som skulle drabbas av evenlu­ella svenska åtgärder bl. a. kommer från Kanada/USA och frän Danmark. Det är knappast möjligt all utan krav på konsultationer och motpresta­tioner skärpa importskyddel för fisk. De handelspolitiska återverkningarna kan naturiigtvis variera beroende på vilken handel och vilka internationella åtaganden som berörs. Mol EFTA-länderna finns, som framgår i delrap­porten, ett särskilt åtagande alt inte införa eller skärpa gränsskydd för de fiskvaror som ligger utanför EFTA-konventionen. Något så långtgående åtagande mot t. ex. Kanada och USA har Sverige däremot inte gjort.

Beträffande EG:s silltullar och de ensidiga svenska tullmedgivandena till EG för vissa fiskprodukler får kollegiet hänvisa lill all frågan f. n. är föremål för konsullalioner mellan Sverige och EG. Utgångspunkten bör sålunda vara att vatlenbruksnäringarna skall kunna utveckla internationell konkurrenskraft ulan handelspolitiska ingripanden eller offentliga stödål-gärder. De ålgärder som ändå kan behöva vidtagas bör vara förenliga med vårl lands handelspoliliska ålaganden.

Sveriges grossistförbund menar all man från svensk sida bör vara ytter­ligt försiktig med att vidta handelspoliliska åtgärder, då Sverige samtidigt är myckel beroende av sin egen export av fiskprodukter. Vidare är det tveksamt om handelspolitiska åtgärder i form av t. ex. tullar skulle väsent­ligt förbättra vår handelsbalans, då många av de produkter vi importerar dels behövs för alt hålla svensk industri igång, dels består av produkter som ej kan produceras i Sverige.

Landsorganisationen i Sverige konstaterar all ullalandet av styrgmppen är allmänt och alt LO inte har anledning all invända mol ett så allmänt uttalande, men LO fömtsätter att tillfälle ges, före beslul, för organisatio­nen att lägga fram åsikter om utformningen av lull/införselavgifts- och importlicensregler i ett skede då omfattningen och inriktningen av en större satsning på valtenbmk kan tas för givet.

Sveriges fiskares riksförbund understryker rapportens uppfattning att regeringen bör ompröva möjligheterna till handelspolitiska ingripanden med avseenden på fisk för att därigenom ge svensk fiskproduktion ett bättre utgångsläge.

Prop. 1983/84:10

138

Sammanställning av remissyttranden över statskontorets rapport (1982:34) Havsforskningens resurser och organi­sation förslag till effektivisering inom delar av området

Under utredningsarbetet har statskontoret sänt ul rapportförslag för samråd till vissa berörda myndigheter och organisationer av vilka följande inkommit med yttrande, som bifogats den slutliga rapporten: marinstaben (MS), försvarets forskningsanstalt (FOA), sjöfartsverket, Sveriges meteo­rologiska och hydrologiska institut (SMHI), naturhistoriska riksmuseet, universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) - som bifogar yttranden från Askölaboratoriet, zoologiska institutionen vid Stockholms universitet, Uppsala universitet, avdelningen för marin botanik vid Lunds universitet, fakultetsnämnden vid matematisk-naturvetenskapliga fakulteten vid Göte-b

Efter remiss från industridepartementet har yttranden över den slutliga rapporten avgells av överbefälhavaren (ÖB), försvarets materielverk (FMV), sjöfartsverket, riksrevisionsverket (RRV), fiskeristyrelsen, statens planverk, Sveriges geologiska undersökning (SGU), fonden för industriellt utvecklingsarbete, statens delegation för rymdverksamhet (DFR), NFR, utvecklingsfonderna i Stockholms och Blekinge län, länsstyrelsen i Stock­holms län, länsstyrelsen i Uppsala län - som bifogar yttrande från fiske­nämnden i Uppsala län , länsstyrelsen i Södermanlands län, länsstyrel­sen i Östergötlands län, länsstyrelsen i Kalmar län - som bifogar yllrande från fiskenämnden i Kalmar län , länsstyrelsen I Gotlands län som bifogar yttranden från Askölaboratoriet, Gotlands kommun, fiskenämnden i Gotlands län, Gotlands fiskareförbund och fritidsfiskarna Gotlandsdi­striktet -, länsstyrelsen i Blekinge län - som bifogar yttranden från Karlskrona och Ronneby kommuner, utvecklingsfonden i Blekinge län, fiskenämnden i Blekinge län och Svenska Sydkustfiskarnas centralförbund

-, länsstyrelsen i Kristianstads län, länsstyrelsen i Malmöhus län, läns­styrelsen i Hallands län, länsslyrelsen i Göteborgs och Bohus län som

bifogar yttranden från Lysekils kommun, Göteborgs och Bohus läns lands-

Prop. 1983/84:10

139

ting, utvecklingsfonden i Göteborgs och Bohus län, regionstyrelsen för Göteborgs högskoleregion, fiskeristyrelsens havsfiskelaboraiorium, fis­kenämnden i Göteborgs och Bohus län. Svenska Västkustfiskarnas cen­tralförbund och Bohusläns samarhetskommitté , länsstyrelsen i Gävle­borgs län, länsstyrelsen i Västernorrlands län, länsstyrelsen i Västerbot­tens län och länsstyrelsen i Norrbottens län - som bifogar yttrande från fiskenämnden i Norrbollens län , Nynäshamns, Gollands, Kariskrona och Kungälvs kommuner, KVA, Svenska kommunförbundet. Sydvästra Skånes kommunalförbund, Nordvästra Skånes kommunalförbund. Tjäns­temännens centralorganisation (TCO), Centralorganisaiionen SACO/SR, Landsorganisationen i Sverige (LO), Swedocean samt Sveriges redareför­ening.

1    Arbetets uppläggning

Statskontoret har i första hand inriktat utredningen mot den myndighets­anknutna havsforskningen. Vid arbetets bedrivande, liksom vid presenta­tionen, har statskontoret delat in rapporten i fyra delar, nämligen;

-  befintliga resursers användning,

naturvetenskap inom havsresursområdet,

havsieknik och

-  forskningsfartyg.

2    Befintliga resursers användning

Kartläggning av befintliga resursers användning med tabeller och kom­mentarer återfinns i bil. 7 s. 48 ff.

3    Naturvetenskap

3.1 Marin biologi

Statskontoret föreslår i rapporten:

-

att fiskeristyrelsens havsfiskelaboratorium och KVAs Kristinebergs marinbiologiska station, båda i Lysekils kommun, skall samordna sina utbyggnader och samlokaliseras tili Kristineberg,

-

att sakverksamheterna vid ett sådant samordnat laboratorium hålls åt­skilda,

-

att viss personal och vissa lokaler samutnyttjas vid det samordnade laboratoriet,

-

att slationerna Tjärnös och Klubbans begränsade behov av hydrografisk och instmmentteknisk kompetens tillgodoses från laboratoriet i Lysekil,

Prop. 1983/84: 10

140

-

att marinbiologisk forskning med visst områdesansvar bör utvecklas vid s. k. baslaboralorier.

-

att dessa baslaboratorier i första hand bör utvecklas vid Askölaborato­riet. vid det förslagna samlokaliserade laboratoriet i Lysekil, vid Norr­byn och i andra hand vid IVL i Karlskrona.

-

att diskussioner inleds om baslaboratoriernas uppgifter och funktion. Härvid bör bl.a. ansvaret för införandel av årliga kontaktträffar för gemensamma forskningsangelägenheter tas upp lill behandling,

-

att det inom universiteten, i första hand Askölaboratoriet, bör prövas delning av tjänster mellan institutioner för att tillföra speciell kompetens till olika områden.

En majoritet av remissinstanserna är positiv till förslaget om baslaborato­rier med områdesansvar saml lill förslaget om delning av tjänster mellan institutioner. Flera av remissinstanserna anser att baslaboratorierna bör ha en stark förankring i grundforskningen, lill vilken tillämpade forsknings­projekt kan knytas. Däremot är remissopinionen delad vad gäller förslagel om ärliga kontaktträffar som vissa instanser anser vara onödigt byråkra- tiskt.

Positiva lill den föreslagna samlokaliseringen av fiskeristyrelsens havs­fiskelaboraiorium och KVAs Krislineberg lill Krislineberg är SNV, hög-skolan i Kalmar, FRN, länsslyrelsen i Malmöhus län saml LO, KVA är beredd att la det framlagda förslagel som utgångspunkt för överläggningar med staten.

Positiva till samlokalisering ulan alt la ställning lill den geografiska placeringen är SMHI, naturhistoriska riksmuseet, Uppsala universitet, institutionen för ekologisk zoologi vid Umeå universitet, SLV, som dock anser alt frågan måste genomlysas mera ingående, DSH, NFR, länsstyrel­sen i Göteborgs och Bohus län, utvecklingsfonden i Göteborgs och Bohus län, Bohusläns samarbetskommiité, Göteborgs och Bohus läns landsting, Lysekils kommun samt SACO/SR, som anser alt del är den vetenskapliga och inte den ekonomiska aspekten som skall fälla avgörandet var laborato­riet skall ligga.

Negativa lill samlokalisering är avdelningen för marin botanik vid Lunds universitet, som dock anser all en samordning av dyrbara instmment bör eftersträvas, fakultetsnämnden vid matematisknaturvetenskapliga fakul­teten vid Göteborgs universitet, som påpekar alt Krislineberg, Klubban m.fl. forskningsslationer kan erbjudas service i det nya havsfiskelabora­ioriel, Jiskerislyrdsen, Svenska Västkustfiskarnas centralförbund, fiske­nämnden i Göteborgs och Bohus län, som föreslår att arbetet på ett nytt havsfiskelaboratorium lokaliserat till Fiskebäck las upp igen, Karlskrona kommun, fiskenämnderna i Uppsala och Blekinge län, länsstyrelsen i Hallands län saml Svenska Sydkustfiskarnas centralförbund.

TCO anser del självklart att en samlokaliserad anläggning skall förläggas till Fiskebäck och inte till Krislineberg.

Prop. 1983/84:10

141

Remissinstansernas kommentarer

Avdelningen för marin botanik vid Lunds universitet, länsstyrelsen i Malmöhus län saml Sydvästra Skånes kommunaljörbund anser att den marinbiologiska forskningen i Öresund bör handhas av Lunds universitet med kunskaps- och erfarenhetsutbyte med del internationella sjöfartsuni-versiletet.

Enligt SMHIs uppfattning bör en samlokalisering av havsfiskelabora­toriet och Kristinebergs marinbiologiska station leda till såväl minskade byggkostnader för de nya planerade lokalerna som rationaliserings- och effeklivilelsvinsler. Dessa vinster uppstår i form av samutnyltjande av lokaler, tyngre och kostnadskrävande utrustning saml expertkompetens hos personalen. Genomförs statskontorets förslag beträffande hydrografi kommer detta l.ex. all kunna medföra all Kristinebergs marinbiologiska station bör kunna utnyttja havsfiskelaboraloriels hydrografiska expertis även för sina behov. SMHI ser också fördelar med förslagel om baslabora­torier för marinbiologisk forskning och undersökningsverksamhet. Institu­tet vill emellertid framhålla att långsiktig undersökningsverksamhet av övervakningskaraktär är beroende av en stabil organisation med klar in­struktion och strikta rikllinjer för verksamhten innebärande ett likarlat genomförande av arbetet på de olika platserna längs kusten. Svårigheter i dessa avseenden kan uppkomma om verksamheten läggs på universitetsin­stitutioner som inte fungerar på samma sätt som en myndighet utan vars verksamhetsinriktning kan variera med den vetenskapliga intresseinrikt­ningen hos institulionspersonalen. Samtidigt innebär det fördelar om forsknings- och undersökningsverksamhet kan bedrivas i nära kontakt med varandra anser SMHI.

Naturhistoriska riksmuseet anser att den framtida forskningsorganisa­tionens resurstillgång kanske inte är den viktigaste frågan utan i slällel forskningens inriktning och målsättning (grundforskning eller målforsk­ning, upptysningsservice eller miljöstatistik, remissinstans eller forsk-ningsinstitufion). Museet ansluter sig ej helt lill den uppfattning som stats­kontoret framför beträffande inriktningen av den framlida marinbiologiska forskningen. Det sägs i rapporten alt forskningen alltmer kommer att avse hela ekosystemet. Vilken typ av forskning som kommer all bedrivas beror enligt museet helt av vilka frågeställningar man möter. Ekosystemforsk­ning är en metod för en viss typ av problem. 1 ett annat läge kan exempel­vis fysiologisk forskning avseende enskilda arter bedömas som mera ange­lägel. Förslaget att inrätta ett samlokaliserat större, s. k. baslaboralorium i Lysekilsområdet välkomnas av riksmuseet. Ett sådant laboratorium mins­kar kostnaderna samfidigl som en effeklivisering borde kunna uppnås. Det är viktigt att detta laboratorium erhåller en god internationell standard genom kontakter med universiteten och andra institutioner med biologisk kompetens, l.ex. naturhistoriska riksmuseet. I detta sammanhang bör också understrykas betydelsen av en livlig samverkan mellan forskningsin-

Prop. 1983/84:10

142

stitulionerna och grundforskningsinslitulionerna. Mol bakgrund av detta resonemang instämmer museet i statskontorets bedömning av all del vid Stockholms universitet borde vara möjligt all koppla ihop kompetens från olika instilulioner genom att tjänster delas mellan Askölaboratoriel och aktuella universitetsinstitutioner.

UHÄ framhåller att högskolans remissopinion är positiv till inrällandel av baslaboralorier. Enligl UHÅs mening är del emellertid även väsentligl all riktade FoU-insalser kan göras inom de områden där Sverige har speciell kompelens och kan förväntas ha framgångar. Sådana insalser måsle ske i ett långsiktigt perspektiv och med utrymme för lokal kunskaps­uppbyggnad och forskning för högskolans del.

Askölaboratoriet instämmer helt i stalskontorets förslag om ulbyggnad i första hand av Krislineberg, Askölaboratoriel och Norrbyn lill baslabora­lorier med områdesansvar. Laboratoriet vill ytterligare understryka utred­ningens uppfattning att studier av miljöförändringar måsle inriktas på hela ekosystemet med åtföljande krav på utbyggd, tvärvetenskaplig kompelens vid baslaboralorierna. Förslagel om delning av tjänster med andra instilu­lioner, redan påbörjade vid Askölaboratoriet, är utmärkt och bör snarast utvecklas, anser laboratoriet. Laboratoriet är även positivt till de föreslag­na årliga kontaktträffarna, men framhåller att kontakten med den interna­tionella forskningen är minst lika viktig.

Zoologiska institutionen vid Stockholms universitet anser att förslagel om en speciell satsning på baslaboratorier är intressant, men kommer alt kräva en breddning av de olika institutionernas kompetens, om en verklig tvärvetenskaplighet skall kunna uppnås. Delade tjänster kan, enligt inslitu­tionen, vara en väg alt uppnå delta till lägre kostnad.

Uppsala universitet ställer sig frågande till statskontorets uppfatlning om den framlida marinbiologiska forskningen. Det är, enligt universitet, ytterst tveksamt alt den kommer alt domineras av ekosystemforskning och det vore synnerligen olyckligt om detta synsätt skulle låsa den marinbiolo­giska forskningen i framtiden. Del är viktigt all man gör klart för sig att till forskningen inom det marinbiologiska området också hör studier av basala biologiska skeenden med marina organismer som studieobjekt. Dessutom måsle ett stort antal delproblem vara lösta innan men kan göra sådana lotalsynteser som statskontoret för fram anser universitetet. Beträffande inrättandet av baslaboratorier vill universitetet informera om SNVs labo­ratorium i Forsmark, där verkets sektion för kustvatten har en bemannad och väl utvecklad enhet för undersökningar i skilda områden av Bottenha­vet. Laboratoriet har ett nära samarbete med ett antal institutioner och avdelningar vid Uppsala universitet. Till detta kan läggas de potentiella tillgångar som finns i Uppsala genom SGU och Sveriges lantbmksuniversi­tet, med redovisad sakkunskap i marina frågor.

Fakultetsnämnden vid matematisk-naturvetenskapliga fakulteten vid Göteborgs universitet anser alt den lill Kristineberg gränsande Klubbans

Prop. 1983/84:10

143

biologiska station, som bedriver både undervisning och grundforskning, utgör Kristinebergs mest naturliga samarbetspartner. För all underlätta ett samgående mellan de båda stationerna bör även Kristineberg få universi-telstillhörighet, anser fakultetsnämnden.

Fiskeristyrelsen avstyrker förslaget om samlokalisering av havsfiskela­boraioriel och KVAs Krislineberg till Krislineberg på grund av att samlo­kaliseringen skulle för havsfiskelaboraioriel medföra en rad nackdelar från såväl verksamhetssynpunkt som personalsynpunkl saml på grund av alt statskontoret inte redovisat hur en samförläggning skulle kunna genomfö­ras praktiskt. Inte heller har statskontoret, enligl styrelsen, kunnat lägga fram godtagbara ekonomiska beräkningar som visar att man på sikt vinner de ekonomiska fördelar som förespeglas. Fiskeristyrelsen avstyrker även att baslaboratorier utvecklas innan den övergripande målsättningen för den marina forsknings- och undersökningsverksamheten klarlagts.

Fiskenämnden i Gotlands län och Gotlands fiskareförbund anser att synnerligen starka skäl lalar för att ett baslaboratorium placeras i Slite på Golland, bl. a. därför alt Slite enligt nämndens mening är den ojämförligt mest centrala stalioneringsorten i Östersjön med hänsyn till de svenska fiskezonernas omfattning och belägenhet. Vidare anser fiskenämnden att ett forskningsfartyg bör placeras i Slite.

SNV anser all en samlokalisering av havsfiskelaboratoriet och Kristine­bergs marinbiologiska station bör skapa en god samarbetsgrund. SNV har dock inte i detalj studerat de ekonomiska kalkyler som lett fram till försla­gel att samlokaliseringen bör ske fill Kristineberg. Del syns, enligl SNV, ofrånkomligt att sakverksamheterna vid del samordnade laboratoriet till viss del hålls åtskilda. Vissa av havsfiskelaboraloriels verksamheter är av direkt myndighetskaraklär och kan därför ej samordnas med annan verk­samhet. En icke obetydlig del av verksamhelerna lorde dock vara av likartad natur vid de båda laboratorierna och medge samordning. Detta gäller främst forskningen. De praktiska vinsterna i form av samutnyltjande av i första hand teknisk personal och fältpersonal är tillsammans med en mera rationell användning av lokaler och utrustning, uppenbara. SNV anser det inte rimligl att två såpass likartade verksamheter var för sig genomför nybyggnationer inom samma geografiska region. En av de kan­ske största vinsterna med en samlokalisering är enligl SNVs sätt att se på saken, den vetenskapliga stimulans som kan komma till stånd genom att forskare som tidigare haft ett mycket ringa samarbete, kommer tillsam­mans under ett tak. SNV påpekar att i statskontorets förslag till baslabora­lorier har SNVs egna laboratorier inte behandlats. Detta beror på den omfattande organisationsöversyn som pågår inom SNV. Utelämnandet av SNV-laboratoriernas verksamhei talar enligl SNV för alt förslaget om baslaboralorier behöver diskuteras ytleriigare. Verket är berett att delta i diskussioner som syftar till alt precisera baslaboratoriernas uppgifter och funklion och senare bidraga med förslag på lämpliga baslaboratorier.

Prop. 1983/84: 10

144

DSH framhåller all delegationen inom ramen för sin uppgift att effeklivi­sera svensk havsforskning och mot bakgrund av havsforskningens behand­ling i förslagel lill övergripande program för svensk havsresursverksamhel avser att bilda en samrådsgrupp med företrädare för olika havsforsknings­intressenter. Denna grupp skulle kunna ta upp de aktuella frågorna rörande baslaboralorier lill behandling och ansvara för all nämnda koniaklträffar kommer till stånd. Inom en sådan grupp skulle, enligl DSHs mening, även goda förutsättningar finnas att diskutera prioriteringsfrågor vad avser vik­tigare forskningsområden, kostbar ulruslning m. m.

NFR anser all siaiskonlorel alltför ensidigt angell ekosyslemanalys som framtida inriktning på marin forskning. De därav dragna slutsatserna för planeringen bör enligl forskningsrådet omprövas. NFR framhåller vidare alt marin utsjöforskning, maringeologi, marin kemi och oceanografi har negligerats i rapporten samt all en samlokalisering av Kristinebergs marin­biologiska station och havsfiskelaboraioriel kan ske under förulsätining all grundforskningens volym och inriktning vid Kristinebergs marinbiologiska station definieras och garanteras.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län stöder tanken på baslaborato­rier, men anser inte att statskontoret gjort helt klart vilka resurser, som krävs för att laboratorierna skall fungera på avsett vis. Av de nuvarande fältslalionerna är det i stort sett endast Askölaboratoriel, som har en verksamhet, som kan sägas utgöra en naturlig bas för att utvecklas lill ell baslaboralorium. Kristinebergs marinbiologiska station är inte ett forsk­ningsinstitut, utan en biologisk station, där verksamheten bedrivs av gäs­tande forskare anser länsstyrelsen. Den enda grunden för ell baslaboralo­rium vid Kristineberg är därför f.n. stationens fysiska resurser i form av lokaler, bålar, instrument m. m. 1 övrigt måste en helt ny, från stationens nuvarande verksamhet skild organisation tillkomma. Om en samlokalise­ring av Krislineberg och havsfiskelaboratoriet kommer till stånd, kan denna enhet lämpligen utgöra ett baslaboralorium för Västkusten, menar länsstyrelsen.

KVA framhåller all man är beredd att ta del framlagda förslagel om samlokalisering som utgångspunkt för överläggningar med staten med sikte på en samordning av Krislinebergsstationen och havsfiskelaboraio­riel i Lysekil. Akademien påpekar all dess villighel att delta i ell sådant projekt är beroende av - förutom all ekonomiska och praktiska frågor kan få en för akademien tillfredsställande lösning att den vid stationen bedrivna gmndforskningen, såväl vad gäller renl marina problem som andra discipliner, för vilka marint material ulgör lämpligt forskningsunder­lag, kan fortgå och utvecklas där. Dessa villkor för akademiens medverkan måste stå klara vid ställningstagande till denna institutionsfråga, under­stryker KVA.

Prop. 1983/84:10

145

3.2 Hydrografi

Statskontoret/ö;ei/år / rapporten:

-

att hydrografiansvaret i Sverige samordnas inom en myndighet, SMHl, genom att fiskeristyrelsens hydrografiska laboratorium i sin helhet, bortsett från en laborator och en forskningsassistent, sammanförs med SMHIs hydrologiska och oceanografiska avdelning,

-

alt i samband med detla SMHl inventerar behovet av hydrografisk kunskap i Sverige och utarbetar ett program för svensk hydrografiverk­samhet. Därvid behöver definieras vilken verksamhei som bedrivs p. g. a. ett myndighetsansvar och vilken som beror av andra myndighe­ters, kommuners eller länsstyrelsernas speciella behov,

-

all SMHIs instruktion ändras att omfatta även en skyldighet alt tillhand-hålla myndigheter, kommuner och länsstyrelser hydrografiska upp­gifter,

-

att fiskeristyrelsens instmktion ändras så att verkets behov av hydro­grafiska uppgifter inte längre skall erhållas genom egna hydrografiska observationer och mätningar utan genom krav gentemot SMHl. Fiskeri­styrelsen behöver i detta sammanhang tilldelas anslagsmedel,

-

att en laborator och en forskningsassistent från hydrografiska laborato­riet överförs lill havsfiskelaboraioriel både funktionsmässigt och geo­grafiskt,

-

att fiskeristyrelsen presenterar sitt behov av hydrografiska uppgifter,

-

all fiskeristyrelsen och SMHl reglerar sina förhållanden i avlal samt,

-

att de medel som i dag finansierar hydrografiska laboratoriets verksam­het överförs till SMHl bortsett från kostnaden för de tjänster och för dem nödvändiga resurser som överförs till havsfiskelaboraioriel.

En majoritet av remissinstanserna har allvarliga invändningar mot för­slaget om samordning av fiskeristyrelsens hydrografiska laboratorium med SMHIs hydrologiska och oceanografiska avdelning, bl.a. avdelningen för marin botanik vid Lunds universitet, regionstyrelsen för Göteborgs hög-skolereglon, fiskeristyrelsen, Jiskenämnderna i Uppsala, Blekinge och Gö­teborgs och Bohus län, FRN, NFR, länsstyrelserna i Hallands och Göte­borgs och Bohus län, TCO, Svenska Sydkustfiskarnas centralförbund samt Svenska Västkustfiskarnas centralförbund.

KVA ställer sig tvekande lill förslagel. Fakulieisnämnden vid matema­tisk-naturvetenskapliga fakulteten vid Göteborgs universitet ifrågasäller allvarligt stalskontorets förslag och menar att den bästa ordningen uppnås genom att överföra vissa uppgifter från SMHl lill fiskeristyrelsen.

SJFR fillslyrker att hydrografiansvaret samordnas hos SMHl och anser att undersökningsfartyget Argos i sådant fall bör placeras i Norrköping.

DSH är positiv lill förslagel med SMHl som huvudman för del hydrogra­fiska laboratoriet med förbehåll att det hydrografiska laboratoriet blir kvar i Göteborg, att laboratoriets verksamhei och samarbete med oceanogra-

10    Riksdagen 1983184. I saml. Nr 10. Bilaga 7

Prop. 1983/84:10

146

fiska institutionen vid Göteborgs universitet kan utvecklas, att fiskeristy­relsens behov av hydrografiljänster garanteras saml att avlal träffas mellan SMHl och fiskeristyrelsen om principer för Argos användning inom hydro­grafiverksamheten,

SMHI och LO biträder statskontorets förslag.

Ulan att ta ställning till förslagel om samlokalisering framhåller ett antal remissinstanser viklen av att myndigheter och institutioner inte drabbas av kostnadsökningar för tjänster som en eventuellt ny huvudman tillhanda­håller. Bland dessa instanser återfinns marinstaben, Askölaboratoriet, Uppsala universitet samt SNV.

Remissinstansernas kommentarer

FMV understryker betydelsen av rationellt datainsamlande och lagring samt resullatuttag från en myndighet. Inom verkets projekt för minjaklsy-stem med fartygsburen hydrofon och fjärrstyrd, obemannad undervatlens­farkost (ROV) framstår det som synnerligen värdefullt med kunskaper om ljudutbredning och botlenbeskaffenhet saml om strömförhållanden i kust-bandet och skärgårdsleder. Samordnad dalainsamling syns däriör enligt FMV nödvändig.

Sjöfartsverket framhåller att klar åtskillnad mellan begreppen "hydro­grafi" och "hydrologi" bör göras saml att program för svensk hydrografi­verksamhet bör utarbetas av sjöfartsverket och ej av SMHI.

SMHI anser alt inslilutels roll som central förvallningsmyndighei inom oceanografins område underlättas betydligt om del totala ansvaret för den hydrografiska verksamheten åläggs institutet och i samband härmed hy­drografiska laboratoriet organisatoriskt sammanförs med SMHl. Vinster kan härvid uppnås vad avser planering av undersöknings- och forsknings­verksamhet, datahantering och datalagring, utnyttjande av personal och utrustning samt svenskt uppträdande i internationella organ och annat internationellt samarbete. SMHl får tillgång till den kemiska kompetens som finns på hydrografiska laboratoriet och som SMHI har behov av idag, verksamheten vid det hydrografiska laboratoriet får lillgång till komplette­rande fysikalisk kompetens samt lill SMHIs tekniska resurser i form av utrustning och expertis. Den oceanografiska verksamheten vid SMHl har erfarenhet av de stora fördelar det innebär att arbeia tillsammans med eller nära den meteorologiska verksamheten vid SMHl. Även för arbetet vid det hydrografiska laboratoriet kan detta, enligt SMHI, innebära vinster.

Fakultetsnämnden vid matematisk-naturvetenskapliga fakulteten vid Göteborgs universitet framhåller all SMHIs verksamhei inom hydrografi byggdes upp på basis av uppdrag med anknytning lill lokal exploatering av kustvatten som recipient. Dessa uppdrag har huvudsakligen berört rent fysiska delfrågor fokuserade kring den utspädning som kan förväntas vid utsläpp av olika typer från processindustri m.m. Fakulieisnämnden ser inga principiella hinder för alt SMHI även fortsättningsvis tar denna typ av

Prop. 1983/84:10

147

uppdrag; dock att del är värdefullt för såväl kvalitet som effektivitet om SMHl därvid får arbeta i konkurrens på lika villkor med andra uppdragsta­gare såsom enskilda konsultfirmor. Det bör emellertid understrykas, anser fakulieisnämnden, all den erfarenhelsbas som SMHl byggt upp kring dessa lokala recipientfrågor är förhållandevis smal och icke utgör någol skäl till att andra hydrografiska observationer bör handhas av SMHI.

Fiskeristyrelsen föreslår alt hydrografisk verksamhet även i fortsättning­en skall bedrivas vid styrelsen och SMHI i enlighet med de krav som dessa myndigheters resp, verksamheter ställer saml alt en samarbetskommiité mellan styrelsen och SMHI inrättas och alt ett avlal sluts i vilket de båda myndigheterna som jämbördiga parter reglerar ömsesidig samverkan på hydrografiområdet.

SNV framhåller att fiskeristyrelsens samlade erfarenhet av hydrografi/ marin kemi/biologi/fiskeribiologi samt lillgång lill stora farlyg utgör en för svenska förhållanden enastående resurs inom kompetensområdet nationell och internationell monitoring och marina konventioner. Internationellt forskningssamarbete och miljöövervakning är verksamheter som kommer alt få ökad betydelse. Eu eventuelli byte av huvudmannaskap för hydro­grafiska laboratoriet får inte äventyra dessa verksamheter anser SNV.

Statens planverk stöder statskontorets förslag att SMHI inventerar be­hovel av hydrografisk kunskap i Sverige och utarbetar program för svensk hydrografiverksamhet samt att SMHI får bättre möjlighet att tillhandahålla myndigheter, kommuner och länsstyrelser hydrografiska uppgifter.

FRN är inte nu beredd all, med de skäl som anförs i sialskonloreis rappori, tillstyrka en överföring av merparten av fiskeristyrelsens hydro­grafiska verksamhet till SMHI. öm en sådan överföring skall göras måste garantier skapas för all de upparbetade kontakterna med den universitets-baserade hydrografiska forskningen inte bryts. Vidare måsle även forlsätt­ningsvis fiskerinäringens behov av hydrografiska undersökningar säker­ställas. Däremot torde inget hindra all ett samordnande ansvar för svensk hydrografi läggs på SMHl anser FRN.

NFR anser att statskontoret vid sin redovisning av fiskeristyrelsens och SMHIs respektive verksamheter visavi hydrografin mer borde beaktat internationella erfarenheter och tillvägagångssätt i länder med likartade problem och naturiiga förulsäUningar för alt härigenom få fram en klar analys av behoven och ett väl avvägt förslag. Inom fiskeriforskningen anses internationellt att fysisk- och kemisk-oceanografiska undersökningar är nödvändiga beståndsdelar. Fiskels variation, fiskpopulationernas upp-och nedgång, artförskjutningar m.m. kan ej förklaras ulan all den fysiska och kemiska miljön beaktas, vilket också måsle ske vid alla former av vattenbruk, i såväl öppna havet som i kustområdena. Observationer enbart i närkustzonen kan därför aldrig ersätta undersökningar i öppna havet. Dessa slutsatser är f.ö. också giltiga vad avser marin kemi och maringeo­logi. Det är alltså nödvändigt att fiskeristyrelsen har möjligheter alt utföra

Prop. 1983/84:10

148

dylika undersökningar. Klart förfelat vore all bryta ner den delen av fiskeristyrelsen, snarare borde den förstärkas anser NFR. Detla utesluter inte att man samtidigt bygger upp ett automatiskt mätsystem som ell komplement och som en andra del i en offensiv satsning. Fiskeristyrelsen förfogar vidare över den nödvändiga vetenskapliga kompetensen vilket är del primära. Förstärkning på instrument- och elektroniksidan kan relativt lätt genomföras, vilket däremot ej är fallet med vetenskaplig kompetens och forskningsmiljö inom marin fysik och kemi framhåller NFR.

KVA menar all sambandet mellan hydrologiska processer och de le­vande resurserna i havet är så intimt all det fordras en närmare kontakt än vad fallet nu är mellan fiskeri- och andra marinbiologer och hydrografer. överföringen av i stort sett all hydrografisk kompelens (utanför universite­ten) till en myndighei som saknar biologisk kompelens, kan befaras leda lill minskad kontakt, ändrade instruktioner till trots. Akademien vill också påpeka vikten av att hydrografisk kompetens finns vid samtliga baslabora­torier. Mätverksamheten är här så tät alt man ej kan räkna med att personal vid ett centralt hydrografilaboratorium kan sköta denna service på ett lillfredsslällande sätt anser KVA.

4   Havsteknik

Inom områdei havsieknik har statskontoret behandlat följande delområ­den i DSHs programutkast; offshoreteknik, arktisk leknik, undervattens­teknik, system för utforskning och tiltståndskonlroll av havet samt under­hållsteknik.

Statskontoret föreslår: - all DSH även fortsättningsvis skall verka för samordning och fortsall programarbete och all ansvaret för strategisk ulredningsverksamhet och kunskapsuppbyggnad, förelagsulveckling, finansielll slöd saml initie­ring av forskningsinsatser även fortsättningsvis skall handhas av SIND och STU.

Statskontoret framför dessutom rekommendationer till två konkreta åt­gärder, a.  Marinens Dykericenlrums (MDC) ulruslning

Förutsatt all del bedöms som angelägel att även fortsättningsvis bedri­va navalmedicinsk forskning i Sverige, anser statskontoret del vara av största vikl all de myckel kvalificerade resurser som finns på MDC utnyttjas bättre. 1 dagslägel använder, förutom marinen, del av försva­rets forskningsanstalt (FOA 58) denna utrustning. Emellertid medför bl.a. brisl på personal aU MDC ej alltid kan tillhan­dahålla operatörpersonal och dykledare. Detta medför, förutom en allmänt låg nyttjandegrad, en dålig planeringssilualion för användarna. En bättre samordning av verksamheten på MDC och FOA 58 bör därför

Prop. 1983/84:10

149

eftersträvas. Denna bör utgå från en gemensam plan för den långsiktiga verksamheten på området, b. Tryckkammarsystem vid arbetsenheten för undervattensteknik (AUT) vid CTH.

Vid AUT bedrivs i första hand ulbildning och forskning kring temat "Utrustningar, tekniska hjälpmedel och system för undervaltensar­bete". Denna verksamhet kräver speciella resurser för all kunna simu­lera miljön vid undervatlensarbete. Enheten förfogar idag över en vat-lentank med ett maximall dykdjup på fem meter. De dykdjup som inom en snar framtid blir aktuella inom offshoredykeriet närmar sig 500 meter. Den ulruslning som krävs för forskning under dessa betingelser oCh som kan vara av intresse för genomförandet av undervaltensarbete saknas f. n. Vid enheten finns idag önskemål att kunna genomföra prov med följande ulmstningar:

-

andningsapparater inklusive andningssimulator,

-

svetsutrustningar,

-

tryckskrovsmodeller,

-

verktyg för undervattensbruk,

-

ventiler och hydraulik.

Inom Göteborgsregionen saknas idag möjligheler all vid ett dykolycks­fall ansluta marinens transportabla tryckkammare lill en behandlingskam­mare. Ett kammarsyslem (värde I -2 milj. kr.) som idag finns uppställt vid. f.d. flyg- och navalfysiologiska laboratoriet vid fysiologiska institufionen i[REDACTED_EFTERNAMN], uppfyller med vissa modifieringar de ovannämnda önskemålen. Enligt statskontorets mening bör detla system överföras till AUT. Stats­kontoret har därför initierat diskussioner om hur det lämpligast bör ske.

En majoritet av remissinstanserna instämmer i stort i statskontorets förslag, även om några instanser kritiserar vissa punkter därav.

DSH anser att siatskontorets resonemang och bedömningar i vissa av­seenden kan vara missvisande genom generalisering och bristande anknyt­ning till offshoremarknadens karaktär. Sveriges Industriförbund konstate­rar aft statskontorets utredning i slort sett är korrekt i de deskriptiva delarna men inte särskilt lyckad i de näringspolitiska avsnitten. Högskolan i Luleå påpekar all de av statskontoret anförda exemplen på hinder lill samverkan mellan högskola och näringsliv inte hell stämmer med högsko­lans erfarenheter.

Remissinstansernas kommentarer

Marinstabens principiella inställning är att de resurser som skapats inom marinen för att åstadkomma effektivare och säkrare dyksystem och ubåts­räddningssystem skall kunna utnyttjas även utanför försvaret. Villkor här­för är dock att huvuduppgiften - en effektiv marin förbandsproduktion -inte störs varken fids- eller kostnadsmässigt.

FOA ser del som mycket angeläget att förslag till hur kopplingen stat/

Prop. 1983/84:10

150

näringsliv skall förbättras blir utarbetade. FOA kan i sammanhanget bidra med erfarenheter och kompelens vid det aktuella utarbetandet av ett nationellt havsforskningsprogram.

Sjöfartsverket bedömer det riktigt alt de relativt små och spridda till­gängliga resurserna måste samverka för alt få önskad effekl på de havstek­nikområden som prioriteras. Det lorde föreligga möjligheler att - med angiven industripolitisk målsättning - pröva ytterligare samverkansformer som går vidare än de som anges för SIND och STU.

SMHI stöder i stort tankegångarna i statskontorets förslag. Dock saknar institutet analys och förslag gällande fackmyndigheternas roll inom havs-verksamheten i del induslripolitiska systemet. Del finns bl.a. goda exem­pel på hur fackmyndigheter såsom "kompetenta beställare" positivt bidra­git lill industriell utveckling inom havslekniken.

Zoologiska institutionen vid Stockholms universitet anser all en större svensk industrisalsning på havsieknik, annal än för rena underleveranser, även kräver en förslärkl svensk marin ekologisk kompetens. Risken för miljöförstöringar är ett framträdande problem vid större satsningar av typ marin olje- och gasuivinning, marin mineralutvinning, OTEC-teknik osv. Svenska förelag kommer enligl institutionen att behöva tillgång lill inhems­ka marinekologiska konsulter av hög internationell klass, från projektering och utveckling lill marknadsföring och projektgenomförande.

Institutionen för vattenbyggnad vid KTH framhåller att de slarka kopp­lingar som finns mellan den traditionellt verksamma byggsektorn och havslekniken inte är belysta i stalskontorets utredning.

CTH anser del naturligt att den arbetsenhet för undervattensteknik som bildats vid högskolan ges ell nationellt ansvar för undervattensteknik. CTH finner det därför särskilt angeläget att resurser skapas så att en överföring av det iryckkammarsysiem som finns uppställt i[REDACTED_EFTERNAMN] kan ske till arbetsenheten för undervattensteknik vid CTH. En sådan överföring utgör en nödvändig komplettering av de redan gjorda insatserna inom det havstekniska områdei på CTH. Högskolan delar uppfattningen all del är väsentligt alt koncentrerade och marknadsanknutna FoU-insatser görs på områden där Sverige kan förväntas ha framgångar och att en viss koordi­nering av det finansiella stödet härvidlag måsle komma till stånd. Samtidigt vill CTH starkt understryka all del måsle ges ett tillräckligt utrymme för satsning på högkvalificerad forskning som initieras av kompetenta forskare och som faller utanför centralt beslutade programområden.

DFR saknar konkreta förslag på större samlade insalser från samhällets sida. DFR anser att satsningar av del slaget erfordras för alt havsteknik­områdel skall få en gynnsam utveckling i Sverige.

SNV instämmer i utredningens förslag på havsteknikerområdet, men vill i sammanhanget understryka viklen av att miljöskyddsaspekterna penetre­ras i samband med att ny leknik utprovas. SNV förutsätter all samråd sker med verket på ett tidigt skede vid utvecklingen av ny teknik för använd­ning i havsmiljön.

Prop. 1983/84:10

151

SIND delar i allt väsentligt rapportens slutsatser och förslag inom det industripolifiska området. Med särskild tillfredsställelse noterar SIND all siaiskonlorel tagit fasta på SINDs erfarenheter vilka bl.a. utvecklats till verkets arbetsmodell för branschprogram. Del är SINDs övertygelse att arbetsmodellen är effektiv också för satsningar inom havsteknikområdet. Statskontorets genomgång pekar på behovet av flexibla system för särskil­da induslripolitiska satsningar, menar SIND.

STU anser alt havsteknikområdel utgör ell intressant marknadssegment för både mindre och större företag. För företag som lyckats introducera sina produkler på offshoremarknaden har ofta utvecklingen kraftigt an­strängt deras resurser. Detta talar för all en uttalad ambition inom området pä hög politisk nivå kommer till uttryck. Del är sannolikt att man på längre sikt erhåller viktiga industriella synergieffekter totalt sett.

Karolinska institutet framhåller att gmndläggande humanvetenskaplig forskning erfordras för all framsteg på dykerileknikens område skall kunna utnyttjas vid dykning och vistelse i undervattensstationer utan åsidosät­tande av säkerhetskraven. Först härigenom är det möjligt all effektivt förebygga de avsevärda risker av medicinsk art som utmärker sådan verk­samhet. För alt på lång sikt kunna möta behov av prakliskinduslriell utveckling inom havsresursområdet i vid bemärkelse, är del oundgängligen nödvändigt all tillräckliga medel anslås för rekrytering och ulbildning av forskare och läkare inom områdei baromedicin-dykerimedicin. Delsamma gäller för all kunna säkerslälla försvarets behov av dykerimedicinskl utbil­dade forskare. Sådan rekrytering och ulbildning jämte grundläggande forskning sker sedan flera decennier vid inslilutels baromedicinska avdel­ning och del syns naturligt - ej minst av geografiska skäl - att dessa för havsforskningen betydelsefulla funktioner även framdeles kan vidareut­vecklas i intimt samarbete med den mera tillämpade verksamhet som bedrivs vid marinens dykericentmm i Berga-Sjödal.

Enligt DSHs mening behöver diskussioner avseende den offshorerela-terade industrins utvecklingsproblem inte längre föras i generella termer. Tillräckligt underlag lorde föreligga för inriktning av diskussionen på kon­kreta åtgärder för effeklivisering av svensk havsforskning. Övergripande utredningar av svensk havsresursverksamhel har genomförts upprepade gånger sedan år 1968. Även med hänsyn lill Sveriges situation och off­shoremarknadens möjligheter och dynamiska karaktär ser DSH det som angeläget alt förslag och ställningstagande i angelägna frågor nu konkreti­seras och kommer fill verkställighet.

SSPA framhåller att de flesta tekniska system som används inom off­shoresektorn innehåller komponenter och produkter som utvecklas och framlas för att användas på land. Alt dela in FoU-arbetet inom del tek­niska området i land-, havs-, luft- och rymdteknik är inte fmktbart. Havs­resursverksamheten är enligl SSPAs uppfattning snarare ett affärsområde än ett teknikområde. SSPA anser alt de fyra huvudfunktionerna i det

Prop. 1983/84:10

152

induslripolitiska systemet - strategisk utredningsverksamhet, företags­utveckling, finansielll stöd och initiering av forskningsinsatser - till stora delar bör åvila företag och organisationer nära marknaden. SSPA delar statskontorets uppfattning att SIND bör lägga upp ett insatsområde avse­ende havsieknik och vidare att STU även fortsättningsvis ger finansiellt stöd ål teknikområden som ligger nära havsresursverksamheten.

SACO/SR pekar på vikten av all i första hand STUs kompetens och långa erfarenhet av strategisk utredningsverksamhet och kunskapsupp­byggnad utnyttjas. En förstärkning av de slalliga utvecklingsinsatserna inom området havsteknik bör i första hand ske genom STU och fonden för industriellt utvecklingsarbete anser SACO/SR.

Sveriges industriförbund ställer sig tveksamt lill siatskontorets behand­ling av de kommersiella aspekterna. Statskontoret påstår i samband med beskrivningen av svenska framgångar på offshoremarknaden att "insatser­na till övervägande delen är kommersiella, dvs. utvecklingsinsatsen är ofta begränsad. Del är affärskompelens som styrt snarare än avancerad teknisk kompetens". Förbundet anser att det samband mellan kommersiella insal­ser och en begränsad utvecklingsinsats som anges är direkt felaktigt. Förbundet delar inte heller statskontorets slutsats all den "induslripolitis­ka organisationsstrukturen" därför bör ändras. Att företag kan ha kom­mersiella framgångar med begränsade utvecklingsinsatser visar snarare att företagens speciella kompetens - nämligen att göra affärer - måste få utvecklas utan inblandning från myndigheter, påpekar förbundet. Stats­kontoret behandlar också ämnet "Finansiellt stöd". Här framförs två anmärkningsvärda förslag, anser förbundet. Det ena går ul på all förelag som bevisligen lyckats etablera sig på marknaden skulle få fördelaktigare villkor vad gäller finansielll slöd till FoU. Della bygger på tanken att det är möjligt "lo pick the winner", något som sedan åtskillig tid anses näst inlill ogörligt. Det andra förslaget innebär, att om statsmakterna bedömer havs­lekniken såsom ell prioriterat område, ett speciellt stödorgan skall bildas i form av en fond för detta område. Någon ytterligare fond för all finansiera havsteknisk verksamhet anser förbundet inte vara erforderlig. Dessutom skulle denna form av selektiv stödpolitik strida mot den accepterade upp­fattningen om en generellt verkande industripolitik. Industriförbundet avvisar båda förslagen.

Swedocean framhåller att svensk industri har hög allmänteknisk kompe­tensnivå och flexibilitet, dvs. vana vid korta serier och snabbt föränderliga produkter och produklionsfömtsättningar. De flesta produkler och system inom havstekniken passar bra in i den bilden. Samtidigt har vårt land en djupt förankrad marin tradition och ett därtill anpassat näringsliv att bygga på. Sverige bör alltså med framgång kunna erövra väsentliga marknadsan­delar förutsatt all vi gör starka, koncentrerade och uthålliga insatser. En enkät bland Swedoceans medlemmar visade att försäljningen av havstek­nik år 1980 var av storleksordningen 2 miljarder kr. Även om man sålunda

Prop. 1983/84:10

153

kan notera vissa framgångar för svensk havsteknik konstaterar Swedocean att Sverige kommil sent igång och all marknadsandelarna borde vara betydligt större. Tillväxten hämmas, enligl Swedocean. av följande tre faktorer:

Brist på marknadskontakler

-       Svensk industri saknar praktisk taget hemmamarknad och tradition

inom uivinning av olja och gas. Del är dessutom myckel svårt alt

komma in i den etablerade petroleumbranschen som av tradition är

konservativ. Enorma värden slår pä spel och man håller sig därför till

beprövad leknik och invanda leverantörer. Ett svenskt företag som vill

lansera en ny produkt har ingen möjlighet alt operera produkten - få

den långtidsteslad - i fält och därigenom bygga upp en s.k. "Irack-

record". Detla kan ta 1 -3 år och är mycket kostnadskrävande.

Protektionism

-       Viktiga avnämariänder är protektionistiskt inställda. Delta gäller speci­

elll länderna kring Sveriges närmaste marknad, Nordsjön.

Finansiering

-       Finansiering av större projekt inom havslekniken innebär, enligl Swed­

ocean, belydligt slörre risklagande än inom andra industrigrenar. Stora

konkurrentländer har skaffat sig betydande försprång inom den tek­

niska utvecklingen. Att utveckla havslekniken inom Sverige kräver

således betydande och långsiktiga satsningar både från staten och indu­

strin. Staten kan kräva att industrin markerar sill intresse genom eko­

nomiska satsningar som visar att man bedömer att projekt inom havs-

tekniken kan göras lönsamma. De storskaliga och riskfyllda satsning­

arna medför att man på sikt bör söka nya lösningar på finansierings­

problemen i samverkan mellan staten och industrin, men tills vidare bör

staten genom utnyttjande av existerande institutioner stimulera sats­

ningar på projekt inom havstekniken.

5    Forskningsfartyg

Statskontoret föreslår i rapporten:

-

att forskningsfartygen skall vara en nationell resurs inte enbart knuten lill ägaren, dvs. att möjligheter ges externa forskare alt utnyttja myndig­hets- och institutionsägda forskningsfartyg,

-

all forskningsfartygen i första hand utnyttjas enligt följande: Arne Tise­lius, Svanic och Tjärnös "nybygge" utmed västkusten. Sensor, Aurelia och Strombus i Östersjön,

-

att kustbevakningens miljöskyddsfartyg och fiskefartyg används vid vissa undersökningar.

Prop. 1983/84:10

154

-

att Argos placeras på ostkusten, lämpligen i Karlskrona, för alt använ­das vid krävande undersökningar och särskilda expeditioner utmed hela den svenska kusten,

-

all lill Argos anskaffas modern utrustning,

-

att fiskeristyrelsen snarast sluter nytt avlal om bemanning för Argos i vilket utgångspunkten är en anpassning till typ av undersökning och bemanning.

-

att Thetis och Ancylus avyttras.

-

alt ytterligare forskningsfartyg inte behöver anskaffas,

-

att planeringen av ulnytljandei av forskningsfartygen görs gemensaml av ägarna vid respektive kuststräcka varvid en anpassning sker mellan undersökning och val av fartyg,

-

alt därvid ett sammankallande och beredande organ skall finnas vid resp. kuststräcka.

-

att dessa sammankallande och beredande organ skall vara fiskeristyrel­sen för västkusten och SMHl för ostkusten,

-

att finansieringen av forskningsfartygens drift ändras så att fasta kost--nåder täcks genom anslag och rörliga av nytijaren,

-

att en försöksverksamhet genomförs innebärande alt använda helikop­ter vid vissa hydrografiska undersökningar samt

-

all avtal sluts med KVA om att dess forskningsfartyg upplåts lill an­vändning enligl här givna riktlinjer.

Remissopinionen är delad. Förslagen stöds i stort av bl.a. SMHI, Askö­laboratoriet, zoologiska institutionen vid Stockholms universitet, SNV, som dock anser att endera Arne Tiselius eller Svanic stationeras i Öster­sjön saml att Ancylus inte skall avyttras, NFR, DSH och TCO.

RRV påpekar alt statskontorets förslag väl överensstämmer med vad verkei framför i revisionsrapporten Den slalliga fiskeriadministralionen (Dnr 1982:406).

SGU m.fl. framhåller viklen av alt svensk marinforskning får tillgång till oceangående fartyg.

Sydvästra Skånes kommunalförbund anser att man bör undersöka möj­ligheterna till effektivt samutnyltjande av forskningsulmslning med Sveri­ges grannländer. 1 synnerhet i Öresundsregionen är det rimligl alt forsk­ningslaboratorier, forskningsfartyg m. m. planeras i samarbete med Dan­mark.

FOA och sjöfartsverket framhåller att inventeringen av befintliga fartyg lämpade för forskning/mätning inte är komplett.

Avdelningen för marin botanik vid Lunds universitet anser all den före­slagna organisationen blir alltför oflexibel.

Fiskeristyrelsen tillstyrker förslaget om anskaffande av modern utmst­ning lill Argos men avstyrker övriga förslag.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län anser att befinfliga forsknings­fartyg bör behållas med nuvarande slafioneringsorter till dess ell övergri­pande havsforskningsprogram fastställts.

Prop. 1983/84:10

155

Göteborgs och Bohus läns landsting ifrågasätter lämpligheten i att avytt­ra forskningsfartyg bl.a. med hänsyn till havsforskningens förväntade utveckling.

Remissinstansernas kommentarer

Marinstaben påpekar all helikoptrar utnyttjas i marinen bl. a. för balhy-termografiska mätningar och Ijudhastighelsmälningar till havs. Det bör dock framhållas alt tillgången till helikoptrar i marinen är så knapp alt den periodvis inte ens räcker lill för förbandsproduklion och beredskap som åligger helikoplerförbanden. Marinen kan alliså ej avdela helikoplerflygtid för andra uppdragsgivare inom den hydrografiska sektorn.

FOA konstaterar att man vid analysen av befintliga fartyg för det första enbart studerat behovet av fartyg för svenska vatten, för det andra inte studerat behovet av och tillgången till fartyg för havsleknisk verksamhet. De lämnade förslagen till åtgärder beträffande forskningsfartyg är därför inte helt relevanta. En svensk satsning på havsieknik kommer att kräva tillgång till anpassade farlyg för fältmässiga studier och utprovning av ny teknik och tekniska syslem, såväl yl- som undervaltensanvända. Naturve­tenskapligt och havstekniskt arbete kan därvid behöva ske även i havsom­råden utanför landets gränser. Verksamheten kan även avse försäljning av tjänster och utrustning lill annan part. Den behovsstudie som statskontoret gjort av farlyg bör därför kompletteras på lämpligt sätt för att vara giltig. Vid den av statskontoret föreslagna moderniseringen av Argos, bör av ovan nämnda skäl beaktas att moderniseringen sker så all hon även kan göra expeditioner utanför de svenska hemmavattnen. FOA anser att stats­kontorets förslag lill finansiering av forskningsfartygen förefaller ända­målsenlig, liksom den föreslagna försöksverksamheten med nyttjande av helikopter för viss hydrografisk verksamhet. FOA nyttjar för närvarande helikopter för viss hydrografisk verksamhet (laserbatymetri), medan an­nan verksamhei sker från fartyg (systematiskt genomförda optiska trans­missionsundersökningar). Detla senare arbele kan troligen också utföras från helikopter menar FOA.

Sjöfartsverket konstaterar att vad avser fartyg för forskning har - ut­över helikoptrar och kustbevakningens bålar - endast genuina forsknings­fartyg behandlats. Mälningsverksamheten från sjöfartsverkets fartyg och ytleriigare möjligheter till ulnyltjande inom havsresursområdet har inte diskuterats. För kommande försök med mätning från helikopter erinras om att sjöfartsverket förfogar över helikopterresurser som genom kontrakts-konslmktionen ger billig marginell flyglid.

Fiskenämnden i Uppsala län framhåller att fiskeristyrelsens fartyg Ar­gos och Thetis är de enda undersökningsfartyg i landet som är utrustade för training. Behovet av prakfiska fiskeri- och redskapsförsök är stort efter Uppsala läns Östersjökust. En överföring av huvudmannaskapet för dessa fartyg lill en icke "biologisk" myndighei torde, enligl fiskenämnden, kraf-

Prop. 1983/84: 10

156

tigt försämra de undersökningsresurser som idag kommer yrkesfisket till­godo,

SMHI stöder statskontorets förslag rörande undersökningsfartyg och är berett all under de förutsättningar som statskontoret föreslagit ställa Sen­sor lill förfogande för andra institutioner och myndigheter samt alt äta sig ett ansvar som sammankallande och beredande organ på ostkusten vad avser planeringen av fartygens disposition. Institutet vill emellertid påpeka att fördelningen av farlyg pä ost- och västkust ej strikt kan hällas då vissa fartyg har specialutrustning som kan krävas på motsatt kustområde. Sen­sor har specialutrustning för karlläggning av kylvatlenspridning från kärn­kraftverk som bör utnyttjas vid l.ex. Ringhals. SMHI stöder även stats­kontorets förslag om att fasta kostnader för fartygen täcks genom anslag och att de rörliga täcks av utnyltjare. Institutet är också berett alt genom­föra en försöksverksamhet med all använda helikopter vid hydrografiska mätningar. Statskontoret har föreslagit att Argos skall placeras på ostkus­ten, lämpligen i Karlskrona. SMHI påpekar att Norrköping utgör ett bra alternativ. En stationering i Norrköping skulle förenkla samverkan med-SMHIs tekniska avdelning vad gäller främst instrument- och mätutrustning saml analysverksamhel. De i utredningen berörda fartygen saknar isför­stärkning och kan därför inte utnyttjas vintertid då is förekommer. För undersökningar i främsl Bottniska viken utnyttjar SMHI och andra institu­tioner varje vinter någon eller flera av sjöfartsverkets isbrytare. Detla sker kostnadsfritt i den mån undersökningarna kan anpassas lill isbrytarnas ordinarie verksamhet. Isbrytarna utgör, enligl SMHI, utomordentliga un­dersökningsplattformar. Fartygen har myckel god manövrerbarhet och instrumentering samt bostadsutrymmen åt flera forskare ål gången. De måste dock i de flesta fall kompletteras med labortorieulruslning och vinschar. Specielll vid nybyggen bördetta behov beaktas genom planering av laboralorieutrymmen, uppställningsplats för containers elc.

SNV framhåller att utredningens förslag att avyttra Ancylus är oaccepta­belt för verket eftersom de föreslagna alternativen icke uppfyller natur­vårdsverkels krav på dispositionsfrihet, långsiktig planering, rationellt ar­bete saml god arbetsmiljö för egen personal. Förslaget, som ej heller är ekonomiskt fördelaktigt för verkei, kommer att menligt påverka möjlighe­terna till rationell miljökontroll och utveckling av meioder för sådan, anser SNV.

Generaltullstyrelsen påpekar att miljöskyddsfarlygen, typ Tv 045-051, endast har en specialutbildad gmndbesätlning på två man. Då fartygen används måste besättningen kompletteras med minst två man, som tas från kustbevakningens patmlltjänst. Ett regelmässigt utnyttjande av miljö­skyddsfartygen som undersökningsfartyg minskar således kustbevakning­ens rörliga övervakning på ett inte acceptabelt sätl. Det mest rationella vore om aktuella miljöskyddsfartyg fick sin grundbesättning ökad lill fyra man. Då skulle beredskapen för miljöskydd höjas samtidigt som tillgäng-

Prop. 1983/84:10

157

ligheten för havsforskningsarbetet blev slörre året om. anser styrelsen, Generallullstyrelsen påpekar vidare att i rapporten bara har nämnts miljö­skyddsfartygen, typ Tv 045-051. Styrelsen anser att även de större miljö­skyddsfartygen Tv 01-04 och kombinationsfartyget Tv 020 bör omnämnas. Dessa farlyg har kompletta grundbesätlningar och goda förläggningsut­rymmen. De används visserligen i kustbevakningens övervakningstjänst men styrelsen vill ändå hålla möjligheten öppen lill viss medverkan inom havsforskningens område. Styrelsen vill också nämna all kustbevakning­ens flygplan med sina avancerade fjärranalysutrustningar (kamerasysiem, sidspanande radar, IR/UV-scanner m.m.) kanske kan användas i vissa projekt.

KVA anser all önskvärdheten av ett ökat samarbete och en ändamålsen­lig organisalion för ett förbättrat utnyttjande av de fartyg som slår till förfogande för undersökningar inom havsresursområdet är uppenbar. Aka­demien noterar med tillfredsställelse att dess farlyg "Arne Tiselius" be­döms som synnerligen användbart för en mångfald uppgifter. Trots della utnyttjas fartyget för närvarande i ringa utsträckning. Den väsentliga för­klaringen till detta synes ligga i att forskare, som önskar utnyttja fartygslid, har svårigheter all erhålla anslag som medger användande av en så dyr resurs som ell forskningsfartyg. Den föreslagna formen, där fartygen ulgör en gemensam resurs och där de fasta koslnaderna läcks genom anslag och de rörliga av nyltjaren, bör ge möjligheler till ett ökat användande och förbättrad ekonomi. Förvärvet av "Arne Tiselius" skedde med hjälp av donationer, anslag och upplåning. Med hänsyn till att akademien fortfaran­de har skulder för "Arne Tiselius", måste överenskommelse träffas om de ekonomiska villkoren, innan "Arne Tiselius" kan ställas till förfogande som en gemensam resurs enligt den föreslagna planen, påpekar KVA.

Svenska sydkustfiskares centralförbund framhåller att kraven från olika håll på att utnyttja undersökningsfartygen i själva verket är så stora all det är svårt från fiskets sida alt få fid på undersökningsfartygen för exempelvis praktiska fiskeförsök.

Sveriges redareförening framhåller all behovel av bättre tillgång till forskningsfartyg för olika ändamål, behovet av ett bättre utnyttjande av befintliga forskningsfartyg, det generella behovet av ett effektivt utnyttjan­de av samtliga statsägda farlyg och behovel av lillgång till övningsfarlyg för sjöpersonalulbildningen borde kunna jämkas samman. Föreningen kan i della sammanhang tänka sig exempelvis följande lösningar. 

I. 

Möjligheten prövas huruvida fiskeristyrelsens m/s "Argos" efter en smärre om- och tillbyggnad skulle kunna tjänstgöra som ett kombinerat övnings- och forskningsfartyg.  En sådan kombination skulle kunna innebära ett effektivare ulnyltjande av della fartyg, minskade beman-ningskoslnader samt en ökad förståelse mellan flera yrkesgrupper med havet som minsta gemensamma nämnare. Skulle man finna en placering av m/s "Argos" lill ostkusten lämpligare bör stationering lill Kalmar

Prop, 1983/84:10

158

övervägas sä alt fartyget på motsvarande sätt skulle kunna utnyttjas i den sjöpersonalulbildning som bedrivs där. 2. Täckningsbidrag lill inköp, ulruslning och drift skulle kunna utgå till någon kommun som för utbildningsändamål inköper ett övningsfartyg samtidigt som kommunen förbinder sig all, under viss del av året, tillhandahålla detla fartyg som plattform för forskningsprojekt av olika slag. Liknande överenskommelser skulle också kunna göras mellan berörda kommuner och generallullstyrelsen eftersom sådana övnings­fartyg skulle kunna tjänstgöra som beredskapsfartyg alt sättas in vid oljebekämpning. Övningsfartygel skulle då på förhand kunna vara ut­rustat för ändamålet med erforderliga kranar, tankar för olja samt sane­rings-, tvätt- och rengöringsaniäggningar. Ytterligare utrustning skulle kunna stuvas i contaniers, placerade vid övningsfariygels förtöjnings­plats. Fartygels besättning skulle vid utryckning kunna bestå av ordina­rie berörda lärare, kompletterade med personal från kustbevakningen och elever från skolan.

I båda dessa fall skulle det närmast vara fråga om att inköpa ett befintligt handelsfartyg. Med utgångspunkt från liknande överväganden bör, enligt redareföreningen, möjligheterna emellertid prövas alt på samma sätl an­vända befintliga statsägda fartyg, vilka bedömes vara lämpliga för ändamå­let och som till en förhållandevis obetydlig kompletterande kostnad skulle kunna utnytljas bäilre.

Prop. 1983/84:10

159

Utvinning av mineraliska ämnen till havs (offshoreverk­samhet)

1    Allmänt

På kontintentalsocklarna finns ca 90 % av havsområdenas alla kända tillgångar av mineralråvaror, såsom olja, kol, gas och metalliska mineral. Kontinenlalsocklarna motsvarar i dag ca 18 % av jordens totala landyia men är än så länge relativt okända ur geologisk synvinkel. Ännu mindre är känl om djuphaven, men trots delta har man där fastställt stora potentiella Ullgångar av mineral.

Havet innehåller fyra olika typer av mineraliska ämnen:

1)

1 det fasta berget (f.n. veieriigen endast i kontinenlalsocklarna) före­kommande olja, kol, gas och malmmineral;

2)

Erosionsprodukter från kontinenterna, dvs. sand och grus och vask-fyndigheter av ett flertal mineral;

3)

På havsbotten utfällda mineral i form av s. k. noduler;

4)

I havsvattnet lösta mineral.

Som råvarukälla har havet spelat en myckel blygsam roll i del förflutna, med ett vikligl undantag, nämligen koksalt. Värdemässigt är i dag utvin­ningen av olja och gas från kontinenlalsocklarna ulan jämförelse av störst betydelse. Ca 20 % av världens oljeproduktion kommer i dag från reser­voarer under havsbotlen. Värdel av övrig mineralulvinning är relativi lågt.

Långsiktigt finns utsikter att också i den svenska havsbotten finna mineral. Den geologiska kunskapen om den svenska kontinenlalsockeln är dock låg. Brytvärda metaller kan i första hand gälla bly, zink och nickel i Skelleflefällens fortsättning ut i Bottenviken. Också i norra Östersjön och Ålands Hav kan koppar-, bly- och zinkmalmer finnas i en förlängning mellan Bergslagen och de sydfinländska malmfälten. Myckel stora till­gångar av sand och grus finns i Öresund och Östersjön, framför allt nordost om Gotland. Vissa möjligheter all finna olja ost och sydost om Gotland finns fortfarande kvar.

1.1 OfTshoreteknik m. m.

Med offshoreteknik avses leknik för uivinning av i första hand olja och gas men även andra mineraliska ämnen från havsbotten eller dess under­lag. En bred definition på offshoreteknik i dag kan sägas vara all maskin-och elektroteknik, skepps- och vattenbyggnadsteknik och andra tekniska färdigheter som kommer till användning vid karlläggning och utvinning av olja och gas från havsbotten. Inom utvinningsledet ulgör service- och underhållstekniken ett stort och växande område.

Marknaden för offshoreteknik omfattar också den infrastruktur på land som behövs för att ta i land olje- och gasprodukterna eller förse offshorean-läggningarna med utrustning och förnödenheter. I stort kan offshoremark­naden betecknas som ett antal industrisamhällen till havs.

Prop. 1983/84:10

160

Offshoreteknik kan således sägas vara ett samlande begrepp för ett stort anlal teknikområden, varav flertalet är etablerade och välkända för svensk industri i andra tillämpningar. Produkter och tjänster kan vara mer eller mindre specifika i förhållande lill offshoremarknadens behov. Marknaden för offshoreteknik har för svensk industri därför väsentligen karaktären av en mycket bred exportmarknad som efterfrågar varor och tjänster ur snart sagt alla branscher.

Genom mänga slag av standardprodukter, anpassade produkter, special­produkter, tjänster, operatörsuppgifter, komponenter och system är mark­naden uppdelad på ett stort antal olikartade produktnischer. Specialpro­dukterna och de anpassade produkterna är ofta "skräddarsydda" för sina uppgifter - inte bara med avseende på offshoresektorn utan i många fall även med utgångspunkt i lokalt rådande miljö- och produktionsbetingelser. Dessa betingelser kan variera starkt frän det ena offshorefäliel lill det andra. Efterfrågevolymen kan i den enskilda nischen ofta vara begränsad.

2    Utvinning av olja och gas

Vid utvinning av olja och gas kan verksamheten lill havs tidsmässigt indelas i seismiska undersökningar, prospekterings- och utvärderings-borrning, fällutbyggnad inkl. produktionsborrning, drift och underhåll samt skrotning. Kostnadsmässigt kan byggnadsfasen genomsnittligt sägas utgöra ca 70 % av totalkostnaden.

Metoder och ulruslning för verksamhetens skilda faser är beroende av lokala förhållanden, dels vallendjup, väder, avstånd och andra iransporl-betingelser lill förnödenhelsbaser på land, dels de krav reservoaren siäller på ulvinningsmelod.

De seismiska undersökningarna sker från speicalfarlyg. Prospekterings-och utvärderingsborrning sker från mobila borriggar, såsom jack-ups, se-misubmersibles och borrfartyg, tidigare även submersibles. 1 de grunda kustområdena mot Beauforthavet i Arktis har borrning ägt rum från konstgjorda öar av grus och sten, men även frusna isöar har med framgång prövats för ändamålet.

Produktionshålsborrning görs oftast från fast installerade produktions-plattformar. Producerad olja/gas transporteras iland med pipelines eller tankfartyg.

1 allt slörre utsträckning regleras verksamheten av statliga myndigheter och klassningssällskap. Det är därför nödvändigt för utrustningsleveran­törer att kontinuerligt vidareutveckla sina produkter för all dels uppfylla nya eller förväntade säkerhetskrav i nuvarande uivinningsområden, dels vara beredda för verksamhei i nya ännu ej bearbetade offshoreregioner som kräver nya tekniska lösningar.

Prop. 1983/84:10

161

De första offshoreplattformarna byggdes för ca 70 år sedan utanför Kaliforniens kust. Ofta kunde de på gmnd av gynnsamma förhållanden byggas så nära kusten all de kunde nås med hjälp av pirar. De egentliga offshoreplattformarna påbörjades år 1947 i Mexikanska Golfen. Där har sedan under flera decennier ett väsentligt utvecklingsarbete genomförts för att klara dels de slörre vellendjupen, dels allt svårare yttre förhållanden, såsom grundförhållanden och vågor. Nordsjön, med mycket svåra yllre miljöförhållanden, har dock under del senasle decenniet utgjort centrum för utveckling av offshoreteknik. Härtill har också bidragit att myndighe­ternas kvalitets- och säkerhetskrav i allmänhet är strängare i Nordsjöområ­det än på andra håll.

Offshoreindustrin är relativt konservativ i sin upphandlingspolitik. Skä­let lill detla är att värdet av de enskilda komponenterna/delsystemen vanligtvis är marginellt jämfört med värdet av det produktionsflöde kom­ponenten skall främja. Risken för produktionsbortfall minimeras bl.a. genom fortlöpande kvalitetskontroll av material m. m. saml utnyttjande av beprövad leknik och ett omfattande underhåll av produktionsanläggningar­na.

Oljeprisets utveckling de senaste tio åren har möjliggjort uivinning från tidigare olönsamma områden. Investeringarna per fal producerad olja i Nordsjön kan komma upp i 10-15 gånger av vad som kan krävas på land i t. ex. Mellan Östern. Bl. a. de höga investeringarna saml kostnader i övrigi gör att oljebolagen i sin offshoreverksamhet söker en ökad riskspridning genom deltagande med mindre andelar i flera fäll.

Del är därför vanligt att oljebolagen bildar samarbetsgmpper som söker koncession för ett block eller ett fäll. En av gruppens medlemmar, vanli­gen den som står för de största investeringarna, blir operatör, dvs. den som skall organisera och driva allt praktiskt arbele för gruppens gemensamma räkning.

Operatören får vittgående fullmakter från övriga deltagare. Denne skall svara för kontakter med myndigheter, parter och anlitade entreprenörer enligt bestämmelser som gmppen gemensamt reglerar i olika avtal. Opera­tören är, när del gäller slörre projekt, oftast ett av de stora internationella oljebolagen som har lång och bred erfarenhet inom olika verksamhetsom­råden, från geofysik till pelrokemi. 1 Norge ges försteg för de inhemska bolagen - Slatoil, Norsk Hydro och Saga Petroleum - när det gäller operalörskap. Dels ges de denna roll redan vid koncessionstilldelningen av särskilt lovande block, dels har de rätt alt träda in som operatör, t. ex. då ett projekt övergår från prospekterings- lill utbyggnadsfasen, dels ges de företräde om de önskar överta operalörskapet vid byte på initiativ av en grupp.

Fördelen med operalörskapet är att detla ger möjlighet all mer i detalj påverka och styra projektet. Kostnaden för insalser delas mellan samtliga parter, och operatören lorde ofta ha möjlighet att få en god del av kostna-

1

1    Riksdagen 1983/84. 1 samt. Nr 10. Bilaga 7

Prop. 1983/84:10

162

den för den egna organisationen läckt av övriga parter. Ett operatörsföre­lag bygger således upp det mest omfatlande och direkta kunnandet om verksamheten och kan etablera och behålla en slörre och mer aktiv organi­salion än ett icke-opererande oljebolag.

Operatören överlåter i regel prospekteringen till en borrningsenire-prenör. När en fyndighet konstaterats ulses en huvudentreprenör, som får till uppgift alt bygga upp produktionsanläggningen. Denna uppbyggnad sker till slor del med hjälp av underentreprenörer och konsulter på skilda kompetensområden.

Omfattningen av prospektering m.m. i ett visst område påverkas, för­utom av dess geologiska förutsättningar och på oljebolagens finansiella situation, lill mycket stor del av den lokala koncessions- och, inte minst, skattepolitiken.

Offshoreindustrin i världen har varit i stadig tillväxt sedan omkring år 1960 räknat i bl.a. anlal utförda borrningsoperationer. Industrin upplevde år 1970 en nedgång, bl. a. på grund av ett anlal olyckor framför allt i USA. Industrin upplever sin största nedgång innevarande år. Enligt flertalet bedömare kommer nedgången att beslå även under nästa år på grund av sjunkande oljepriser i kombination med ett gasöverskolt i USA. Främsl drabbar denna konjunkturförsämring USA, medan verksamheten i Nord­sjön troligen påverkas endast marginellt. År 1982 däremot slogs alla rekord vad gäller antalet riggar i verksamhei. Även under kommande decennier kommer dock enligl flertalet bedömare offshoreindustrin, oberoende av tillfälliga nedgångar, att successivt tillväxa. Orsakerna lill della är flera.

En avgörande orsak är att beslut om investeringar i fältutbyggnad i dag baseras på uppskattade höga oljepriser under 1990-talel. En annan är att ökad offshoreulvinning för många länder medför minskal importberoende av nödvändiga energiråvaror.

Cirka 70 % av jordens yta är läckt av vatten. Koniinenialsockelområ-dena ulgör de f. n. geologiskt mesl inlressanla områdena av denna yla. F.n. har emellertid endast ca 30 % av dessa områden blivit belagda med koncessioner. Endast en mindre del av dessa koncessionsområden har i dag exploaterats. Det återstår således mycket stora från geologisk syn­punkt intressanta områden.

Samtliga offshorefält i världen, ca 250 i 37 länder, kontrolleras av resp. regeringar. Dessa lägger i slörre eller mindre utsträckning ålaganden på koncessionshavarna all, med risk alt annars förlora sina koncessioner, bedriva en viss prospeklerings- och ibland även utvinningsaktivitel obero­ende av oljepris m.m. Della främjar, på grund av alla länders naturliga inlresse alt hålla uppe sysselsättning och export, en viss kontinuitet och en högre verksamhei jämfört med om endast olje- och gaspriserna skulle varil avgörande faktorer.

Stora geografiska tillväxtområden är f. n., liksom - enligt flertalet bedö­mare - under resten av 1980-lalet, Nordsjön, Sydöstra Asien och Mexi-

Prop. 1983/84:10

163

kanska Golfen. Andra områden av kommande myckel stort intresse, troli­gen framför allt under 1990-ialel, blir havsområdena kring Alaska och östra Kanada, Kina, och i de delar av ishavet som gränsar mot Norge och Sovjetunionen saml möjligen även andra arktiska regioner.

En betydande andel av världens kända olje- och gasreserver finns i de arktiska och subarktiska regionerna. Exploatering och utbyggnad i dessa områden är myckel kapitalkrävande och utvecklingstakten är känslig för konjunktursvängningar och oljeprisförändringar. Tidsperspektivet för en storskalig arktisk offshoremarknad är därför osäkert. På lång sikt torde dock enligt flertalet bedömare de arktiska regionerna komma all spela en betydande roll i den globala energiförsörjningen.

Förutsättningarna för utbyggnad varierar också starkt mellan de olika arktiska nationerna. Delta beror främsl på geografiska, klimatiska och geologiska olikheter, men påverkas också av nationell lagstiftning samt ägandeförhållanden. Särskilt krävande geografiska miljöer är de arktiska områdena i Alaska och Kanada, där provborrningar pågått några år och fyndigheter påträffats. Viss utvinning pågår också redan. Ett annal område med liknande förhållanden är Sovjetunionens ishavskust. För att utvinna från fyndigheter i dessa områden krävs mera avancerad teknisk utmstning än vad som finns tillgänglig i dag.

Tidsperspektivet för ulvecklingen inom Arktis är starkt varierande, men ett gemensamt drag är den successiva utvecklingen från vinteranpassad subarktisk lill renodlat arktisk offshoreverksamhet. Utvecklingen skapar långsiktigt behov av helt nya produkter och systemlösningar anpassade för extrema yttre miljöförhållanden. Offshoreaktiviteter i arktiska områden medför också behov av nya och förbättrade produkter inom många av offshoreteknikens angränsande havstekniska områden.

2.1 Nordsjön

Även om antalet plattformar i Nordsjön endast motsvarar ca 15 % av antalet plattformar installerade i Mexikanska Golften, är ändå Nordsjön av särskilt ekonomiskt intresse för offshoreindustrin på grund av storleken och koslnaderna för de plattformar som används där (Väderförhållande, djup m. m.).

Nordsjön kan betecknas som ett av världens snabbast expanderande industriområden och har lillmälls samma betydelse som Ruhrområdel hade på 1930-talel. En av de främsta anledningarna är oljefältens närhet lill cenlrala konsumtions- och industricentrum.

Utvinningen och prospekteringen omfattar olje- och gasförekomsier från mycket måttliga djup ner till djup som är svåra att bemästra. Nordsjön är ell område med så svåra värderleksförhållanden att konstruktioner och materiel utsätts för mycket svåra påfrestningar.

Det beräknas att man under den närmaste tioårsperioden kommer att

Prop. 1983/84:10

164

salsa 50-100 miljarder kronor per år i Nordsjön. 10 % av denna kostnad beräknas åtgå för enbart reparation och underhåll. Utvecklingen av oljepri­set är självfallet av slor betydelse för möjligheterna alt förverkliga planer­na. För de närmaste åren är dock investeringarna redan igångsatta eller beslutade.

Nordsjömarknaden, framför allt den norska delen, är av särskilt intresse för svensk industri. Detla beror på att den dels är slor och ställer kontinu­erligt nya krav på avancerade tekniska lösningar, dels ulgör en närmark­nad där vi har traditionella handelsrelalioner och där våra allmänna kom­parativa fördelar är väl kända.

Det svenska engagemanget på denna marknad initerades försl under början av 1970-talet i samband med framför allt engelska offshoreprojekt och senare i växande utsträckning i den norska delen av Nordsjön. 1 dag har ett par hundra svenska företag produklion delvis med inriktning på offshoremarknaden. Av dessa har ca 100 direkl försäljning lill offshore­marknaden.

Inom Sveriges Mekanförbund inrättades år 1979 en branschgrupp be­nämnd Swedocean, Swedish Ocean Industry Group. Vid inrällandet be­stod gmppen av 29 företag. Antalet medlemmar är f.n. ca 140 med en sammanlagd omsättning år 1982 på ca 5,1 miljarder kr. inom offshoreområ­det varav 3,4 miljarder utgjorde direkt export. 1 gruppen finns rena off­shoreföretag som l.ex. Consafe Offshore AB, verksladsinduslriloretag som l.ex. AB Volvo och Alfa-Laval AB samt en rad andra företag och organ inom bl.a. stål- och konsullsektorn. Del dominerande företagel i gruppen är Götaverken Arendal.

Den till stor del högleknologiska svenska industrin har enligt flertalet bedömare goda möjligheter att ta hem väsenfliga marknadsandelar på det expanderande havstekniska områdei. Möjligheterna har dock hittills enligt mångas bedömning inte tillräckligt tagits tillvara, vare sig av statsmakterna eller industrin,

2.1.1 Storbritannien

Den brittiska oljeproduktionen i Nordsjön uppgick år 1982 till ca 103 milj. ton, en ökning med ca 15 % jämfört med år 1981. Det tolala antalet producerande fält är f.n. 20 stycken. Hittills har endast ca 15 %' av de uppskattade oljetillgångarna exploaterats.

Industrins bruttoinvesteringar i prospektering och produktion beräknas under år 1982 ha uppgått lill £3,1 miljarder, vilket motsvarar 25 % av Storbritanniens totala industriinvesteringar del året. Beställningsvärdel för olje- och gasutbyggnadsarbelen lill havs rapporteras lill £2,26 miljarder, varav 73 % utgjorde den britUska industrins andel.

Vid årsskiftet 1980-1981 genomförde den engelska regeringen en skatle-skärpning, som ledde fill en nedgång i utbyggnadstakten och sysselsätt­ningsproblem i offshoreindustrin. Tillsammans med flera prognoser om

Prop. 1983/84:10

165

vikande oljekonsumtion tvingade della regeringen till en sänkning av skat­terna våren 1983. Sänkningen väntas leda till en kraftig ökning av installa-lionslaklen omkring åren 1986-1987.

2.1.2 Norge

Den norska oljeverksamheten har från utdelningen av de första konces­sionerna år 1965 utvecklats till en produktion av olja och gas som år 1982 motsvarade ett försäljningsvärde av 62,5 miljarder NOK. Oljeverksamhe­ten svarar f. n. för över 34 % av Norges exportvärde, 16 % av BNP och ca 30 miljarder NOK per år i avgifter och skatteintäkter.

Nordsjöområdet söder om 62° Br innehåller fastställda reserver av olja och gas i en mängd som motsvarar att ca 2700 milj. ton olja kan utvinnas. Denna siffra väntas komma att öka lill ca 5000 milj. ton utvinningsbara reserver då området som helhet undersökts. Reserverna kan troligen redan nu skrivas upp ylteriigare efter flera lyckade borrningar under år 1983.

Till detla kommer de resurser som finns i områdei norr om 62° Br. Detta är 6-7 gånger så slort som den södra delen och har geologiskt sett fömt­sättningar för stora oljereserver. De första provborrningarna i de nordli­gare delarna inleddes år 1980. Karlläggningen av dessa stora områden är en myckel långsiktig verksamhet. Stora investeringar kommer alt krävas för all etablera produktion och transporter.

Av de i dag kända norska reserverna finns troligen närmare hälften inom områden med över 300 m vattendjup.

De stora oljefyndigheter som finns på norsk konlinentalsockel bör rent resursmässigt - vara tillräckliga för all en produklion i nivå med den nu etablerade skall kunna behållas i minst 50 år. Om de reserver som nu bedöms som sannolika också visar sig föreligga, skulle uthålligheten öka lill över 100 år. Härtill kommer de resurser som troligen kommer alt kunna påvisas norr om 62° Br.

Denna resurs och det faktum att dess utnyttjande skapar en betydande marknad för svensk industri är vikliga skäl för alt prioritera en svensk medverkan i Norge. Norsk oljepolilik och dess praktiska tillämpning måste härvid i stor utsträckning styra valet av åtgärder. Orsakerna till detta är flera.

Norsk oljepolilik utgår från det grundläggande synsättet att all olja och gas på norsk kontinentalsockel skall användas till största nytta för hela del norska samhället. Slor politisk enighet råder kring detla synsätt. För utnyttjandet av resurserna har man beslutat att folkvalda organ i princip skall styra alla vikfiga sidor av offshoreverksamheten, t. ex. prospektering, utvinningslempo, säkerhel och lokalisering.

För att uppfylla kravet på nationell styrning och kontroll över alla aspekter på verksamheten har ett omfattande lagstiftnings- och regelsys­tem skapats. Den Norske Stals Oljesellskap A/S, Slatoil, samt olika för­valtnings- och kontrollorgan har byggts upp. Skilda meningar har ibland

Prop. 1983/84:10

166

rått om vilken nivå som skall efterslrävas för olje- och gasproduktionen sett pä lite längre sikt, liksom om Statoils roll. Två särskilda parlamenta­riska utredningar har under år 1982 arbetat med hithörande frågor.

Det är ett norskt inlresse all såväl ägande som praktiskt arbete med prospektering, produklion och vidare disposition av olje- och gasresur­serna så långt möjligt skall drivas av norska förelag och helst förläggas inom Norge. Staloil och övriga norska oljeförelag - Norsk Hydro och Saga Petroleum - bygger upp kompelens för alla nödvändiga uppgifter. I denna kompetensuppbyggnad har stora utländska oljebolag spelat, och spelar fortfarande, en betydande roll.

Koncessionspolitiken i bred bemärkelse är ell centralt instmment för den norska oljepolitiken. Själva tilldelningen av koncessioner sker efter ett s.k. förhandlingssystem.

Den snabbt växande dominansen för norska företag både inom oljeverk­samheten och som leverantörer till denna innebär viktiga möjligheler lill konkret samverkan mellan norska och svenska företag. Norsk oljeverk­samhet, dvs. prospektering, utbyggnader, drift och underhåll, sysselsätter f. n. närmare 50000 personer. Verksamheten omsätter f. n. ca 30 miljarder NOK per år, varav merparten avser investeringar för framlida produktion. Denna nivå behöver behällas under hela 1980-talet om kontinuitet skall kunna uppnås bortom år 1990 då produktionen från nu etablerade och pågående utbyggnader kulminerar. Redan nu kan man också se alt insatser av minst detta omfång krävs under 1990-talet för att säkra produktionen efter år 2000.

Sett i relation till beställningsvärdet och pågående förberedelser för framlida projekt, står Sveriges andel i leveranserna lill den norska off­shoreverksamheten enligt flertalet bedömare ännu inte i proportion lill vad som skulle kunna väntas mol bakgmnden av de normall goda handelsför­bindelserna mellan Sverige och Norge och den höga tekniska kompetens som finns i Sverige.

En slor del av de framlida projekten måste bygga på nya tekniska lösningar. Svenska företag och forskningsorgan deltar dock i endast mind­re omfattning i det målinriktade utvecklingsarbete som f. n. pågår i Norge.

Forsknings- och utvecklingsinsatser som koncessionsvillkor

Sedan år 1979 har norska myndigheter som ett villkor för oljebolag som söker koncession i Norge fastställt att bolagen skall bidra lill att stärka norsk ekonomi, industriell fillväxt, forskningsmiljö och sysselsättning.

Ett praktiskt resultat av detla krav är att så gott som samtliga utländska oljebolag har ingått ramavtal med olje- og energidepartementet om forsk­nings- och utvecklingsinsatser, huvudsakligen inom områden med anknyt­ning till oljeverksamhel. 1 avtalen stipuleras bl.a. myndigheternas möjlig-hei lill uppföljning och kontroll av de konkreta arbeten som oljebolagen lägger ut i Norge.

Prop. 1983/84:10

167

Enligl en aktuell översikt har f. n. beställningar på över 2 miljarder NOK (varav enbart för år 1982 ca 700 milj. NOK) lagts ut till norska forsknings-och utvecklingsorgan av oljebolag med verksamhet i Norge. Motiven för dessa projekt är alt förbereda utvinning under de allt mer krävande förhål­landen då fynd på allt djupare vatten och i alltmer nordligt belägna områ­den skall utvinnas. Nytänkande krävs här både i fråga om konstmktioner, material och utvinningsieknik. Skälet till att dessa insalser förlagts lill Norge i så slor omfattning är att detta av norska myndigheter ställs upp som ett av de direkta villkoren i nuvarande koncessionssyslem. De olika oljebolagens insatser noteras och värderas som ett viktigt kriterium vid val av parter för fortsalla koncessionsuldelningar. Genom alt della i dessa utvecklingsprogram ökar oljebolagen således både sin egen tekniska kom­petens och sina utsikter till att i framtiden få norska koncessionsandelar som kan leda till framtida produktion. Oljebolagen kan också i andra hand medverka lill all de kan förmedla beställningar till konsult- och leveran­törsförelag i sina resp. hemländer. Sett i helhet leder systemet på sikt till att ny teknologi utvecklas, all detta till slor del sker i Norge men under medverkan av både oljebolag och industriföretag från utlandet eftersom inte tillräcklig personell eller annan kapacitet finns inom Norge. De med­verkande oljebolagens parter stärker samtidigt sina möjligheter alt få della i leveranserna för utvecklingsarbetet, liksom när den nya utmstningen når fram fill beställning i användningsstadiet. Sett från oljebolagens synpunkt blir kostnaden för deltagandel på lång sikt till slörre delen avdragsgillt mot den norska skatten på oljeinläkter (som f.n. marginellt är ca 86%). Med hänsyn lill del svenska intresset all uppnå induslrileveranser till oljeverk­samheten är en medverkan i utvecklingsprogram som följer de i Norge etablerade formerna en fråga av stor vikt.

Bruk av norska varor och tjänster som koncessionsvillkor

En viktig linje i norsk oljepolilik avser förnorskning av offshoreverksam­heten, varvid olika åtgärder vidtas för att en inhemsk norsk leveranlörsin-dustri för flertalet av verksamhetens behovsområden skall kunna byggas upp. Avsikten är att beställningar och leveranser i största möjliga omfatt­ning bör styras mol norska företag. Även detta mål försöker man nå genom åtgärder inom ramen för koncessionspolitiken. Koncessionsavtalen stipu­lerar nämligen att operatören för ett utbyggnadsprojekt måste redovisa för norska industridepartementet hur en koncessionsinnehavare genomför sin upphandling för projektet. I värderingen av oljebolagen inför tilldelningar av nya koncessioner spelar den vilja som resp. bolag visat all utnyttja norska varor och tjänster en avgörande roll. De internationella oljebolagen har därför i stor utsträckning lagt största möjliga del av beställningarna lill Norge. Den norska andelen av leverans värdel lill olje verksamheten anges de senaste åren ha nått 60-70%. Denna siffra är osäker, då även import­inslag kan ha medräknats där norska företag utnyttjat utländska underleve­rantörer. Det bör påpekas att den norska industrins kapacitet är begränsad

Prop. 1983/84:10

168

samt att ett importbehov om 30-40% motsvarar f.n. värdemässigt ca 10 miljarder NOK åriigen. Följderna har i Norge blivit lydliga tendenser till överhettning på vissa orter och problem med att hålla kostnader och leveranslider.

Dessa problem torde enligl flertalet bedömare komma all växa genom all de flesta nu aktuella projekten kräver så stora enheter all punktbelast­ningen på de företag och orter som skulle slå för leveranserna blir stora. En redan klar tendens är att tillgången på arbetskraft med specialkun­skaper är begränsad. Bl. a. oljedirektoratets aktuella bedömningar indike­rar att behovet av olika specialiserade yrkesgmpper och av personal med lämplig akademisk utbildning inom en rimlig framlid blir svårt all tillgodo­se inom Norge. Det kan i sammanhanget noteras all elableringssvårighe-lerna för nya norska företag på offshoremarknaden är minst lika stora som de som råder för svensk industri.

De bolag som satsat på att bygga upp en position inom norsk oljeverk­samhel har satt in betydande personella och ekonomiska resurser, bl. a. på att etablera egen organisalion i Norge och på alt delta i utvecklings- och industriprojekt. De mesl framgångsrika satsningarna inom utvecklingsom­rådet har skett inom ramen för de utvecklingsprogram som lagts upp under ledning av Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Forskningsråd (NTNF).

Endast oljebolag får normalt direkl lillgång lill information och erbjudan­de om dellagande i de norska utvecklingsprojekten.

Konsult- och industriförelag som vill delta i utvecklingsinsatser är hän­visade till alt finna ett oljebolag som vill slå som beställare och styra insatsen.

Ett svenski oljebolag med plals i norsk pelroleumverksamhel blir därför en värdefull partner och inkörsport för svensk industri och svenska forsk­ningsorgan med intressen inom offshoretekniken. Genom alt få in ett svenskt företag på beställarsidan ökar möjligheterna för svenska leveran­törer all komma in på vikliga utvecklingsområden.

2.2 Kanada

1 Kanada har under år 1983 fastställts en ny politik i syfle att dels öka den kanadensiska kontrollen över landets offshoreområden, dels möjliggö­ra ett bättre utnyttjande av de induslrimöjligheter som offshoreverksamhe­ten kan ge, främst på varvssidan.

F. n. föreligger beslul om ulbyggnad av fäll på den kanadensiska ostkus­ten. Eftersom erforderlig utrustning och teknik lill slor del kan komma all sammanfalla med den som används i Nordsjön, så ulgör denna nya mark­nad till stor del en förlängning av Nordsjömarknaden.

Prop. 1983/84:10

169

3    Utvinning av andra mineraliska ämnen än olja och gas

Annan mineralulvinning (i huvudsak sand och grus) svarade är 1969 för ett värde av ca 1 miljard kr. per år. Det totala värdel är fortfarande mycket lågt jämfört med utvinningen på land (mindre än I %). För vissa råvaror är dock f. n. produktionen ganska stor. Del gäller t. ex. koksalt, magnesium, brom och ilmenit samt sand. grus och sten.

Vätskor och lösliga mineral, som olja. gas. svavel och kalium, kan utvinnas genom borrhål. Kol, järnmalm och andra fasta mineraliska ämnen har hittills endast brutits genom tunnlar från land. Lösa sedimentlager kan muddras om de inte är läckta av senare avsatta sediment. Mineral som muddras eller sugs upp med slamsugare är sand och grus, ostronskal, diamanter, ilmenit, rulil, guld m.m. Ekonomisk uivinning av dessa har hitlills begränsats till kontinenlalsockeln. Av kontinenlalsockelns yta täcks hela 70% av sediment som är lämpliga för muddring, men som också försvårar prospekteringen efter malm.

Nere i djuphaven existerar noduler, dvs. runda bollar av oftast en potatis storlek. Det finns mänga teorier bakom tillkomsten av dessa noduler. En teori är att dessa har fällts ut från havsvattnet. De innehåller 15-20% mangan samt mindre mängder nickel, koppar och kobolt. Upptäckten av dessa noduler är ca 100 år gammal. Det var dock inte förrän under 1960-lalet som något större intresse tillmättes dessa s. k. mangannoduler. De rikaste kända fyndighelerna finns i norra Stilla Havet.

De senaste årens utveckling av olika fjärrstyrda brylningsmeloder har bidragit till ett ökat intresse hos gruvindustrin att utvärdera möjligheler till brytning på havsbotten. Inom flera länder har studier och forskningspro­jekt ägnats ål detla område. Ett flertal tekniska lösningar har föreslagits.

På kontinentalsockeln och sluttningen ned mot djuphaven förekommer även noduler av kalciumfosfat.

Kommersiell uivinning sker f.n. nästan enbart från lösa sedimenllager på grunt vatten längs kontinentalsockeln. Tenn var förmodligen den första metall som utvanns från kontinenlalsockeln. Kostnaderna för mineralut­vinning till havs är beroende av tillgänglig utvinningsieknik. Teknik finns emellertid redan lill slor del utvecklad om än i liten skala. Därigenom finns i dag möjligheter all göra relativt realistiska lönsamhetskalkyler. Den avancerade havstekniken som utvecklats för olje- och gasuivinning till havs kommer att bli av stort värde även för gruvdrift lill havs.

Melallreserverna till havs är omfatlande. Störningar på melallmarkna-den och/eller höjning av metallpriserna kan medföra att ett anlal metaller lill havs blir ett lönsamt ulvinningsallernativ. Problemet är inte reserver­nas totala storiek utan snarare deras geografiska fördelningar och därmed metallernas tillgänglighet på världsmarknaden. Dagens metallproduktion är för flera s. k. strategiska metaller koncentrerad till ett mycket begränsat antal länder. F.n. återfinns ca 70% av koppar- och nickelreserverna, ca

Prop. 1983/84:10

170

90% av kobolt- och manganreserverna i utvecklingsländer, öststater och Sydafrika. EG-länderna är till 100%- beroende av import av nickel, kobolt och mangan. 85% av all koppar importeras. Japan, och till en mindre del USA, har ell liknande beroende av externa leveranser. Det är huvudsakli­gen mol denna bakgrund man skall se industriländernas tilltagande intresse för havsbottens resurser, som ell strategiskt alternativ.

De företag som ursprungligen engagerade sig i utvinning av manganno­duler var baserade i stater med ett starkt behov av import av de metaller som nodulerna innehåller, främsl i USA, Västtyskland och Japan. Företa­gen har i dessa länder i olika former erhållit statligt slöd för verksamheten.

Den franska regeringen bedriver genom CNEXO (Centre Nalional pour TExploitation des Oceans) prospektering efter noduler från havsbotten. Den franska atomenergikommissionen forskar kring metallulvinning ur noduler. Den japanska regeringen har genom direkta subventioner till olika företag stött utveckling av bl.a. upphämtnings- och metallutvinningssy-slem. Tidigare brittiska regeringar har erbjudit slöd till de brittiska företag som ingår i internationella nodulkonsorlier. 1 utbyte utfäsle sig företagen­att brittiska förelag skulle ha förhandsrätt lill deras andel av melallproduk-lionen. USA:s regering bedriver främsl grundläggande forskning beträffan­de nodulernas uppkomst och bildning. Amerikanska företag som engagerar sig i nodulutvinning får f. n. enligt uppgift inget direkl statligt slöd. Väst­tysklands regering har givit direkl finansiellt slöd till inhemska företag som är engagerade i nodulutvinning. I Sovjetunionen har man forskat kring och prospekleral efter noduler sedan början av 1950-lalet.

Fyra internationella konsortier har bildals för nodulutvinning. I dessa konsortier ingår olika företag från USA, Belgien, Kanada, Italien, Japan, Nederiänderna, Storbritannien och Västtyskland. Enligt flertalet bedöma­re kommer någon kommersiell nodulutvinning inte lill stånd förrän i slutet av 1990-talel. För all della skall bli möjligi krävs troligen också ytleriigare mycket stora statliga satsningar på bl.a. teknikutveckling. En framlida utvinning av mangannoduler kan komma att ge slor påverkan på metall­marknaden. Som i de flesta processinduslrier styrs uivinningens ekonomi av en skalfaktor. Denna faktor tycks vara störst för metallulvinningsledel. Slörsl påverkan lorde en uivinning komma att ge på koboltmarknaden.

För svensk industri kan förutsättningarna långsiktigt vara stora alt leve­rera utrustning för såväl prospektering som uppfordring av mangannoduler och utvinning av metaller från nodulerna. Den speciella sammansättningen av dessa gör att konventionella metoder för utvinning av dess metallinne­håll inte är lillämpbara.

Prop. 1983/84:10

171

4   Svensk kontinentalsockel

Exploatering av fyndigheler på svensk konlinentalsockel regleras i lagen (1966: 314) om kontinenlalsockeln. Lagen ger rätt för regeringen, eller den myndighei regeringen bestämmer, att pröva vem som skall ha exploate­ringsrätten och vilka villkor som skall gälla. Den verksamhei som regleras av lagen beskrivs som utforskande av sockeln och tillgodogörande av dess naturtillgångar. Utforskande anses innefatta även undersökningar som sker utan fysisk beröring med havsbotten, såsom flygprospektering och gravimetriska och seismiska mätningar från fartyg.

Del område som vanligen anses ha den största potentialen är för metal­liska mineral havsbotlen utanför Skelleftefältet. 1 Skelleftefältet bryter Boliden Mineral AB malmer i ett stort område. Man kan följa en liknande malmprovins på den finska sidan av Bottenhavet. Bottenvikens geologi är dock mycket dåligt känd. Svårigheterna all hitta t. ex. rika sulfidmalmer pä Bollenvikens bollen är tekniskt myckel stora, då de elektriska malmlet-ningsmetoderna, som används på land och som har varit av avgörande betydelse för upptäckten av malmerna i Skelleftefältet, ej kan användas under vatten. I stället måsle användas metoder som bygger på uppspå­rande av magnetiska tyngdkrafts- och värmeanomalier. Prospekteringen, som är förenad med stort risktagande, torde komma alt ta mycket lång tid och dra stora kostnader. F. n. sker ingen prospektering.

Ett annat område som kan vara av intresse sträcker sig från norra Småland upp förbi Utö i Stockholms skärgärd och förbi Åland mot Fin­land.

Mangannoduler finns i Bollenviken i relativt stora mängder framför allt utanför norra Västerbottens kust. Nodulerna är av mindre slorlek än djuphavsnodulerna samt har ett lägre manganinnehåll än dessa.

Tillgångarna på sand och grus i Öresund och Östersjön är myckel stora. Sveriges geologiska undersökning och Stockholms universitet har ulfört preliminära kartläggningsarbelen. Dessa undersökningar visar all det finns stora tillgångar i Öresund, dock störst på den danska sidan. Ännu större tillgångar finns nordväst om Golland. Vidare kan de stora rullstensåsarna som avlagrades under istiden följas ut i Östersjön från såväl Uppland som de nordligare landskapen. Dessa åsar har slor mäklighet med en bredd av ett par km och en höjd av 40-50 m.

Efterfrågan på sand och grus i Europa, inkl. Sverige, ökade tidigare i snabb takt. Under de senasle 25 åren har efterfrågan mer än tiodubblals. 1 Sverige används sanden i huvudsak vid anläggningsarbeten i hamnar m.m., då sanden tas lokall i närheten. Den största enskilda sandläkten gjordes för Projekl Stålverk 80 i Luleå i slutet av 1970-talet. Därefter har efterfrågan i Sverige åter sjunkit lill en relativi låg nivå f. n. Mindre kvanti­teter kvalitelssand används lill glas- och keramikindustrin.

Prop. 1983/84:10

172

5    Sammanfattning

Flertalet av havens mineraltillgångar, bortsett från många olje- och gasfyndigheter. befinner sig ännu under gränsen för lönsam utvinning.

Om en utvinning av en viss metall kan bli lönsam eller inte beror lill väsentlig del pä eflerfrågeulvecklingen och därmed priserna, på landtill­gångarnas storlek och geografiska fördelning, exploateringslekniken samt under vilka legala villkor uivinning får ske. Den avgörande faktorn för övergäng lill ökad uivinning lill havs av l.ex. mangannoduler kan enligt mänga bedömare mycket väl visa sig bli den politiska utvecklingen/strate­gin i de länder som exporterar framför allt mangan och kobolt.

Prop. 1983/84:10

173

Utdrag ur delegationens för samordning av havsresurs­verksamheten (DSH) Arktisk havsteknik underlag för program

Det ökade intresset för utforskning och exploatering av havsområdena i Arktis har skapat ett behov av ny teknologi, anpassad för extrema is- och köldförhållanden. Prospekteringsverksamhet offshore har hittills främst bedrivits i kanadensiska Arklis, men aktiviteterna och leknikbehovet ökar också snabbt i Alaska och Sovjet. Teknikutvecklingen följer i dessa områ­den ett mönster betingat av tekniska krav i konventionell offshoreverk­samhet, vinteranpassad verksamhet, sub-arktisk till renodlat arktisk off­shore.

Resursutvinningen och aktiviteterna kring denna har olika karaklär i de geografiskt skilda havsområdena. I Kanada har oljebolagen gjort mycket stora investeringar för utforskningen efter olja och gas vilkei också resul­terat i fiera betydande fyndigheter i Beauforthavet och den nordliga arkipe­lagen. Viktiga tekniska framsteg har åstadkommits av tvånget all över­vinna de svårigheler som den arktiska miljön ger upphov lill. Alla positiva resultat till trots synes framåtskridandet för en realiserad produktion i området att gå långsammare än man tidigare hade räknat med. En produk­tionsstart kommer sannolikt inte före sekelskiftet.

Även i Alaska centreras del havsrelaterade resursinlresset fill oljan och gasen. I Berings Hav ligger fyra områden närmast till för provborrning och förberedelser är inledda för igångsättning av denna. Fyndsannolikheterna bedöms som stora och i händelse av all betydande fynd kommer all göras råder uppfattningen att dessa kan komma att produceras redan före sekel­skiftet. Produktionsstarten kan således komma tidigare än den som för­utses för norra Kanada. Fördröjning kan emellertid inträffa även här, bl. a, av miljöskäl, där eventuella risker för havsfisket är en av de frågor som studeras.

1 Sovjet har sedan ett par decennier huvudvikten i Arktisområdet lagts vid att utveckla kapaciteten inom den kommersiella sjöfarten. Strävan är att utveckla isbrytare och isgående lastfartyg för att möjliggöra att sjöfar-len kan uppehållas under lång tid av året. Målet är året-runt trafik. Med utnyttjande av kraftiga isgående lastfartyg rninskas också behovet av assi­stans av konventionella isbrytare. Sovjet har för närvarande stor erfaren­het av sjöfart i Arktis och av krav som måste ställas på isbrytare och andra fartyg för trafik på såväl havet som i de norra flodarmarna. Till detta försteg och kunnande har också i väsenllig grad Finland bidragit med den utveckling och tillverkning av ryska isbrytare och isgående lastfartyg som där skett under en följd av år.

Sovjet har nyligen påbörjat utforskning av främst oljeförekomster i Barents Hav. Detta arbete sker bl. a. med tekniskt stöd från Norge. Förbe-

Prop. 1983/84: 10

174

redelser för all skaffa fram lekniska resurser för en vidgad utforsknings­verksamhet av den sovjetiska kontinenlalsockeln pågår, där Karahavet syns vara av närmast liggande intresse att utforska.

Även om utforskningen av olje- och gasförekomst dominerar aktiviteten i Alaska och Kanada måsle också i dessa områden iransporlmetoderna och tekniken härtör säkerställas för alt en lönsam uivinning skall komma till sländ. Här är transporter med stora ingående lastfartyg både för olja och gas alternativ som seriöst studeras jämte rörlransporter.

Norges utforskning av Arktis, främsl i Barents Hav, kommer all fördrö­jas, enligt uppgift, bl.a. av skälet att klarhet måsle först erhållas av storleken på fyndighelerna vid Tromsöflaket. Innan dess anses del inte motiverat att gå vidare norrut. Ett annal skäl är också oklarheterna beträf­fande gränsdragningen i havet mot Sovjet.

Vid Spetsbergen bedöms kolproduktionens dominans beslå ännu lång tid framöver. De havsrätlsligt ännu oklara kontinentalsockelområdena vid Spetsbergen, som lyder under norsk överhöghet, är emellertid av poten­tiellt intresse avseende förekomst av kolväten.

De lekniska problemen vid borrning och produktion i det Norska Havet är av samma art som de man har all övervinna i de arktiska regionerna. Visserligen förekommer inte havsis eller isberg men hård vind, hög sjö, sträng kyla och nedisning kräver vinteranpassad utrustning i likhel med Arklis.

För att säkerslälla en omfattande olje- och gasuivinning i de arktiska regionerna krävs en betydande teknologiutveckling pä en rad teknik- och systemområden. Trots de erfarenheter som hittills vunnils är oklarheierna fortfarande stora om såväl lämplig använd metodik och teknik som vilka systemalternativ som på sikt är lönsamma alt välja.

Prospekleringsborrning och därlill knuten verksamhet kräver utveckling av avancerad leknik för vinleranpassning av semisubmersibles och andra rigglyper. I produktionsfasen gäller delsamma för produktionsanläggning­arna. Borriggar i områden med isberg måste snabbi kunna kopplas loss vid uppkommen fara för kollision. Produktionssystemen skyddas bäst genom alt placera dem nedgrävda under botlenylan på ett djup, ca 10m där de går fria från grundslölande isberg. Av samma orsak måste också transportrör för olja och gas grävas ned på betryggande djup. Vid produktionsplatser, där farlyg avses användas för oljetransport, måsle särskilda laslterminaler anläggas i relativ närhet, skyddade för ispåverkan av olika slag.

Vid programarbetet har i första hand resursutvinningen i Arktis och i de sub-arktiska områdena varil vägledande för gjorda marknadsbedömningar. Antarktis har också beaktats men eventuella aktiviteter där för resursut­vinning har ansetts alltför osäkra för att i detta program ligga lill gmnd för förslag lill induslrianknuten teknisk forskning och ulveckling.

Tidsperspektivet för en fullt utbyggd arktisk offshoreverksamhet är osä­kert och beroende av såväl politiska som ekonomiska faktorer. Begynnel­sen för en mera omfattande produktion av olja och gas ligger sannolikt

Prop. 1983/84:10

175

framskjutet fill sekelskiftet och därefter. Tidsförändringar i den ena eller andra riktningen kan inträffa beroende på oförutsedda politiska och ekono­miska händelser. EU i förhållande lill tidigare prisnivå sänkt oljepris, uppehållet under en längre tidsperiod, föriänger sannolikt realiseringarna av utbyggnaderna i Arktis särskilt i länder som styrs av marknadskrafter. 1 l.ex. Sovjel behöver emellertid inie detta förhållande vara en dominani styrande faktor.

Trols dessa osäkra faktorer är den arktiska marknaden intressant för svensk industri. Ett aklivl svenski dellagande i offshore redan på sub­arktisk nivå innebär ett väsentligl och utvecklingsbart tillskott till svensk industris exportmarknad.

Av geografiska och klimatiska skäl har Sverige mycket goda förutsätt­ningar att kunna hävda sig industriellt på den internationella Arktismark-naden. Sverige har också en gammal tradition att bygga på vad avser både industriella och forskningsinriktade aktiviteter i Arktis. Teknikområdets högleknologiska natur passar väl ihop med svensk industristruktur och dessutom finns i Sverige stor erfarenhet av is och marina konstruklioner och vintersjöfart. Förutsättningarna för all lyckas vid ett aktivi deltagande från svensk industri bedöms därför vara goda.

1 Sverige är endast ett fåtal förelag delaktiga i export av produkter och tjänster till den arktiska marknaden eller som utvecklar anpassade pro­dukter för denna. Många fler anmäler emellertid intresse för aU på sikt kunna delta med produkler och tjänster. Flera myndigheter och högskolor har aktivileler och kompetens som ger möjligheter för all lämna slöd för en bredare industrisalsning på områdei. En vilja deklareras också att utveckla denna kompetens vidare för all effektivare verka i denna riktning.

1 många fall innebär arktisk offshore utveckling av helt ny teknik och utvecklingsprojekt måste stödjas av forskningsarbeten på mer grundläg­gande nivå. Della kräver en stark bindning mellan forskningsinriktning och industriella utvecklingsbehov och åsladkomms genom aktivt samarbete mellan intressenter av respektive kategori. Samarbete är också en nödvän­dig förutsättning för att inhemska resurser och kompelens skall utnyttjas rationellt. (I "Program för svensk polarforskning" ref. 1, betonar polar­forskningskommittén behovet av samverkan mellan olika fackområden och att teknikutveckling är ett vikligl område där samspelet mellan berör­da grundvetenskaper måste vara intimt).

För svensk del har en långsam utbyggnad av olje- och gasfällen i Arktis den fördelen att den ger tid för ulveckling av en konkurrenskraftig indusiri-ell kompetens. Alt utveckla nya metoder och ny teknik och att introducera dessa intemafionellt tar emellertid alltid lång lid och det krävs därför aU vi utan slörre dröjsmål initierar nödvändig kompetensuppbyggnad genom att målmedvetet gå igång med de i programmet föreslagna projeklaktiviie-terna. Genom föreslagen samverkan mellan industrier och myndigheter/ högskolor fås såväl medvetenheten om den nödvändiga målinriktningen av projekten, genom industrins krav i detla hänseende, som behovet av bredare problembelysning inbegripen i bedriven forskning och utveckling.

Prop. 1983/84:10

176

Myndigheter och andra organ med verksamhet inom havsresursområdet

SIDA

I SlDAs uppgifter ingår bl.a. multilateralt samarbete och bilateralt bi­ståndsarbete inom fiskeriseklorn och del marina miljövårdsområdet.

Inom den bilaterala biståndsverksamheten har SIDA sedan år 1974 varil aklivl engagerad inom den marina sektorn. SIDA är i dag aktiv främst inom fiskesektorn samt det marina miljövårdsområdet.

Frän biståndssynpunkl, med tanke på de mesl eftersatta befolknings­grupperna, har SIDA hitlills begränsat sig till områdena fiskproduktion och miljöskydd i kustnära områden. Fiskarbefolkningen i många u-länder ulgör en av de mesl eftersatta folkgrupperna. Skador på fiskbestånden leder till minskade fångster, vilka i sin tur ger socio-ekonomiska problem. Fiskarbe­folkningen kan på grund av kapilalbrist och bristande kunskaper inte anpassa sitt fiske, exempelvis genom att gå över lill moderna båtar med större operationsradie. Kuslvaltnen är de viktigaste för fisk och skaldjurs-produktionen. Ca 90% av världens havsfiskefångsler las i kustområdena, och det är just i dessa områden som 90% av havens alla föroreningar finns. Vad avser genomförande av program och projekl samarbetar SIDA nära med nationella och iniernalionella institutioner. Personella och institutio­nella resurser har härvid stor betydelse.

Det lekniska biståndet är nära knutet lill svenska resurser i form av institutioner, organisationer, myndigheter och personer. Inom olika sak­områden har SIDA samarbelsavtal med institutionella konsulter. På del marina områdei finns ett samarbelsavtal med fiskeristyrelsen, som i sin tur använder sig av underkonsulter när så är påkallat. På fiskeristyrelsens bislåndssekrelariat finns ett dokumentaiionscenlrum som är anknulet till svenska biblioteksväsendet. Här finns möjlighet att nå nationell och inter­nationell dokumentation antingen relaterat till sak eller geografiskt områ­de. Genom ett karlolek kan även lillgängliga tekniska resurser identifieras i viss utsträckning. SIDA deltar samt medverkar vid möten och diskussio­ner inom SWEMARPOL- och SWEDFISH-gmpperna på det marina om­rådet.

SIDA-insalser inom den marina sektorn omfattar f. n. olika projekl, som t.ex.:

-

ulveckling av forskningskapacitet,

-

upprustning av forskningsfartyg,

-

stöd till hantverksmässigt fiske,

-

ulbildning av personal till industriellt fiske och hanlverksfiske,

-

tillverkning av fiskebåtar,

-

uppbyggnad och drift av fiskebåtsfabrik,

-

uppbyggnad av fiskmottagningsanläggning.

Prop. 1983/84:10

177

-

uppbyggnad av distributionsnät,  .

-

slöd till akvakultur,

-

ulbyggnad och förbättring av hamnar,

-

personalslöd lill kuslsjöfart,

-

upprustning och drift av reparationsvarv,

-

marin miljövård.

SIDA-stödda fiskeprojekt finns i följande länder: Angola, Guinea-Bis-sau, Sri Länka, Bangladesh, Indien, Somalia, Mogambique. SIDA har ell väl ulvecklal samarbete inom fiskesektorn med del iniernalionella FN-organet FAO.

SlDA-siödda miljövårdsprojekl handläggs av följande FN-organ: FAO, IMO och ESCAP. Även UNEP deltar aklivl i ovannämnda projekt.

SlDA-pågående utredningar inom den marina sektorn är:

-

riktlinjer för svenskt stöd rörande vattenföroreningar och dess effekter,

-

riktlinjer för slöd till akvakultur.

Båda utredningarna är i form av uppdrag utlagda lill SIDAs instilulio-nella konsult fiskeristyrelsen.

Rikspolisstyrelsen (RPS)

RPS är central förvaltningsmyndighet för polisväsendet och utövar under jusliliedepartemenlet den högsta ledningen av landets polisväsende.

Sjöpolisverksamhelen bedrivs i sju regioner med centralorterna Kari-slad, Karlskrona, Nyköping, Västerås, Luleå, Göteborg och Stockholm. Stockholmsregionen disponerar sex båtar, Göteborg tre och de övriga regionerna en vardera. Av de 14 båtarna är åtta utrustade med radar och ekolod samt fyra med enbart radar.

Uiöver de större polisbåtarna finns i den lokala polisorganisationen ca 65 irailerbundna mindre räddningsbåtar saml i polisdistrikten i Norriand sju trailerbundna forsbålar. Dessa båtar används vid dmnkningsolyckor och sjöräddningsfall.

Sjöpolisverksamheten leds i Stockholm och Göteborg av polismästarna och i övrigt regionalt genom länspolischefen i del län, och lokall genom polismästaren i det polisdistrikt, där bålen är stationerad. Sjöpolisverk­samheten bedrivs i Stockholms och Göteborgs polisdistrikt hela året, i övriga distrikt mellan maj och november.

Sjöpolisen upprätthåller ordning och säkerhet i skärgården och längs våra kuster. Sjöpolisen ger också skärgårdens befolkning lillgång till nor­mal polisiär service. På senare år har nedskräpningen på öar och holmar kunnat övervakas och hindras genom sjöpolisens insatser. Övervakningen av jakt- och fiskebestämmelser, efterlevnanden av de internationella sjö­reglerna samt sjötrafikförordningen har skärpts. Sjöpolisen rapporterar brister i fartygsutrustningar, överskridande av fartbegränsningar, sjöfylleri m. m. Till sjöpolisens arbetsuppgifter hör även gränsövervakning, rappor-

12    Riksdagen 1983184. I saml. Nr 10. Bilaga 7

Prop. 1983/84:10

178

tering av främmande örlogsfartyg, skydds- och konlrollområdesövervak-ning elc. Polisen deltar i sjöräddningen enligt ell särskilt avtal. Sjöpolisbå-larna ulgör ett komplement till sjöräddningsorganisaiionens slörre fartyg.

Överbefälhavaren (ÖB)

ÖB leder försvarsmakten och har uppsikt över dess verksamhei. Del åligger ÖB särskilt att bedriva krigsfallssiudier, upprätta planer för saml leda mobilisering och militära operationer, leda och bedriva militär under­rättelse- och säkerhetstjänst, kontrollera att krigsförbanden och försvars­makten i övrigt har krigsduglighel och beredskap saml ingripa mot kränk­ningar av svenskt territorium.

ÖB är högsta programansvariga myndighei inom försvarsmakten och skall i den egenskapen bl.a. utarbeta underlag för statsmakternas beslul om målen för försvarsmaktens verksamhei och om försvarsmaktens ul­veckling på kort sikt och på lång sikt.

Försvarets materielverk (FMV)

FMV anskaffar den materiel och de förnödenheter som erfordras för att tillgodose försvarsmaktens behov och krav.

Verket skall vidare se till alt förnödenheterna är ändamålsenliga och brukbara samt förvaras på lämpligt sätt. Ansvaret för den direkta förvalt­ningen av materielen åvilar regionala myndigheter. FMV utfärdar - i samråd med försvarsgrenscheferna anvisningar för malerielens förva­ring, underhåll och drift samt svarar för malerielens redovisning. FMV har också del direkta ansvaret för vissa underhållsåtgärder och modifieringar.

FMV anskaffar materiel och andra förnödenheter lill myndigheter utan­för försvarsmakten, t. ex. isbrytare lill sjöfartsverket. Verkei svarar också för drift och underhåll av statsisbrytarna. FMV är vidare sammanhållande för utvecklingsuppdrag lill industrin i samband med materielanskaffning.

FMV ansvarar tillsammans med FOA för uppföljningen av den (militär) tekniska utvecklingen, bl. a. genom utarbetande av s. k. Tekniska progno­ser.

Försvarets forskningsanstalt (FOA)

FOA har ansvar för att sammanställa försvarsseklorns behov av forsk­ning och tillsammans med de perspeklivplaneringsansvariga totalförsvars-myndigheterna (ÖB, civilförsvaret, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, beredskapsnämnden för psykologiskt försvar och socialstyrelsen (SOS)) utarbeta 5-åriga program för sektorns'forskningsverksamhet. Forskning genomförs, förutom vid FOA, också vid fortifikalionsförvaltningen, flyg­tekniska försöksanstalten, marintekniska institutet SSPA, universitet och högskolor saml industrin.

Prop. 1983/84:10

179

FOA genomför även forsknings- och utredningsverksamhet åt utrikesde­partementet.

Förutom de nyss angivna verksamhelerna genomför FOA inläktsfinan­sierad forsknings- och utredningsverksamhet m.m. på uppdrag av bl.a. myndigheter från sektorer utanför totalförsvaret. Sådana uppdrag får tas om det medför positiva effekier för den försvarsinriktade forskningen och medverkar till en vitalisering av denna.

Sjöfartsverket

Den del av sjöfartsverkets verksamhei som närmast har beröring med havsresursverksamheten är sjökartläggningen. Del gäller i det samman­hanget att ulföra sådana mätningar och undersökningar i farvatten inom landet och angränsande havsområden som fordras för sjöfarten och försva­ret. Dessutom åligger det verket att utarbeta och ge ut sjökort och seglings­beskrivningar för sjöfarten och försvaret. Allmänt gäller för sjöfartsverkets verksamhet alt den skall bedrivas med inriktning huvudsakligen på han­delssjöfarten.

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHl)

SMHI har huvudansvaret för bl. a. hydrologi och oceanografi. Det ålig­ger SMHI att med hänsyn lill andra myndigheters, näringslivets och för­svarels behov inhämta tillförlitlig kännedom om Sveriges hydrologi och oceanografi. Detla sker genom de reguljära observationerna och karte­rande undersökningarna.

För de reguljära observationerna finns ett nät av kustvallenståndssla-tioner och ett särskilt observationsnäl för ylvalteniemperalur.

Institutet har sedan den 1 juli 1982 ansvaret för oceanografiska ärenden. På grund härav håller ett nät av automatiska oceanografiska stationer på all byggas upp. Stationernas insamlingssystem är helt datoriserat och dygnet runt utförs mätningar och beräkningar. Automatstationsnätel är även lämpat för mätningar av biologiska parametrar, övervakning av havs­miljön i generell bemärkelse, föroreningar m.m.

Statens geotekniska institut (SGI)

SGI har under senare lid utvecklat en metod all ulföra geotekniska undersökningar från botten i sjöar och vattendrag. Arbetet utförs av lätt dykare och har visat sig vara effektivt i jämförelse med borrning från flotte eller plattform. När lätt dykare inte längre kan ulföra underökningar är det möjligt all arbetet utförs av tung dykare.

Verksamheten med grundläggning för broar och kajer, sker ofta inom vattenområden. Ett exempel på projekl med grundläggningsproblem i öp-

Prop. 1983/84:10

180

pel vallen där insliluiet deliagil är Ölandsbron. Verksamheten är dock inte i första hand inriktad mot projekt lill havs. Kunskap som finns vid SGI om jords lekniska egenskaper och dess utnyttjande är emellertid möjlig all direkl använda vid problem beträffande l.ex. offshorekonstmklioner, pi­pelines etc.

Kammarkollegiet

Kammarkollegiet är central förvaltningsmyndighet med uppgift att hand­lägga frågor rörande statlig och kyrklig egendom, rikels indelning och den prästerliga organisationen, handha medels- och fondförvaltning saml i vissa ärenden bevaka statens räll och allmänna intressen m. m. Kammar­kollegiet bevakar bl.a. statens rätt i vattenräilsliga ärenden. För lillgång till allmänt vattenområde för viss verksamhet erfordras kammarkollegiets medgivande. Lån till den mindre skeppsfarten handläggs av kollegiets fondbyrå. Kammarkollegiet sorterar under finansdepartementet.

Naturhistoriska riksmuseet

Museet har lill uppgift att främja intresset för, kunskapen om samt forskningen rörande växt- och djurvärlden, jordens uppbyggnad och his­torik samt människans biologi och naturmiljö.

Del åligger museet särskilt all vårda, förteckna, vetenskapligt bearbeta och genom nyförvärv berika de samlingar som anförtrotts museet, hålla ell urval av samlingarna tillgängligt för allmänheten saml driva och stödja forskning i de ämnen som tillhör museets verksamhetsområde.

Inom museet finns två avdelningar, en museiavdelning och en forsk­ningsavdelning. Till forskningsavdelningen hör ett labroatorium för isotop­geologi. Museet leds av en styrelse som utses av regeringen.

Inom museet finns en stor samling marina djur. Främst inom de zoolo­giska forskningsavdelningarna för ryggradslösa resp. ryggradsdjur bedrivs laxonomiska studier av marina djurarter. Museet har vidare en särskild forskningsgrupp för studier av miljögifter som delvis har marin inriktning. Museels sammanlagda statsanslag uppgår budgetåret 1983/84 till knappt 30 milj. kr.

Statens sjöhistoriska museum

Museet har till uppgift alt främja kunskapen om det svenska skeppsbyg-geriets verksamhei och utveckling genom tiderna.

Det åligger särskilt museet all sammanbringa, förteckna, vårda, veten­skapligt bearbeta och för allmänheten hålla tillgängligt sådant som är ägnat all belysa sjöhistoriska ämnen, såsom originalföremål, modeller och andra ting samt uppteckningar, kartor, ritningar och andra arkivalier, vilka inte

Prop. 1983/84:10

181

tillhör statligt arkivs serier. Museet skall i övrigt i mån av möjlighet och lillgång på medel bidra till att landels lill sjöförsvaret, handelssjöflottan och skeppsbyggeriet knutna minnen klariäggs, bevaras och vårdas.

Museidirektören är chef för museet. Inom museet finns sex avdelningar, én administrativ avdelning, en informations- och undervisningsavdelning, en konserveringsteknisk avdelning, en fällundersökningsavdelning, en do-kumentationsavdelning samt en Wasa och utslällningsavdelning. Museet leds av en nämnd vars ordförande utses av regeringen. Museet disponerar budgetåret 1983/84 ell slalsanslag för sina förvaltningskostnader som upp­går till knappt 14 milj. kr. Underhållskostnader vid museet balanseras mol inkomster av Wasavarvel.

Universitet och högskolor

Inom högskolan skall bedrivas utbildning, forskning och utvecklingsar­bete.

Utbildningen inom högskolan skall bygga på vetenskaplig grund och skall anordnas så att de studerande förvärvar kunskaper och färdigheter samt utvecklar sin förmåga att kritiskt bedöma företeelser av skilda slag. Forskningen inom högskolan skall syfta lill all vinna ylteriigare kunskaper och att finna vetenskaplig grund för ulbildning och annan verksamhet.

Utvecklingsarbetet inom högskolan skall syfta till alt främja ulveckling­en inom sådana områden av konstnärlig eller annan karaktär som berör utbildningen och forskningen. Verksamheten inom högskolan skall anord­nas så att sambandet mellan utbildningen, forskningen och utvecklingsar­betet främjas. Till verksamheten inom högskolan skall höra att sprida kännedom om forskning och utvecklingsarbete.

Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ) är en central förvaltnings­myndighet för högskolan inom utbildningsdepartementets verksamhets­område. I fråga om högskolan i dess helhet skall ämbetet bl.a. följa ulvecklingen av ulbildning och forskning inom landet och i andra länder saml svara för översiktlig och samordnande planering för den gmndläggan­de högskoleutbildningen. UHÄ skall utarbeta underlag för statsmaktemas beslut om inriktning och ulveckling av utbildnings- och forskningsresur­serna saml villkoren för utbildnings- och forskningsverksamheten. UHÄ skall vidare svara för en samordnande planering av forskamtbildningen och forskningen. UHÄ leds av en styrelse med universitelskanslem som ordförande. Landet är indelat i sex högskoleregioner som var och en har en regionstyrelse. Regionslyrelsen skall för resp. region planera och samord­na den gmndläggande högskoleutbildningen inom utbildningsdepartemen­tets verksamhetsområde.

Stockholms högskoleregion omfattar 12 högskoleenheter varav tre be­döms på olika sätl beröra havsresurser i sin verksamhei nämligen universi­tetet i Stockholm, tekniska högskolan i Stockholm (KTH) saml Karolinska insfilutet.

Prop. 1983/84:10

182

Uppsala högskoleregion omfattar fem högskoleenheter. Havsresursan­knulen verksamhei återfinns vid universitetet i Uppsala.

Linköpings högskoleregion omfattar två högskoleenheter, varav univer­sitetet i Linköping bör nämnas i detla sammanhang.

Lund/Malmö högskoleregion omfattar fem högskoleenheter varav havs­resursanknulen verksamhet främst återfinns vid universitetet i[REDACTED_EFTERNAMN] saml till viss del högskolan i Kalmar.

Göteborgs högskoleregion omfattar fyra högskoleenheter. Den havsre-sursanknulna verksamheten vid såväl universitetet i Göteborg som vid Chalmers lekniska högskola (CTH) är betydande.

Umeå högskoleregion omfattar fyra högskoleenheter varav två, univer­sitetet i Umeå samt högskolan i Luleå har havsresursanknulen verksam­het.

Fiskeristyrelsen

Fiskeristyrelsen är central förvaltningsmyndighet för ärenden angående fiskerinäringen, fritidsfisket och fiskevården, i den mån sådana ärenden inte ankommer på annan myndighet. Styrelsen är chefsmyndighet för statens lokala fiskeriadministration. Fiskeristyrelsen leds av en styrelse. Chef för fiskeristyrelsen är en generaldirektör. Inom styrelsen finns en administrativ byrå, en fiskebyrå, en fiskevårdsbyrå saml ell havsfiskela­boratorium, ett sölvattenslaboralorium och ett hydrografiskt laborato­rium.

Det åligger styrelsen bl.a. att lämna fiskels utövare behövligt bistånd, verka för vård av fiskbestånden, främja ett rationellt utnyttjande av fisk­bestånden, medverka till förbättring av fångstmeloderna, främja avsätt­ningen av fisk och fiskprodukter, uppmärksamt följa fiskets undervisnings-och utbildningsfrågor saml bereda internationella ärenden som faller inom styrelsens verksamhetsområde. Det åligger styrelsen vidare att utföra praktiska och vetenskapliga undersökningar och försök på fiskels område samt all därvid bl. a. anordna, leda och övervaka biologiska observationer och mätningar samt fiskerilekniska undersökningar, i den mån sådana icke utföres av annan institution.

Statens livsmedelsverk (SLV)

SLV är central förvaltningsmyndighet för livsmedelsfrägor. Till verkets förvaltningsområde hör även besiktningsvelerinärorganisalionen.

SLV leds av en styrelse. Chef för verkei är en generaldirektör. Inom verket finns tre avdelningar, nämligen hygienavdelningen, undersöknings­avdelningen och administrativa avdelningen.

Prop. 1983/84:10

183

Sveriges lantbruksuniversitet

Sveriges lanlbmksuniversilel bedriver utbildning, forskning och rådgiv­ning m.m. inom jordbrukets, trädgårdsnäringens, skogsbmkets och vete­rinärmedicinens områden.

Lantbmksuniversitetel leds av en styrelse. Beredande organ ål styrelsen är en forskningsberedning, en utbildningsberedning, en forskarutbildnings-nämnd samt en lokalnämnd.

Vid lantbruksuniversitetet finns en lantbruksvelenskaplig, en skogsve­tenskaplig och en veterinärmedicinsk fakultet. Vid varje fakultet finns en dekanus, en kollegienämnd, ett fakultetskollegium, en Ijänsleförslags-nämnd saml planerings- och ledningsorgan för den programbundna forsk­ningen och försöksverksamheten.

För planering och ledning av den gmndläggande utbildningen vid lant-bmksuniversitelel finns en linjenämndsorganisalion. Slyrelsen har inrättat sex linjenämnder för de nio utbildningslinjerna vid universitetet, nämligen för agronom- och hortonomlinjerna, landskapsarkilektlinjen, lanlmästar-och trädgårdsteknikerlinjerna, jägmästarelinjen, skogsmästarlinjen, skogs-leknikerlinjen och veterinärlinjen.

Statens veterinärmedicinska anstalt (SVA)

SVA är ett expert- och serviceorgan ål lantbmksstyrelsen och andra myndigheter samt ål enskilda organisationer och allmänheten, med uppgift all bl.a. utreda smittsamma djursjukdomars uppkomst, orsak, spridnings-sätt m.m. SVA skall vara ett veterinärmedicinskt centrallaboratorium samt utföra viss rutinmässig diagnostisk verksamhet. Vidare skall SVA aktivi medverka i djursjukdomars förebyggande och bekämpande. Till slöd för dessa funktioner skall SVA ulföra forsknings- och utvecklingsar­bete.

SVA leds av en styrelse. Chef för SVA är en föreståndare. Inom anstal­ten finns fyra enheter nämligen centrallaboratoriet epizootologiska enhe­ten, vaccinenheten och ekonomienheten. Inom centrallaboratoriet finns del antal laboratorier som slyrelsen besiämmer. Utöver dessa enheter finns enligt styrelsens bestämmande enheter för vissa djurslag och andra enheter med särskilda uppgifter.

Statens naturvårdsverk (SNV)

SNV är central förvaltningsmyndighet för ärenden om naturvård, däri inbegripet vattenvård, luftvård och renhållning utomhus, saml om rörligt friluftsliv, jakt och vildvård, allt i den mån sådana ärenden ej ankommer på annan myndighet. Till verkets förvaltningsområde hör även ärenden enligt miljöskyddslagen (1969:387, ändrad senast 1983:656) i den mån dessa ej

Prop. 1983/84:10

184

ankommer på koncessionsnämnden för miljöskydd eller annan myndighet. Verket har lillsyn över efterievnaden av lagen (1973:329) om hälso- och miljöfarliga varor (ändrad senast 1982:822) och i anslutning därtill medde­lade föreskrifier, i den mån lillsynen ej ankommer på annan myndighei. Verket har vidare lill uppgift att leda och främja företrädesvis målinriktad naiurvårdsforskning och undersökningsverksamhet inom naturvårdsområ-det.

Till verket är produktkontrollnämnden knuten. Nämnden prövar frågor som avses i lagen om hälso- och miljöfarliga varor i den mån prövningen ej ankommer på annan myndighet.

SNV leds av en styrelse. Chef för verket är en generaldirektör. Inom verket finns en administrativ avdelning, en naturresursavdelning, en tek­nisk avdelning, en forsknings- och undersökningsavdelning saml ett sekre­tariat för planering och information.

Generaltullstyrelsen

Generaltullslyrelsens kustbevakning ansvarar för den civila övervak­ningen lill sjöss med hjälp av flygplan och fartyg. Vid oljeutsläpp svarar kustbevakningen för bekämpning så länge oljan finns till havs, i kuslvalt­nen, i Vänern och i Mälaren. Kustbevakningen har baser och förråd längs kusterna med materiel för oljebekämpning. Vid bekämpningsoperalioner larmar, informerar, samråder och samverkar kustbevakningen med andra berörda myndigheter.

Statens planverk

Till statens planverks uppgift hör bl.a. den allmänna uppsikten över plan- och byggnadsväsendet. Härtill hör bl. a. att ge råd och vägledning för den fysiska planeringen. Dessutom skall planverket verka för samordning mellan olika myndigheter när del gäller dels insamling och bearbetning av kunskaper och erfarenheter som rör hushållningen med mark och vatten, dels råd och anvisningar beträffande fullföljandet av de riktlinjer som har uppställts för hushållningen med mark och vatten i arbetet med den fysiska riksplaneringen. Planverket har därför en viktig roll i arbetet rned alt utveckla former och metoder för den fysiska planering av kust- och havs­områden och kunskapsförsörjningen för sådan planering.

Statens lantmäteriverk (LMV)

Lantmäteriels organisalion omfattar den cenlrala myndigheten LMV, som ligger i Gävle, samt regionala och lokala enheter.

Lantmäleriet arbetar inom två huvudområden, landskapsinformation och plangenomförande. Det första området avser bl.a. geodetisk uppmät-

Prop. 1983/84:10

185

ning av Sverige, flygfotografering och framställning av allmänna (officiella) kartor. Del andra området avser fastighetsbildning, registrering och andra åtgärder som avser fastigheter. En uppdragsverksamhet tillgodoser de direkt kundstyrda behoven av t. ex. fastighelsekonomiska tjänster, mät­ning och kartläggning. Inom området landskapsinformation utförs mät­nings- och kartläggningsarbeten. Mätningarna sker i olika riksnät. Fram­ställningen av kartor har sedan lång lid ulförts för slora. riksläckande eller i det närmaste rikstäckande serier, s. k. allmänna kartor.

Statens industriverk (SIND)

SIND inrättades år 1973 som central myndighet för industri-, energi- och mineralpolitiska frågor. Den 1 juli 1983 omorganiserades SIND. Omor­ganisationen innebär att verket fåll nya uppgifter, bl.a. inom regionalpoli­tiken, och ett ulökat ansvar för de operaiiva uppgifterna inom inudslri- och regionalpolitiken.

Huvuduppgifter:

-

alt främja industrins omvandling och tillväxt genom utredningsverksam­het, industripolitiskt finansielll slöd saml förelagsutvecklande insalser,

-

att följa den internationella ulvecklingen och det internationella samar­betet inom verkets områden samt

-

att bidra till en balanserad regional ulveckling genom regionalpolitiskt stöd och särskilda insatser.

SIND medverkar i samverkansprojekt med inriktning på offshoremark­naden, varvid såväl svenska som norska företag berörs. Ett anlal regionala utvecklingsfonder, för vilka SIND är en av huvudmännen, är aktivt enga­gerade i utvecklingen av företag inom havsresursområdet. Exempel på sådana insatser är utvecklingsfondens i Göteborgs och Bohus län satsning­ar på företag som arbetar med musselodling och motsvarande satsningar från flera fonder längs ostkusten för alt utveckla kassodling av regnbågs­lax. Flera utvecklingsfonder gör betydande insatser för frilids- och fiske-bålsvarven, och i ett par län har fonderna tagil iniliativ lill företagssamver­kan med syfte att sälja svenska produkter till offshoreindustrin.

Sveriges geologiska undersökning (SGU)

SGU bedriver verksamhet inom havsresursområdena marin geologi och geofysik.

Genom SGUs kartering över Öresund och området kring norra Gotland och Gotska Sandön känner man lill stora förekomster av sand och grus på den svenska havsbotten. Behovel att utnyttja dessa torde komma att öka i framtiden i och med att förekomster av motsvarande slag på land alltmer undandras exploatering och att flera brislregioner kan förväntas uppkom­ma i framtiden.

Prop. 1983/84:10

186

Bland pågående eller nyligen avslutade projekl vid SGU kan nämnas också följande:

     utveckling av instrument och övrig utrustning för maringeologiska un­

dersökningar.

-  marinseismiska mätningar i Östersjön.

Styrelsen för teknisk utveckling (STU)

STU är central förvaltningsmyndighet för statens initiativ och stöd till teknisk forskning och industriellt utvecklingsarbete. STU har lill uppgift bl.a. att följa den tekniska ulvecklingen, alt initiera samarbete, att ta initiativ till och stödja teknisk forskning och industriellt utvecklingsarbete, att ge råd och stöd åt uppfinnare samt alt förmedla forskningsresultat till kommersiellt utnyttjande.

Vid STU tillämpas programbudgetering med följande programindelning:

1.

industriellt och samhällsinriktat tekniskt utvecklingsarbete,

2.

kunskapsutveckling,

3.

inlernalionell kontaktverksamhet,

4.

myndighetsservice.

Programmet Industriellt och samhällsinriktat tekniskt utvecklingsarbete indelas i följande delprogram:

a)

insatsområden,

b)

teknikområden,

c)

industriservice,

d) förmedling,

e) arbelslagarprojekt.

Under nuvarande treårsperiod har STU lagl särskild vikl vid följande teknikområden:

-

dalateknik och elektronik,

-

informationsbehandling,

-

bioteknik,

-

materialteknik: nya maierial,

-

verkstadsteknik,

-

kemiteknik,

-

träleknik,

-

teknik för hälso- och sjukvård,

-

massa- och pappersteknik,

-

havsieknik.

De fyra första är nyckelteknologierna med vill skilda tillämpningar inom olika industri- och samhällssektorer, de övriga är mer bransch- och till-lämpningsorienterade.

Inom området havsteknik har STUs planering och kontakter med den expanderande svenska offshoreindustrin visat på ell stort behov av finan­siellt stöd till utveckling av avancerade produkter. Projekt med hög till-

Prop. 1983/84:10

187

växlpotenlial är oftast normalt av den omfattningen att STUs resurser har varit otillräckliga för att kunna stödja dem. STU har därför tvingats be­gränsa sin ambition till att initiera och stödja lekniskt-ekonomiska förstu­dier och vidareutveckling av produktidéer från enskilda och fåmansbolag.

STU har i sin anslagsframställning för budgetåret 1984/85 lämnat förslag till plan för verksamheten för budgetåren 1984/85- 1986/87 och insalser för slöd till teknisk forskning och utveckling inkl. energiforskning omfattande 3782,8 milj. kr.

Därav fördelas 433 milj. kr. pä STUs energiprogram, 58.5 miljoner pä ulrustningsanslag och 169 milj. kr. på nödvändigt tillskott enligl särskild hemställan för att genomföra det föreslagna nationella programmet för mikroelektronik.

Alternativ 2 är STUs huvudförslag och omfattar förslag till ökade insat­ser. Alternativ 1 innebär oförändrad ambitionsnivå. Hänsyn har lagils till beräknade kostnadsökningar, varvid i enlighet med gällande anvisningar ett avdrag gjorts med 2% för produktivitets- och rationaliseringsvinster.

Förslagets huvudinriktning är att understödja de offensiva satsningar som kan förutses i svensk industri under 1980-talet. Omfattande insatser föreslås inom de områden som bedöms ha särskilt slor strategisk betydel­se.

Inom områdena:

-

havsteknik - undervattensteknik,

-

skogsteknik - maskinutveckling,

-

transportteknik - materialhantering

föreslår STU riktade iniliativ för att stimulera och i ökad omfattning stödja teknikinlensiva produktuivecklingsprojekt.

Eftersom offshoremarknaden är en förhållandevis ny marknad för svensk industri, har STUs insalser inledningsvis koncentrerats till alt bredda den lekniska kunskapen om branschen och dess problemområden. Insatserna har koncentrerats fill tekniska och ekonomiska förstudier, kunskapsuppbyggande projekt och marknadsinformation.

Genom STUs stöd har företagen kunnat erhålla bättre underlag inför beslul om kostsam hårdvaruutveckling. En viktig uppgift för STU är att bidra till ett bättre FoU-samarbele mellan företag och forskningsinstitutio­ner. Av särskild betydelse är all bidra lill en nära samverkan med förelag och forskningsorgan i offshoreproducerande länder, främsl Norge.

För att ge största möjliga utbyte utformas STUs stöd i nära kontakt med den berörda industrin, samtidigt som insatserna harmoniseras med de offshoreaktiviteter som genomförs och planeras av Sveriges Exportråd och branschorganisationen Swedocean.

Svenskt deltagande inom området uivinning av olja och gas till havs ger kompetens också inom framlida havsresursområden. STU koncentrerar därför sina insalser lill offshoreteknik, medan övriga områden ges en lägre ambitionsnivå. Offshoreinsatsema koncentreras lill referensprodukter och system, vilket innebär en fokusering på ett begränsat antal större projekt.

Prop. 1983/84: 10

188

Insatserna bör i första hand avse den norska offshoremarknaden. Företrä­de kommer ait ges lill sädana systemprojekt som kan bidra till bredare engagemang hos svenska underleverantörer.

Utöver områden där STU planerar stöd för utvecklingsarbete avses ett antal nya teknikinlensiva delområden analyseras som grund för ev. framti­da STU-insatser.

Inom övrig havsteknik begränsas STUs insatser lill teknikbevakning.

STl! förutser följande resursbehov (milj. kr.)

År -I

ÅrO

År 1

År 2

År 3

Områden/ Program

1982/83

1983/84

1984185

1985186

1986187

Budget

B tal get

Alt. t

Ah.2

AU. 1

Alt. 2

Alt. 1

Alt. 2

H;ivsle)ini

ik

1(3,0

II.

1

12.1

15.7

13,3

20.5

14.6

25.0

la

2.6

0.8

-

-

-

-

-

1 b

5.6

8,0

7.1

10,7

7.8

15.0

8,2

18.0

2

1.8

2,3

5,0

5,0

5,5

5,5

6,4

7,0

Under området transportteknik föreslår STU att pågående ramprogram-för kunskapsutveckling inom bl.a. området skeppsteknik fortsätter och ges en större omfattning än i dag. Sett enbart utifrån lekniska och kommer­siella förutsättningar finner STU motiv för att minska insatserna för skeppsteknik. Men sett utifrån det starka samhälleliga intresset att främja och värna om vissa industrigrenars överlevnads- och utvecklingsmöjlighe­ter är detta program, som STU föreslår under sill huvudförslag, motiverat.

STU och Sveriges Varvsindustriförening har sedan den 1 juli 1979 ett avtal om all gemensamt bedriva forsknings- och utvecklingsverksamhet inom det skeppstekniska områdei. Samarbetet har givit goda resultat, men man har konstateral att behov föreligger av en forsknings- och utvecklings­verksamhet av en mer långsiktig karaklär. Programstyrelsen för kollektiv skeppsleknisk forskning har därför föreslagit alt verksamheten utvidgas med ett separat forsknings- och utvecklingsprogram av mellan- och lång­siktig natur. Arbetet avses i huvudsak all genomföras vid marintekniska institutet SSPA.

För kollektiv

skeppsteknisk forskning föreslår STU (milj. kr.)

1982/83

1983184 Budget

1984/85

1985186

1986/87

Budget

All. t     All. 2

Alt. 1      All. 2

Ah. 1     AU. 2

2,0

2,1

0,8          1,5

0,5          2,0

3,0

Fonden för industriellt utvecklingsarbete

Stiftelsen Fonden för industriellt utvecklingsarbete - Industrifonden -inrättades den 1 juli 1979. Fonden har till ändamål att stödja ulveckling av nya produkler, processer och system för industriell produktion - industri­ellt utvecklingsarbete.

Prop. 1983/84:10

189

Fonden deltar i första hand i sädana projekt som kan bedömas ha hög lönsamhet på längre sikt, men där de tekniska och kommersiella riskerna är stora och utvecklingsstegen är större än normalt. Fondens medverkan skall göra del möjligt för företag som har låg vinstnivå att genomföra slörre utvecklingsprojekt.

Industrifondens engagemang koncentreras i princip lill slörre utveck­lingsprojekt i företag med produktions- och marknadsförutsättningar och till projekt som har nått del skede då en stor del av den tekniska osäkerhe­ten har eliminerals. Fonden deltar inte i sådana projekt som kan ges stöd genom de regionala utvecklingsfonderna och engagemang i projekt fär heller inte överstiga 50 milj. kr. Fonden har som riktmärke att finansiera högst 509?. av ett projekts kostnad. I vissa fall har Industrifonden trätt in med finansieringsandel understigande 50%. Motivet härför har varit alt sannolika skäl förelegat all projektet skulle komma igång även med en lägre statlig finansieringsandel än 50%. Några formella hinder för Industri­fonden all pålaga sig en större finansieringsandel än 50% föreligger ej. Så har emellertid hittills ej skett. Enligt den förordning som reglerar Industri­fondens verksamhet måsle för att detta skall kunna ske föreligga "synner­liga skäl". Vid bedömningen om "synnerliga skäl" föreligger tas hänsyn till varje enskilt projekts risknivå, lönsamhetspolential, utvecklingsinne­håll och slorlek saml lill förelagets egna finansieringsmöjligheter.

Sedan inrättandet har Industrifonden erhållit närmare 400 förfrågningar om slöd. Av dem har färre än fem avsett havsieknik. Två av de senare har resulterat i ansökningar. En av dessa har bordlagts, en är under utredning.

Industrifondens beslul om slöd under budgetåren 1980/81 och 1981/82 omfattade ett belopp på ca 200 milj. kr. för vardera året. De medel som Industrifonden kunde disponera för stöd vid ingången av budgetåret 1982/ 83 uppgick till ca 290 milj. kr. Härtill kommer de ränteintäkter som inflöt t. o. m. den 30 juni 1983 och som beräknas uppgå lill ca 50 milj. kr. Antalet ansökningar har under den senasle tiden ökat kraftigt, varför slyrelsen avser all inrikta verksamheten under innevarande budgetår mol en slödvo-lym på ca 250 milj. kr.

Under förutsättning av ett kapitaltillskott till fonden för nästa budgetår på 150 milj. kr. kommer det då att vara möjligt att, med den reservation på ca 90 milj. kr. som beräknades uppkomma vid slutet av budgetåret 1982/83, lämna stöd på reellt samma nivå även under budgetåret 1983/84. Någon reservation kommer därefter inte all kvarstå ulan en fortsatt motsvarande aktiviiet efter den 1 juli 1984 förutsätter ytterligare kapilallillskoll, trots att en betydande återbetalning av utlånade medel då kan påräknas.

Marintekniska institutet SSPA

SSPA utför på uppdrag provningar och undersökningar av betydelse för skeppsteknik, sjöfart och övrig havsteknik saml i den mån SSPAs utrust-

Prop. 1983/84:10

190

ning och förhällanden i övrigi medger del, andra provningar och undersök­ningar. SSPA bedriver teknisk-vetenskaplig forskning inom sitt verksam­ hetsområde.

SSPA är en statlig myndighei med s. k. uppdragsmodell. Verksamheten skall bedrivas med full kostnadstäckning. SSPAs intäkter utgörs av upp-dragsintäkler samt medel frän ett bidragsanslag som i första hand finansi­erar den egna forskningen och vissa myndighetsuppgifter. Uppdragsinläk-ternas andel har ökat successivt och uppgår numera lill närmare 90% av den totala omsättningen.

En stor del av uppdragsverksamheten bedrivs i internationell konkur­rens. SSPA konkurrerar gentemot utländska företag och organisationer på såväl den svenska som den utländska marknaden.

Huvuddelen, ca 70%, av uppdragsverksamheten utgörs av kommer­siella uppdrag för svensk och utländsk industri. Resterande del utgörs främst av uppdrag för svenska myndigheter, bl.a. FMV, STU och trans-portforskningsdelegationen (TFD).

Trots de ekonomiska svårigheter som gäller för varvsindustrin och sjö­fartsnäringen har SSPA lyckats upprätthålla en hög omsättning på upp­dragsverksamheten. Verksamheten har utvecklats i positiv riktning och orderingången är f.n. hög. SSPA räknar med att denna utveckling skall fortsätta. Resultatförbättringen beror bl.a. på en intensifierad och målin­riktad marknadsföring på framför allt den utländska marknaden.

Valet att satsa på nya marknader med en mer kommersiell inriktning skall även ses mot bakgrund av tillkomsten av det nya manöver- och väglaboraloriel (MDL). Beslulel att bygga MDL fattades av statsmakterna år 1974 efter bl.a. påtryckningar från den svenska varvsindustrin och rederinäringen, som då befann sig i en högkonjunktur och som ansåg att ell sådanl laboratorium vid SSPA skulle fylla en vikiig funktion för de svenska varven och rederierna. De svårigheter för, och den minskning av den svenska varvsindustrin och rederinäringen som därefter inträffade innebar att en stor del av de intäkter som man kalkylerat med för alt finansiera verksamheten i laboratoriet försvann. Någon möjlighet all minska koslna­derna i motsvarande omfattning fanns inte, eftersom tillkomsten av labora­toriet kraftigt ökade SSPAs fasta kostnader i form av kapitalkostnader och lokalkostnader. Samtidigt gjorde emellertid MDL att SSPAs möjligheter att vidga verksamhetsområdet och komma in på nya marknader, bl.a. offshoremarknaden, förbättrades. MDL gav också SSPA ett tekniskt för­språng gentemot konkurrenterna. SSPA valde i detta läge all salsa på ökad marknadsföring och offerlverksamhet.

SSPA ger prognoser för fartygs, plattformars, propellrars och andra konstruktioners uppträdande på och under vattenytan. Det är friimst ver­kan av krafter i vatten och av vallenströmningen som studeras.

Avnämare är såväl operatörer (l.ex. rederier/oljebolag) som produ-cenleroch installatörer (t. ex. varv).

Prop. 1983/84:10

191

Basen för verksamheten är modellprovningsanläggningarna; släprännan, kavitationslaboratoriet saml våg- och manöverlaboratoriel. Kvalificerade kunskaper inom områdena hydromekaniskl motstånd, propulsion, manöv­rering och sjöegenskaper utgör tillsammans med databaser och dalapro­gram komplementet för att driva en kvalificerad konsultverksamhet. SSPA strävar även alt upprätthålla kompelens inom angränsande områden till hydromekaniken.

Avsikten är att, förutom att presentera rena försöks- och/eller beräk­ningsresultat, även värdera resultaten och eventuellt föreslå förbättringar för kunderna.

Verksamheten hos SSPA är uppdelad på fyra affärsområden, nämligen:

-

shipping,

-

na val,

-

offshore,

-

port- and fairways.

Affärsområdet shipping omfattar främst uppdrag avseende civila han­delsfartyg för iransportändamål. Navalområdel avser fartyg och andra farkoster för marinmilitära ändamål. Offshoreområdet omfattar de upp­drag som är inriktade på problem rörande utnyttjande av havets resurser, främst olja och gas. Port- and fairways-området omfattar uppdrag som rör framkomlighet, manövrering m. m. i hamnar, kanaler, farleder o. dyl.

Utvecklingen de senaste åren visar att affärsområdet shipping volym­mässigt varil oförändrat trots att skeppsbyggnadsindustrin under denna period befunnit sig i en krissituation. De viktigaste skälen till att varvskri­sen inte medfört minskad uppdragsvolym vid SSPA torde vara dels att varvsproduktionen ändrats från produklion av slora serier systerfartyg till enstaka fartyg eller mindre serier systerfartyg, dels alt de f. n. aktuella fartygstyperna kräver betydligt mera omfattande undersökningar än de förhållandevis enkla standardfarlyg som tidigare dominerade varvsproduk­tionen. Därtill kommer att den ökande konkurrensen mellan varven ökar kraven på optimala konstruktioner.

Inom ramen för svenska marinens arbete med ulveckling av krigsfartyg och vapen för landels försvar bidrar SSPA med väsentligt FoU-arbete, förberedande projektstudier och arbele inom ramen för aktuella projekt. Under de senaste åren har man kunnat konstalera ett starkt ökat interna­tionellt intresse för bevakningsfarkosler, patrullbåtar etc. Della samman­hänger med de ökade aktivitema till havs. Syftet är bevakning av olika anläggningar knutna till offshoreindustrin, kontroll av fiskegränser etc. Genom nämnda utvecklingsarbete för svenska marinen har SSPA byggt upp såväl lämpliga laboratorieresurser som en avsevärd fond av "know how" inom området. En del arbeten för ulländska beställare har redan genomförts och det synes sannolikt all aktiviteten vid marintekniska insli­luiet kommer alt öka ytterligare.

Med offshoreverksamhet och övrig havsteknisk verksamhet avses här

Prop. 1983/84:10

192

tillvaratagande av naturtillgångar till havs, såsom energi, mineral och livsmedel. Av inlresse är de lyper av produkler/system/tjänster, där SSPA kan länkas sälja sina tjänster i form av konsultuppdrag, exempelvis:

-

bogsersystem,

-

exploaterings-, produktions- och bosiadsplatlformar,

-

undervatiensysiem,

-

förankrings-, lagrings- och lastningssyslem,

-

flytande process- och industrianläggningar,

-

olje- och gasiransporlsysiem,

-

servicesystem,

-

säkerhetssystem.

SSPA har inga myndighetsuppgifter i egentlig mening, och dess verk­samhet har under senare år fått en alltmer affärsdrivande inriktning. De kommersiella uppdragens andel har successivt ökat och utgör numera ett dominerande inslag i verksamheten. Mot denna bakgrund har SSPA i skrivelse i september 1983 föreslagit att myndigheten ombildas lill aktiebo­lag den Ijuli 1984.

Statens provningsanstalt (SP)

Statens provningsanstalt utför provningsuppdrag i enlighet med natio­nella och internationella standarder och regler samt provningar utformade i enlighet med uppdragsgivarens önskemål.

SP skall samarbeta med industriföretag och andra enskilda organisatio­ner saml statliga myndigheter och insfitutioner, som berörs av SPs verk­samhet. SP skall, i den mån det kan ske, ställa personal lill förfogande för standardiserings- och liknande arbeten.

SP bedriver ingen egen forskning inom havsresursområdet. Vad gäller offshoreinriklad leknik har SP utrustning för mekanisk provning omfat­tande:

-

avancerad vibration av tunga objekt enligt seismiska eller andra förlopp,

-

mätningar och analys av stötar, slag och vibrationer,

-

utmattnings- och broltmekanik,

-  materialprovning omfatlande dragprov, bockprov, slagprov,

-  hårdhetsprov och teknologiska prov,

-

materialanalys och metallografi,

-

beräkningar med stöd av avancerad datateknik.

Dessutom har SP korrosionsprovningsutmslning för undersökning av olika miljöfaktorer som:

-

luftfuktighet,

-

vatten och saltvatten,

-  saltspray,

-  svaveldioxid.

Prop. 1983/84:10

193

Statens delegation för rymdverksamhet (DFR)

DFR är central förvaltningsmyndighet för frågor som gäller den svenska rymd- och fjärranalysverksamheten. DFR är även kontaktorgan med inter­nationella organisationer, särskilt European Space Agency (ESA), och ulländska institutioner inom sitt verksamhetsområde.

Under DFR har tre kommittéer inrättats med uppgift alt bereda ärenden rörande rymdforskning, fjärranalys samt rymdindustriell policy och ut­veckling.

Del statsägda Svenska rymdaktiebolagel (Rymdbolaget) svarar för verk­ställande funktioner inom svensk rymdverksamhet, såsom alt tekniskt genomföra de nationella rymdforsknings- och Qärranalysprogrammen, dri­va försöksfältet Esrange och en mottagningsstation för bilder från fjärrana-lyssatelliter och främja marknadsföring av svensk industriell kompetens inom rymdområdet. Bolagets verksamhet finansieras till stor del genom uppdrag från rymddelegationen.

Sveriges engagemang i europeiskt rymdsamarbete har till syfte dels alt sfimulera industriell ulveckling på det rymdtekniska området, dels att ge svenska forskare möjlighet alt delta i slora vetenskapliga rymdprojekt.

Nämnden för fartygskreditgarantier

Nämnden inrättades den I juni 1976 och är central förvaltningsmyn­dighet för frågor om statligt slöd lill svenska varvs- och rederiföretag. Det åligger nämnden särskilt att handlägga ärenden om statligt stöd till varvs­företag, om statlig kreditgaranti till svenskt rederiföretag samt om statlig värdegaranti för fartyg. Koslnaderna för nämndens verksamhei har hittills bestridits med anlitande av de avgifter som erlagts till riksgäldskontoret för kreditgarantier enligt förut nämnda förordningar.

Nämnden har en styrelse bestående av ordförande, två vice ordförande och högst elva andra ledamöter. Chefen för nämndens kansli är ledamot av styrelsen. Under den tid nämnden har verkat har dess arbetsuppgifter ökat efter hand som de statliga stödåtgärderna ökat i omfattning och kapacilet. Sammantaget har detta inneburit alt nämnden vunnit erfarenheter inom ett brett område inom sjöfarts- och varvsnäringarna.

Delegationen för samordning av havsresursverksamheten (DSH)

Delegationen fungerar som regeringens samordnande och rådgivande organ i havsresursfrågor. Den tar inte över andra myndigheters arbetsupp­gifter utan skall verka för samordning av utnyttjande, skydd eller utfors­kande av havet. DSH skall också verka för att havsresursverksamhel såväl vid myndigheter och organisationer som inom svenski näringsliv främjas och stöds. DSH sorterar under industridepartementet.

13    Riksdagen 1983/84. I .samt. Nr 10. Bilaga 7

Prop. 1983/84:10

194

Del åligger DSH särskilt att:

-

för regeringen lägga fram ell förslag lill övergripande program för svensk havsresursverksamhel. Ett sådant förslag till program. Svensk havsresursverksamhet (DSH 1982:1), lämnades in till regeringen i no­vember 1982,

-

lämna underlag för regeringens och myndigheternas ställningstEigande i frågor som rör utnytlande eller skydd av havet,

-

med beaktande av miljövårdens krav verka för en långsiktig hushållning med Sveriges naturresurser till havs,

-

verka för samordning av havsanknuten forskning och utveckling.

DSH har 13 ledamöter, av vilka fem är riksdagsmän, fyra företrädare för regeringskansliet, en för industrin och två för forskning samt en ordförande. Till sitt förfogande har DSH ett kansli bestående av en chef, tre handläggare och en assistent. Till kansliet knyts de experter och expertgrupper som uppgifterna kräver.

Statens energiverk

Energiverket inrättades den 1 juli 1983. Verkei har ca 175 tjänster, som fördelar sig på verksledning, fyra avdelningar, ett planeringskansli och en administrativ byrå.

Energiverket skall bl.a. verka för rationell tillförsel, omvandling, distri­bution och användning av energi och bevaka säkerhetsfrågor på energiom­rådet saml följa den internationella utvecklingen i fråga om energiförhål­landen.

Chefen för marinen (CM)

Chefen för marinen (CM) är programansvarig för huvudprogrammet Marinförband. I uppgiften ingår förbandens utbildning, taktik, utrustning och personal. CM svarar för utbildning av personalen, såväl anställda som värnpliktiga, samt uppsättande och vidmakthållande av krigsförbanden. Materialanskaffning samt forskning och utveckling för marinens förband utförs av FMV och FOA på gmndval av anvisningar och planer från CM.

Statens brandnämnd

Statens brandnämnd har som central förvaltningsmyndighet tillsyn över de kommunala brandförsvaren. Brandförsvaret har bl.a. till uppgift att bekämpa olje- och andra föroreningar som har nått land eller kommit upp på stranden. Gränsen för brandförsvarets ansvarsområde går i princip i strandlinjen. Statens brandnämnd bygger upp och administrerar förråd av oljeskyddsmaterial längs kusterna. Från dessa förråd kan kommunerna låna vid akuta lägen.

Prop. 1983/84:10

195

Institutet för vatten- och luftvårdsforskning (IVL)

Staten och näringslivet finansierar gemensamt forskning inom miljö­vårdsområdet. Ansvaret för verksamheten åvilar IVL. IVL har lill ända­mål alt stödja vetenskaplig forskning rörande dels eventuella effekter av föroreningar i miljön, dels ålgärder för att begränsa miljöstörningar samt dessutom viss forskning angående arbetsmiljön.

Skogs- och jordbrukets forskningsråd (SJFR)

Statens stöd lill kollektiv forskning inom miljövårdsområdet administre­ras av SJFR. Institutet har till ändamål att stödja vetenskaplig forskning rörande dels eventuella effekier av föroreningar i miljön, dels åtgärder för att begränsa miljöstörningar samt dessutom viss forskning angående ar­betsmiljön.

Sveriges Exportråd

Exportrådet har bildats av näringslivet (Sveriges Allmänna Exportför­ening och Sveriges Industriförbund) och staten (handelsdepartementet). Exportrådets syfte är all aktivt bidra till en ökning och ulveckling av Sveriges export. Organisationen består av ca 180 anställda i Sverige saml ett 30-tal handelskontor i utlandet. I utlandsorganisationens operativa nät ingår även svenska ambassader och konsulat. Rådels inkonister är av olika slag: slalliga anslag, företagens årsavgifter, inkomster i exportaktioner samt övriga inkomster. Offshoreindustrin är en av de branscher som f. n. ägnas speciell uppmärksamhet av rådet.

Svenska livsmedelsinstitutet SIK

Svenska Livsmedelsinslitulel är ell kollektivt forskningsinsliiut för livs­medelsbranschen, bildat år 1947. Det finansieras gemensamt av en indu­stristiftelse med i dag 80-lalet medlemsföretag samt svenska staten genom STU. Institutet har drygt 90 anställda.

Verksamheten, som beslår av ell långsiktigt ramprogram påbyggl med tillämpade delkollektiva och enskilda uppdrag för medlemsföretag, omfat­tar forskning och utvecklingsarbete inom hela livsmedelsområdet, från råvara till konsumtion. Härtill kommer högskoleutbildning, dokumenta­tionstjänst och kursverksamhet.

Målen för verksamheten är att samla in, utveckla och hjälpa förelagen all praktiskt använda tekniskl-velenskapligt underiag som kan stärka livs­medelsindustrins konkurrenskraft och ge den möjligheter all möta konsu­menternas behov och myndigheternas krav beträffande säkra, näringsrikti­ga, smakliga, bekväma och lagringsdugliga livsmedel till rimligt pris.

Prop. 1983/84:10

196

Genom institutets tvärvetenskapliga karaktär kan erfarenheter och re­sultat från andra delar av livsmedelsområdet lätt utnyttjas och anpassas för fiskleknologisk tillämpning.

Till institutet är också kopplat inslilutionsavdelningen för livsmedelsve­tenskap vid CTH och Göteborgs universitet med institutets forskningschef som adjungerad professor och ansvarig för högre ulbildning i livsmedels­ämnena, inkl. doktorandutbildning inom SIKs forskningsprogram.

Institutet ingår i en västeuropeisk samarbetsgrupp (Western European Fish Technologists Association) i vilken vartdera av ett dussin länder representeras av ett fiskleknologiskt inslitui eller motsvarande. Institutet medverkar just nu i ell nordiskt samarbetsprojekl, slött av Nordforsk och Nordisk Industrifond, om bättre och fullständigare utnyttjande av fiskköll från såväl traditionella som "nya" resurser.

Korrosionsinstitutet

Korrosionsinstitulet bildades år 1965 av Stiftelsen för korrosionsteknisk forskning och staten. Statlig huvudman är sedan år 1968 STU. Institutet överlog fr. o. m. årsskiftet 19651966 den verksamhei på korrosionsområ-del som sedan år 1933 bedrivits inom Ingenjcrsvetenskapsakademien (IVA).

Syftet med Korrosionsinstitulels verksamhet är alt bekämpa korro­sionen i dess olika former och all minska kostnaderna för de skador den vållar stat, kommun, enskilda företag och allmänheten. Genom sitt arbete söker institutet bidra lill bl. a.:

-

ökad funktionssäkerhet hos lekniska anläggningar och konstmktioner,

-

bättre hushållning med naturresurser,

-

bättre miljö. Verksamheten omfattar bl.a.;

-

forsknings- och utvecklingsarbete,

-

uppdragsverksamhet och rådgivning,

-

information och ulbildning.

Institulel verkar i nära samarbete med universitet och tekniska högsko­lor samt andra vetenskapliga och industriella organ. Aktiviteterna har såväl kortsiktig som långsiktig inriktning.

Institulel är även eu samordnande tekniskt/administrativt organ som etablerar forskningssamverkan, förmedlar kontakter och överför kunska­per mellan enskilda och statliga organ, institut, laboratorier, producenter och konsumenter.

Standardisering ulgör ett betydelsefullt led i överföringen av erfarenhe­ter för praktisk tillämpning. Insliluiet skall därför verka för all provnings­meloder och bedömningsnormer standardiseras så långt som möjligt.

Prop. 1983/84:10

197

Institutets internationella samarbete har med åren kommit all spela en allt vikfigare roll. Det syftar bl.a. till undvikande av dubbelarbete och underiältande av handelsutbyte.

Regionala utvecklingsfonder

De regionala utvecklingsfonderna är frislående stiflelser med styrelser som utses av landslingen och som finansieras av SIND och landstingen gemensamt.

För de mindre och medelstora förelagen tar de regionala utvecklingsfon­derna vid där STUs insatser slutar. STU kan stödja ett projekt på olika stadier av utveckling, från idé till provning och prototyp. Utvecklingsfon­derna ger bl. a. råd i allmänna marknads- och exportfrågor och hjälp med att hitta lämplig konsult. De ordnar också kurser i olika företagsekonomis­ka ämnen och t. ex. ulbildning i hur man startar eget företag.

De regionala utvecklingsfondemas egen kreditgivning beslår av två låne­former: rörelselån och produktutvecklingslån. Rörelselån upp till 0,5 milj. kr. lämnas fill en och samma låntagare. Produktutvecklingslånen är på högst 3 milj. kr. och lämnas för stöd lill utveckling och marknadsföring av nya produkter, processer och syslem för industriell produkfion. Lån bevil­jas med villkoriig återbetalningsskyldighet och med 50%, i särskilda fall 65%, av den beräknade projektkostnaden.

Stödet från de regionala utvecklingsfonderna till utveckling av svensk havsieknik har hittills varil av begränsad omfattning.

Länsstyrelser

Länsstyrelserna har ett allmänt ansvar för tillsyn och samordning av mark- och vattenanknutna planeringsfrågor i länen. Länsstyrelsema skall fungera som sakkunnig instans åt kommunerna vad gäller förhållandena i kust- och havsområdena och uppmärksamma problem och utvecklings­möjligheter i de olika kustkommunemas havsområden.

Kommuner

Kommunerna handlägger främst frågor som rör de kustnära områdena. Kommunerna bör motverka konflikter mellan t. ex. fiske, friluftsliv, natur­vård, vattenbmk och bebyggelse saml göra likartade bedömningar av intressen som är kopplade till land och vatten i kustområdena.

Prop. 1983/84:10

198

Vetenskapsakademien (KVA)

KVA gmndades år 1739 och har som allmän målsättning alt främja vetenskaperna, främst matematik och naturvetenskap. KVA fyller denna uppgift bl.a. genom verksamheten vid sina sju institutioner, genom all stimulera forskningssamarbete nationellt och internationellt och genom att sprida vetenskaplig information.

KVA har ca 200 svenska ledamöter. Dessa är indelade i tolv klasser efter vetenskaplig tillhörighet. Till akademien hör ett sekretariat med ett ljugotal tjänstemän med akademiens ständige sekreterare som chef. KVA är hu­vudman för sju forskningsinstitutioner, nämligen: Bergianska stiftelsen. Forskningsstationen för aslrofysik i Anacapri (Italien), Kristinebergs ma­rinbiologiska station, Makarna Mittag-Lefflers matematiska stiftelse, Abisko naturvetenskapliga station, Sareks naturvetenskapliga anläggning­ar och KVAs bibliotek. Kring årsskiftet 1976-1977 började arbetet vid ett internationellt energiforskningsinstitut som skall inrättas vid akademien.

Utöver den verksamhei som bedrivs vid institutionerna delar KVA ul stipendier och forskningsbidrag. Varje höst utser KVA nobelpristagare i fysik och kemi saml pristagare i ekonomisk vetenskap lill Alfred Nobels minne. KVA driver en omfattande forskarutbytesverksamhel med akade­mier i andra länder. KVA represenlerar Sverige i del internationella forsk­ningsrådel, ICSU (International Council of Scientific Unions), och är huvudman för de svenska nationalkommittéer som sköter kontakterna med internationella, vetenskapliga fackunioner. En av KVAs kommittéer är polarforskningskommittén.

Ingenjörsvetenskapsakademien (IVA)

IVA gmndades år 1919 och skall enligt stadgarna "verka för att till samhällets gagn främja ingenjörsvetenskap och näringsliv". IVA har såväl svenska som utländska ledamöter. Antalet svenska ledamöter under 65 år är begränsat till 275. När en ledamot passerat 65-årsgränsen kan ytterligare en ledamot väljas in. De svenska ledamöterna väljs in i någon av akade­miens elva avdelningar, medan de utländska ledamöterna tillhör IVA som helhet.

IVAs löpande arbete sköts av ell kansli med ca 85 anställda. Verksam­heten del senaste decenniet har bl.a. präglats av uppbyggnaden av ett internationellt kontaktnät, framtidsstudier samt utvärdering av ny teknik och nya teknikområden av betydelse för det svenska näringslivet och samhället.

Prop. 1983/84:10

199

Laxforskningsinstitutet

Institutets uppgift är att utreda vilka åtgärder som kan vidtas för att förebygga eller minska skador på landningsfiskbeståndet, främst laxbe­stånden, till följd av strömfallsutbyggnader och vattenregleringar för kraft­ändamål.

Institutet bedriver forskning med praktiska försök, såsom vandringsfis­kens biologi, hur strömfallsulbyggnader och vattenregleringar påverkar fiskbestånden, olika metoder för förebyggande och minskande av skador samt vidareutveckling av laxodlings- och laxutsättningsteknik, ulveckling av serviceverksamheten för driftsanläggningarna beträffande sjukdomsbe­kämpning och kontrollmärkning.

Prop. 1983/84:10

200

Kortfattad översikt av innehållet i 1982 års havsrättskon­vention inkl. vissa kommentarer

Avdelning

I: 

Art. 1

Innehåller vissa begreppsdefinitioner.

Avdelning II: Territorialhavet och lilläggszonen (art. 2-33)

FNs första och andra havsrättskonferenser misslyckades med alt över­enskomma om en största tillåten territorialhavsbredd. Enligl allmän folk­rätt har sedan gammall gällt en tillåten terrilorialhavsberedd om tre eller fyra nautiska mil. 1 konventionen fastslås nu 12 nautiska mil som största tillåtna tertilorialhavsbredd. En rätt till 12 nautiska mils territorialhav får för övrigt numera anses finnas enligt allmän folkrätt, sedan flertalet stater utvidgat sitt territorialhav till 12 naufiska mil (så även Sverige den 1 juli 1979). Några stater, t. ex. USA, har dock hittills inte erkänt räll fill mer än tre nautiska mils territorialhav. 1 övrigt har många regler i denna del av konventionen t. ex. vad avser räta baslinjer och inre vatten - övertagils från 1958 års konvention om territorialhavet och tillläggszonen. Även rätten till oskadlig genomfart (innocent passage) har till väsenlliga delar övertagits från nämnda konvention. Reglerna om rätt lill oskadlig genom­fart hindrar enligl svensk uppfattning inte all kuststat - såsom sker enligt svensk lagsliftning - kräver föranmälan vid passage av främmande stats­fartyg. En förklaring av denna innebörd avgavs från svensk sida vid konventionens undertecknande.

Inom en tilläggszon (contiguous zone) har kustslal viss räll lill kontroll av tull-, skatte-, immigrations- och sanitära bestämmelser. Tilläggszonen får ha en bredd av 24 nautiska mil (12 nautiska mil enligl 1958 års konven­tion).

Avdelning III: Internationella sund (art. 34-35)

Från stormakterna hade som en väsenllig del i förhandlingspakelel upp­ställts krav på rätt till fri passage i internationella sund, vilkas antal genom territoriaihavens utvidgning kommit att väsentligt öka. I texten har därför myntals del nya begreppet "transit passage".

Internationella sund definieras som "straits which are used for intema­tional navigation between one area of the high seas or an exclusive econo­mic zone and another area of the high seas or an exclusive economic zone" (art. 37). "Transit passage" innefattar en vidsträcktare rätt än "innocent passage". Sålunda kan l.ex. undervattensbåt passera i undervattensläge. Det är alt märka att reglerna om "transit passage" ej skall tillämpas på sund där passagen regleras av gamla avtal (art. 35c). Reglerna skall således ej lillämpas på l.ex. Öresund eller södra Kvarken (Ålandskonventionen), (jämför av Sverige avgiven förklaring i samband med undertecknandet). Reglerna om Iransitpassage gäller också överflygning. Reglerna hindrar inie alt kuststat hänvisar trafiken till särskilda leder eller tillämpar Irafikse-pareringsbestämmelser inom sundet.

Prop. 1983/84:10

201

Transitpassagebegreppet får anses vara en nyskapelse i konventionen, som ännu knappast har hävd i slalspraxis. Såsom anmärkts kommer dock ej de nya reglerna alt bli lillämpliga på sunden kring Sverige.

Avdelning

IV; 

Arkipelagslaler (art. 46-54)

För s. k. arkipelagslaler. dvs. slal som hell och hållel består av en eller flera arkipelager, l.ex. Indonesien, är del enligl konventionen tillåtet att dra räta baslinjer, som utgångspunkt för beräkning av territorialhav, eko­nomisk zon etc, mellan arkipelagens eller arkipelagernas yttersta öar. Dessa baslinjer får dock ej överstiga en längd av 100 nautiska mil. eller i vissa fall 125 mil, och får ej dras så att de avsevärt avviker från arkipela­gens allmänna konfiguration.

I "archipelagic walers" gäller i princip rätt lill oskadlig genomfart. Arkipelagslaten kan inrätta särskilda "sea lanes" och "air routes" inom arkipelagen, där passage av främmande farlyg och luftfartyg normalt skall ske.

Avdelning V: Den exklusiva ekonomiska zonen ("exclusive economic zone", EEZ)(art. 55-75)

Den exklusiva ekonomiska zonen är en av de vikliga nyskapelserna i konvenfionen. Den får ha en bredd av högst 200 nautiska mil. Inom denna har kuststaten ensamrätt till utforskning och exploatering av de ekonomis­ka resurserna, såväl levande som icke-levande, i vattnet, på havsbollen och i dess underlag. Kuststaten är också suverän vad beträffar bl.a. marinvelenskaplig forskning och har långtgående jurisdiktion när det gäller skyddet av den marina miljön. Fisket är naiuriigen f. n. den dominerande resursen i vattnet. Regler finns om kuststalens skyldighet att i sin EEZ vidta åtgärder för de levande resursernas bevarande. Rätten till EEZ får troligen redan anses vara del av allmän folkrätt, sedan ett stort antal av jordens stater inrättat en dylik zon. En del stater såsom Sverige har hittills nöjt sig med att inrätta en partiell ekonomisk zon i form av en fiskezon. Kuststalen har skyldighet att vårda fiskbestånden i EEZ och skall bestämma en högsta tillåten fångstmängd (TAC = total allowable calch) i zonen. Kuststalen har vidare viss skyldighet alt bereda andra staters fiskare tillträde till zonen om kuststalen själv inte har kapacitet att fånga hela TAC. Eventuellt överskott skall särskilt komma kustlösa och geografiskt missgynnade stater i regionen tillgodo (art. 69 och 70). Vad avser beståndsvårdande åtgärder för s. k. "straddling stocks" (art. 63) och "highly migratory species" (art. 64) såsom de senare definierats i konven­tionens annex I åläggs staterna i regionen all samarbeta i regionala fiske-riorganisafioner.

Avdelning

VI: 

Kontintentalsockeln (art. 76-85)

I 1958 års konvention om kontinentalsockeln, som var ett av resultaten av FNs första havsrättskonferens, definieras kontinentalsockeln som havsbotten och dess underlag närmast kusterna intill ett djup av 200 m eller - därutanför - så långt som det är möjligt att exploatera naturtill-

Prop. 1983/84:10

202

gångarna (det s. k. utvinningskrileriet). Definilionen av kontinellalsockeln var en av de svära frågorna under havsrättskonferensen. I bakgrunden finns den år 1970 av FNs generalförsamling enhälligt antagna s.k. principdeklarationen om en internationalisering av havsbottnen. Enligl den där förutsedda internationella rättsordningen skall naturtillgångarna på havsbottnen utanför nationell jurisdiktion betraktas såsom mänsklighetens gemensamma arvedel ( 'the common heritage of mankind"). Det förutsätts upprättande av en internationell administrativ myndighei för rättsordning­ens genomförande. Särskild hänsyn skulle las till u-ländernas intressen och behov.

Mot bakgrund av denna principdeklaration har många länder - där­ibland Sverige - strävat efter att begränsa de nationella anspråken på kontinenlalsockeln. Samtidigt har många kuststater kommil med allt vid­sträcktare krav på nationell suveränitet över sockelns tillgångar även utan­för de 200 nautiska mil som skall utgöra den exklusiva ekonomiska zonen. I den kompromiss som nu återfinnes i konventionens art. 76 utgår man från kontinentalsockeln som geologiskt begrepp. Således är en stats konlinen­talsockel "the natural prolongalion ofils land territory to the outeredge of Continental margin", dvs. den punkl där den s.k. kontinentalbranten över­går i de stora djuphavsområdena, en punkt som närmare skal) bestämmas pä grundval av vissa komplicerade geologisk-oceanografiska kriterier. Kuststaten har rätt till denna sockel eller till botlen ul fill 200 nautiska mil från kusten (dvs. sammanfallande med EEZ) för del fall alt kontinental­sockeln upphör närmare kusten. Dock skall i intet fall gränsen för kuststa­tens sockel få dras längre ut än 350 nautiska mil från kusten allernalivi 100 naufiska mil utanför djupkurvan 2500 m (art. 76, 5§). Denna snåriga kompromissformel innebär möjlighet lill mycket vidsträckta anspråk från en del kuststaters sida. I några enskilda fall lär det kunna innebära alt gränsen för kuststatens kontinentalsockel kommer att dras t.o.m. långt utanför 350 nautiska mil från kusten, och del kan väl i och för sig ifrågasät­tas om så vidsträckta krav står i överensstämmelse med andan i princip-deklarationen.

När det gäller kuststatens exploatering av icke-levande resurser på sin konlinellalsockel utanför 200-milsgränsen finns dock ell inslag av vinslför-delning (art. 82). Sålunda skall vissa avgifter betalas till den internationella havsbottenmyndighelen från det sjätte året efter del att utvinning startats på viss anläggning på denna del av sockeln.

När det gäller frågan om avgränsning av kontinentalsockel (art. 83) och mellan exklusiva ekonomiska zoner (art. 74) mellan motstående eller an­gränsande stater, en av de svåraste knäckfrågorna under konvenlionsarbe­tet, är resultatet en mycket allmänt hållen kompromissprodukl, som knap­past ger någon klar vägledning vid konkreta gränsförhandlingar. Dock torde kunna sägas att mittlinjeprincipen hade en något starkare ställning i 1958 års kontinentalsockelkonvenlion.

Prop. 1983/84:10

203

Avdelning VII: Det fria havet (art. 86-120)

Avdelningen med regler för det fria havet får huvudsakligen anses vara en kodifiering av gällande folkrätt med del väsentliga undanlaget att ex­ploatering av havsbotlen framdeles blir föremål för särskild reglering. Detta inskränker dock i princip icke rätlen all lägga ut undervallenkablar och pipelines. Beträffande fisket på del fria havet åläggs staterna skyldig-hel alt samarbeta vad beträffar de levande resursernas bevarande och förvaltning.

Avdelning VIII: Öregim (art. 121)

Här fastslås att en ö har samma rätt som annal landierriiorium lill territorialhav, exklusiv ekonomisk zon och kontinentalsockel. Härifrån finns följande viktiga undanlag: "Rocks which cannot suslain human habi-lalion or economic life of their own shall have no exclusive economic zone or Continental shelf.

Avdelning 

IX: 

Innanhav ("Enclosed or semi-enclosed seas") (art. 122-

123)

1 denna avdelning siadgas att staterna kring innanhav (l.ex. Östersjön) bör samarbeta med varandra avseende bl.a. de levande resurserna, den marina miljön och vetenskaplig forskning.

Avdelning 

X: 

Tillträdes- och transiträttigheter för kustlösa stater (art. 124-132)

I denna del finns regler avsedda att garantera kusllösa stater tillträde lill havet och för detta ändamål rätt lill transit över annan stats territorium.

Avdelning 

XI: 

Del internationella havsboiienområdel ("the Area") (art. 133-191)

Denna del av konventionen, lill vilken också är knutna de omfattande annexen III och 

IV, 

är en nyskapelse, som också hör lill konventionens tyngsta, mest komplicerade och kontroversiella delar. Avsnittet imple-menlerar 1970 års principdeklaration om djuphavets rikedomar som "the common heritage of mankind". Det är främst fråga om exploateringen av de tillgångar på s. k. noduler - knytnävsstora klumpar av mangan, nickel, kobolt och koppar - som finns på havsbotten på ett djup av 5000-7000 meter.

Enligt traditionell folkrätt kan i princip var och en tillgodogöra sig de resurser som finns på det fria havet inklusive havsbotten och dess under­lag. Genom konventionen läggs nu havsbotten utanför nationell jurisdik­tion med dess mineraltillgångar under en särskild internationell regim. Ingen stat kan göra anspråk på suveränitet över detta område och dess resurser. Den internationella regimen påverkar dock på intet sätl del ovan liggande vattnets och luftens karaktär av fritt hav och fritt luftrum.

I konventionen fastsläggs nu ett s.k. parelldl.system. En inlernalionell myndighet ("the Inlernationel Sea-Bed Authority") upprättas. Den skall ha sitt säte på Jamaica. Till Myndigheten knyts ett särskilt upprättat Företag ("the Enterprise"). Enskilda stater och förelag ansöker om och

Prop. 1983/84: 10

204

fär licens för brytning i visst område av "the Area". Den som ansöker om licens mäste dock samtidigt utpeka ett likvärdigt brytningsområde, vilkei tillfaller Myndigheten, som självt genom Företagel, eventuellt i samverkan med u-länder. skall exploatera det ("the reserved area").

För att Myndigheten skall klara driften och därmed (pä sikt) ge överskott bl.a. till förmän för u-länderna åläggs de enskilda licenslagarna tämligen betungande bördor. Bland annal mäste de göra den teknologi de använder tillgänglig för Företagel (art. 5 i annex III). Vidare skall de eriägga fasta produktionsavgifter lill Myndigheten, kombinerat med progressiva skat­teuttag pä nettointäkterna (art. 13 i annex III). Företaget slipper dock under en initialperiod om högst tio år erlägga dylika avgifter (art. 10 i annex 

IV).

Även de till konventionen anslutna staterna får, åtminstone initialt, göra vissa ekonomiska åtaganden. Således skall (art. 171 jämfört med art. 160.2 (el)) bidrag ges enlig FN-skalan till Myndighetens administrativa budget till dess att Myndigheten fåll tillräckliga inkomster från andra källor. Det bör påpekas att det förhållandet att flera av de största bidragsgivarna till FN,-bland annat USA, sannolikt tills vidare inte kommer att ansluta sig till konventionen, naturligtvis kommer att väsentligl öka Sveriges finansiella åtaganden om vi ansluter oss till konventionen.

Ett särskilt problem har varil alt skydda landbaserade producenter av de metaller som kan utvinnas ur nodulerna mot en alltför snabbi expande­rande djuphavsbrytning. För detta ändamål finns i konventionen (art. 151) bl.a. regler om produktionstak, kombinerat med regler om en minsta tillväxltakl ("golv") det sistnämnda för all inte avskräcka från investe­ringar i djuphavsbrytning. Regimen i "the Area" skall bli föremål för översyn vart femte år och 15 år efter det att kommersiell drift påbörjats skall sammankallas en stor översynskonferens (art. 155), som i detalj skall granska verksamheten i "the Area" och se om verksamheten främjar de uppställda målen. Denna konferens skall kunna besluta om förändringar i uivinningssystemet, vilka förändringar skall träda i kraft för samtliga kon-venlionsslaier efter ratifikation av 3/4 av dem. Detta betyder att beslut av översynskonferensen om förändring i uivinningssystemet kan bli bindande även för stater som vid konferensen röstar emot ändringarna. Detta system har varit både konstitutionellt och praktiskt oacceptabelt för USA, och även flera andra stater torde ha konstitutionella svårigheter med denna bestämmelse.

Havsbottenmyndighetens viktigaste organ är församlingen och rådet, varav rådet är det mest inflytelserika. Frågorna om rådets sammansättning saml röslningsreglerna i rådet har hört lill de mest svårlösta (art. 161). I den slutligen antagna konventionstexten förutses rådet bestå av 36 med­lemmar, uppdelade på fem gmpper:

a) fyra av de största konsumenterna eller nettoimportörerna av ifråga­varande metaller, varibland alltid den största konsumenten. (Detta lillägg

Prop. 1983/84:10

205

kom lill i slutskedet för alt USA i praktiken skulle lillförsäkras en perma-nent plals i rådet);

b)

fyra av de åtta stater som har störst investeringar i djuphavsutvin-ning;

c)

fyra av de största på landproduktion baserade exportörerna av ifråga­varande metaller;

d)   sex stater bland u-länder, företrädande speciella intressen (stor be­

folkning, kustlösa, minst utvecklade m. m.);

e)   aderton medlemmar för säkrande av en rättvis geografisk fördelning,

varav dock minst en från varje geografisk region.

Reglerna kompletteras med bestämmelser som skall säkra ett tillräckligt anlal platser för u-länder och sammanlagt minst tre för socialisiländerna.

När det gäller röslningsregler finns en skala från enkel majoritet i proce­durfrågor över 2/3 och 3/4 majoritet till enhällighel i de allra viktigaste frågorna.

Rådets sammansättning missgynnar klart en krets mindre industriländer, bl. a. Sverige. Reglerna torde i realiteten ge Sverige möjlighet till represen­tation i rådet endast med intervaller om 50-60 år. Sverige drev därför under havsrättskonferensen tillsammans med ett antal andra mindre indu­striländer (bl. a. Finland, Schweiz, Österrike) en kampanj för alt genom en uiökning av antalet rådsplatser från 36 till 38 något förbättra dessa mindre industriländers position. Det var dock i den noggrant balanserade paket­uppgörelse som konventionen innebär, inte möjligt att få gehör för denna grupps önskemål härvidlag.

Avdelning XII: Skydd och bevarande av den marina miljön (art. 192-237)

Denna avdelning innehåller regler om skyldighet för staterna att vidta åtgärder och stifta lagar för förhindrande, minskning och kontroll av för­oreningar av den marina miljön och att samarbeta inom internationella organ för att nå denna målsättning. Till stor del är det fråga om rikllinjer, som sedan skall impiementeras inom ramen för globala eller regionala internationella organisationer.

Avdelning XIII: Marinvelenskaplig forskning (art. 238-265)

I denna avdelning stadgas en allmän skyldighet för staterna att främja och underlätta bedrivandet av marinvetenskaplig forskning. I sill territo­rialhav har kuststat exklusiv rätt att reglera forskning. I EEZ får forskning bedrivas endast med kuststatens medgivande. Tillstånd för forskning i EEZ eller på kontinentalsockeln skall dock normalt givas, men kan i vissa specificerade fall vägras, bl.a. om forskningen har direkt betydelse för exploatering av naturresurserna eller innefattar borrande på kontinenlal­sockeln. Kuststats möjUghet att vägra tillstånd lill forskning är än mindre på kontinentalsockeln utanför 200-milsgränsen (art. 246).

Avdelning XIV: Utveckling och överföring av marin teknologi (art. 266 278)

Prop. 1983/84:10

206

Denna avdelning innehåller huvudsakligen riktlinjer för främjande av ulveckling och överföring av teknologi, särskill till förmån för u-länderna. Delta skall ske genom samarbete i internationella och regionala organ och genom upprättande av nationella och regionala centra för utbildning och forskning inom marin teknologi m. m.

Avdelning 

XV: 

Biläggande av tvister (art. 279-299)

Avdelning 

XV 

behandlar del komplicerade syslem för biläggande av tvister som framförhandlais. Den speglar bl.a. del iradilionetla ösislals-molslåndel mot bindande avgöranden av iniernalionella rättsliga instanser. I sektion I stadgas den grundläggande skyldigheten för staterna att vid uppkommande tvist söka nå en uppgörelse "in good faith" och med fredliga medel. I första hand kan parterna själva välja metod för tvistens slitande genom förlikning eller dylikt. Särskill hänvisas här till förliknings-förfarandet enligt konventionens annex V. Om metoderna enligl sektion I inie givit resultat kommer de tvingande procedurerna enligt sektion 2 in. Enligt den centrala art. 287 kan konvenlionspart i samband med under­tecknande, ratifikation eller tillträde till konventionen välja mellan olika fora: Den nya havsrätisdomstolen som skall upprättas i enlighet med konventionens annex 

VI; 

internationella domstolen i Haag; skiljedomstol i enlighet med konventionens annex VII eller Vill.

I sektion 3 återfinnes vissa undantag på vilka reglerna i sektion 2 om procedurer ledande till bindande beslul ej är tillämpliga. Bl. a. kan konven­tionspart undanta avgränsningslvisler från bindande procedur (art. 298).

Slutligen är att märka att särskilda regler om biläggande av tvister även finns i sektion 6 av del 

XI 

avseende tvister som härflyler ur denna del av konventionen, dvs. sådanl som rör verksamheten i del internationella havsboiienområdel. För della ändamål finns en särskild "Sea-Bed Dis­putes Chamber" inom havsrätisdomstolen (annex 

VI).

Avdelning XVI: Allmänna bestämmelser (art. 300-304)

Denna avdelning innehåller vissa allmänna bestämmelser bl.a. om "good faith" vid konventionens tillämpning och om havens uteslutande fredliga användning.

Avdelning XVIII: Slutbestämmelser (art. 305-320)

Slutbestämmelserna stadgar bl.a. att konventionen skall träda i kraft 12 månader efter det sextionde ralifikationsinstrumentets deponering. Delta gör all flera år troligen kommer att förflyta före konventionens ikraftträ­dande. Reservationer är inte tillåtna om del ej stadgas särskilt i viss artikel (art. 309).

Som integrerande delar i konventionen ingår också de nio annexen.

Annex I \r\nehå\ler en uppräkning av "highly migratory species" på vilka bestämmelserna i konventionens art. 64 är tillämpliga.

Annex H behandlar "Commission on the limits of the Continental shelf. En sådan skall enligt konventionens art. 76 upprättas för uppgifter beträf-

Prop. 1983/84:10

207

fande fastställande av yttre gräns för den nationella kontinentalsockeln i fall då denna sträcker sig utanför 200-milsgränsen. Kommissionen skall avge rekommendationer till kuststater om bestämningen av kontinenlal­sockelns yttre gräns, och kuststaten skall sedan bestämma denna gräns "on the basis of kommissionens rekommendationer.

Annex III är ell viktigt komplement till konventionens avdelning 

XI

och behandlar "basic conditions of prospecling, exploration and exploitalion" i det internationella havsbottenområdel. I annexet återfinnes regler för ansökningsförfarande, åtaganden beträffande teknologiöverföring, god­kännande av arbetsplaner, utfärdande av produktionstillstånd, kontrakts­villkor, produktionsavgifter m. m. Detaljbestämmelser inom många av des­sa områden skall beslutas senare av den förberedande kommissionen (jfr resolution I) eller havsboltenmyndighetens organ.

Annex 

IV 

innehåller "Statute of the Enterprise", dvs. det havsbotten­myndighetens eget Företag ("its operating arm"), som skall bedriva verk­samhet inom del internationella havsboiienområdel jämsides med därtill licensierade nationella "entities". Här återfinnes regler om Förelagets struktur, verksamhei, finansiering m. m.

Annex V: Concdiation. Annexet innehåller regler för ett förlikningsför­farande, som enligl konventionens avdelning 

XV, 

seclion I, kan användas efter överenskommelse därom mellan parterna i en tvist, och i vissa fall (seclion 3 av avd. 

XV)

skall användas.

Annex 

VI 

innehåller stadgan för den internationella havsrätisdomstolen. Delta nya organ, som skall ha sitt säte i Hamburg, skall beslå av 21 domare. Stadgan innehåller regler om sammansättning, val av domare, procedur etc. och vidare om s. k. sea-bed disputes chamber med de spe­ciella uppgifter som stipuleras i seclion 5 i konventionens avdelning 

XI.

Annex VII: Arbitration. Annexet innehåller regler om det skiljedomsför­farande som enligt reglerna i konventionens avdelning 

XV 

i vissa fall kan användas. Förfarandet är ell av de fyra alternativ som konvenlionsstat enligt art. 287 kan välja i fall då procedurer, som leder till bindande beslul, är föreskrivna.

Annex VIII: Special arbitration. Även delta förfarande hör till de fyra alternativ, som konventionsstat i samband med konventionens underteck­nande eller ratificering kan välja mellan, för sådana fall då procedurer, som leder till för parterna bindande avgöranden, är föreskrivna i konventionen.

Annex 

IX: 

Participation by intemational organisations. Annexet är havsrättskonventionens "EG-klausul". I annexet stipuleras att internatio­nella organisationer i vissa fall kan bli parter i konventionen. De viktigaste villkoren är att organisationens medlemsstater har överfört sin kompetens över områden, som täcks av konventionen, lill organisationen, inklusive kompetensen att ingå internationella avtal angående sådana områden. Den internationella organisationen kan underteckna konventionen om en majo­ritet av dess medlemsstater har undertecknat den.

Prop. 1983/84:10

208

Till konventionen är vidare knutna ett anlal resolutioner, varav två är av myckel stor betydelse.

Genom Resolutum I upprättas en förberedande kommission ("The Pre­paratory Commission for ihe Inlernational Sea-Bed Authority and the International Tribunal for the Law of the Sea"). Denna förberedande kommission skall beslå av alla de stater som undertecknat eller tillträtt konventionen; sädana stater som endast undertecknat slutakten får delta som observatörer. Till kommissionens uppgifter hör all utarbeta förslag lill procedurregler för havsboltenmyndighetens huvudorgan,/i>r\«/«//>)'e/i och rådet: upprätta förslag till havsbollenmyndighetens förslå budget; utarbeta förslag till "rules", regulations and procedures" för havsboltenmyndighe­tens verksamhet; utöva vissa funktioner enligt resolution 11 om behandling av "preparatory investments" (se nedan); företaga studier beträffande problemen för de landbaserade producenterna av de metaller som kommer alt utvinnas från "the Area" samt företa studier och ev. göra rekommen­dationer om upprättande av en kompensationsfond som stöd för dessa producenter. Den förberedande kommissionen kommer alt fungera tills avslutningen av det första mötet med havsboltenmyndighetens församling, dvs. lill någon lid efter konventionens ikraftträdande.

Resolution II "governing preparatory investment in pioneer activities relating to polymetallic nodules". Enligt denna resolution skall vissa "en­tities" (såväl stater som andra juridiska eller fysiska personer) före kon­ventionens ikraftträdande få tillstånd att såsom "pioneer investor" explo-rera, men ej kommersiellt exploatera, viss del av det internationella havs­bottenområdel. Härvid ges också garantier för prioritet över andra licens­sökare, då efter konventionens ikraftträdande havsbotlenmyodigheten skall ge tillslånd lill påbörjande av havsboltenulvinning. "Pioneer inves-lors" indelas i tre grupper: 

(I) 

en från vardera Frankrike, Indien, Japan, Sovjetunionen eller statligt företag eller juridisk eller fysisk person av någon av dessa nationaliteter; (2) fyra "entities" som består av fysiska eller juridiska personer från Belgien, Kanada, Västtyskland, llalien. Ja­pan, Nederländerna, Storbritannien och USA. Detla åsyftar de fyra blan­dade konsortier från dessa stater som bedriver verksamhet på området; (3) varje utvecklingsland eller "entities" från sådant land eller länder.

Som villkor gäller att den som ansöker om status som "pioneer inves­tor" måste ha nedlagt 30 milj. US dollar i verksamheten före den 1 januari 1983, när det gäller kategorierna 

(I) 

och (2), och 30 milj. US dollar före I januari 1985 när del gäller kategori (3). För kategori {1) och (3) måste staten i fråga ha undertecknat konventionen. För kategori (2) räcker det all en av de stater vars "entities" ingår i konsortiet ("the certifying stale") har undertecknat konventionen.

En "pioneer investor" kan få ensamrätt till exploreringen av ett område av "the Area" om högst 150000 km-. Hälften därav skall successivt överföras såsom "reserved area" till Företaget. Det är den förberedande

Prop. 1983/84:10

209

kommissionen, upprättad enligl resolution 1, som behandlar ansökningar om registrering såsom "pineer investor". Ingen "pioneer investor" får tilldelas mer än ett exploreringsområde.

14    Riksdagen 1983/84. I saml. Nr 10. BUaga 7

Prop. 1983/84:10

210

ARKTIS

Prop. 1983/84:10

211

ARKTIS

Potentiella olje-  och gasfyndigheter  i Arktis

Gränslinje dragen  enl mittlin jeprincipen

Prop. 1983/84:10

212

ANTARKTIS

STsuniu

T

ä

nkbara ekonomiska zoner 200 nautiska mil

Antorktisavtalets omfattning 60

°

 sydlig bredd

Antarktiska konvergensen

T

ä

nkt omfattning f

ö

r en konvention om Antarktis' levande morino resurser

Koncentrationsomr

å

den f

ö

r krill

/sro-Antiul

Prop. 1983/84:10

213

Ekonomiska zoner i den nordiska regionen

Nedanstående karta visar i mycket grova drag hur stora delar av våra angränsande hav som skulle tillfalla respektive stater vid inrättandet av maximala ekonomiska zoner. Gränslinjerna vid uppdelningen av kontinen­talsockeln skulle med slor sannolikhet utgöra även de framlida ekonomis­ka zonernas gränser. I slora avsnitt är dock sockeluppdelningen inte fast­ställd.

Gränser vid upprättande av maximala ekonomiska zoner i den nordiska regionen.

Prop. 1983/84:10 

Ordförklaringar

Akustisk avbildning

Akustisk dalalänk

Akustisk strömmätare

Akustisk vågriktnings­mätare Algbiomassa

Anod

(för korrosionsskydd)

Baromedicin Baslaboralorium

Batytermografiska mätningar

Bioteknologi

Codar

Digitalt lagrad karta

Ekosystem

Ekologi Ergonomi

Fiskbiomassa Fjärranalysteknik

Geodesi

Geofysik

Geokemi

Hydroakustik Hydrodynamik

214

Avbildning baserad på reflektion av ljudvågor (gr. aku'ein = höra).

Mottagare/sändare som ingår i kedja för överfö­ring av data med hjälp av ljudvågor. Instmment för mätning av vattenhastighet med hjälp av ljudvågor.

Instmment med vilket vattenvågornas riktning bestäms med hjälp av ljudvågor. Vikten av algerna i ett givet ekosystem (gr. bios = liv).

Stycke av "oädel" metall som löses upp före den metall man önskar skydda. T. ex. en zink­platta på ett fartygsskrov som skyddar propeller och axel mot korrosion.

Den medicinska vetenskap som behandlar inver­kan av tryck och tryckförändringar på mänskliga organ (t. ex. vid dykning, flygning eller vid sjuk­domstillstånd). Se även navaimedicin.

Begrepp som avser ett marint forskninglabora-lorium vilket prioriteras resursmässigl och ges områdesansvar.

Kontinuerlig mätning av vertikala temperatur-fördelningen med hjälp av bathytermogiaf. Djup

och temperatur registreras som en linje på t. ex.

en sotad glasskiva (gr. bathy's = djup, gr. ther-

mös = varm, gr. gräphein = skriva).

Teknik som utnyttjar levande organismer.

Instmment för strömmätning med radar.

Datoriserad karta. Kan återges på bildskärm.

Ett område i naturen som omfattar såväl levande

organismer som död materia och där ett utbyte

mellan dessa sker. T. ex. en skog, damm eller

havsvik.

Läran om samspelet mellan de levande organis­merna och deras omvärld.

Arbetsvetenskap. Forskningsfält för all ta fram

lämpliga arbetsredskap, - metoder och miljö

(gr. érgon = arbete, nömos = lag).

Viklen av fisk i ett givet ekosystem.

Teknik för att på avstånd mäta omvärldsfaktorer

samt bearbeta och presentera dessa.

Läran om uppmätning av jordens storleksform,

massfördelning o. dyl.

Läran om jordens och dess omgivnings fysika­liska förhållanden.

Läran  om jordens  kemiska  sammansättning

grundämnenas fördelning och deras inbördes

omsättning.

Ljudmätning i vatten (gr. hydor = vatten).

Läran om vätskors rörelser.

Prop. 1983/84:10

Hydrofon

Hydrografi

Hydrologi

Hydrooptik Infraröd-sensor IR/UV scanner

Joint venture

F.,ontinenlalsockel

Koordinalsatt karta

Korrosion Laser

Laserbatymetri Laserfluorescens

Manipulator Meteorologi

Mikrobiell korrosions­forskning Mikrovågsradiorneter

Mineral

215

Apparat för avlyssning under vallen. Se även sonar.

Den del av havsforskningen som rör mätning av havens vattenstånd, djup, strömmar och vågrö­relser saml havsvattnets fysiska och kemiska egenskaper. Se även oceanografi. Läran om vattnets kretslopp i naturen, framför allt förhållandena i sölvatten. Ljusmätning i vallen.

Instmment för avkänning av värmeslrålning. Scanner som känner av infraröd (IR) och ultra­violett (UV) strålning. Se även scanner. En av flera intressenter gjord gemensam sats­ning i regel i avsikt för alt sprida riskerna. Det hävdvunna geologisk-geografiska begreppet kontinentalsockeln betecknar den förhållandevis långsamt sluttande del av havsbottnen, som är belägen mellan stranden och början av den s. k. konlinentalsluttningen, där bottenprofilen över­går i en brantare sluttning ned mot de stora havsdjupen. Övergången anses flerstädes ske på ett djup av omkring 200 meter. Kontinentalsoc­kelns bredd varierar från någon kilometer till många tiotal mil. Kontinentalsockeln anses rym­ma betydande naturtillgångar, särskill olja och naturgas. I 1958 års konvention om kontinental­sockeln definieras denna som havsbotten och dess underlag närmast kusterna intill ett djup av 200 m eller - dämtanför så långt som det är möjligt att exploatera naturtillgångarna. En karta där lägel av ett visst föremål eller områ­de kan anges med hjälp av koordinater, l.ex. latitud och longitud.

Frätning på metalliska eller icke-metalliska ma­terial. (Rost = korrosion i jäm och stål). Förkortning av Lighl Amplificafion by Slimulat-ed Emission of Radiation. Ett genom speciell teknik framställt ytterst intensivt och väl sam­manhållet (s. k. koherent) ljus. Registrering av vattendjup och bottenstmklur med hjälp av laser.

Fluorescens = egenskap hos ett ämne att vid bestrålning utsända ljus. I detta fall efter be­strålning med laserljus. Fjärrmanövrerad gripanordning. Läran om jordens atmosfär (gr. metéoros = i luf­ten befintlig).

Forskning avseende frätningsangrepp orsakade av bakterier.

Mätning av värmestrålning inom mikrovågsom­rådet.

Mineral är ämnen som har en inom vissa gränser bestämd kemisk sammansättning och karaktä-

Prop. 1983/84:10

216

Monitoring

Morfologi

Multispektral svep-radiometer Nautisk mil Navaimedicin

risliska fysikaliska egenskaper. De är i regel oor­ganiska och kan uppträda som hela kristaller eller som sammangyttringar av ofullständigt ut­bildade kristaller. En del mineral består av rena grundämnen, l.ex. guld, silver och kol, men de flesta utgörs av föreningar mellan två eller flera grundämnen. Mineral kan betraktas som de en­skilda byggstenarna i jordskorpan. Övervakning av tillståndet hos ett syslem, l.ex. övervakning av havets tillslånd genom långsiktig mätverksamhet i havet (lat. monitor = varnare). Läran om organismemas uppbyggnad (gr mor-phé = form).

Instmment som känner av och mäter strålning inom flera våglängdsområden. Detsamma som sjömil, 1853 m. Den vetenskap som behandlar människans medi­cinska problem vid dykning. Termen används inom sjöförsvaret. Civil benämning är marin me­dicin.

Nodul Oceanografi

Offshoreverksamhet

Optiska transmis­sionsundersökningar Parameter

Plotting Primärproduktion

Realtidsmätning    och reallidsanalys Reflexionsseismik Riser

ROV-farkost Seismik

Semi-submersible plattform

Sidspanande radar Scanner

Knölformade bildningar av potaiisslorlek med hög mineralhalt av ibland mangan. I svenskt språkbruk den del av havsforskningen ' som rör havets kemiska och fysikaliska förhål­landen. Se även hydrografi. Industriella verksamheter vid utvinning av i förs­ta hand olja och gas men även andra mineraliska ämnen från havsbotten.

Undersökning av ljusets genomsläpplighel, t. ex. i havsvatten.

En viss storhet, som kan användas för beräkning av värden på variabler som beror av den, l.ex. temperatur, salthalt och gmmlighet i havsvatten. Inritning av registrerade data på en karta. Den produktion (i havet) som växterna svarar för.

Mätning och analys i nuet (lid mellan mätning -resullalpresentation är kort). Se seismik.

Kraftig rörkonstruktion som förbinder olje- eller gasbmnn på havsbotten med plattform (omsluter bl.a. borrsträngen).

Fjärrstyrd farkost (Remolely Operaled Vehicle). Mätning av berggrundens och jordarters upp­byggnad med hjälp av alstrade tryckvågor. Plattform till hälften nedsänkt i vatten (plattfor­men är med ben förbunden med nedsänkta flyt-ponloner). Se SLÅR

Avsökningsanordning som genom någon svep-metod registrerar data från l.ex. markyta, vat­tenområde, bild eller karta.

Prop. 1983/84:10

SLAR-utrustning Sodar

Sonar

Synergieffekl

Telespeklroradio-

meter

Telemetri

Tension leg plattform

Termografi Track-record Tråla Tungsand

Vattenbruk

217

Sidspanande, flygburen radaruirustning (Side Looking Airborn Radar).

Instrument för mätning av vindhasiighel med hjälp av ljudvågor (Sound Deleclion And Rang-ing).

Akustisk sändare/mottagare för riktnings- och avståndsbeslämning. Används bl.a. vid utbåts-jakl och vid spaning efter fiskslim (Sound Navi­gation and Ranging).

Synergi = samverkan. Effekten av alt två eller flera parametrar förstärks genom samverkan. Instrument för avkänning av strålning på av­stånd, inom visst våglängdsområde. Avståndsmätning samt överföring av dala. Flytande,   men   boltenfast   offshoreplattform, vars ben endast lar upp de dragkrafler som sva­rar mot plattformens flytkraft. Registrering och avbilding av värmestrålning. Registrering av spår. En fiskemetod.

Sand innehållande lunga mineral l.ex. magnelit och ilmenit.

Odling av vallenlevande organismer som fisk, musslor, ostron, kräftdjur och alger för att öka produktionen eller värdel av avkastningen över den som normalt förekommer i miljön.

Prop. 1983/84:10

218

BUaga 7 Innehållsförteckning

Sammanfattning av delegationens för samordning av havsresursverk­

samheten (DSH) förslag lill övergripande program. Svensk havsre­

sursverksamhel 1982 (DSH 1982; 

I)

........................        I

Sammanfattning av forskningsrådsnämndens (FRN) och delegatio­nens  för samordning av  havsresursverksamheten (DSH)  rapport

(82: 14) Vattenbruk för Sverige .............................     42

Sammanfattning av statskontorets rapport (1982:34) Havsforskning­ens resurser och organisation - förslag till effektivisering inom delar

av området   ......................................................     48

Sammanställning av remissyttranden över delegationens för samord­

ning av havsresursverksamheten (DSH) förslag till övergripande pro­

gram. Svensk havsresursverksamhet 1982 (DSH 1982:1)               59

Sammanställning av remissyttranden över forskningsrådsnämndens

(FRN) och delegationens för samordning av havsresursverksamhe­

lens (DSH) rapport (82; 14) Vattenbruk för Sverige   .    105

Sammanställning av remissyttranden över statskontorets rapport (1982:34) Havsforskningens resurser och organisation - förslag till

effektivisering inom området    ...............................    138

Utvinning av mineraliska ämnen till havs (offshoreverksamhet)   ....   159 Utdrag ur delegationens för samordning av havsresursverksamheten

(DSH) Arktisk leknik - underiag för program...............    173

Myndigheter och andra organ med verksamhet inom havsresursområ­

det   .................................................................    176

Kortfattad översikt av innehållet i 1982 års havsrättskonvention inkl.

vissa kommentarer   ............................................    200

Karla över Arktis   ...............................................    210

Karta över bl. a. potentiella olje- och gasfyndigheter i Arkfis         211

Karta över Antarktis    .........................................    212

Ekonomiska zoner i den nordiska regionen   ..............    213

Ordförklaringar   ..................................................    214

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1983