Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition 1986/87:13

om tjänstebostäder för präster och om förvaltningen av kyrklig jord

Prop. 1986/87:13

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 2 oktober 1986.

På regeringens vägnar Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN]

Hans Guslafsson

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att pastoraten i fortsättningen själva skall få beslämma i vad mån kyrkoherdar och komministrar skall anvisas tjänstebo­städer. Förslaget innebär ändringar i lagen (1970:940) om kyrkliga kost­nader.

Enligt propositionen avskaffas de särskilda bosiällsnämnder som för närvarande utövar den närmare tillsynen av pastoratens förvaltning av den kyrkliga jorden. Detta förslag innebär ändringar i lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord. Dessutom föreslås ytterligare en del förenklingar i den lagen.

Lagändringarna avses träda i kraft den 1 juli 1987.

Kyrkomötet har yttrat sig över förslaget till ändringar i lagen om kyrkliga kostnader och i lagen om förvaltning av kyrklig jord. Proposiflonen innehåller därför tre huvuddelar:

-

regeringens skrivelse till kyrkomötet (s. 9),

-

kyrkomötets yttrande (s. 28),

-

föredragande statsrådets ställningstagande flll kyrkomötets syn­punkter (s. 49).

Den som vill ta del av samtliga skäl för lagförslagen måste läsa alla tre delarna.

1 Riksdagen 1986/87. I saml. Nr 13

1 Förslag till

Prop. 1986/87:13

Lag om ändring i lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader

Härigenom föreskrivs att 6 och 23 §§ lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Ur kyrkofonden bestrides

Ur kyrkofonden betalas

1.  sådan kostnad för avlöningsförmåner tiU präst som regeringen och

riksdagen bestämmer,

2.

kostnad för pensionsförmån åt präst eUer efterlevande till präst enligt bestämmelser som regeringen meddelar eller enligt avtal samt för försäk­ringsförmån som utgår för präst eller annan kyrkomusiker än skolkantor enligt statlig grupplivförsäkring,

3.

förvaltningskostnad enligt rege-

3. förvaltningskostnad enligt rege­ringens och riksdagens bestämman- ringens och riksdagens bestämman­de för stiftsnämnd och bosiälls- de för stiftsnämnd och för departe-nämnd sami för departement eller ment eller myndighet där kyrkliga myndighet där kyrkliga frågor/lanii-     frågor handläggs,

lägges,

4.

kostnader för verksamhet som bedrivs av Svenska kyrkans stiftelse för rikskyrklig verksamhet i den omfattning som regeringen bestämmer,

5.

annan kostnad för kyrklig verksamhet enligt regeringens och riksdagens bestämmande,

6.

anslag flll extra utgifter med ett av regeringen och riksdagen bestämt belopp för år, vilket efter regeringens bestämmande får användas till kyrkliga ändamål.

23 

§

Pastoral skall tillhandahälla ordi-

Eit pastorat fär besluta att inneha-

narie församlingspräst tjänsteboslad våren av en ijänsl som kyrkoherde

på präsigård eller i bosladslägenhei eller komminisler skall anvisas

på annan fastighet, om regeringen tjänsiebostad. Om tjänsten är tillsatt,

bestämmer del.

får pastoratet meddela eller upphäva

ett sådant beslut endasl om den som innehar tjänsten samrycker till det.

Pastoratet skall underrätta domka­

pitlet och stiftsnämnden om beslut

enligt första stycket.

Kostnad för tjänstebostad besiri-

Kostnaderna för en tjänstebostad

des av pastoratet. Tjänstebostadshy-     skaU betalas av pastoratet. Hyran för ra som församlingspräst betalar till-     tjänstebosiaden tillfaller pastoratet, faller pastoratet.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1987.

Vid lagens ikraftträdande skall beslut som regeringen med stöd av äldre

'Lagen omtryckt 1982:379. Senaste lydelse 1985:418.

bestämmelser har meddelat om skyldighet för étl pastorat att tillhandahålla Prop. 1986/87" 13 en ordinarie församlingspräst tjänstebostad upphöra att gälla. Om en ordinarie församlingspräst vid lagens ikraftträdande bor i en anvisad tjänstebostad, upphör dock pastoratets skyldighet att tillhandahålla bosta­den först sedan prästen har avgått från sin tjänst och avflyttat eller vid den tidigare tidpunkt som parlerna kommer överens om.

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig

jord

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig

jord dels att 7, 10, 15, 23 och 30§§ skall upphöra att gälla, dels att 2, 5, 8, 9,11,18, 19, 22,26,29 och 31 §§ skall ha följande lyddse, dels att rubriken närmast före 22 § skall ha följande lydelse.

Prop. 1986/87:13

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

2

§

'

Löneboställe är kyrklig jord vars avkastning är avsedd till avlöning åt församlingspräst i visst pastorat.

Prästgård är kyrklig jord på vilken tjänstebostad är anvisad åt en kyrko­herde eller en komminister. Om tjänsteboslad inte längre är anvisad på egendomen, blir egendomen lö­neboställe.

Prästgård är kyrklig jord pä vilken tjänstebostad är anvisad åt ordinarie församlingspräst i anledning av att pastorat skall tillhandahälla sådan församlingspräst tjänsteboslad enligl beslut som avses i 23 § lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader eller motsvarande äldre bestämmel­ser. Är tjänstebostad ej längre anvi­sad på egendomen, blir egendomen löneboställe.

Församlingskyrkas   fastighet   är

Församlingskyrkas   fastighet   är

kyrklig jord vars avkastning är av-     kyrklig jord vars avkastning är av­sedd flll församlingskyrkas behov.       sedd flll församlingskyrkas behov.

Vid lillämpning av 24 och 26 §§ skaU även sädan fast egendom pä vilken en församlingskyrka av stiftelsekarak­tär är uppförd anses som försam­lingskyrkas fastighet Prästlönefondsfastighet är kyrkHg jord som förvärvats för medel ur prästlönefonder från flera pastorat och vars avkastning är avsedd till avlöning åt församlingspräster i dessa pastorat.

Kyrkofondsfastighel   är   kyrklig        Kyrkofondsfastighet   är   kyrklig jord vars avkastning tillföres kyrko-     jord vars avkastning tillförs kyrko-

fonden.

Domkyrkas fastighet är kyrklig jord vars avkastning är avsedd till domkyrkas behov.

fonden.

Domkyrkas fastighet är kyrklig jord vars avkastning är avsedd lill domkyrkas behov. Vid tillämpning av 24 och 26 §§ skaU även sådan fast egendom pä vilken en domkyrka av stiftelsekaraktär är uppförd anses som domkyrkas fastighet. Biskopsgård är kyrklig jord på vilken tjänstebostad är anvisad åt biskop.

'Senaste lydelse 1983:402.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:13

5§

I varje stift finns en stiftsnämnd samt bosiällsnämnder tiU det antal regeringen bestämmer. I Stockholms stift fullgöres dock stiftsnämnds ålig­ganden av stiftsnämnderna i Uppsa­la och Strängnäs stift enligt regering­ens besiämmande.

Boställsnämnds verksamhetsom­råde bestämmes av regeringen.

I varje stift finns en stiftsnämnd. I Stockholms stift fullgörs dock siifis-nämndens åligganden av stifts­nämnderna i Uppsala och Strängnäs stift enligt regeringens bestäm­mande.

Ledamot av stiftsnämnd eller bo-siällsnämnd och ersättare för leda­mot förordnas för högst tre år.

9f

Ledamot av siiflsnämnd och er­sättare för ledamot förordnas för högst tre år.

Löneboställe, med undantag av tiUhörande skog, och prästgård förvaltas av pastoratet.

Församlingskyrkas fastighet förvaltas av församlingen.

Löneboställes skog, prästlönefondsfasflghet, kyrkofondsfasflghet, dom­kyrkas fastighet och biskopsgård förvaltas av stiftsnämnden. Lunds domkyr­kas fastigheter förvaltas dock av ett särskilt domkyrkoråd.

Regeringen kan efter framställ-

Regeringen/dr efter framställning

ning av den som förvaltar den kyrkli-     av den som förvaltar den kyrkliga

jorden besluta om förvallning i an­nan ordning.

ga jorden besluta om förvaltning i annan ordning ifråga om viss sädan kyrklig jord som avses i andra eller tredje stycket.

11 

§

*

Om eti pastoral har anvisat en kyrkoherde eller en komminister tjänsteboslad på en prästgård, an­kommer det på pastoratet att anord­na prästgården.

Om tjänsiebostad är anvisad ordi­narie församlingspräst på prästgård, ankommer det på pastoratet att anordna prästgården. Om pastoratet ej redan har prästgärd, skall präst­gärden efier stifisnämndens bestäm­mande läggas pä löneboställe eller pä annan mark som pastoratet ställer iill förfogande. Delsamma gäller om pastoratet vill ersätta prästgärd med annan prästgärd.

Pastoratet skall underhålla och vid behov nybygga husen på prästgård. Pastoratet svarar för prästgårds skötsel, i den mån detta ej enligt bestämmel­ser som regeringen meddelar eller enligt avtal ankommer på innehavaren av tjänstebostaden.

Senaste lydelse 1975:1322. 'Senaste lydelse 1975:1322. "Senaste lydelse 1975:1322.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:13

18f

I ärende som rör upplåtelse av rätt till vattenkraft företrädes kyrklig jord som avses i 14 § av kammarkol­legiet..

I ärende som rör ledningsrätt eller vägran företrädes kyrklig jord som avses i 14 § av stiftsnämnden även om den ej förvaltas av stiftsnämn­den. Detsamma gäller ärende som rör naturreservat, naturminne eller bestämmelser till skydd för djurii­vet, om ej regeringen bestämmer annat.

I ärenden som rör upplåtelse av rätt till vattenkraft företräds kyrklig jord som avses i 14 § av kammarkol­legiet.

I ärenden som rör ledningsrätt eller vågrätt förelräds kyrklig jord som avses i 14 § av stiftsnämnden även om den ej förvaltas av stifls­nämnden. Detsamma gäller ärenden som rör byggnadsminne, nalurvårds­omräde, naturreservat, naturminne eller bestämmelser flll skydd för djurlivet om ej regeringen bestäm­mer annat.

19!

Dispositionsändring, som ej avser sådan upplåtelse eller sådant god­kännande som anges i 17 eller 18 §, prövas /' fråga om löneboställe, med undantag för tillhörande skog, av boställsnämnden och för annan kyrklig jord som avses i 14 § av den som förvaltar egendomen. Föranle­des ändringen av att ett självständigt jordbruk ej längre är bärkraftigt eller leder ändringen till att ett så­dant jordbruk ej kan uppehållas, prövas dock frågan alltid av stifts­nämnden.

Dispositionsändring, som ej avser sådan upplålelse eller sådant god­kännande som anges i 17 eller 18 §, prövas av den som förvaltar egendo­men. Om ändringen föranleds av att ett självständigt jordbruk ej längre är bärkraftigt eller om ändringen leder lill att ett sådant jordbruk ej kan uppehållas, prövas dock frågan alltid av sttflsnämnden.

Uppsikt över förvaltningen

Tillsyn över förvaltningen

22

§

*

Uppsikl över pastorats förvaltning av löneboställes jordbruk och av präsigård utövas av boställs­nämnden.

Stiflsnämnden utövar uppsikt över sådan annan förvaltning av kyrklig jord som ej handhas av nämnden.

Stiftsnämnden har tillsyn över så­dan förvaltning av kyrklig jord som ej handhas av nämnden.

Vid sin lillsyn får sliflsnämnden meddela sådant föreläggande eller förbud som behövs för att denna lag eller med stöd av lagen meddelade föreskrifter skaU efterlevas.

I beslutet om föreläggande eller förbud kan stiflsnämnden utsätta vite.

Senaste lydelse 1975:1322. Senaste lydelse 1975:1322.

Nuvarande lydelse

Närmare bestämmelser om upp­sikt över förvallning av kyrklig jord meddelas av regeringen.

Föreslågen lydelse

Närmare bestämmelser om tillsy­nen över förvattningen av kyrklig jord meddelas av regeringen.

Prop. 1986/87:13

26 §

Ersättning som inflyter för kyrklig jord på grund av försäljning, ex­propriation, upplåtelse av naturtill­gång, eller av annan jämförlig anled­ning skall fonderas, om ej annat följer av bestämmelser som rege­ringen meddelar. Avkastningen skall användas för samma ändamål som jorden varit avsedd för.

Ersättning som inflyter för kyrklig jord på grund av försäljning, exprop­riation, upplåtelse av naturtillgång, eller av annan jämföriig anledning skall fonderas, om inte annal följer av andra stycket eller av bestämmel­ser som regeringen meddelar. Av­kastningen skall användas för sam­ma ändamål som jorden varit avsedd för.

Om sliflsnämnden medger del får ett pastoral använda medel som infly­ter eller som har influtit pä grund av försäljning även präsigård eller av ett löneboställe, som lidigare har varit prästgård, för anordnande av ny prästgård, ny annan bostad ät en präst eller nya expeditionslokaler.

29 §

Om talan mot församlings eller pastorats beslut finns beslämmelser i lagen (1961:436) om församlingssty­relse.

Bestämmelser om överklagande av beslul av en församUng eller ett pasto­rat finns i lagen (1982:1052) om församlingar och kyrkliga samfål­ligheter.

31

§«

Talan mol stiflsnämnds eller kam­markollegiels beslut enligt denna lag föres genom besvär hos regeringen. Talan mot beslut enligt 21 § om fördelning av vinst eller förlust som avses där föres dock genom besvär hos kammarrätten.

Mot stiflsnämnds beslut i fråga som fullföljts dit får lalan föras en­dast om sådant är tillätel enligt be­stämmelser som meddelas av rege­ringen.

Stiftsnämndens beslul enligt 21 § om fördelning av vinsl eller förlust får överklagas hos kammarrätten .

Stifisnämndens beslul i övrigt en­ligt denna lag får överklagas hos kammarkollegiet. Om ärendet är av principieU belydelse eller annars av särskild vikt får kammarkollegiei med egel yllrande överlämna det till regeringen för avgörande.

'Senaste lyddse 1975:1322. "Senaste lydelse 1975:1322.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:13

Kammarkollegiets beslul i en överklagad fräga får inte överklagas. Kammarkollegiets beslut i övrigt med anledning av det överklagade ärendet eller i andra ärenden enligt denna lag får överklagas hos regeringen.

Denna lag träder i krafl den 1 juli 1987. Om del vid lagens ikraftträdande har väckts ett ärende vid arrendenämnd eller domstol gäller dock den upphävda 15 § till dess ärendet har slutligt avgjorts.

Civildepartementet

Prop. 1986/87:13

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 11 juni 1986

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Skrivelse till kyrkomötet om vissa ändringar av bestämmelserna om tjänstebostäder för präster och om förvaltningen av kyrklig jord

\

1   Inledning

En del av den kyrkliga egendomen är sedan gammalt underkastad särskilda rättsregler till skydd för intresset att tillgångarna bevaras och används för de ändamål, vartill de ursprungligen varit avsedda. Denna egendom brukar kallas specialreglerad kyrklig egendom. Hit hör bl.a. den kyrkliga jorden med tillhörande byggnader och lös egendom av olika slag. Till den fasta egendomen hör t.ex. församlingskyrkor och domkyrkor, kyrkogårdar, prästgårdar, löneboställen och kyrkofondsfastigheter.

Utöver den nu angivna kyrkliga egendomen finns andra förmögenhetstill­gångar, som på skilda sätt är knutna till den kyrkliga verksamheten. Främst märks den församlingskommunala egendomen som i allmänhet förvaltas och disponeras enligt vanliga kommunalrättsliga regler.

De rättsliga förhållandena beträffande den specialreglerade kyrkliga jorden är komplicerade. Beträffande förvaltning, disposition och kontroll över egendomen gäller ett invecklat system av rättsregler. Grundläggande regler finns i lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord och lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader (omtryckt 1982:379). Mera detaljerade regler finns i förordningen (1971:860) om förvaltning av kyrklig jord (omtryckt 1976:151).

Stiftsnämnderna är förvaltningsorgan för en del av den specialreglerade kyrkliga egendomen. Under stiftsnämnderna fullgörs vissa förvaltnings- och tillsynsuppgifter av särskilda bosiällsnämnder med en mera lokal sakkunskap i fråga om jordbruk.

Under årens lopp har kritik i olika hänseenden förts fram mot lagstiftning­en om förvaltningen av kyrklig jord från såväl representanter för kyrkans jordbruksarrendalorer som företrädare för sflftsnämnderna och pastoraten. Också kammarkollegiet, som har en allmän uppsikt över den kyrkliga egendomen, har lagt fram förslag till ändringar av de nuvarande reglerna.

Till kritiken mot lagstiftningen har också kommit de växande kraven på att avskaffa eller reformera det nuvarande tjänstebostadssyslemet för präs­terna.

Under hösten 1983 tillsattes en arbetsgrupp inom civildepartementet, i vilken ingick också företrädare för kammarkollegiet, stiftsnämnderna och Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund. Arbetsgruppen gick igenom den nuvarande lagstiftningen i syfte att kartlägga problemen och finna möjligheter till förenklingar. Inom civildepartementet har på grundval av arbetsgruppens resultat upprättats promemorian (Ds C 1984; 13) Översyn av bestämmelserna om förvaltning av kyrklig jord m.m. Promemorian bör fogas flll protokollet i detla ärende som bilaga I.

Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanser­na och en sammanställning av deras yttranden bör fogas till protokollet i ärendet som bilaga 2.

I det följande tar jag upp förslag rörande prästernas tjänstebostäder, avskaffande av boställsnämnderna samt vissa ytterligare ändringar i lagen om förvaltning av kyrklig jord. Förslagen om ändringar i lagen om förvaltning av kyrklig jord syftar till förenklingar av den nuvarande förvaltningen ulan att de grundläggande principerna för denna rubbas. Jag tar alltså i detta sammanhang inte upp några mera övergripande frågor som t.ex. frågan om en fullständig reformering av regelsystemet eller frågan om hur avkastningen av den kyrkliga jorden skall kunna förbättras. Sådana frågor kräver ytterligare överväganden. Vad gäller frågan om avkastningen av den kyrkliga jorden har regeringen nyligen gett kyrkofondens styrelse i uppdrag att utreda denna fråga. Detta kan längre fram väntas leda till förslag om ytterligare reformer vad gäller förvaltningen av den kyrkliga jorden. Även de förslag om en lokal och regional organisaflon i svenska kyrkan som har lagts fram av 1982 års kyrkokommitté i betänkandet (SOU 1986:17 och 18) Framtid i samverkan kommer, om de genomförs, att påverka bestämmelserna om förvaltningen av den kyrkliga jorden.

Flera av de förslag som jag nu lägger fram kräver enligt punkt 9 övergångsbestämmelserna till regeringsformen yttrande av kyrkomötet. Om yttrande inhämtas från det kyrkomöte som sammanträder i augusti 1986, är det möjligt för regeringen att förelägga riksdagen en proposition i ämnet under hösten 1986-

Prop. 1986/87:13

2   Allmän motivering 2.1 Prästernas tjänstebostäder

Mitt förslag: Regeringens beslut om skyldighet för pastoraten att tillhandahålla tjänstebostad åt ordinarie församlingspräster upphör att gälla. I slället får pastoraten i fortsättningen själva bestämma om de skall anvisa tjänsiebostad åt kyrkoherdar och komministrar. Om tjänstebostad anvisas åt en präst skall domkapitlet liksom nu för särskilda fall kunna befria prästen från skyldigheten atl bo i bostaden. En präst som vid tidpunkten för förslagets genomförande bor i tjänstebostad skall ha möjlighet att bo kvar i tjänstebostaden så länge han eller hon kvarstår i sin tjänst, om inte något annat överenskoms mellan pastoratet och prästen.

10

Promemorieförslagel: Tjänstebostadssysteinet för kyrkoherdar och kom-     Prop. 1986/87:13 ministrar avskaffas.

Remissinstanserna: De flesta rernissinstanserna tillstyrker promemo­rieförslaget. Några anser att tjänstebostadssyslemet bör bevaras i lands­bygdspastoraten, eventuellt efter beslut av domkapitlet över ansökan av enskilda pastorat. Några andra instanser avstyrker helt förslaget.

Bakgrunden till mitt förslag: Om regeringen bestämmer det skall enligt 23 § lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader (omttyckt 1982:379) pastoraten flllhandahålla ordinarie församlingspräster dvs. domprost, kyrkoherde och komminister eller med dessa likställda präster tjänstebostad på prästgård eller i bostadslägenhet på annan fastighet. Beståmmelser om anordnande av tjänstebostad för ordinarie församlingspräst finns i 10-12 §§ lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord och i 49§§ förordningen (1971:860) om förvaltning av kyrklig jord (omtryckt 1976:151).

19 § förordningen (1965:729) med vissa bestämmelser om anställning som präst (prästanställningsförordningen, omtryckt 1976:1045) föreskrivs att en präst är skyldig att bo i en anvisad bostad, dvs. en tjänstebostad. Vidare finns i förordningen (1968:649) med vissa föreskrifter om tjänstebostäder för präster (omtryckt 1984:999) bestämmelser om skötsel m.m. av bostaden.

Beträffande hyran finns föreskrifter i förordningen (1961:333) om Ijänsle­bosladshyra för präster (omtryckt 1984:1000). I denna föreskrivs bl.a. att hyra inte skall beräknas för mer än 100 kvm av en tjänsleboslads lägenhetsyta och alt hyran skall motsvara bruksvärdeshyran för en Ukvärdig bostad. Av ikraftträdandebestämmelserna till förordningen framgår att den nya hyres­sättningen skall vara genomförd den 1 juli 1987. De nu nämnda reglerna om Ijänslebosladshyra är en följd av att det år 1983 träffades en överenskommel­se mellan statens arbetsgivarverk, SACO-SR samt Centralorganisationen TCO;s statstjänstemannasektion (TCO-S) om nya regler för bestämmande av tjänstebostadshyra för präster.

Pastoraten har ofta stora kostnader för uppvärmning och underhåll av äldre prästgårdar, som inte svarar mot nutida behov. De kan därför vilja ordna bostadsfrågan för sina präster på annat sätt än att lillhandahålla tjänstebostad i prästgård eller helt slippa att hålla tjänstebostad. Regeringen har också i ökande utsträckning befriat pastoraten från skyldigheten atl hålla ijänstebostäder.

Även för prästernas del har tjänstebostadssyslemet under de senaste åren starkt ifrågasatts. I en prästfamilj är numera vanligen båda makarna yrkesarbetande. Detta har medfört att prästerna allt oftare vill kunna ordna sitt boende efler egna önskemål och slippa bo i en anvisad bostad. Många anser att nuvarande prästgårdar är aUtför stora, tungskötta eller olämpligt belägna. Om de dessutom inrymmer en pastorsexpedition, kan detta upplevas som störande för familjen. Hyreskostnaderna anses också i många fall betungande. Enligt prästanställningsförordningen finns det emellertid en viss möjlighet att dispensera från skyldigheten att bo i tjänsteboslad. Om pastoratet medger det eller om det finns särskilda skäl, kan nämligen domkapitlet medge en präst befrielse från bostadstvånget.

Skälen för mitt förslag: Rätten till fri bostad var en gång i tiden en

löneförmån för församlingsprästerna. I dag har de statligt reglerade löner och

11

betalar i princip marknadsmässiga hyror för sina tjänstebostäder. Systemet     Prop. 1986/87:13 med tjänsiebosläder har i huvudsak avvecklats inom statsförvaltningen. Frågan om avskaffande av tjänstebostäderna för präster har under senare år aktualiserats såväl från prästerligt håll som av pastoraten.

Det finns enligt min mening mycket som talar för förslaget att helt avskaffa det nuvarande tjänstebostadssyslemet. Om det upphör skulle prästen inte längre vara skyldig att bo i en anvisad bostad. Pastoratet skulle i sin tur kunna fritt överväga om det alltjämt är önskvärt och lämpligt att erbjuda prästen en bostad på tjänstgöringsorten och i vilken form detla i så fall bör ske. Jag räknar med att pastoraten i många fall, inte minst i glesbygderna, även efter ett eventuellt upphävande av tjänstebostadssyslemet skulle finna det lämp­ligt att erbjuda sina präster att få hyra bostad i de nuvarande prästgårdarna. I andra fall kan prästen erbjudas någon annan bostad och prästgården användas för andra ändamål. På orter med hyresmarknad skulle avskaffan­det av tjänstebostäderna i regel inte utgöra något problem, vilket också har framhållits av de remissinstanser som annars har varit tveksamma till en reform.

Som svenska kyrkans centralstyrelse och en del andra remissinstanser har påpekat kan del emellerfld finnas vissa situationer där det är särskilt angeläget att pastoratet aUtjämt kan erbjuda en tjänstebostad åt prästen. Jag kan tänka mig atl detta kan vara aktuellt av kulturhistoriska hänsyn eller av rekryteringsskäl. I vissa fall har pastoraten kanske kulturhistoriskt värdefulla prästgårdsbyggnader, som både med hänsyn till sin belägenhet och till det önskvärda i alt de bevaras som en levande miljö bör upplåtas som tjänstebostad åt en prästfamilj också i framtiden. Om pastoraten i sådana fall vill behålla en präsigård, kan del innebära ett ekonomiskt betydande åtagande. Pastoratet kan för den skull vilja försäkra sig om att prästen verkligen kommer att bo i prästgården. Detta kan åstadkommas genom tjänstebostadssyslemet. I vissa glesbygder kanske det inte heller finns någon annan lämplig lösning på prästernas bostadsfråga.

Enligt min mening bör man alltså sträva efter att avskaffa tjänstebostads­syslemet. Endast när det i det enskilda fallet finns särskilda skäl till det bör en tjänstebostad anvisas åt en präst.

Som domkapitlet i Skara framhåller är det främst i sådana pastorat i vilka det saknas en tätort med god tillgång på bostäder som det kan finnas anledning att behålla Ijänstebostadssystemet. Domkapiflet anser att en avveckling av ijänstebostadssystemet däremot bör kunna ske i tätorter om det inte är fråga om särskilt unika miljöer från kulturhislorisk synpunkt. Jag kan i sak anslula mig lill domkapitlets uppfattning. Det är emellerlid inte lagtekniskl möjligt att knyta an de situationer i vilka Ijänstebostadssystemet bör behållas till sådana begrepp som glesbygd, kullurhistoriskt värdefull miljö, bristande tillgång på bostäder etc. Det är därför nödvändigt att försöka lösa frågan på ett annal sätt.

Som jag tidigare har sagt är det i dag regeringen som bestämmer om ett

pastorat skall vara skyldigt att tillhandahålla tjänstebostad. Det finns enligt

min mening inte längre några bärande skäl för att regeringen skall föreskriva,

hur man lokalt skall lösa prästernas bostadsfråga. I likhet med svenska

kyrkans centralstyrelse anser jag att det är pastoraten själva som bäst kan

12

bedöma behovet av att erbjuda sina kyrkoherdar och komministrar tjänste-     Prop. 1986/87; 13 bostäder.

Mol bakgrund av vad jag nu har anfört anser jag att man bör lösa tjänstebostadsfrågan genom att bereda pastoraten möjlighel att efter egen prövning få anvisa bostaden som tjänstebostad åt en kyrkoherde eller komminister. Jag räknar med att denna lösning av frågan på sikt innebär att många tjänstebostäder kommer att avvecklas. Det finns nämligen inte anledning att tro att pastoraten kommer att behålla tjänstebostäderna med mindre det finns särskilda skäl flll det. För att få en uppfattning om hur de nya reglerna har tillämpats är jag emellerfld för min del beredd att efter någon tid göra en utvärdering av reformen.

Mitl förslag innebär alltså att pastoraten i fortsättningen själva får bestämma om de undantagsvis skall anvisa tjänstebostad åt sina präster. För det fall att ett pastorat beslutar att tillhandahålla tjänstebostad åt en kyrkoherde eller komminisler bör de nuvarande reglerna om tjänstebostäder för präster gälla. Prästen blir alltså i ett sådant fall liksom nu skyldig att bo i tjänstebostaden. Vidare bör bestämmelserna om anordnande av tjänstebo­stad och om tjänstebostadshyra också gälla i sådana fall. Jag vill särskilt framhålla all prästen emellertid liksom nu bör ha möjlighet att hos domkapitlet ansöka om befrielse från bostadstvånget. Enligt nuvarande regler skall sådan befrielse medges om del på grund av prästens eller någon familjemedlems hälsa eller bostadsförhållanden eller andra särskilda om­ständigheter framstår som skäligt.

Ett pastorats möjligheter att besluta om att anvisa tjänstebostad eller att upphäva ett sådant beslut måsle enligt min mening vara begränsade till sådana fall då tjänsten som kyrkoherde eller komminister ännu inle har tillsatts. Pastoratet bör inte, vare sig genom ett beslut om att anvisa tjänstebostad eller genom att upphäva ett sådant beslut, kunna ensidigt rubba förutsättningarna för prästens anställning. Jag anser därför att pastoratet, sedan tjänsten har Ullsatis, bör få meddela ett beslut om att anvisa tjänstebostad eller att upphäva ett sådant beslut endast om prästen samtyck­er tUl det.

Den av mig nu föreslagna förändringen aktualiserar frågan om situationen för de präster som bor i ijänstebostäder när reformen genomförs. Om pastoratets skyldighet att flllhandahålla tjänstebostaden upphör får detla till följd att även prästens skyldighet att bo i bostaden upphör, förutsatt att pastoratet inte beslutar att bostaden skall flllhandahållas som tjänstebostad. Om prästens skyldighet att bo i bostaden upphör kan prästen emellertid få rätt till förlängning av hyresavtalet. I och med att bostaden upphör att vara tjänsteboslad gäller inte heller reglerna om tjänstebostadshyra. Prästen kan alltså antingen få betala hyra för hela bostaden eller, om hyran sätts för lågt, riskera oförutsedda beskaltningseffekter. Många präster kan då bli tvungna att flytta av ekonomiska skäl. Om det då inte finns en bostadsmarknad på orten, kan de också bli tvungna att söka en tjänst på annat håll. Även för pastoratets del kan förlängningen av hyresavtalet vara till nackdel när det gäller att på längre sikt planera för bostadens framtida användning.

För att undvika sådana olägenheter i övergångsskedet har jag stannat för

att föreslå en särskild övergångsbestämmelse som innebär att pastoratets

13

tidigare av regeringen ålagda skyldighet att tillhandahålla bostaden skall     Prop. 1986/87:13

upphöra först sedan prästen har avgått från sin tjänst och avflyttat. Detta

innebär att prästen har skyldighet att bo kvar i den anvisade tjänstebostaden

till dess att han eller hon har avgått från sin tjänst. När prästen av en eller

annan anledning avgår från tjänsten blir prästen enligt 12 kap. 46 § 7

jordabalken skyldig att flytta, om pastoratet säger upp hyresavtalet. Därefter

upphör pastoratets skyldighet att tillhandahålla tjänstebostaden. Denna

övergår då till att bli ett löneboställe, som pastoratet får förfoga över på sätt

som det finner lämpligt inom ramen för de bestämmelser som gäller för

löneboställens förvaltning.

Enligt min mening bör det dock inte vara något som hindrar att pastoratet och prästen träffar en överenskommelse om alt prästen skall avstå från tjänstebostaden innan han eller hon har avgått från sin tjänst. Den nyssnämnda övergångsbestämmelsen bör därför utformas så att en sådan tidigare avveckling blir möjlig. Pastoratets skyldighet att tillhandahålla tjänstebostaden upphör då vid avståendet. Prästen kan visserligen i ett sådant fall tänkas bo kvar som hyresgäst i bostaden enligt vanligt hyresavtal, men är å andra sidan fri att ordna sitt boende på annat sätt.

Många prästgårdar representerar betydande kulturhistoriska värden. Det har uttalats farhågor för att sådana vården kan gå till spillo vid en avveckling av tjänstebostadssyslemet. Som jag nyss har sagt bör de nuvarande tjänstin­nehavarna ha möjlighet att bo kvar i tjänstebostaden. Jag utgår från att åtskilliga av dem kommer att utnyttja den möjlighelen. Det kommer därför sannolikt inte att ske någon brådstörtad avveckling av det nuvarande prästgårdsbeståndet. I de flesta fall kommer pastoraten sålunda att ha den tid på sig som de kan behöva för att i samråd med stiftsnämnderna och de antikvariska myndigheterna planera för prästgårdarnas framtida använd­ning. I riksantikvarieämbetets regi bedrivs f.n. en prästgårdsinventering, som bör kunna ge värdefullt underlag för ställningslagandena. Jag vill erinra om att en prästgård i särskilda fall kan förklaras för byggnadsminne. Därigenom får den ett varaktigt skydd även efter en eventueU försäljning. Jag vill i sammanhanget påpeka att en prästgård, som upphör att anvisas som tjänstebostad, enligt lagen om förvaltning av kyrklig jord blir lönebostäl­le och att stiflsnämnderna enligt den anslutande förordningen är ålagda att upprätta en plan bl.a. över åtgärder för beaktande av naturvårdens och kulturminnesvårdens intressen på löneboställena. Samråd skall i sådant hänseende äga rum med länsstyrelsen. En sådan samrådsskyldighet kan också vara påkallad vid försäljning av en förutvarande prästgård som utgör en särpräglad mUjö eller som omfallar en byggnad av särskilt värde. Länsstyrelsen får därvid möjlighet att pröva om byggnadsminnesförklaring skall utfärdas. Det ankommer på regeringen alt meddela föreskrifter om en sådan samrådsskyldighet.

I många fall kan nuvarande tjänstebostäder väntas bli upplåtna som

hyresbostäder åt präster eller annan kyrklig personal även i framtiden. Jag

vill här peka på möjligheten enligt 12 kap. 67 § jordabalken att kollektivav-

talsreglera hyresvillkoren vid en anställning. Vidare kan prästgårdar som

upphör att vara tjänstebostäder också tänkas tas i bruk för olika församlings-

ändamål.

14

Där en sådan användning som nu sagts inte kommer i fråga kan försäljning bli aktuell. Jag ansluter mig till promemorieförslaget om att försäljningsme­del då skall kunna tas i anspråk för att bekosta en annan lämplig prästbostad eller nya lokaler som behövs för att ersätta expeditions-och arkivutrymmen i den försålda prästgården. Jag delar kammarkollegiets uppfattning att även tidigare fonderade försäljningsmedel från prästgårdar som blivit lönebostäl­len bör kunna få tas i anspråk för nu angivna ändamål.

Prop. 1986/87:13

2.2 Boställsnämnderna

Mitt förslag: Boställsnämnderna avskaffas.

Boställsnämndernas förvaltningsuppgifter övertas av förvaltarna av den kyrkliga jorden. Församlingarna och pastoraten får följaktligen själva bestämma villkoren för arrendeupplåtelse på de fastigheter som de förvaltar och besluta om vissa dispositionsändringar. Vidare får den som förvaltar den kyrkliga jorden också företräda denna, när en arrendenämnd eller en domstol behandlar frågor om arrendevillkor.

Boställsnämndernas tillsynsuppgifter övertas av stiftsnämnderna.

Promemorieförslaget: Avviker från mUt förslag på så sätt att stiftsnämn­derna övertar boställsnämndernas uppgifter i fråga om beslut om arrendevill­kor och disposilionsändringar rörande löneboställena. Överensstämmer i övrigt i huvudsak med mitt förslag.

Remissinstanserna: Nästan samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget all avskaffa boställsnämnderna. Det betonas dock att den sakkunskap som finns hos boställsnämnderna bör tas till vara och på annat sätt tillgodogöras förvaltningen. Också de få remissinstanser som avstyrker förslaget är öppna för att boställsnämndernas uppgifter kan utföras i annan form. I övrigt tillstyrks promemorieförslaget. Några remissinstanser, bland dem svenska kyrkans centralstyrelse, anser emellertid att pastoraten skall anförtros boställsnämndernas förvaltningsuppgifter.

Bakgrunden till mitt förslag: Enligt lagen om förvaltning av kyrklig jord gäller i huvudsak följande. En församlingskyrkas fastighet - dvs. kyrklig jord vars avkastning är avsedd till församlingskyrkans behov - förvallas av församlingen. Löneboställena, vilkas avkastning är avsedd till församlings­prästernas avlöning, förvaltas av pastoraten utom när det gäller skogen, som förvaltas av stiflsnämnderna (9§). Villkoren för upplåtelse av jordbruksarr­ende skall bestämmas av boställsnämnden. Vid tvist om arrendevillkoren företräder stiftsnämnden den kyrkliga jorden inför arrrendenämnd eller domstol (15§). Beslut om ändrad disposition meddelas beträffande ett löneboställes jordbruk av boställsnämnden. Beträffande annan kyrklig jord beslutar den som förvaltar egendomen själv därom. Om skälet till disposi­tionsändringen är att etl självständigt jordbmk inte längre är bärkraftigt eller om den leder till att ett sådant jordbruk inte längre kan uppehållas, skall dock stiftsnämnden besluta om den (19§). Tillstånd flll försäljning eller byte av kyrklig jord lämnas av stiftsnämnden, kammarkollegiet eller regeringen, beroende på egendomens värde (24 och 25 §§). Lunds domkyrkas fastigheter

15

16

förvaltas av ett domkyrkoråd, för vilket gäller särskilda bestämmer (9 och     Prop. 1986/87:13 32§§).

Tillsynen över pastoratens förvaltning av löneboställen och prästgårdar utövas enligt 22 § lagen om förvallning av kyrklig jord i dag av boställsnämn­derna. Närmare bestämmelser om tillsynen finns i förordningen om förvalt­ning av kyrklig jord. Enligl dessa bestämmelser skall boställsnämnderna se till att pastoraten fullgör vad som enligt lag och förordning ankommer på dem. För detta ändamål får boställsnämnderna meddela pastoraten föreläg­ganden eller förbud och därvid också utsätta vite. Värdebeständig rationali­sering, nybyggnad eller väsentlig ombyggnad på ett löneboställe får ske endast efter boställsnämndens medgivande. För nybyggnad eller väsentlig ombyggnad av en prästgård krävs stiftsnämndens medgivande.

Enligt 22 § lagen om förvallning av kyrklig jord utövar stiftsnämnden tillsynen över förvaltningen av annan kyrklig jord, som inte förvaltas av stiftsnämnden. Detta gäller sålunda i fråga om församlingskyrkornas och Lunds domkyrkas fastigheter. Även stiftsnämnden har enligt förordningen om förvaltning av kyrklig jord möjlighet att meddela föreläggande eller förbud och att därvid utsätta vile.

Skälen för mitt förslag: Intill utgången av år 1982, då en reform genomfördes beträffande sysiemel för den ekonomiska utjämningen mellan församlingar och pastorat inom svenska kyrkan, hade staten ett intresse av att för kyrkofondens räkning bevaka att löneboställena gav en skälig avkastning och att kapitalel hölls vid makt. Den närmaste uppsikten häröver ankom på bostäUsnämnderna. Dessa hade också vid den reform av bostäUs-förvaltningen som genomfördes år 1972 tilldelats en aktiv roll i arbetet med en strukturrationalisering av de kyrkliga jord- och skogsbruksfastigheterna.

Med det nya utjämningssystem som trädde i kraft fr.o.m. år 1983 ligger det i pastoratens eget intresse att få en jämn och hög avkastning av sitt boslällskapital. Statens intresse i fråga om löneboställena och det från dessa härrörande kapitalet i prästlönefonderna begränsar sig i dag tiU en allmän kontroll över att kyrklig egendom inte förfars eller används till andra ändamål än vad den har anslagits flll. Den uppgiften motiverar inte förekomsten av särskilda bosiällsnämnder. Arbetet med strukturrationalise­ringen bedrivs huvudsakligen av stiftsnämnderna i nära samarbete med lantbruksnämnderna och kräver inte heller medverkan av boställsnämnd.

Som elt led i en strävan all förenkla förvaltningen av den kyrkUga egendomen bör i möjlig mån antalet myndigheter som har att befatta sig med den begränsas. Den tillsyn över den kyrkliga jorden som boställsnämnderna utövar har i dag minskat i belydelse och flertalet övriga uppgifter som åvilar boställsnämnderna kan övertas av andra organ. Behovet av lokalkännedom och flllgång till jordbruksexpertis kan enligt min mening tillgodoses på enklare sätt än genom de nuvarande nämnderna, där ordföranden är den som ändå utför merparten av arbetet och ensam får besluta i åtskilliga ärenden.

Det stöd som promemorieförslaget har fått i remissyttrandena tyder också på att boställsnämnderna utan olägenhet kan avvecklas. Jag föreslår därför att boställsnämnderna avskaffas och övergår nu till att ta upp frågan om vilka organ som bör överta boställsnämndernas förvaltnings- och tillsynsupp­gifler.

Såsom förvaltare bär pastoraten alla kostnader för prästgårdarna och för Prop. 1986/87:13 löneboställenas jordbruk i den mån inte arrendatorerna skall svara för dem. Det är också pastoraten som tillgodogör sig avkastningen av egendomen. De bör alltså ha ett intresse av alt förvaltningen är lönsam. Jag flnner det vara i linje med strävandena alt stärka den kommunala självbestämmanderätten och att flytla besluten närmare dem som själva berörs av dem att nu låla pastoraten fatta de beslut som är av betydelse för deras egen ekonomi. Jag anser därför i likhet med några remissinstanser, bland dem svenska kyrkans centralstyrelse, att pastoraten själva bör få bestämma villkoren vid ularren­dering av löneboställenas jordbruk. Pastoraten bör också kunna besluta om sådana dispositionsändringar beträffande löneboställena som boställsnämn­derna f.n. får besluta om. Om dispositionsändringen är föranledd av atl ett jordbmk inte längre är bärkrafflgt eller om ändringen leder till att elt sådant jordbruk inte kan uppehållas bör dock, liksom hittills, den ändrade dispositionen prövas av stiftsnämnden. Det ankommer givetvis på den som beslutar om en dispositionsändring att rätta sig efter den allmänna målsätt­ning som lagstiftningen anger för förvaltningen av den kyrkliga jorden, nämligen att egendomens avkastningsförmåga skall tillgodogöras på ekono­miskt bästa sätt.

Boställsnämnderna bestämmer i dag också villkoren för upplåtelse av församlingskyrkornas och Lunds domkyrkas fastigheter på arrende för jordbruk. Församlingskyrkornas fastigheter är betydligt färre än lönebostäl­lena och oftast mindre än dessa. Före 1972 års reform av den kyrkliga jordens förvaltning svarade som regel församlingarna själva för deras ularrendering utom i Lunds stift, där den handhades av sflftsnämnden. Om nu boställs­nämnderna avskaffas, är det enligt min mening naturligt att församlingarna, såsom tidigare i viss utsträckning var fallet, själva får beslämma arrendevill­koren. Lunds domkyrkas betydande fasflghetsinnehav består huvudsakligen av jordbruksfastigheter, som förvaltas av det särskilda domkyrkorådet. Detta bör enligt min mening självt få bestämma arrendevillkoren vid ularrenderingen av domkyrkans jordbruksfastigheter.

Om församlingarna och pastoraten själva företräder kyrkan som jordägare gentemot jordbruksarrendatorerna i frågor som rör arrendeförhållandet bör de också företräda den kyrkliga jorden vid tvist om arrendevillkoren. Det blir alltså med mitt förslag jordens förvaltare och inte längre stiftsnämnden som företräder den kyrkliga jorden, när en arrendenämnd eller en domstol behandlar frågor om villkoren för jordbruksarrende. Stiftsnämnden bör givetvis vid behov kunna biträda förvaltaren vid sådana tvister. Det ankommer på regeringen att besluta om stiftsnämndens uppgifter i detta avseende. Jag avser därför att återkomma till regeringen i den frågan.

När det gäller boställsnämndernas tillsynsuppgifter vill jag säga följande.

Den tillsyn över pastoratens förvaltning av prästgårdar och löneboställen

som boställsnämnderna nu utövar motiveras av statens intresse att se till att

kyrklig egendom förvaltas för sitt ändamål och i enlighet med gällande

bestämmelser för egendomen. Jag anser i likhet med remissinstanserna att

denna tillsyn i stället bör ankomma på sflftsnämnderna. En sådan flllsyn har

några av dem redan i dag i fråga om församlingskyrkornas och Lunds

domkyrkas fastigheter. Att ge stiftsnämnderna uppgiften att ha tillsyn även

17

2 Riksdagen 1986/87.1 samt. Nrli

över förvaltningen av prästgårdar och löneboställen innebär att omfattning­en av deras tillsynsuppgifter ökar. Jag återkommer till frågan om stiflsnämn-dernas resurser för dessa uppgifter.

Som jag har nämnt förut har såväl boställsnämnden som stiftsnämnden i dag befogenhet att meddela föreläggande eller förbud och därvid utsätta vite för att förmå en förvaltare av kyrklig jord som står under resp. nämnds tillsyn att fullgöra sina åligganden. I promemorian har föreslagits att stiftsnämnden skall överta samtliga de funktioner som boställsnämnden har som tillsynsor­gan. Förslaget har inte mött några invändningar från remissinstansernas sida. Även jag anser att stiftsnämnderna bör ha dessa befogenheter.

Med mitt förslag kommer väsentligt större krav än hittills att ställas på pastoraten. Jag räknar med att det på de flesta håU finns den kompetens som krävs för att göra de riktiga ekonomiska och tekniska bedömningarna. I landsbygdspastoraten är väl som regel sakkunskap på jordbruksområdet företrädd i pastoratets egna organ. Pastorat och andra samfälligheter i större tätorter har ofta tillgång till expertis i fråga om fastighetsförvaltning och byggenskap. Jag utgår emellertid från att pastoraten också i framtiden i många lägen kan behöva råd för sitt arbete med jordbruksförvaltningen. Det kan ligga nära till hands att de då begär bistånd av stiftsnämnderna och hos dem tillgänglig expertis.

Omfattningen och arten av det kyrkliga fastighetsinnehavet växlar starkt mellan de olika stiften. Det bör därför ankomma på stiftsnämnderna att själva bedöma vilket behov av biträde som kan föreligga i det egna stiftet. De bör också bäst kunna avgöra i vilken form ett sådant behov lämpligen skall tillgodoses. På många håll kan man räkna med att delta åtminstone till en början sker genom att en eller flera av de nuvarande boställsnämndsordfö-randena av stiftsnämnden förordnas att mot arvode fullgöra uppdrag motsvarande dem som de själva eller boställsnämnden i sin helhet i dag utför. Jag vill erinra om att stiftsnämnderna enligt sin instruktion (1971:862) får i mån av behov och flllgång på medel anlita experter och sakkunniga. Jag räknar med att stiftsnämndernas befattning med arrendefrågor på sikt blir mindre omfattande än de nuvarande boställsnämndernas och att resursför­brukningen bör bli mindre. Kostnaderna vid övergången får därför högst uppgå till kostnaderna för de nuvarande boställsnämnderna. Det får ankomma på stiftsnämnderna atl i sina anslagsframställningar för budgetåret 1987/88 beräkna medel härför.

Prop. 1986/87:13

2.3 Vissa andra förenklingar i lagen om förvaltning av kyrklig jord

Mitt förslag: Regeringens befogenhet att besluta om avvikelser från reglerna om uppsikt över förvaltningen av kyrklig jord upphävs. Vidare skall regeringen inte längre pröva besvär över en stiftsnämnds beslut enligt lagen om förvaltning av kyrklig jord. Ett sådant beslut får i stället Överklagas till kammarkollegiet som sista instans. Kammar­kollegiet skall emellertid kunna överlämna särskilt viktiga ärenden till regeringen.

18

Promemorieförslaget: Beslut om avvikelse från reglerna om uppsikt över     Prop. 1986/87:13 förvaltningen av kyrklig jord skall fattas av kammarkollegiet. Överensstäm­mer i övrigl med milt förslag.

Remissinstanserna: Förslagen tillstyrks i princip. Några remissinstanser uttalar dock vissa betänkligheter mot förslaget om en begränsning av besvärsrätten.

Skälen för mitt förslag: I departementspromemorian läggs fram ett antal förslag som rör delegering av beslut om den kyrkliga jordens förvaltning och begränsning av rätlen att överklaga sådana beslul. Vidare tas i promemorian upp några ytterligare förslag. Det föreslås t.ex. att vissa i lagen förekomman­de begrepp skall ändras. En del av förslagen i promemorian kräver ändringar i såväl lagen som förordningen om förvaltning av kyrklig jord. Härutöver har kammarkollegiet i samband med sitt remissyttrande över förslagen i prome­morian tagil upp ett antal andra enligt kollegiet angelägna ändringar i författningarna om förvaltningen av den kyrkliga jorden som syftar till en förenkling av regelsystemet.

Flertalet av kammarkollegiets förslag liksom det i promemorian lämnade förslaget om värderingsregeln vid försäljning av kyrklig jord är enligt min mening av det slaget att de hör nära samman med de frågor om den kyrkliga jordens avkastning som enligt vad jag inledningsvis har nämnt skall utredas av kyrkofondens styrelse. Jag anser därför att dessa frågor inte bör tas upp nu.

Några av förslagen i promemorian går ut på att förenkla handläggningen av ärenden rörande köp och försäljning av kyrklig jord genom att låta enbart stiftsnämnderna och kammarkollegiet besluta i dessa ärenden. Endast vissa besvärsärenden skall i fortsättningen kunna föras upp till regeringen. Likaså föreslås att den myndighet som får lämna medgivande till försäljning av kyrklig jord också får medge undantag från skyldigheten att fondera inflytande försäljningsmedel. De föreslagna förenklingarna vinner slöd hos remissinslanserna, som dock i vissa avseenden vill gå längre och förordar lättnader också i fråga om myndighelernas möjligheter atl besluta om användandet av redan fonderade försäljningsmedel.

Jag är beredd att i huvudsak biträda promemorians förslag i dessa hänseenden. Om förslagen genomförs kommer regeringen att i stor utsträck­ning befrias från handläggningen av förvaltningsärenden rörande den kyrkliga jorden. Detta ligger i linje med de strävanden som finns att avlasta regeringen förvaltningsärenden och som under de senaste åren har gett goda resultat på den kyrkliga förvaltningens område. För genomförande av de flesta förslagen behövs det endast vissa ändringar i förordningen om förvaltning av kyrklig jord. Det ankommer på regeringen att besluta om detta. Jag avser därför atl återkomma till regeringen härom.

Två av förslagen kräver emellertid riksdagens medverkan. Det gäller dels frågan om regeringens nuvarande befogenhet att besluta om avvikelser från reglerna om uppsikt över förvaltningen av kyrklig jord, dels frågan om en begränsning av rätten att överklaga beslut om förvaltning av kyrklig jord. Jag tar nu upp dessa bägge frågor.

Enligt 23 § lagen om förvaltning av kyrklig jord kan regeringen förordna

att  sädan  uppsikt skall handhas av stiftsnämnden i stället för av en

19

boställsnämnd eller att viss förvaltning inte skall stå under någon uppsikt. I promemorian föreslås att regeringens befogenhet att besluta i dessa hänseen­den läggs över på kammarkollegiet. När boställsnämnderna avskaffas kommer enligt mitt förslag stiftsnämnderna att ha tillsyn över förvaltningen av all kyrklig jord, som de inte själva förvallar. Regeringens beslut skulle då i fortsättningen endast krävas i något enstaka fall, då det kan bli fråga om att förvaltningen av viss kyrklig jord över huvud tagel inte skall stå under någon uppsikt. Något behov av att medge undantag från den uppsikt det här är fråga om har inle visat sig föreligga. Enligt min mening behövs därför inte någon lagregel som möjliggör sådana undanlag. Den nuvarande bestämmelsen i 23 § lagen om förvaltning av kyrklig jord bör alltså kunna upphävas.

När del sedan gäller den föreslagna begränsningen av besvärsrätten vill jag först erinra om atl församlingarnas och pastoratens beslut i fråga om sin förvaltning överklagas genom kommunala besvärsregler. Beslut i arrende-och hyresfrågor kan enligt bestämmelserna i jordabalken prövas av arrende­nämnd, hyresnämnd och fastighetsdomstol. Stiftsnämndernas beslut enligt lagen om förvaltning av kyrklig jord överklagas hos regeringen. 1 besvärs-ärenden av sistnämnda slag hör regeringen regelmässigt kammarkollegiet, som har tilldelats viktiga uppgifter i frågor som rör förvaltningen av den kyrkliga jorden. Enligt de av riksdagen år 1984 antagna riktlinjerna för en översyn av reglerna för besvär över förvaltningsbeslut bör regeringen i allmänhet inte vara besvärsinstans annat än när det behövs en politisk styrning av praxis. Vidare bör ärenden som kan prövas i två eller flera instanser under regeringsnivån bara i undantagsfall kunna överklagas till regeringen.

I överensstämmelse med promemorieförslaget bör man nu befria regering­en från befattningen med ett icke obetydligt antal besvärsärenden genom att låta kammarkollegiet inte bara utreda och yttra sig i sädana ärenden utan också få i sista instans pröva besvär över stiftsnämndernas beslut enligt lagen. Såsom har anförts i promemorian bör kollegiet emellertid ha möjlighet att med eget yllrande överlämna ett principiellt viktigt ärende till regeringens prövning.

Jag vill i det här sammanhanget också nämna att det i promemorian och under remissbehandlingen har tagils upp några andra förslag till smärre ändringar i lagen om förvaltning av kyrkhg jord. Det gäller bl.a. ökade möjligheter att sälja viss kyrklig egendom. Beträffande dessa ändringar hänvisar jag till specialmotiveringen till mitt förslag om ändring i lagen om förvaltning av kyrkUgjord.

Prop. 1986/87:13

2.4 Tidpunkten för genomförande av mina förslag

Mitt förslag: De förslag som jag har lagt fram genomförs fr.o.m. den 1 juli 1987.

Promemorieförslaget: Överensstämmer med mitt förslag. Remissyttrandena: Ett par remissinstanser vill skjuta på tidpunkten för Ijänstebostadssystemets avveckling åtminstone ett halvår för att den kultur-

20

historiska inventeringen av präslgårdsbeståndet skall hinna genomföras i    Prop. 1986/87:13 hela landet.

Skälen för mitt förslag: I promemorian har tidpunkten den 1 juli 1987 valts därför att det är fr.o.m. denna dag som hyressättningen enligt 1983 års överenskommelse mellan arbetsgivarverket, SACO-SR och TCO-S om nya regler för bestämmandet av tjänstebostadshyran för prästerna skall vara genomförd. Man har då uppnått en hyressättning som kan tjäna tUl vägledning för pastoraten, om de efter det atl skyldigheten att lillhandahålla tjänstebostaden har upphört vill upplåta bostaden som hyresbostad åt en präst.

Som jag tidigare har antytt kan man räkna med att många tjänstebostadsin-nehavare vid fldpunkten för genomförandet av mina förslag kan väntas vilja bo kvar i tjänstebostaden. Jag bedömer alltså att en brådstörtad avveckUng av tjänstebostadssyslemet inle kommer att äga rum. Det bör därför enligt min mening inte behöva vålla någon olägenhet för genomförandet av den kulturhistoriska inventeringen, om avvecklingen får ta sin början vid den fldpunkt som har föreslagils i promemorian.

Till boställsnämndernas uppgifter hör i dag bl.a. tillsynen över prästgår­darnas förvaltning. Verksamheten har sålunda en nära koppling till det nuvarande Ijänstebostadssystemet för prästerna. Det är därför naturligt att boställsnämnderna avskaffas samtidigt som den av mig förordade avveck­lingen sker av tjänstebostadssyslemet.

3 Upprättade lagförslag

1 enlighet med det anförda har inom civildepartementet upprättats förslag till

1.

lag om ändring i lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader

2.

lag om ändring i lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord. Förslagen bör fogas till prolokollet i detta ärende som bilaga 3.

4  Specialmotivering

4.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader

6§

Ur kyrkofonden betalas

1.

sådan kostnad för avlöningsförmåner fill präst som regeringen och riksdagen bestämmer,

2.

kostnad för pensionsförmån ål präst eller efterlevande flll präst enligt bestämmelser som regeringen meddelar eller enligt avtal samt för försäk­ringsförmån som utgår för präst eller annan kyrkomusiker än skolkantor enligt statlig grupplivförsäkring,

3.

förvaltningskostnad enligl regeringens och riksdagens bestämmande för stiftsnämnd och för departement eller myndighet där kyrkliga frågor handläggs,

4.

kostnader för verksamhet som bedrivs av Svenska kyrkans stiftelse för

rikskyrklig verksamhet i den omfattning som regeringen bestämmer,

21

5.

annan kostnad för kyrklig verksamhet enligt regeringens och riksdagens      Prop. 1986/87:13 besiämmande,

6.

anslag till extra utgifter med ett av regeringen och riksdagen bestämt belopp för år, vilket efter regeringens bestämmande får användas flll kyrkliga ändamål.

I paragrafen anges vilka kostnader som får betalas ur kyrkofonden. Ändringen i punkten 3 är föranledd av förslaget att avskaffa boställsnämn­derna. Följaktligen nämns inte längre i paragrafen förvaltningskostnad för boställsnämnd som en kostnad som får betalas ur kyrkofonden. Ändringen i övrigt är redaktionell.

23 

§

Etl pastorat får besluta att innehavaren av en tjänst som kyrkoherde eller komminister skall anvisas tjänstebostad. Om tjänsten är tillsatt, får pastora­tet meddela eller upphäva ett sådant beslut endast om den som innehar tjänsten samtycker till det.

Pastoratet skall underrätta domkapitlet och stiflsnämnden om beslut enligt första stycket.

Kostnaderna för en tjänsteboslad skall belalas av pastoratet. Hyran för tjänstebostaden tillfaller pastoratet.

Förslaget att pastoraten i fortsättningen skall få bestämma om de skall anvisa tjänstebostad åt en kyrkoherde eller en komminister har behandlats utförligt i den allmänna motiveringen (2.1). I paragrafens/ör5-to stycke har gjorts de ändringar som föranleds av förslaget. Regeringen skall alltså inte längre kunna ålägga ett pastoral att tillhandahålla tjänstebostad åt en kyrkoherde eller en komminister. Om pastoratet däremot av sådana särskilda skäl som har berörls i den allmänna motiveringen finner det angelägel att kunna anvisa tjänstebostad åt en kyrkoherde eller en kommi­nister skall pastoratet kunna besluta därom. Uttrycket "ordinarie försam-Hngspräsl" har här ersatts av uttrycket "kyrkoherde eller komminister". Domprost behöver inte nämnas särskilt eftersom en sådan är kyrkoherde i domkyrkoförsamlingens pastorat. Uttrycket "kyrkoherde eller komminis­ter" får även anses täcka några få andra församlingspräster med en molsvarande ställning. Liksom hillills skall domkapitlet ha möjlighet att med stöd av 9§ prästanställningsförordningen befria en enskild tjänstinnehavare från bostadstvånget.

I ett nytt andra stycke föreskrivs att pastoratet skall underrätta domkapitlet och sflftsnämnden om beslut enligl första stycket. Därmed åsyftas såväl beslut om att tillhandahålla tjänstebostad som att inte längre anvisa sådan bostad. Ändringama i iredje stycket utgör endast redaktionella justeringar.

Ikraftträdande - och övergångsbestämmelser

Ändringarna i lagen om kyrkliga kostnader föreslås träda i kraft den Ijuli

1987. Moflven för detta har redovisats i den allmänna moflveringen (2.4).

Vidare föreslås en övergångsbestämmelse som klargör att regeringens

lidigare fattade beslut om skyldighet för ett pastorat att tillhandahålla

tjänsteboslad upphör att gälla när lagen Iräder i kraft. För de präster som vid

-

denna fldpunkt bor i en anvisad tjänstebostad föreskrivs att pastoratets    Prop. 1986/87:13 skyldighet att  tillhandahålla tjänstebostaden inte skall upphöra förrän prästen har avgått från sin tjänst och flyttat. Pastoratets skyldighet kan dock upphöra dessförinnan om parterna kommer överens om det. Skälen för förslaget har behandlats i den allmänna moflveringen (2.1).

4.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord

I detta lagförslag las bl.a. upp de ändringar i lagen om förvaltning av kyrklig jord som föranleds av förslaget att avskaffa boställsnämnderna. Detta innebär att några paragrafer i lagen, nämligen 7,15 och 30 §§ kan upphävas. Vidare kan till följd av förslaget om ändring i lagen om kyrkliga kostnader 10 § upphävas. Även 23 § kan upphävas, vilket har framgått av den allmänna motiveringen (2.3).

2

§

Löneboställe är kyrklig jord vars avkastning är avsedd till avlöning åt församlingspräst i visst pastorat.

Prästgård är kyrklig jord på vilken tjänstebostad är anvisad åt en kyrkoherde eller en komminister. Om tjänstebostad inte längre är anvisad på egendomen, blir egendomen löneboställe.

FörsamHngskyrkas fastighet är kyrklig jord vars avkastning är avsedd till församlingskyrkas behov. Vid tillämpning av 24 och 26 §§ skall även sådan fast egendom på vilken en församlingskyrka av stiftelsekaraktär är uppförd anses som församlingskyrkas fastighet.

Prästlönefondsfastighet är kyrklig jord som förvärvats för medel ur prästlönefonder från flera pastorat och vars avkastning är avsedd till avlöning åt församlingspräster i dessa pastoral.

Kyrkofondsfastighet är kyrklig jord vars avkastning tillförs kyrkofonden.

Domkyrkas fastighet är kyrklig jord vars avkastning är avsedd till domkyrkas behov. Vid tillämpning av 24 och 26 §§ skall även sådan fast egendom på vilken en domkyrka av stiftelsekaraktär är uppförd anses som domkyrkas fastighet.

Biskopsgård är kyrklig jord på vilken tjänstebostad är anvisad åt biskop.

I promemorian föreslås att lagens definition av begreppen löneboställe och

prästlönefondsfastighet skall ändras. Med anledning av vissa remissinstan­

sers kritik i detta hänseende har jag inte ansett det lämpligt att nu föreslå

någon ändring i detta hänseende. Frågan kräver närmare utredning.

Däremot har promemorians förslag om en utvidgning av begreppen försam­

lingskyrkas fastighet resp. domkyrkas fasflghet inle mött några invändningar

från remissinstansernas sida. Kammarkollegiet har ansett det angeläget att

förslaget genomförs. Ändringarna har motiverats av behovet av att kunna

sälja kyrkotomt eller del därav för att den skall kunna tas i anspråk som t.ex.

gatumark. Före tillkomsten av lagen om förvaltning av kyrklig jord var en

sådan överlålelse möjlig. Genom förslaget blir lagens regler om försäljning

av kyrklig jord och om fondering av medel som har influflt efter försäljning av

kyrklig jord lillämpliga även på sådan fastighet på vilken en församlingskyrka

'

eller en domkyrka av stiftelsekaraktär är uppförd. I paragrafens tredje och

sjätte stycken har gjorts de tillägg som är föranledda av förslaget. Jag vill

23

erinra om att det finns kyrkor som i senare tid har uppförts på mark som en     Prop. 1986/87:13

församling har förvärvat för ändamålet och som utgör kyrkokommunal

egendom. Beiräffande förvattning och disposiiion av en sådan fastighet på

vilken en kyrka av församlingskommunal karaktär är uppförd gäller 1982 års

lag om församlingar och kyrkliga samfälligheter. Ändringarna i paragrafen i

övrigt är dels redaktionella, dels föranledda av förslaget om ändring i lagen

om kyrkliga kostnader.

5§

I varje stift finns en stiftsnämnd. I Stockholms stift fullgörs dock stifisnämn­

dens åligganden av stiftsnämnderna i Uppsala och Strängnäs stift enligl

regeringens bestämmande.

8§

Ledamot av stiftsnämnd och ersättare för ledamot förordnas för högsl tre år.

Ändringarna i dessa paragrafer är föranledda av förslaget alt avskaffa boställsnämnderna.

9

§

Löneboställe, med undantag av tillhörande skog, och präsigård förvallas av pastoratet.

Församlingskyrkas fastighet förvallas av församlingen.

Löneboställes skog, prästlönefondsfastighet, kyrkofondsfastighet, dom­kyrkas fastighet och biskopsgård förvaltas av stiflsnämnden. Lunds domkyr­kas fastigheter förvaltas dock av etl särskilt domkyrkoråd.

Regeringen får efter framställning av den som förvaltar den kyrkliga jorden besluta om förvaltning i annan ordning.

Enligt fjärde stycket skall regeringen efter framställning av den som förvaltar den kyrkliga jorden kunna besluta om förvaltning i annan ordning beträffande all slags kyrklig jord, alltså även beträffande löneboställen och prästgårdar. Förslaget har förts fram av kammarkollegiet. Jag anser liksom kollegiet att det inte är motiverai att regeringen skall ha möjlighet att besluta om förvaltning i annan ordning endasl beiräffande visst slag av kyrklig jord.

II §

Om ett pastorat har anvisat en kyrkoherde eller en komminister tjänstebo­stad på en prästgård, ankommer det på pastoratet att anordna prästgården. Pastoratet skall underhålla och vid behov nybygga husen på prästgård. Pastoratet svarar för prästgårds skötsel, i den mån detta ej enligt bestämmel­ser som regeringen meddelar eller enligt avtal ankommer på innehavaren av 

tjänstebostaden.

Ändringen i försia stycket första meningen är en följd av förslaget om ändring i lagen om kyrkliga kostnader. I första stycket föreskrivs f.n. dessutom alt stiflsnämnden i vissa fall skall bestämma var prästgården skall läggas. Petta kan inte anses nödvändigt och föreskriften har därför tagits bort.

24

18                                                                               §

Prop. 1986/87:13

I ärenden som rör upplåtelse av rätt till vattenkraft företräds kyrklig jord som avses i 14 § av kammarkollegiet.

I ärenden som rör ledningsrätl eller vågrätt företräds kyrklig jord som avses i 14 § av stiftsnämnden även om den ej förvaltas av sflftsnämnden. Detsamma gäller ärenden som rör byggnadsminne, naturvårdsområde, naturreservat, naturminne eller bestämmelser till skydd för djurlivet om ej regeringen bestämmer annat.

1 andra slycket har efter förslag av kammarkollegiet föreskrivits att stiftsnämnden skall företräda kyrklig jord som avses i 14 § inte bara i ärenden som gäller naturvårdens intressen utan också i ärenden som gäller byggnads­minne. I den allmänna motiveringen har framhållits att en prästgård i vissa fall kan förklaras som byggnadsminne och därigenom åtnjuta ett särskilt skydd. I paragrafen har också tillagts ärenden som rör naturvårdsområde. Ändringarna i övrigt är redaktionella.

19      §

Dispositionsändring, som ej avser sådan upplåtelse eller sådant godkännan­de som anges i 17 eller 18 §, prövas av den som förvaltar egendomen. Om ändringen föranleds av att ett självständigt jordbruk ej längre är bärkraftigt eller om ändringen leder till att ett sådant jordbruk ej kan uppehållas, prövas dock frågan alltid av stiftsnämnden.

Ändringarna är föranledda av förslaget om boställsnämndernas avskaffan­de och är i övrigt av redaktionell natur.

22 

§

Stiflsnämnden har tillsyn över sådan förvaltning av kyrklig jord som ej handhas av nämnden.

Vid sin tillsyn får stiftsnämnden meddela sådant föreläggande eller förbud som behövs för att denna lag eller med stöd av lagen meddelade föreskrifter skall efterlevas.

I beslutet om föreläggande eller förbud kan stiftsnämnden utsätta vite.

Närmare bestämmelser om tillsynen över förvaltningen av kyrklig jord meddelas av regeringen.

I den allmänna motiveringen (2.2) föreslås att stiflsnämnden skall överta boställsnämndernas lillsynsuppgifter. I paragrafens/örito stycke sägs därför att stiftsnämnen skall ha tillsyn över sådan förvaltning av kyrklig jord som inte handhas av nämnden. Enligt andra stycket kan sflftsnämnden vid sin tillsyn meddela förbud eller föreläggande att vidta vissa åtgärder. I ett iredje stycke föreskrivs att nämnden i beslutet om föreläggande eller förbud kan sätta ut vite. De nu nämnda befogenheterna för stiftsnämnden motsvaras av boställsnämndens och stifisnämndens befogenheter enligt förordningen om förvaltning av kyrklig jord. Bestämmelsen har av konstitutionella skäl tagits in i lagen. Ändringen i fjärde siyckei är redaktionell.

25

26 §

Prop. 1986/87:13

Ersättning som inflyter för kyrklig jord på grund av försäljning, expropria­tion, upplåtelse av naturtillgång, eller av annan jämförlig anledning skall fonderas, om inte annat följer av andra stycket eller av bestämmelser som regeringen meddelar. Avkastningen skall användas för samma ändamål som jorden varit avsedd för.

Om stiftsnämnden medger det får ett pastorat använda medel som inflyter eller som har influtit på grund av försäljning av en prästgård eller av ett löneboställe som tidigare har varit prästgård för anordnande av ny prästgård, ny annan bostad åt en präst eller nya expediflonslokaler.

I paragrafen har gjorts de ändringar som följer av det i den allmänna motiveringen (2.1) berörda förslaget att skyldighet att fondera ersättning för en försåld prästgård i vissa fall inte skall föreligga. Huvudprincipen är att ersättning för försåld kyrklig jord skall fonderas om inte annat följer av bestämmelser som regeringen meddelar. I förordningen om förvaltning av kyrklig jord finns ett antal bestämmelser enligt vilka undantag får göras i fråga om skyldighet att fondera medel. Bl.a. får pastoratet använda ersättning som härrör från försäljning av en prästgård till att anordna ny prästgård om regeringen medger det. Enligt mitt förslag bör i stället stiftsnämnden kunna ge pastoratet tillstånd att använda försäljningsmedd för att anordna inte bara en ny prästgård utan även ny annan bostad åt en präst och nya expeditionslokaler. I ett nytt andra stycke föreskrivs därför att ett pastorat, om stiftsnämnden medger det, får använda medel som har influtit på grund av försäljning av en prästgård eller av ett löneboställe som tidigare har varit prästgård flll att anordna ny prästgård, ny annan bostad åt en präst eller nya expeditionslokaler. Av konstitutionella skäl har detta undantag från skyldigheten alt fondera medel tagils in i lagen.

29 

§

Beslämmelser om överklagande av beslut av en församling eller ett pastorat finns i lagen (1982:1052) om församlingar och kyrkliga samfälligheter.

Vid tillkomsten av 1982 års lag om församlingar och kyrkliga samfällighe­ter upphävdes 1961 års lag om församlingsstyrelse. I paragrafen hänvisas följaktligen till besvärsbestämmelserna i den nu gällande lagen. Ändringarna i övrigt är redaktionella.

31 §

Stifisnämndens beslut enligt 21 § om fördelning av vinst eller förlust får överklagas hos kammarrätten.

Stiftsnämndens beslut i övrigt enligt denna lag får överklagas hos kammarkollegiet. Om ärendet är av principiell betydelse eller annars av SärskUd vikt får kammarkollegiet med eget yttrande överlämna det till regeringen för avgörande.

Kammarkollegiets beslut i en överklagad fråga får inte överklagas. Kammarkollegiets beslut i övrigt med anledning av det överklagade ärendet eller i andra ärenden enUgt denna lag får överklagas hos regeringen.

26

I paragrafen regleras frågan om hur stiftsnämndens och kammarkollegiets    Prop. 1986/8713 beslut enligt lagen får överklagas. Förslagen har behandlats i den allmänna motiveringen (2.3).

I första slyckel anges vilka beslut som får överklagas hos kammarrätten. Liksom för närvarande gäller det stiftsnämndens beslut enligt 21 § om vinst eller förlust. I andra slycket föreskrivs att stiftsnämndens beslut i övrigt enligt lagen får överklagas hos kammarkollegiet. Kammarkollegiet får dock, i stället för att självt avgöra ärendet, överlämna det till regeringen för prövning om kollegiet finner att ärendet är av principiell betydelse eller annars av särskild vikt. I tredje stycket regleras frågan om hur kammarkolle­giets beslut får överklagas. Huvudregeln är att kollegiets beslut inte får överklagas. Vissa undantag från denna regel föreskrivs dock. Om det inom ramen för ett besvärsärende kommer upp en fråga hos kollegiet som inle har prövats tidigare t.ex. en fråga av processuell natur bör den kunna föras vidare till regeringen. Vidare bör de beslut som kammarkollegiet fattar i första instans kunna överklagas hos regeringen.

Ikraftträdande - och övergångsbestämmelser

Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1987. I den allmänna motiveringen har närmare behandlats frågan om tidpunkten för genomföran­de av förslagen (2.4). Av skäl som där anförs är det lämpligt att också ändringarna i lagen om förvaltning av kyrklig jord träder i kraft vid denna tidpunkt. I fråga om ärenden som har väckts före den 1 juli 1987 vid arrendenämnd eller domstol föreslås att stiftsnämnden fortfarande skall företräda den kyrkliga jorden till dess att ärendet blivit slutligen avgjort.

5   Hemställan

Jag hemställer att kyrkomötets yttrande inhämtas över förslagen till

1.

lag om ändring i lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader,

2.

lag om ändring i lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord.

6   Beslut

Regeringen beslutar i enlighet med föredragandens hemställan.

27

KYRKOMÖTET

KYRKOMÖTETS SKRIVELSE 1986:6     Prop. 1986/87:13

1986-08-27

Regeringen

Kyrkolagsutskottets betänkande 1986:1 med anledning av regeringens skrivelse om vissa ändringar av bestämmelserna om tjänstebostäder för präster och om förvaltningen av kyrklig jord jämte motioner

Med överlämnande av nämnda betänkande får jag anmäla att kyrkomötet den 27 augusli 1986 bifallit vad utskottet hemställt.

Göran[REDACTED_EFTERNAMN]

Bengt Törnell

28

Prop. 1986/87:13

Kyrkolagsutskottets

Kyrkomötet

betänkande 1986:1

med anledning av regeringens skrivelse om vissa ändringar av bestämmelserna om tjänstebostäder för präster och om förvaltningen av kyrklig jord jämte         motioner

Regeringens skrivelse m.m.

I regeringens skrivelse till kyrkomötet 1986:3 har regeringen (civildeparte­mentet) till kyrkomötet för yttrande överiämnat förslag till

1.

lag om ändring i lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader,

2.

lag om ändring i lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord. Beträffande del huvudsakliga innehållet i regeringens skrivelse hänvisar

utskottet till framställningen i det följande under rubriken Utskottet på s. 9. I samband med skrivelsen behandlar utskottet följande motioner;

1.

Motion 1986:16 av Sven Lenhoff om tjänstebostäder för präster.

2.

Motion 1986:24 av Karl-Erik[REDACTED_EFTERNAMN] och Torsten[REDACTED_EFTERNAMN] om vissa ändringar av bestämmelserna om tjänstebostäder för präster.

3.

Motion 1986:50 av Sten[REDACTED_EFTERNAMN] om enhetliga arrendevillkor för upplåtelse av kyrkligt jordbruk.

4.

Motion 1986:59 av Torgny[REDACTED_EFTERNAMN] och Willy[REDACTED_EFTERNAMN] om anskaffandet av tjänstebostadssyslemet för kyrkoherdar och komministrar.

5.

Motion 1986:65 av Bengt[REDACTED_EFTERNAMN] och Thore Månsson om boställs-nämndsorganisationen.

6.      Motion 1986:83 av Ingemar[REDACTED_EFTERNAMN] om bostadsband för präster.

Motionsyrkandena redovisas på s. 8.

De för yttrande överlämnade lagförslagen har följande lydelse.

29

1 förslagtill

Prop. 1986/87-13

Lagom ändring i lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader

Härigenom föreskrivs att 6 och 23 §§ lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Ur kyrkofonden bestrides

Ur kyrkofonden betalas

1.

sådan kostnad för avlöningsförmåner till präst som regeringen och riksdagen bestämmer,

2.

kostnad för pensionsförmån åt präst eller efterlevande till präst enligt beslämmelser som regeringen meddelar eller enligt avtal samt för försäk­ringsförmån som utgår för präst eller annan kyrkomusiker än skolkantor enligt statlig grupplivförsäkring,

3.

förvaltningskostnad enligl rege-

3. förvaltningskostnad enligt rege­ringens och riksdagens besiämman- ringens och viksdagens bestämman­de för siiflsnämnd och bosiälls- de för stiftsnämnd och för departe-nämnd .samt för departement eller ment eller myndighet där kyrkliga myndighet där kyrkliga frågor hand-     frågor handläggs,

lägges,

4.

kostnader för verksamhet som bedrivs av Svenska kyrkans stiftelse för rikskyrklig verksamhel i den omfallning som regeringen bestämmer,

5.

annan koslnad för kyrklig verksamhel enligt regeringens och riksdagens bestämmande,

6.

anslag till extra utgifter med etl av regeringen och riksdagen beslämt belopp för år, vilket efter regeringens bestämmande får användas till kyrkliga ändamål.

23 

§

Pastorat skall tillhandahålla ordi-

Ett pastorat får bestuta att inneha-

narie församlingspräst tjänsteboslad våren av en ijänst som kyrkoherde

på prästgård eller i bostadslägenhet eller komminisler skall anvisas

på annan faslighet. om regeringen tjänsteboslad. Om tjänsten är tillsatt,

besiämmer del.

fär pastoratet meddela eller upphäva

ett sådanl beslul endast om den som innehar tjänsten samtycker lill del.

Pastoratet skall underrätta domka­

pitlet och stiflsnämnden om beslid

enligl första stycket.

Koslnad för tjänstebostad besiri-

Kosinaderna för en tjänstebostad

des av pastoratet. Tjänstebostadshy-     skall belalas apastoratet. Hyran för ra som församlingspräst betalar till-     tjänstebosiaden tillfaller pastoratet, faller pastoratet.

Denna lag iräder i kraft den 1 juli 1987.

Vid lagens ikraftträdande skall beslut som regeringen med stöd av äldre

'Lagen omtryckt 1982:379. Senaste lydelse 198.:418.

30

bestämmelser har meddelat om skyldighet för ett pastorat att tillhandahålla Prop. 1986/87:13 en ordinarie församlingspräst tjänstebostad upphöra att gälla. Om en ordinarie församlingspräst vid lagens ikraftträdande bor i en anvisad tjänstebostad, upphör dock pastoratets skyldighet att tillhandahålla bosta­den först sedan prästen har avgått från sin tjänst och avflyttat eller vid den tidigare tidpunkt som parterna kommer överens om.

31

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig

jord

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1970:939) om förvallning av kyrklig

jord

dels alt 7, 10, 15, 23 och 30§§ skall upphöra atl gälla,

dds all 2, 5, 8, 9, 11, 18, 19, 22, 26, 29 och 31 §§ skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 22 § skall ha följande lydelse.

Prop. 1986/87:13

Nuvarande lyddse

Föreslagen lydelse

2

§

'

Löneboställe är kyrklig jord vars avkastning är avsedd lill avlöning åt församlingspräst i visst pastorat.

Prästgård är kyrklig jord på vilken tjänsteboslad är anvisad ål en kyrko­herde eller en komminisler. Om tjänsiebostad inte längre är anvisad på egendomen, blir egendomen lö­neboställe.

Prästgård är kyrklig jord på vilken tjänsteboslad är anvisad ål ordinarie församlingspräst i anledning av an pastorat skall lillhandahålla sådan församlingspräst tjänstebostad enligl beslul som avses i 23 § lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader eller motsvarande äldre beslämmel­ser. År tjänstebostad ej längre anvi­sad på egendomen, blir egendomen löneboställe.

Församlingskyrkas   fastighet   är

Församlingskyrkas   faslighel    är

kyrklig jord vars avkastning är av-     kyrklig jord vars avkastning är av­sedd till församlingskyrkas behov.       sedd till  församlingskyrkas behov.

Vid tillämpning av 24 och 26 §§ skall även sådan fast egendom pä vilken en församlingskyrka av sliflelsekarak-tär är uppförd anses som försam­lingskyrkas fastighet. Prästlönefondsfastighet är kyrklig jord som  förvärvals för medel ur prästlönefonder från flera pastorat och vars avkastning är avsedd till avlöning åt församlingspräster i dessa pastoral. Kyrkofondsfastighet   är   kyrklig

jord vars avkastning tillföres kyrko­fonden.

Domkyrkas fastighet är kyrklig jord vars avkastning är avsedd till domkyrkas behov.

Kyrkofondsfastighet är kyrklig jord vars avkastning lillförs kyrko­fonden.

Domkyrkas fastighet är kyrklig jord vars avkastning är avsedd till domkyrkas behov. Vid lillämpning av 24 och 26 §§ skall även sådan fast egendom på vilken en domkyrka av stiftelsekaraktär är uppförd anses som domkyrkas fastighet. Biskopsgård är kyrklig jord på vilken tjänsteboslad är anvisad ål biskop.

'Senaste lydelse 1983:402.

32

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:13

5ii-

1 varje stift flnns en stiftsnämnd samt bosiällsnämnder till det anlal regeringen besiämmer. I Stockholms stift fullgöres dock stiflsnämnds ålig­ganden av stiflsnämnderna i Uppsa­la och Strängnäs stift enligt regering­ens bestämmande.

Boställsnämnds verksamhelsom­råde bestämmes av regeringen.

1 varje stift finns en stiftsnämnd. 1 Stockholms stift fullgörs dock stifts-nämndens åligganden av stifls­nämnderna i Uppsala och Strängnäs stift enligt regeringens bestäm­mande.

8§

Ledamoi av siiflsnämnd eller bo­ställsnämnd och ersättare för leda­mot förordnas för högst tre år.

9

Ledamot av stiftsnämnd och er­sättare för ledamot förordnas för högst tre år.

Löneboställe, med undantag av tillhörande skog, och prästgård förvaltas av pastoratet.

Församlingskyrkas faslighel förvaltas av församlingen.

Löneboställes skog, prästlönefondsfastighet, kyrkofondsfastighet, dom­kyrkas fastighet och biskopsgård förvaltas av stiftsnämnden. Lunds domkyr­kas fastigheter förvaltas dock av elt särskilt domkyrkoråd.

Regeringen kan efter  framställ-

Regeringen/dr efter framställning

ning av den som förvaltar den kyrkli-     av den som förvaltar den kyrkliga

jorden besluta om förvaltning i an­nan ordning.

ga jorden besluta om förvaltning i annan ordning i fråga om viss sådan kyrklig jord som avses i andra eller tredje siyckei.

11 §'

Om ett pastoral har anvisat en kyrkoherde eller en komminister tjänsiebostad på en prästgård, an­kommer det på pastoratet att anord­na prästgården.

Om tjänsteboslad är anvisad ordi­narie församlingspräst på prästgård, ankommer det på pastoratet att anordna prästgärden. Om pastoratet ej redan har prästgärd, skall präst­gården efler stiftsnämndens bestäm­mande läggas på löneboställe eller på annan mark som pastoratet stäUer till förfogande. Detsamma gäller om pastoratet vUt ersätta prästgård med annan prästgård.

Pastoratet skall underhålla och vid behov nybygga husen på prästgård. Pastoratet svarar för prästgårds skötsel, i den mån detta ej enligt bestämmel­ser som regeringen meddelar eller enligt avtal ankommer på innehavaren av tjänstebostaden.

-Senaste lydelse 1975:1322. 'Senaste lydelse 1975:1322. Senaste Ivdelse 1975:1322.

33

3 Riksdagen 1986/87. 1 saml. Nr 13

Nuvarnnde lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:13

18S'

I ärende som rör upplåtelse av rätt till vattenkraft företrädes kyrklig jord som avses i 14 § av kammarkol­legiet.

I ärende som rör ledningsrätt eller viigrält företrädes kyrklig jord som avses i 14 § av stiftsnämnden även om den ej förvaltas av stiftsnämn­den. Detsamma gäller ärende som rör naturreservat, naturminne eller bestämmelser till skydd för djurli­vet, lim ej regeringen besiämmer ;innat.

I ärenden som rör upplåtelse av rätt till vatteikndl förelräds kyrklig jord som avses i 14 § av kammarkol­legiet.

I ärenden som rör ledningsrätt eller vägrätt företräds kyrklig jord som avses i 14!) av stiftsnämnden även om den ej förvallas av stifts­nämnden. Detsamma gäller ärenden som rör byggnaåsminne, naturvårds­område, naturreservat, naturminne eller beslämmelser lill skydd för djurlivet om ej regeringen bestäm­mer annat.

I9

§

Dispositionsandring. som ej avser Siidan upplåtelse eller sådant god­kännande som anges i 17 eller 18 §. prövas / fråga om löneboställe, med undanlag för tillhörande skog. av bosiiillsnämnden och för annan kyrklig jord som avses i 14 § av den som förvaltar egendomen. Föranle­des ändringen av att etl självständigt jordbruk ej längre är bärkraftigt eller leder ändringen till alt ett så-d:mt jordbruk ej kan uppehållas, provas dock frågan alllid av slifls­nämnden.

Dispositionsandring, som ej avser sådan upplåtelse eller sådant god­kännande som anges i 17 eller 18 §, prövas av den som förvaltar egendo­men. Om ändringen föranleds av att ett självständigt jordbruk ej längre är bärkraftigt eller om ändringen leder till att ett sådant jordbruk ej kan uppehållas, prövas dock frågan alltid av stiftsnämnden.

Uppsikt över förvaltningen

Tillsyn över förvaltningen

22

§

"

Uppsikt över pastorats förvaltning av lönebosiälles jordbruk och av präsigård utövas av boställs­nämnden.

Sliflsnämnden ulövar uppsikt över sådan annan förvaltning av kyrklig jord som ej handhas av nämnden.

Stiflsnämnden har tillsyn över så­dan förvaltning av kyrklig jord som ej handhas av nämnden.

Vid sin tillsyn får sliflsnämnden meddela sådanl föreläggande eller förbud som behövs för atl denna lag eller med stöd av lagen meddelade föreskrifter skall efterlevas.

I beslutet om föreläggande eller förhud kan sliflsnämnden utsätta vite.

Senaste lydelse 1975:1322. "Sciiaslc lydelse iy75:1.122.

34

Nuvarande lydelse

Närmare bestämmelser om upp­sikl över förvallning av kyrklig jord meddelas av regeringen.

Föreslagen lydelse

Närmare bestämmelser om lillsy­nen över förvallningen av kyrklig jord meddelas av regeringen.

Prop. 1986/87:13

26 S

Ersättning som inflyter for kyrklig jord på grund av försäljning, ex­propriation, upplåtelse av naturtill­gång, eller av annan jämförlig anled­ning skall fonderas, om ej annal följer av bestämmelser som roge­ringen meddelar. Avkastningen skall användas för samma ändani;'il som jorden varit avsedd för.

Ersättning som inflyter for kyrklig jord på grund av försäljning, exprop­riation, upplåtelse av naturlillgnug, eller av annan jämförlig anledning skall Ibndcras. om inie annat följer av andra slyckel eller av best;unmel-ser som regeringen meddelar. Av­kastningen skall användas for sam­ma ändamål som jorden varit avseikl for.

Om sliflsnämnden medger del får ell pasloral iinvdndii inedel som infiy­ler eller som har iiifliilit på grund uv försäljning av en prästgård eller av ell loiiehoslälle. som lidigare har vuril prästgård, för anordnande av nv präsigård. nv iinnan hostad ål en präst eller nva e.xpedilionslokaler.

29 

§

Om Ullan  mot församlings  eller

Besiämindscr om överklagande av

pasloriils heslut finns beslämmelser i beslul av en fiirsiimling eller ell piisio-

Ingen (1961:436) om församlingssly- ral finns i lagen (1982:1(1521 om

relse.

jörsninlingar oeh   kyrkliga  siiinfiil-

liglieler.

31 t)'

Taliin mot stiftsnämnds eller kam­markollegiets beslut enligt denna lag föres genom besvär hos regeringen. Talan mot beslut eniigi 21  om fördelning av vinsl eller förlust som avses där föres dock genom besviir hos kainmarräiien.

Mol stiflsnämnds beslul i fråga .som fullföljis dil far talan föras en­dasi om sådiint är lillålei enligi be­släminelser som meddelas a\- rege­ringen.

Siifisiiäinndens beslui enligl 21  om fördelning uv vinsl eller förlust jår o\erkliigii\ hos kainnuirrullen .

Sliftsnainndens beslut I övrigi en­ligl dennu lug får överkliigiis hos kiiinmiirkollegiel. Om ärendel iir ii\-principiell helxildse eller iiniiurs i/r siirskilil \ikl fur kiimmurkolleglel med egel vilrunile överlåinnu del iilt regeringen för iivgtiranile.

SeiiaMe lydelse 1975:1.22. "SenasiL- lydelse 1975:1322.

35

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:13

Kammarkollegiels beslul i en överklagad fråga får inte överklagas. Kammarkollegiets beslut i övrigt med anledning av del överklagade ärendet eller i andra ärenden enligi denna lag får överklagas hos regeringen.

Denna lag träder i kraft den 1 juli 1987. Om det vid lagens ikraftträdande har väckts ett ärende vid arrendenämnd eller domstol gäller dock den upphävda 15 § lill dess ärendel har slulligl avgjorts.

Motionerna

I motion 1986:16 av Sven Lenlio/f hemställs att kyrkomötet med anledning av Reg Skr 1986:3 föreslår regeringen ändra lagförslagen så att varje möjlighet att bibehålla prästgård som tjänstebostad och allt tvång att bebo prästgård upphör.

I motion 1986:24 av Kart-Erik[REDACTED_EFTERNAMN] och Torsten Guslafsson hemställs

1.

att kyrkomötet i sitt yttrande till regeringen anhåller att det föreslagna medgivandet för pastoraten att besluta om anvisande av tjänstebostad ersätts med ett åläggande för pastoraten att, om hyresmarknad saknas, pröva frågan, om tjänstebostad bör anvisas för viss tjänsl,

2.

att kyrkomötet anhåller om skyndsam utredning om prästgårdar­nas framlida användning och om läckandet av de förmodligen betydande merkostnader, som kan uppstå, om ett pastorat skall behålla en prästgård, som inte längre är tjänstebostad.

I motion 1986:50 av Slen[REDACTED_EFTERNAMN] hemställs i försia hand

1.    att kyrkomötet hos regeringen anhåller om att 22 § första stycket

lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord ges följande lydelse;

"Stiflsnämnden har tiUsyn över sådan förvaltning av kyrklig jord som ej handhas av nämnden. När kyrklig jord som avses i 14 § och som inte förvaltas av nämnden skall upplåtas på arrende för jordbruk, skall nämnden föreslå arrendevUlkoren." och i andra hand

2.    att kyrkomötet uttalar sig för att nämnda ordning för arrendesätt­

ning beslutas av regeringen i samband med den närmare regleringen

av stifisnämndens tillsyn.

I motion 1986:59 av Torgny[REDACTED_EFTERNAMN] och Willy[REDACTED_EFTERNAMN] hemställs att kyrkomö­tet uttalar sig för att ijänstebostadssystemet för kyrkoherdar och kommini­strar avskaffas.

I motion 1986:65 av Bengl[REDACTED_EFTERNAMN] och Thore Månsson föreslås att kyrkomötet som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om boställsnämndsorganisationen.

I motion 1986:83 av Ingemar[REDACTED_EFTERNAMN] hemställs att kyrkomötet ger centralsly-

3g

relsen i uppdrag att utforma förslag till klara regler för prästs bostadsort.

Utskottet

Prop. 1986/87; 13

Inledning

I detta betänkande behandlas de olika förslag till ändringar beträffande tjänstebostäder för präster och om förvaltningen av den kyrkliga jorden som läggs fram i regeringens skrivelse 1986:3. Ändringama gäller beslutanderät­ten i fråga om tjänstebostadsskyldigheten, avskaffande av boställsnämnder­na samt vissa andra ändringar i lagen om förvaltning av kyrklig jord. I betänkandet behandlas också de med anledning av skrivelsen väckta motionerna.

Bakgrunden

Den kyrkliga egendomen är sedan gammalt underkastad särskilda regler till skydd för intresset att egendomen bevaras för de ändamål som de är avsedda för. Grundläggande regler om den kyrkliga egendomens förvaltning, disposi­tion och kontroll finns i lagen (1970:939) om kyrklig jord och lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader. Andra regler finns i förordningen (1971:860) om förvaltning av kyrklig jord.

Stiftsnämnderna, vilka är statliga förvaltningsmyndigheter, handhar vissa förvaltnings- och tillsynsuppgifter beträffande en del av den särskilt reglera­de kyrkliga egendomen. Under stiftsnämnderna fullgörs vissa uppgifter av särskilda bosiällsnämnder, som har en mera lokal sakkunskap i fråga om jordbruk.

Från olika håll har kritik i skilda hänseenden förts fram mot lagstiftningen om förvaltningen av den kyrkliga jorden. Kritik har också riktats mot det nuvarande Ijänstebostadssystemet för prästerna. I kritiken har funnits ett växande krav på att systemet avskaffas eller reformeras.

Inom civildepartementet tillsattes hösten 1983 en arbetsgrupp med uppgift att gå igenom den nuvarande lagstiftningen i syfte att karllägga problemen och finna möjligheter till förenklingar.

Arbetsgruppen har redovisat resultatet av sitt arbete i promemorian (DsC 1984:13) Översyn av bestämmelserna om förvaltning av kyrklig jord m. m. Arbetsgruppen föreslog att tjänstebostadstvånget för prästerna skulle upp­höra. Promemorian har remissbehandlats. Regeringens skrivelse grundar sig i huvudsak på promemorian och remissyttrandena däröver.

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen föreslås att regeringens beslut om skyldighet för pastoraten att tillhandahålla tjänstebostad åt ordinarie församlingspräster upphör att gälla. I stället får pastoraten i fortsättningen själva bestämma om de skall anvisa tjänstebostad åt kyrkoherdar och komministrar. Om en tjänstebostad anvisas skall domkapitlet liksom nu för särskilda fall kunna befria prästen från skyldigheten att bo i bostaden.

Enligt förslaget skall en präst, som vid tidpunkten för förslagets genomfö­rande bor i en tjänstebostad, ha möjlighet att bo kvar i denna så länge prästen

kvarstår i sin tjänst, om inte pastoratet eller prästen kommer överens om     Prop  1986/87'13 något annal.

I skrivelsen föreslås vidare att boställsnämnderna avskaffas. Enligt förslagel skall boställsnämndernas förvaltningsuppgifter övertas av dem som förvaltar den kyrliga jorden. Del innebär att församlingarna och pastoraten själva får bestämma villkoren för arrendeupplåtelse på de fastigheter som de förvaltar och besluta om vissa dispositionsändringar. Vidare får den som förvaltar den kyrkliga jorden också företräda denna, när en arrendenämnd eller en domstol behandlar frågor om arrendevillkor.

När det gäller boställsnämndernas nuvarande tillsynsuppgifter föreslås att dessa övertas av stiftsnämnderna.

Regeringens nuvarande befogenhet att besluta om avvikelser från reglerna om uppsikl över förvallningen av kyrklig jord föreslås bli upphävd.

I skrivelsen föreslås vidare att regeringen inte längre skall pröva besvär över en stiftsnämnds beslut enligt lagen om förvaltning av kyrklig jord. Enligt förslaget får elt sådant beslut i stället överklagas till kammarkollegiet som sista instans. Kammarkollegiet skall emellertid kunna överlämna särskilt viktiga ärenden till regeringen.

De i skrivelsen upptagna förslagen föranleder ändringar i lagen (1970:940) om kyrkliga kosinader och i lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord. Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 1987.

Prästernas tjänstebostäder

Enligt den ordning som nu gäller skall pastoraten tillhandahålla ordinarie församlingspräster tjänstebostad på prästgård eller i bostadslägenhet på annan faslighel, om regeringen bestämmer det (23 § lagen om kyrkliga kostnader). 1 9 § förordningen (1965:729) med vissa beslämmelser om anställning som präst (prästanställningsförordningen) föreskrivs att en präst är skyldig att bo i en anvisad bostad (tjänstebostad). Domkapitlet kan dock medge en präst befrielse frän bostadstvånget, om pastoratet medger det eller om det flnns särskilda skäl.

I regeringens skrivelse föreslås att pastoraten själva skall få besluta att innehavaren av en tjänst som kyrkoherde eller komminister skall anvisas tjänstebostad. Pastoratens möjligheter att besluta om att anvisa tjänstebo­stad eller att upphäva ett sådant beslut föreslås bli begränsade till sådana fall där tjänsten som kyrkoherde eller komminister inte är tillsatt. Om tjänsten är tillsatt, får enligt förslaget pastoratet meddela eller upphäva elt sådant beslut endast om den som innehar tjänsten samtycker till det. Vidare föreslås att beslut som regeringen har meddelat om skyldighet för ett pastorat att flllhandahålla tjänstebostad upphör att gälla. Om en ordinarie församlings­präst vid lagens ikraftträdande bor i en anvisad tjänstebostad, upphör dock pastoratets skyldighet att flllhandahålla bostaden först sedan prästen har avgått från sin ijänst och avflyttat eller vid den tidigare tidpunkt som parterna kommer överens om.

I motionerna 1986:16 och 59 föreslås att tjänstebostadssyslemet för

kyrkoherdar och komministrar avskaffas helt i enlighet med vad som

föreslagits i promemorian (DsC 1984:13) Översyn av bestämmelserna om

38

förvaltning av kyrklig jord m. m.

Prop. 1986/87:13

I motion 1986:24 föreslås att tillåtelsen för ett pastorat att fatta beslut om anvisande av tjänsiebostad bör knytas till orler där hyresmarknad saknas och att pastoralen i sådana fall åläggs att pröva frågan huruvida tjänstebostad för viss tjänst kan anses behövlig eller önskvärd. I motionen föreslås vidare alt frågan om prästgårdarnas framtid och kostnaderna för deras underhåll skyndsami utreds.

I motton 1986:83 föreslås att det i samband med ändringen av förhållande­na för prästerna och deras tjänstbostäder införs en regel om att åtminstone kyrkoherden skall vara skyldig aU vara bosatt inom sitt pastorat.

För egen del vill utskottet anföra följande. Som framhålls i regeringens skrivelse har frågan om tjänstbostadssystemet för präster debatterats. Olika synpunkter och önskemål har brutits mot varandra. För såväl pastoratens del som prästernas del har systemet i växande grad kommit att ifrågasättas. Pastoralen har ofta stora kostnader för framför allt äldre prästgårdar som inte svarar mot nutida behov. Utvecklingen i familj och samhälle har lelt till att tjänstebostadstvånget för prästerna i ökad utsträckning har kommit att upplevas som en belastning. Härtill kommer att den skatlemässiga konse­kvensen av alt bebo en tjänstebostad och hyreskostnaderna i många fall anses betungande.

Under senare tid har också i ökad utsträckning pastoraten på ansökan befriats från skyldigheten att hålla tjänstebostad. Möjligheten att erhåUa dispens från tjänstebostadstvånget utnyttjas också alltmer.

I debatten har emellertid också framhållits fördelar med tjänstebostadssys­lemet. Sålunda framhålls alt prästgårdarna alltjämt fyller en värdefull funktion i många landsdelar, särskilt på orter där hyresmarknad saknas. Genom systemet flllgodoses också det pastorala intresset av att ha försam­lingsprästen boende inom pastoratet.

I likhet med vad föredragande statsrådet anför i regeringens skrivelse anser utskottet att mycket lalar för att helt avskaffa det nuvarande tjänstebostadssyslemet. Inriktningen av en reform måste därför vara att allt tvång att bebo en tjänstebostad upphör. Det säger sig emellertid självt att ett abrupt avskaffande av ijänstebostadssystemet inte kan ske.

För de präster som redan bebor en tjänstebostad skulle en omedelbar avveckling innebära att förutsättningarna för deras boende och anställning ensidigt rubbades. Som framhålls i skrivelsen skulle visserligen prästen få rätt till förlängning av hyresavtalet, om skyldigheten att bo i bostaden upphör. I och med att bostaden upphör att vara tjänstebostad gäller emellertid inte reglerna om tjänstebostadshyra. Prästen kan i sådant fall få betala hyra för hela bostaden eller, om hyran sätts för lågt, riskera oförutsebara beskatt­ningseffekter. Många präster kan då av ekonomiska skäl tvingas flytta. På orter där det inte finns en hyresmarknad kan prästen tvingas flytta utanför pastoratet eller söka annan tjänst.

För pastoratens del skulle en omedelbar avveckling av Ijänstebostadssyste­

met också innebära alt förutsättningarna för deras innehav av prästgårdarna

rubbades. Om den präst som bebor tjänstebostaden genast flyttar kan det

vara svårt för pastoratet att omedelbart finna en alternativ användning, vilkel

i sin tur kan innebära merkostnader. Som framhålls i regeringens skrivelse

39

kan också en förlängning av hyresavtalet vara till nackdel när det gäller att på     Prop. 1986/87:13 längre sikt planera för bostadens framtida användning.

Avvecklingen av tjänstebostadssyslemet bör därför av hänsyn till såväl de präster som nu är anvisade tjänstebostad som pastoraten ske successivt. Eftersom förhållandena skiftar i olika delar av landet när det gäller både bostadsmarknad och möjligheter till alternativ användning av de nuvarande prästgårdarna kan en avveckling inte heller ske samtidigt i hela landet. De lokala förhållandena måste i stället få vara avgörande för den takt i vilken avvecklingen kan ske. I likhet med vad som anförs i regeringens skrivelse är det därvid pastoraten själva som bäst kan bedöma behovet att erbjuda sina kyrkoherdar och komministrar tjänstebostäder.

Utskottet ansluter sig därför till regeringens förslag i frågan om prästernas tjänstebostäder. Förslagel innebär enligt utskottets mening en tillfredsstäl­lande övergångslösning på tjänstebostadsfrågan.

Om en prästgård inte längre är anvisad som tjänstebostad blir prästgården löneboställe, som pastoratet får förfoga över på sätt det finner lämpligt inom ramen för de bestämmelser som finns om löneboställes förvaltning. Som framhålls i motion 1986:24 är en försäljning, en uthyrning eller annan alternativ användning i vissa fall endast en teoretisk lösning. Närheten till kyrka och kyrkogård liksom behovet att ha expeditions- och arkivutrymmen i prästgården kan göra en försäljning eller uthyrning praktiskt taget omöjlig. För särskilt mindre pastorat kan de ofta redan dryga kostnaderna för underhåll av prästgårdarna bli ännu drygare. I regeringens skrivelse har inte anvisats någon lösning på dessa problem. I likhet med vad som föreslås i motionen 24 anser utskottet att en skyndsam utredning om prästgårdarnas framtida användning och kostnaderna för deras underhåll är nödvändig. I en sådan utredning bör särskilt uppmärksammas frågorna om den framtida användningen av kulturhistoriskt värdefulla prästgårdar och ansvaret för dessa.

1982 års kyrkokommitté föreslår i sitt betänkande (SOU 1986; 17) Framtid i samverkan att det ur kyrkofonden - efter beslut av stiftsstyrelsen - skall kunna utgå s. k. strukturbidrag till kyrkliga kommuner med särskilda behov. Om förslaget genomförs, bör en möjlig lösning på de angivna kostnadspro­blemen vara att strukturbidrag ges för att täcka pastoratens merkostnader för prästgårdarna.

I motion 1986:83 tas upp frågan om bostadsband för präster. Vid 1984 års kyrkomöte behandlades samma fråga av utskottet med anledning av en väckt motion. Som utskottet uttalade i sitt betänkande LU 1984:12 är det för församlingsarbetet från alla synpunkter gynnsammast att kyrkoherden bor i det egna pastoratet. I likhet med utskottets ställningstagande år 1984 anser utskottet inte heller nu atl frågan bör lagregleras. Andra lösningar måste sökas. Med hänsyn till frågans betydelse för församlingsvården, bör den utredas. Detta bör enUgl utskottets mening kunna ske i anslutning till den av utskottet förordade utredningen om prästgårdarnas framtida användning m.m.

Utskottet flilstyrker sålunda de av regeringen framlagda lagförslagen när

det gäller frågan om prästernas tjänstebostäder. Reformen bör på sikt leda

lill att tjänstebostadssyslemet avskaffas helt. Under avvecklingsperioden bör

40

de fömt angivna frågorna om prästgårdarnas framtida användning, ansvaret    Prop. 1986/87:13 för underhållskostnader m. m. utredas och förslag till lösningar läggas fram. Som föredragande statsrådet i skrivelsen har förklarat sig beredd till, bör reformen också efter någon tid utvärderas.

Avskaffande av boställsnämnderna

I varje stift finns det boställsnämnder till det antal regeringen bestämmer. Regler om boställsnämnderna och deras uppgifter finns i lagen om förvalt­ning av kyrklig jord och i förordningen med samma namn samt i instruktio­nen (1971:863) för boställsnämnderna.

Till boställsnämndernas uppgifter hör bl. a. att efter besiktning bestämma arrendevillkoren vid ularrendering av löneboställes jordbruk och annan kyrklig jordbruksegendom, som inte förvaltas av stiftsnämnden. Till deras uppgifter hör också alt besluta om ändrad disposition beträffande lönebostäl­les jordbruk. Beträffande annan kyrklig jord beslutar den som förvallar egendomen själv om ändringen. Om skälet till disposilionsändringen är att ett självständigt jordbruk inte längre är bärkraftigt eller att den leder till att ett sådant jordbruk inte kan uppehållas, ankommer beslutanderätten på stiftsnämnden. Boställsnämnderna har vidare vissa tillsynsuppgifter. Sålun­da utövar de enligt 22 § lagen om förvaltning av kyrklig jord tillsynen över pastoratens förvaltning av löneboställen och prästgårdar.

I regeringens skrivelse föreslås att boställsnämnderna avskaffas. I frågan om vilka organ som skall la över boställsnämndernas nuvarande förvallnings­och lillsynsuppgifter föreslås följande. Pastoraten får själva bestämma villkoren vid ularrendering av löneboställenas jordbruk. Pastoraten får också själva besluta om sådana dispositionsändringar beträffande lönebo­ställena som boställsnämnderna för närvarande får besluta om. Enligt förslaget skall dock en dispositionsändring som är föranledd av att ett jordbruk inte längre är bärkraftigt eller om ändringen leder till att ett sådant jordbruk inte kan uppehållas liksom hittills beslutas av stiftsnämnden.

Enligt regeringens förslag skall vidare församlingarna själva få besluta om villkoren för upplåtelse av församlingskyrkornas fastigheter för arrende för jordbruk. Beträffande Lunds domkyrkas fastigheter föreslås motsvarande beslutanderätt ankomma på det särskilda domkyrkorådet för Lunds dom­kyrka.

Regeringen föreslår i sin skrivelse också att det är den kyrkliga jordens förvaltare och inte längre stiftsnämnden som skall företräda den kyrkliga jorden, när en arrendenämnd eller en domslol behandlar frågan om villkoren för jordbruksarrende.

Slutligen föreslås i fråga om boställsnämndernas nuvarande tillsynsuppgif­ter att dessa övertas av stiftsnämnderna. Enligt förslaget skall stiftsnämnder­na även överta samtliga de funktioner som boställsnämnderna har som tillsynsorgan.

Utskottet konstaterar till en början att förslaget att avskaffa boställsnämn­

derna och att låta endast en myndighet på stiftsplanet ha hand om vissa

förvaltnings- och tillsynsuppgifter helt ligger i linje med 1982 års kyrkokom­

mittés förslag i dess slutbetänkande Framtid i samverkan. Att redan nu

'

avskaffa boställsnämnderna innebär inte bara en förenkling av den nuvaran-    Prop, 1986/87:13 de förvaltningen, utan även en förenkling av genomförandet av kyrkokom­mitténs förslag i denna del.

De i regeringens skrivelse anförda skälen för en avveckling av boställs­nämnderna är enligt utskottets mening bärande. En avveckling av boställs­nämnderna bör därför kunna ske utan olägenhet.

Omfattningen av det kyrkliga faslighetsinnehavet växlar starkt mellan de olika stiften, liksom också behovel av lokalkännedom och jordbruksexpertis. I motion 1986:65 framhålls behovet av att ta till vara den sakkunskap som i dag finns hos boställsnämnderna samt behovet av samordning när det gäller förvaltningen av det kyrkliga jordinnehavet. I motionen anges två olika lösningar som kan diskuteras. Den ena lösningen innebär att boställsnämn­derna behålls som frivilliga organ i de stift som har behov därav. Den andra innebär att boställsnämndernas ordföranden obligatoriskt förordnas att fullgöra boställsnämndernas nuvarande uppgifter.

Utskottet vill med anledning av motionens förslag erinra om att boställs­nämnderna i likhet med stiflsnämnderna är statliga förvaltningsmyndigheter under regeringen. Ett system med frivilliga statliga förvaltningsmyndigheter slrider mot den statliga förvaltningsorganisationens uppbyggnad och funk­tion. Någon sådan lösning är därför enligt utskottets mening utesluten. När det gäller det andra angivna alternaflvet anser utskottet, i likhet med vad som anförs i regeringens skrivelse, att det bör ankomma på sflftsnämnderna själva att bedöma vilket behov av biträde som kan föreligga i det egna stiftet. Stiftsnämnderna bör bäst kunna avgöra i vilken form ett sådant behov lämpligen skall tillgodoses. Med den av regeringen föreslagna lösningen åstadkoms en flexibel organisation som kan anpassas efter de lokala behoven och förutsättningarna. Denna ordning förutsätter emellertid att tillräckliga resurser ställs till stiftsnämndernas förfogande för att anlita experter och sakkunniga. Dessa kan t. ex. sökas bland de nuvarande boställsnämndsord-förandena. Utskottet tillstyrker således regeringens förslag att avskaffa boställsnämnderna.

Utskottet tillstyrker också förslaget att föra över boställsnämndernas tillsynsuppgifter på stiftsnämnderna.

I motion 1986:50 föreslås att stiftsnämnderna får till uppgift att föreslå arrendevillkoren när kyrklig jord, som inte förvaltas av nämnden, skaU upplåtas på arrende för jordbruk. I motionen framhålls att ett framträdande skäl till att boställsnämnderna genom 1972 års reform fick hand om arrendesättningen var att tillgodose intresset att nå enhetliga arrendenor­mer, att man får räkna med att denna enhetlighet går förlorad om besluten förs över till dem som förvaltar jorden samt att stiftsnämndernas tillsyn inte bliv effektiv om flllsynsorganet inte får inflytande över innehållet i arrendeav­talen.

Utskottet kan för sin del inte dela de farhågor som kommer till uttryck i moflonen. Pastoraten torde på de flesta håll ha den kompetens som behövs att göra de riktiga ekonomiska och tekniska bedömningarna. Genom en aktiv tillsyn och genom att bistå pastoraten kan stiftsnämnderna verka för att enhetlighet i fråga om arrendevillkor m. m. kan uppnås i hela stiftet.

Utskottet anser därför att några särskilda regler om att nämnden skall föreslå

.

42

arrendevillkoren inte behövs.

Utskottet tillstyrker sålunda de av regeringen framlagda lagförslagen såvitt    Prop. 1986/87:13 avser frågan om att avskaffa boställsnämnderna.

Vissa andra förslag till ändringar i lagen om förvaltning av kyrklig jord

Regeringens nuvarande befogenhet att besluta om avvikelser från reglerna om uppsikt över förvaltningen av kyrklig jord föreslås bli upphävd.

I skrivelsen föreslås vidare att regeringen inte längre skall pröva besvär över en sliftnämnds beslut enligt lagen om förvaltning av kyrklig jord. Enhgt förslaget får ett sådanl beslut i stället överklagas till kammarkollegiet som sista instans. Kammarkollegiet skall emellertid kunna överlämna särskilt viktiga ärenden till regeringen.

I skrivelsen tas även upp vi.ssa andra ändringar i lagen. Det gäller ökade möjligheter att sälja fast egendom på vilken en församlingskyrka eller domkyrka av stiftelsekaraklär är belägen (2 § lagförslaget). Vidare föreslås att regeringen skall ha möjlighel att besluta om förvaltning i annan ordning beträffande all slags kyrklig jord (9 § lagförslaget), alltså även beiräffande löneboställen och prästgårdar.

Som en följd av förslaget om prästernas tjänstebostäder föreslås vidare att ett pastoral skall få använda försäljningsmedel från en såld prästgård för att anordna inte bara en ny prästgård, utan åven ny annan boslad ål en präst och nya expeditionslokaler, om sliflsnämnden medger det.

Förslagen innebär endast smärre ändringar i lagen och innefattar delvis förenklingar. Utskottet har för sin del ingen erinran mot förslagen.

Tidpunkten för genomförandet av förslagen

Enligt regeringens förslag skall de föreslagna ändringarna träda i kraft den 1 juli 1987. Utskottet tillstyrker förslaget.

Förslaget innebär bl.a. att det fr.o.m. ikraftträdandetidpunkten inte kommer att finnas några boställsnämnder. Vid denna tidpunkt torde del dock finnas åtskilliga ledamöter i boställsnämnderna för vilka förordnanden ännu inte löpt ut. Enligt utskottets mening behövs en övergångsbestämmelse i lagen om förvaltning av kyrklig jord i vilken föreskrivs att uppdragel för ledamöter och ersättare för dessa upphör den 1 juli 1987.

Utskottets hemställan

Utskottet hemställer

1. beträffande tjänsiebosläder för präster att kyrkomötet med anledning av regeringens skrivelse 1986:3 och med avslag av molionerna 1986:16, 1986:24 yrkande 1 och motion 1986:59 tillstyrker regeringens förslag till ändring i lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader och 11 § lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord.

43

2.    beträffande prästgårdarnas framtida användning

Prop. 1986/87:13

att kyrkomötet med anledning av regeringens skrivelse 1986:3 och

med bifall till motion 1986:24 yrkande 2 anhåller att regeringen låter utreda frågan om prästgårdarnas framtida användning m. m. i enlighet med vad utskottet ovan har anfört,

3. beträffande bosladsband för präster

att kyrkomötet med anledning av motion 1986:83 anhåller att regeringen låter uireda frågan om prästers bostadsort i enlighet med vad utskottet ovan har anfört,

4. beträffande boställsnämnderna

att kyrkomötet med anledning av regeringens skrivelse 1986:3 och med avslag av motionerna 1986:50 och 1986:65 hos regeringen anmäler att kyrkomötet tillstyrker regeringens förslag till ändring i lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord såvitt avser 5,7,8,15, 19, 22, 30 och 31 §§,

5. beträffande uppdraget för ledamöter i boställsnämnderna

att kyrkomötet med anledning av regeringens skrivelse 1986:3 anhål­ler att regeringen föreslår riksdagen en sådan övergångsbestämmelse till det framlagda förslaget om ändring i lagen (1970:939) om förvallning av kyrklig jord att uppdraget för ledamöter och ersättare i boställsnämnderna upphör den 1 juli 1987,

6. beträffande övriga lagförslag

att kyrkomötet med anledning av regeringens skrivelse 1986:3 hos regeringen anmäler att kyrkomötet tillstyrker regeringens övriga förslag till ändringar i lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord.

Stockholm den 25 augusti 1986

På kyrkolagsutskottets vägnar

Karl-Erik[REDACTED_EFTERNAMN]

Lotty Nordling

Närvarande: Karl-Erik[REDACTED_EFTERNAMN] ordf., Gunnar[REDACTED_EFTERNAMN], Lars-Herman[REDACTED_EFTERNAMN], Karl-Axel[REDACTED_EFTERNAMN], Solveig Fridh, Thomas[REDACTED_EFTERNAMN], Torsten[REDACTED_EFTERNAMN], Hans Davidsson*, Berith Öhrnberg, Ingemar[REDACTED_EFTERNAMN], Robert[REDACTED_EFTERNAMN], Per Wihlborg, Urban Gibson, Thure[REDACTED_EFTERNAMN] och Yngve[REDACTED_EFTERNAMN].

* Inte närvarande vid betänkandets justering.

Reservation

Reservation har avgetts av Urban Gibson, som ansett

dels att utskottets yttrande under avsnittet Prästernas tjänstebostäder bort ha följande lydelse:

I den statliga utredning som ligger till grund för regeringens förslag till

kyrkomölet på denna punkt (Översyn av bestämmelserna om förvaltning av

kyrkhg jord m. m. - DsC 1984:13) föreslogs att tjänstebostadssyslemet för

prästerna skulle avvecklas med utgången av juni 1987. Åtgärder föreslogs för

att tillgodose skyddet av prästgårdar som är särskilt värdefulla ur kulturhisto-     Prop. 1986/87:13 risk eller miljösynpunkt. Präster som vid den angivna tidpunkten innehar ordinarie tjänst, som är förenad med tjänstebostad, får ha kvar sin rätt till bostaden så länge de kvarstår i tjänsten. Skyldigheten att bo i tjänstebosta­den föreslogs däremot upphöra.

Med den av utredningen föreslagna övergångsregleringen skulle man troligen kunna räkna med att åtskiUiga präster skulle komma att vilja begagna sig av rätten att bo kvar i tjänstebosiaden även efter upphävandet av tjänstebostadstvånget. Någon brådstörtad avveckling av prästgårdsbestån­det skulle inte behövas utan pastoraten skulle i många fall få god tid på sig att överväga vad man skulle vilja erbjuda för alternativ till tjänstebostaden som bostad för sina präster eller hur man skulle disponera prästgård som blir övertalig.

Samtidigt så skulle den enskilde prästen få frihet att anflngen bo kvar med tjänstebostadsrätt eller flytta till annan bostad så länge han kvarstår i samma tjänst.

Nu har emellertid regeringen i sitt förslag till kyrkomötet frångått utredningens förslag på en väsentlig punkt. Regeringen föreslår nämligen att pastorat skall kunna besluta atl ha kvar tjänstebostadssyslemet även om tjänstebostadsinnehavaren skulle vilja befrias ifrån tvånget att bo i bostaden. Detta kan ställa den enskilde prästen i en mycket svår situation.

Regeringens förslag till kyrkomötet har varit föremål för centrala förhand­lingar. Från SACO/SR och från TCO-S har skarp kritik mot förslaget framförts på denna punkt (se protokoll 1986-06-12, bilaga). Det framhålls bl. a. från arbetstagarnas sida att problemet med prästens närkontakt med sin församling inte löses genom att uppehålla ett bostadstvång. Vidare under­strykes att kulturhistoriska hänsyn inte får innebära tvång eller ekonomisk skada för den enskilde arbetstagaren. Rekrytering bör ske med stimulansåt­gärder och inte med tvång. Organisationerna yrkar därför att tjänstebostads­syslemet avskaffas.

Med anledning av ovanstående föreslår utskottet att kyrkomötet avstyrker regeringens förslag om ändring av lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader och av 11 § lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord och beslutar bifalla motionerna 1986:16 och 1986:59 saml alt kyrkomötet anhåller att regeringen föreslår riksdagen sådan lagändring atl tjänstebostadssyslemet för präster helt avskaffas.

dels att utskottet under mom. 1 bort hemställa

att kyrkomötet med anledning av regeringens skrivelse 1986:3 och med bifall till motionerna 1986:16 och 1986:59 hos regeringen anmäler att kyrkomötet avstyrker regeringens förslag till ändring i lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader och 11 § lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord samt att regeringen föreslår riksdagen sådan lagändring att ijänstebostads­systemet för präster helt avskaffas.

45

Bilaga     Prop. 1986/87:13

Statens arbetsgivarverk

FHR-gmppen

Box 2243

103 16   STOCKHOLM

Tel. 22 59 60 ankn. 189

1986-07-29

Kyrkomötet

S:t Eriksgatan 63

112 34   STOCKHOLM

Vid förhandling enligt 11 § MBL om regeringens skrivelse till kyrkomötet 1986:3 om vissa ändringar av bestämmelserna om tjänstebostäder för präster och om förvallning av kyrklig jord m. m. har SACO/SR och TCO-S yrkat att kopia av protokollet från denna förhandling skall översändas av statens arbetsgivarverk (SAV) flll kyrkomötet. ./.    SAV översänder härmed bifogade protokollskopia.

Protokollet har ännu inte justerats av alla parter. Kopia av slutgiltigt justerat protokoll kommer att översändas snarast möjligt.

I tjänsten

Ingegärd[REDACTED_EFTERNAMN]

46

PROTOKOLL

Prop. 1986/87:13

1986-06-12

PARTER

Arbetsgivarsidan;   Statens arbetsgivarverk (SAV)

Arbetstagarsidan;   Centralorganisationen SACO/SR (SACO/SR) TCO:s statstjänstemannasektion (TCO-S)

Ärende

Förhandling enligt 11 § MBL om regeringens skrivelse till kyrkomötet 1986:3 om vissa ändringar av bestämmelserna om tjänstebostäder för präster och om förvaltning av kyrklig jord m. m.

1§

Förhandlingen har påkallats av SAV.

2§

Till justeringsmän utses Evert[REDACTED_EFTERNAMN], Bo[REDACTED_EFTERNAMN] och Urban Ryadal.

3§

Ensidiga protokollsanteckningar av SAV;

Företrädaren för SAV får enligt verkets arbetsordning inte teckna kollektivavtal i detta ärende.

Till förhandlingen har kallats även Statsanställdas förbund.

4§

SAV redogör för den  fråga förhandlingen avser och det preliminära ställningstagandet i frågan. SAV överlämnar vissa ändringar i förhandlingsunderlaget.

5§

SACO/SR och TCO-S framför följande;

Centralorganisationen SACO/SR och TCO-S delar helt den uppfattning som framförs i civildepartementets promemoria "Översyn av bestämmelser­na om förvaltning av kyrklig jord m. m" (DsC 1984:13). Tjänstebostadssysle­met bör avvecklas.

Problemet med prästens närkontakt med sin församling löses inte genom att uppehålla ett bostadstvång.

Kulturhistoriska hänsyn får inte innebära tvång eller ekonomisk skada för den enskilde arbetstagaren.

Rekrytering bör ske med stimulansåtgärder och inte med tvång.

SACO/SR och TCO-S yrkar därför att det nuvarande tjänstebostadssysle­met för präster avskaffas.

47

6§

Prop. 1986/87:13

SAV bifaller inte yrkandet under 5 §.

7§

SACO/SR och TCO-S framställer följande yrkanden.

1.

I skrivelsen utsägs klarare att avsikten med reformen är ett första steg mot tjänstebostadstvångets avskaffande.

2.

Kopia av prolokollet från denna förhandling översänds av SAV tUl kyrkomötet.

8§

SAV bifaller yrkande nr 2 under 7 §.

Beträffande yrkande nr 1 under 7 § meddelar SAV följande ändringar i förhandlingsunderlaget.

Sista meningen i första stycket på s. 8 förs över till andra stycket på samma sida.

Första meningen i andra stycket på s. 9 ändras till;

"Mitt förslag......... bestämma om de undantagsvis skall anvisa tjänstebo­

stad åt sina präster."

SAV avser föreslå att beslut meddelas i enlighet med det ställningstagande som SAV har gett uttryck för i denna förhandling.

9§

SACO/SR och TCO-S vidhåller yrkandet under 5 §.

10        §

Parterna enas om att förklara förhandlingen avslutad denna dag.

11        §

Protokoll upprättas i tre exemplar varav varje part erhåller ett.

Vid protokollet

Evert Slröm

Justerat 1986-   -

Justerat 1986-    -

SAV

SACO/SR

Everl[REDACTED_EFTERNAMN]

Bo[REDACTED_EFTERNAMN]

Justerat 1986-   -TCO-S

Urban Ryadal

48

Civildepartementet

Prop. 1986/87:13

Utdrag ur prolokoll vid regeringssammanträde den 2 oklober 1986

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande; statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om tjänstebostäder för präster och om förvaltningen av kyrklig jord

1 Anmälan av kyrkomötets yttrande

Föredraganden anmäler kyrkomötets yttrande' över de remitterade försla­gen till

1.

lag om ändring i lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader,

2.

lag om ändring i lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord.

Föredraganden redogör för kyrkomötets yttrande och anför.

Kyrkomötet har tillstyrkt förslagen, som enligt min mening nu bör föreläggas riksdagen.

Beiräffande uppdraget för ledamöter i boställsnämnderna har kyrkomötet emellertid föreslagit att del i en övergångsbestämmelse till förslaget om ändring i lagen om förvallning av kyrklig jord skall föreskrivas att förordnan­dena för ledamöter och ersättare i boställsnämnderna upphör att gälla den 1 juli 1987.

Enligt vad jag har erfarit löper de nuvarande förordnandena för ledamöter och ersättare ut vid årsskiftet 1986-1987. Länsstyrelserna kan tidsbegränsa nya uppdrag till utgången av juni 1987. Det kan visserligen inte uteslutas att det kan förekomma något fall där en länsstyrelse har förordnat någon för längre tid. Men sådana fall mofiverar enligt min mening inte införandet av någon lagregel. Förordnandena upphör automatiskt i och med att boställs­nämnderna avskaffas. Jag anser därför att det inte behövs någon särskild övergångsbestämmelse.

Kyrkomötet har vidare anhållit atl regeringen låter utreda frågorna om prästgårdarnas framtida användning och prästernas bostadsort.

Behandlingen av denna anhållan kräver inte riksdagens medverkan. Jag

vill dock redan nu framhålla att jag inle avser att återkomma till regeringen

med förslag om utredning av dessa frågor. Jag utgår ifrån att de kulturmin­

nesvårdande myndigheterna bevakar frågan om prästgårdarnas framtida

användning. Beträffande frågan om prästernas bostadsort anserjag i likhet

med kyrkomötet att det är olämpligt med en lagreglering. Jag anser därför atl

inte heller denna fråga behöver utredas.

.q

' Beslut om skrivelse till kyrkomötet (RegSkr 1986:3) fattat vid regeringssammanträde den 11 juni 1986.

4 Riksdagen 1986/87.1 saml. Nr 13

2  Hemställan

Prop. 1986/87:13

Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag alt regeringen föreslår riksdagen att anta de till kyrkomötet remitterade förslagen till

1.

lag om ändring i lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader,

2.

lag om ändring i lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord.

3 Beslut

Regeringen ansluter sig lUl föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta de förslag som föredraganden har lagt fram.

50

Prop. 1986/87:13 Bilaga 1

CIVIL­DEPARTEMENTET

ÖVERSYN AV BESTÄMMELSERNA OM FÖRVALTNING AV KYRKLIG JORD M.M.

Promemoria upprättad i civildepartementet i december 1984.

DsC 1984:13

51

INNEHALL

sid.

Prop. 1986/87:13

SAMMANFATTNING

BAKGRUND

2

ALLM

Ä

NNA 

Ö

VERV

Ä

GANDEN

9

3

TJ

Ä

NSTEBOST

Ä

DER F

Ö

R ORDINARIE F

Ö

R­SAMLINGSPR

Ä

STER

12

3.1

Tj

ä

nstebostadsskyldigheten

12

3.2

F

ö

rvaltningsbest

ä

nunelser

13

3.3

Tj

ä

nstebostadhyran

14

3.4

Slopande av tj

ä

nstebostadssysteinet

f

ö

r pr

ä

ster

17

3.5

Angel

ä

gna kulturskydds

ä

tg

ä

rder

20

3.6

Reformens genomf

ö

rande

21

4          BOST

Ä

LLSN

Ä

MNDERNA

23

4.1

Organisation

23

4.2

Uppgifter

23

4.3

Kostnader

24

4.4

Utvecklingen av bost

ä

llsn

ä

mndernas funktion

25

4.5

Kritik av bost

ä

llsn

ä

mndsorganisa­tionen

26

4.6

Beh

ö

vs bost

ä

llsn

ä

mnderna?

26

4.7

F

ö

rslag

28

4.8

ResursfrSgor

30

5      DELEGERING AV REGERINGS

Ä

RENDEN

OCH

BEGR

Ä

NSNING AV BESV

Ä

RSR

Ä

TTEN

31

5.1

Riktlinjer

31

5.2

Delegering

32

5.2.1

Beslut r

ö

rande uppsikten

32

5.2.2

F

ö

rs

ä

ljning och k

ö

p m.m.

33

52

sid.

Prop. 1986/87:13

5.2.3    Undantag   frän  skyldighet  att  fondera

inflytande   försä] jningsmedel m.m.

36

5.3

Begränsning  av  besvärsrätten

37

5.3.1

Boställsnämnds  beslut

37

5.3.2

Stiftsnämnds  beslut

38

5.3.3

Kammarkollegiets  beslut

38

6            FÖRTYDLIGANDEN AV FÖRFATTNINGS­

TEXTEN M.M.

39

6.1

Kyrkotomt

39

6.2

Definition av "l

ö

nebost

ä

lle" och "pr

ä

stl

ö

nefondsfastighet"

40

6.3

Fastighetsv

ä

rdering

41

6.4

Avskrift av k

ö

pehandling

42

53

SAMMANFATTNING

Prop. 1986/87; 13

I denna promemoria f

ö

resl

å

s f

ö

r

ä

ndringar fr

ä

mst i g

ä

llande best

ä

mmelser om f

ö

rvaltningen av kyrklig jord. F

ö

rslagen syftar till att f

ö

renkla administrationen, skapa kortare och d

ä

rmed snab­bare beslutsv

ä

gar, flytta besluten n

ä

rmare dem som ber

ö

rs av dem och undanr

ö

ja en del oklarheter i nuvarande best

ä

mmelser.

Det f

ö

resl

ä

s att tj

ä

nstebostadssystemet f

ö

r pr

ä

s­terna avskaffas med utg

å

ngen av juni 1987. 

Å

tg

ä

r­der f

ö

resl

ä

s f

ö

r att tillgodose skyddet av pr

ä

st­g

å

rdar som 

ä

r s

ä

rskilt v

ä

rdefulla fr

å

n kultur­historisk eller milj

ö

synpunkt. Pr

ä

ster som vid den angivna tidpunkten innehar ordinarie tj

ä

nst, som 

ä

r f

ö

renad med tj

ä

nstebostad, har kvar sin r

ä

tt till den s

å

l

ä

nge de kvarst

å

r i tj

ä

nsten. Skyldig­heten att bo i tj

ä

nstebostaden upph

ö

r d

ä

remot. Pastoraten avg

ö

r sj

ä

lva i forts

ä

ttningen om de vill erbjuda bostad 

ä

t sina pr

ä

ster.

Vidare f

ö

resl

å

s att bost

ä

llsn

ä

mnderna skall upp­h

ö

ra. Sedan ett nytt system med ekonomisk utj

ä

m­ning f

ö

r pastorat och f

ö

rsamlingar via kyrkofonden har tr

ä

tt i kraft och har ersatt den tidigare eko­nomiska avr

ä

kningen mellan enskilda pastorat och kyrkofonden, minskar det statliga intresset av en uppsikt 

ö

ver pastoratens bost

ä

llsf

ö

rvaltninggenom bost

ä

llsn

ä

mnderna. Andra uppgifter som har 

å

vilat n

ä

mnderna kan numera tas 

ö

ver av andra organ. F

ö

r en del av deras uppgifter, som d

ä

 f

ä

r fullg

ö

ras av stiftsn

ä

mnderna, kan dessa emellertid beh

ö

va anlita s

ä

rskild expertis. Behovet h

ä

rav kan v

ä

xla i olika stift. Reformen f

ö

resl

å

s samordnas med slopandet av tj

ä

nstebostadssystemet. Till dess b

ö

r stiftsn

ä

mnderna ber

ä

kna sitt behov av 

ö

kad resurs­tilldelning .

54

Delegation från  regeringen till  lägre myndigheter

Prop.1986/87:13

föreslås  beträffande  en   rad  beslut   i   olika  ären­den.   Bl.a.   föreslås  regeringens  befattning  med beslut   rörande  köp och  försäljning  av  kyrklig   jord upphöra  utom  i   fråga  om vissa  besvärsärenden.

I  enlighet  med  riktlinjer  som har  antagits   av riksdagen   föresläs  vidare  vissa  begränsningar   av besvärsrätten.   Stiftsnämndernas  beslut   föreslås  få överklagas genom besvär till kammarkollegiet  i stället   för   regeringen  som  sista  instans.

Slutligen  föreslås  kompletteringar  och  förtyd­liganden  av gällande   författningar   i   vissa  avseen­den,   där  nuvarande  bestämmelser  har  visat   sig  vara oklara  eller  ofullständiga  och därmed   svära  att tillämpa.

55

1.  BAKGRUND

Prop. 1986/87:13

Kyrkans   egendom är  av mycket  skiftande   ursprung och  karaktär.   Större  delen  av den   omfattas  av speciella   rättsregler.   Det är   ett   samhällsintresse att  egendomen  bevaras  och används   för  det  ändamål för   vilket  den  ursprungligen har  anvisats.   Till den  specialreglerade kyrkliga egendomen  hör dora­kyrkor   och  församlingskyrkor med  deras  lösa  inven­tarier   samt  kyrkogårdar  och  begravningsplatser. Denna  egendom  har  genom invigning  avskilts  för sitt  särskilda  ändamål  att  tjäna  kyrkans  guds­tjänstliv   resp.begravningsväsendet.   Men  till kyrkans  specialreglerade egendom  hör   också biskopsgårdar   och prästgårdar,   vilka  anvisas  som tjänstebostäder,   och  vidare  löneboställen,   präst-lönefondsfastigheter,   kyrkofondsfastigheter  samt domkyrkors  och  församlingskyrkors   fastigheter,   som alla  har  till   uppgift  att med  sin  avkastning  i olika  avseenden  tjäna  den kyrkliga   verksamheten. Även   för   de   fonder   som har  uppkommit  genom  för­säljning   av  sädan  egendom  finns   särskilda  forvalt-ningsbestämmelser.

Utöver  den   nu   nämnda  kyrkliga  egendoraen   finns  det kyrkokommunal   egendom,   som ägs  av  en   församling eller   kyrklig   samfäUighet.   Sådan   egendom kan   i vissa   fall   vara  specialreglerad.   Det  gäller  kyrkor och   begravningsplatser  sora  i   senare   tid   har  an­skaffats  av  församlingarna.   Den mesta  kyrkokommu­nala  egendomen,   t.ex.   församlingshem  och  personal­bostäder,   är  emellertid   fri   och   förvaltas  enligt kommunalrättsliga   regler.

Inom den  kyrkliga  verksamheten  finns  också  stif­telse-  eller   föreningsegendom.   Den  kan  bestå av fastigheter  eller   fonder  som har  tillkommit  genom donationer  eller   insamlingar  och  tjänar  olika kyrkliga  ändamål.

56

I  denna promemoria behandlas enbart vissa frågor

Prop. 1986/87:13

rörande   förvaltningen  av  kyrkans  specialreglerade fasta  egendom och  därur   härrörande  fondmedel.

Bestämmelserna  härom   finns   sedan den   1   januari 1972   i   lagen   (1970:939,   LFKJ)   om  förvaltning av kyrklig   jord  och   i   förordningen   (1971:860,   FFKJ) om  förvaltning  av  kyrklig   jord.   Den  nya  lagstift­ningen,   som avlöste   1932   års  ecklesiastika boställsordning m.fl.   författningar  innehöll flera nyheter.   En  mängd  civilrättsliga  bestämmelser  ut­gick,   så  att den  kyrkliga   lagstiftningen kom att reglera  endast  formerna   för   förvaltningen  av kyrk­lig   jord.   Förvaltningen  av   löneboställenas  skog centraliserades  till   stiftsnämnderna medan däremot jordbruket   liksom tidigare  skulle  förvaltas  av pastoraten.   Deras  befogenheter  är  dock   starkt be­gränsade,   dels  genom  stiftsnämndernas  och boställsnämndernas   beslutanderätt  och tillsynsan­svar,   dels  genom de  detaljerade   regler  som gäller för   förvaltningen  av  egendomen.

Med  växande erfarenhet   av  de  nuvarande  förvalt-ni ngsbestämmelseirna  har  kritik mot dem  framförts  i olika  sammanhang.   Delvis  har  den   resulterat  i framställningar  till   regeringen  om mer  eller mind­re  omfattande  författningsändringar.   Behandlingen av  dessa  ärenden  har   fått  anstå  i   avvaktan pä att en mera  genomgripande   översyn  av  lagstiftningen pä detta  omräde  skulle   komma  till  stånd.

57

58

2.   ALLMÄNNA   ÖVERVÄGANDEN

Prop. 1986/87:13

Den  övergripande  kritiken  mot   lagstiftningen  om förvaltningen  av  kyrklig   jord   kan   sammanfattas   i några  punkter.   Förvaltningsansvaret  är   fördelat  på för  många  händer  och  enligt   ett   alltför  komplice­rat mönster.   Beslutsvägarna  är   för   långa. Därigenom  försvåras   en  effektiv   jord-  och  skogs­bruksdrift  och den  önskvärda   strukturrationalise­ringen  av  den kyrkliga   jorden.

Vid  en  uppvaktning   i   maj   1983   hos  civilministern Bo [REDACTED_EFTERNAMN]  och   jordbruksministern   Svante  Lund­kvist  belyste  företrädare   för  stiftsnämndskon-ferensens  arbetsutskott  och  Svenska  kyrkans   för­samlings-  och  pastoratsförbund   olika  problem med nuvarande   förvaltningsformer.

Under  hösten   1983   har   en  arbetsgrupp   inom  civil­departementet  med   företrädare   även   för  kammarkol­legiet,   stiftsnärondskonferensens   arbetsutskott  och pastoratsförbundet  granskat   lagstiftningen   i   syfte att  kartlägga  problemen   och   finna   möjligheter   till förenklingar.   Efter   fortsatta   överväganden   inom civildepartementet   har   utarbetats   denna  promemoria med  förslag  till   förändringar   inom den  nuvarande lagstiftningens  ram.

Syftet  med   arbetet   har   alltså   varit   en   översyn  av regelsystemet  och   inte  ett   upphävande   av  skyddet för  den  specialreglerade  kyrkliga  egendomen.   Med utgångspunkt   i   den  kritik   som   riktats  mot   nuvaran­de   förvaltningsbestämmelser   har   översynen   framför allt  tagit   sikte  på   att   förenkla   administrationen, skapa kortare  och  därmed   snabbare   beslutsvägar, flytta  besluten  närmare  dem  som  berörs  av dem  och undanröja  en  del  oklarheter   i   nuvarande   bestämmel­ser .

I ett avseende har emellertid de f

ö

rslag som fram-

Prop. 1986/87'13

l

ä

ggs i promemorian f

å

tt en n

å

got l

ä

ngre r

ä

ck­vidd. Det g

ä

ller tj

ä

nstebostadssystemet f

ö

r pr

ä

s­terna. Inom civildepartementet har funnits l

å

ngt avancerade planer p

ä

 en delegation av besluten om befrielse f

ö

r pastorat fr

å

n skyldigheten att h

å

lla tj

ä

nstebostad, resp. f

ö

r pr

ä

st fr

ä

n tv

å

nget att bebo tj

ä

nstebostaden. H

ä

ndelseutvecklingen p

å 

tj

ä

nstebostadsomr

å

det under de senaste 

å

ren har emellertid lett till att f

ö

rslag nu i st

ä

llet l

ä

ggs fram om ett avskaffande av tj

ä

nstebostads­systemet .

I ett annat avseende har fr

ä

n olika utg

å

ngspunkter 

ö

nskem

å

l om en mera genomgripande f

ö

rvaltnings­reform framf

ö

rts, som inte har bed

ö

mts m

ö

jliga att ta upp i detta sammanhang. Det g

ä

ller fr

å

gan om en effektivare f

ö

rvaltning av l

ö

nebost

ä

llenas jord­bruk. Enligt 9 

§

 LFKJ f

ö

rvaltas l

ö

nebost

ä

llena, med undantag av tillh

ö

rande skog, av pastoraten. Skogen f

ö

rvaltas av stiftsn

ä

mnden. Flertalet f

ö

r-valtnings

ä

tg

ä

rder som r

ö

r ett l

ö

nebost

ä

lles jord­bruk skall emellertid beslutas av bost

ä

llsn

ä

mnden, stiftsn

ä

mnden eller kammarkollegiet. Den kyrkliga egendomsf

ö

rvaltningen 

ä

r s

å

ledes splittrad p

å 

flera f

ö

rvaltare, som var och en f

ö

r sig har sv

å

rt att p

å

verka hela f

ö

rvaltningen. Samtidigt f

ö

r­sv

å

rar organisationen stora och samlade grepp 

ö

ver det kyrkliga jordbruket i stiften. Man har d

ä

rf

ö

r efterlyst en enklare ansvarsf

ö

rdelning. F

ö

re­spr

å

kare finns f

ö

r s

ä

v

ä

l en centraliserad som en helt decentraliserad f

ö

rvaltning av l

ö

nebo­st

ä

llenas jordbruk. 

Ä

ndringar i detta avseende m

å

ste bli t

ä

mligen omfattande. F

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r en tillr

ä

cklig politisk enighet om s

å

dana 

ä

nd­ringar torde f.n. saknas. F

ö

rslag i den fr

å

gan b

ö

r i vart fall anst

å

 tills 1982 

å

rs kyrkokommitt

é

(Kn 1982:05) har framlagt sitt slutbet

ä

nkande och detta har remissbehandlats. De f

ö

r

ä

ndringar av den

59

lokala  kyrkliga  strukturen  och  av  organisationen

Prop.1986/87:13

på stiftsplanet  som kommittén kan  komma  att   före­slä  kan  nämligen  erbjuda  nya   förutsättningar   för organisationen  av  kyrkans  egendomsförvaltning.

Det bör   slutligen  understrykas  att  de  förslag  som läggs  fram  i  denna  promemoria  vill  visa  på  förenk­lingar som bedöms kunna göras  inom den nuvarande kyrkliga  förvaltningslagstiftningens  ram.   Om  för­slagen  skall  genomföras   förutsätter  det  dock  sä många  och  omfattande  ändringar   i  de  nuvarande bestämmelserna  att  detta  bör  uppdras  ät en  sär­skild  sakkunnig.   Nägot  förslag  till   författnings­ändringar  som  föranleds  av  vad  som  föresläs   i  det följande  har  därför   inte   fogats  till  denna prome­moria.   Först  när  den  har   remitterats  och en  bedöm­ning  av  remissutfallet  ger  en  uppfattning  om  för­utsättningarna  för  att  genomföra   reformer  är  det meningsfullt  att   lämna  direktiv  för   utarbetandet av  reviderade  författningstexter.

60

3.       TJÄNSTEBOSTÄDER  FÖR ORDINARIE  FÖRSAMLINGS-

PrOp. 1986/87:13

PRÄSTER

3. 1    Tjänstebostadsskyldigheten

Enligt  23  § lagen  (1970:940)  om kyrkliga kostnader (omtryckt   1982:379)   skall  pastoraten  tillhanda­hålla  de  ordinarie  församlingsprästerna  - d.v.s. kyrkoherdar  och komministrar  -  tjänstebostäder  pä prästgård eller i  bostadslägenhet på annan  fastig­het,   om  regeringen  bestämmer  det.   Bostaden  skall godkännas  av stiftsnämnden  enligt   föreskrift   i kungl.   cirkuläret den   17  december   1965  ang.   vissa bestämmelser   i  anledning  av  prästlönereglementets upphävande m.m.   Pastoraten  svarar  för  kostnaderna för  tjänstebostäderna men  får  gottgöra  sig  den tjänstebostadshyra  som prästerna  betalar.   Rege­ringen  kan  befria ett pastorat   från  skyldigheten att  tillhandahålla tjänstebostad.

I  9  §  förordningen   (1965:729)   med  vissa  bestämmel­ser  om anställning  som präst  föreskrivs  att  en präst  är   skyldig att  bo  i  anvisad  bostad   (tjänste­bostad).   Regeringen kan dock  befria  en  präst   frän bostadstvänget,

Förslag   om att  till  domkapitlen delegera  besluten att  befria  ett  pastorat   från  skyldigheten   att hälla tjänstebostad eller en tjänstinnehavare  frän skyldigheten  att  bebo tjänstebostaden   lades   fram  i en promemoria  i  civildepartementet  den   19  maj   1983 och  fick   stöd  i   de  flesta  inhämtade  remissyttran­dena över  densamma.   Med  anledning  av motioner   vid 1984  års  kyrkomöte hemställde  kyrkomötet  ocksä  att förslagen   i   promemorian  skulle  genomföras   (mot. 1984:27,   28,   43  och  86,   LU   12,   kskr   28).   Till följd  av den  oro och  osäkerhet  beträffande tjänstebostäderna  som uppkommit  pä  grund  av  debat-

61

ten  om prästgårdshyrorna och åtgärder   frän  vissa

Prop. 1986/87:13

skattemyndigheters  sida  -  se avsnitt   3.3   -  har  den föreslagna  delegationen  ännu  inte genomförts.

3.2       Förvaltningsbestämmelser

De  närmare  bestämmelserna om anordnande  av tjänstebostad   &margin-right:131.0pt;margin-bottom: 0cm;margin-left:0cm;margin-bottom:.0001pt'> Har  det   inte  angetts  i   regeringens  beslut  att tjänstebostaden  skall  tillhandahållas  på  präst­gärd,   får  pastoratet  självt  avgöra om den  skall anvisas  på  prästgård   (10  § LFKJ).   Det  är  pastora­tet   som  har   att  anordna  prästgården   samt   under­hålla  och  vid   behov  nybygga  husen på den.   Om en  ny prästgärd   skall  anordnas  eller  om pastoratet  vill ersätta  en  prästgård  med  en  annan,   skall  stifts­nämnden  godkänna  platsen  för den   (11   §  LFKJ).

I   den   förteckning  över  den  kyrkliga   jorden   i   stif­tet   som  stiftsnämnden  enligt   2  §  FFKJ  har   att   föra skall   för   varje  prästgård  anges,   om den   utgör  en särpräglad   miljö eller  omfattar  en  kulturhisto­riskt  värdefull   byggnad.   För  en  sådan  prästgård skall   stiftsnämnden  ocksä  i   förteckningen   ange  de särskilda   föreskrifter   som den  har  meddelat   för dess   värd   och  användning.  Vid   förvaltningen  av  en prästgård   skall   nämligen  naturvårdens  och  kultur­minnesvårdens   intressen  beaktas  i  skälig  omfatt­ning   (3   och   6   §§  FFKJ).   Nybyggnad  eller   väsentlig ombyggnad   av  hus  pä  en prästgärd  får  ske  endast efter  medgivande  av  stiftsnämnden.   Detsamma  gäller i   fråga  om  andra  åtgärder  som kan  inverka  på den yttre  eller   inre byggnadskaraktären hos hus på en

62

pr

ä

stg

å

rd (7 

§

 FFKJ). Stiftsn

ä

mnden skall inh

ä

mta

Prop.1986/87:13

l

ä

nsstyrelsens yttrande i 

ä

renden om skyddsf

ö

re­skrifter eller om byggnads

å

tg

ä

rder, i den m

å

n det inte 

ä

r obeh

ö

vligt (9 S FFKJ). Best

ä

mmelser om pr

ä

stg

å

rds storlek och beskaffenhet m.m. meddelas i 4 och 5 

§§

FFKJ.

Bost

ä

llsn

ä

mnderna har uppsikt 

ö

ver pastoratens f

ö

rvaltning av pr

ä

stg

å

rdar (22 

§

 LFKJ). De skall tillse att pastoraten fullg

ö

r sina 

å

ligganden en­ligt best

ä

mmelserna samt att de har pr

ä

stg

å

rds­byggnaderna normalt f

ö

rs

ä

krade (49 och 50 

§§

FFKJ). Bost

ä

llsn

ä

mnderna kan meddela pastoraten f

ö

rel

ä

gganden eller f

ö

rbud som beh

ö

vs f

ö

r best

ä

m­melsernas efterlevnad (51 

§

 FFKJ). Minst en g

å

ng vart tionde 

ä

r skall en pr

ä

stg

ä

rd besiktigas av bost

ä

llsn

ä

mnden och i 

ö

vrigt n

ä

r det beh

ö

vs (52 

§ 

FFKJ). Pastoratet skall kallas och tj

ä

nstebostads­innehavaren skall underr

ä

ttas i god tid f

ö

re be­siktningen. Bost

ä

llsn

ä

mnden f

å

r anlita bitr

ä

de av sakkunnig vid besiktningen (53 

§

 FFKJ).

Tj

ä

nstebostadsinnehavarens r

ä

ttigheter och skyl­digheter regleras i kung

ö

relsen (1968:649) om vissa tj

ä

nstebost

ä

der m.m. inom offentlig verksam­het, vilken nu kommer att 

ä

ndras med h

ä

nsyn bl.a. till 

ä

ndringar i hyreslagstiftningen fr.o.m, den 1 januari 1985.

3.3  Tj

ä

nstebostadshyran

De allm

ä

nna best

ä

mmelserna om hyra f

ö

r tj

ä

nstebo­st

ä

der 

å

t tj

ä

nstem

ä

n med statligt reglerade av­l

ö

ningsf

ö

rm

å

ner har ocks

ä

 g

ä

llt f

ö

r pr

ä

sterna. Dessa best

ä

mmelser har meddelats i kung

ö

rel­sen (1961:333) ang

å

ende tj

ä

nstebostadshyra m.m. (senast 

ä

ndrad 1984:537) och den numera upph

ä

vda kung

ö

relsen (1961:334) ang

å

ende br

ä

nslekostnads-gottg

ö

relse till innehavare av vissa tj

ä

nstebo­st

ä

der .

63

Stiftsn

ä

mnden fastst

ä

ller hyra f

ö

r tj

ä

nstebostad

Prop. 1986/87:13

å

t pr

ä

st (8 

§

 FFKJ; K.br. 1971-12-10). Samr

å

d skall dessf

ö

rinnan

ä

ga rum med statens personal­bostadsdelegation (SPD) och tj

ä

nsteinnehavaren skall beredas tillf

ä

lle att yttra sig 

ö

ver den hyra som avses skola utg

ä

. I samband med upph

ä

van­det av tj

ä

nstebostadssystemet f

ö

r statens tj

ä

nste­m

ä

n vid utg

å

ngen av 

å

r 1984 avskaffas emellertid SPD. Byggnadsstyrelsen 

ö

vertar funktionen som r

å

d­givande organ i fr

å

ga om tj

ä

nstebostadshyror. F

ö

r r

å

dgivningen, som blir frivillig, kommer stifts­n

ä

mnderna att debiteras en viss kostnad.

F

ö

re den 1 juli 1984 g

ä

llde att den hyra som fast­st

ä

lldes f

ö

r pr

ä

sternas tj

ä

nstebost

ä

der skulle motsvara hyran f

ö

r en likv

ä

rdig bostad i den all­m

ä

nna hyresmarknaden. Begr

ä

nsningar g

ä

llde emel­lertid i tv

ä

 avseenden. Hyra skulle  endast erl

ä

g­gas f

ö

r en bostadsyta av h

ö

gst 140 kvm f

ö

r en kyrkoherde och h

ö

gst 115 kvm f

ö

r en komminister. Vidare maximerades hyran till en viss  procent av bostadsinnehavarens inkomst enligt en s.k. hyres-procentregel. Kostnadsutvecklingen p

å

 hyresmark­naden ledde till att flertalet pr

ä

ster endast be­talade hyra med ett enligt sistn

ä

mnda regel begr

ä

nsat belopp f

ö

r sina bost

ä

der. Detta fick i sin tur till f

ö

ljd att skattemyndigheterna p

å

 en del h

ä

ll b

ö

rjade eftertaxera pr

ä

sterna f

ö

r f

ö

r­m

å

nen av l

å

g bostadshyra. I n

å

gra fall medf

ö

rde detta efterbeskattning med betydande belopp f

ö

r pr

ä

ster som hade relativt begr

ä

nsade inkomster och var skyldiga att bebo on

ö

digt stora bost

ä

der.

F

ö

r flertalet statstj

ä

nstem

ä

n med tj

ä

nstebostad upph

ö

rde tj

ä

nstebostadstv

å

nget med utg

å

ngen av juni 1984. F

ö

r pr

ä

sterna, som utgjorde den st

ö

rsta kvarvarande kategorien av tj

ä

nstebostadsinnehavare - det finns f.n. ca 1 650 pr

ä

stg

å

rdar som 

ä

r an­visade som tj

ä

nstebost

ä

der - har man dock inte varit beredd att 

ä

nnu slopa bostadstv

å

nget. D

ä

re-

64

mot tr

ä

ffades den 25 november 1983 en 

ö

verenskom-

Prop. 1986/87:13

melse mellan arbetsgivarverket, SACO och TCO-S om nya regler f

ö

r best

ä

mmandet av tj

ä

nstebostadshyran f

ö

r pr

ä

sterna. Hyresprocentregeln slopades med ut­g

å

ngen av juni 1984. I st

ä

llet maximerades den yta f

ö

r vilken varmhyra skall betalas till 100 kvm f

ö

r samtliga pr

ä

ster. Kallhyran ber

ä

knas i 

ö

vrigt med till

ä

rapning av SPD:s ber

ä

kningsmetoder, som bl.a. inneb

ä

r att h

ä

nsyn tas till ol

ä

genheter p

å

 grund av att expedition kan finnas i samma hus som bostaden, ocentralt l

ä

ge m.m. Ny varmhyra skall fastst

ä

llas 

å

rligen. Under en tre

å

rig 

ö

verg

å

ngs­period f

å

r m

ä

nadshyran dock endast h

ö

jas med h

ö

gst 300 kr. vid hyresh

ö

jningar den 1 juli resp. 

å

r. Fr.o.m. den 1 juli 1987 skall en fullst

ä

ndig anpassning till marknadshyran f

ö

r en motsvarande bostad ske f

ö

r de 100 kvm f

ö

r vilka pr

ä

sten skall betala hyra. Regeringen har godk

ä

nt

ö

verenskommel­sen och gjort de f

ö

rfattnings

ä

ndringar som f

ö

ran­leddes d

ä

rav.

Den tr

ä

ffade 

ö

verenskommelsen uppfyllde enligt underhandsbesked fr

å

n riksskatteverket de krav som verket st

ä

llt upp f

ö

r att efterbeskattning inte skall beh

ö

va ske. Riksskatteverket informerade samtliga skattechefer om att s

ä

dan inte l

ä

ngre skulle f

ö

rekomma, vilket likv

ä

l inte hindrat lokala skattemyndigheter p

ä

 vissa h

ä

ll fr

ä

n att forts

ä

tta med eftertaxering av en del pr

ä

ster f

ö

r

å

tnjuten bostadsf

ö

rm

ä

n. Att de pr

ä

ster som drab­bats av s

ä

dana 

å

tg

ä

rder upplever sig vara or

ä

tt­vist behandlade j

ä

mf

ö

rt med flertalet kol- leger i andra taxeringsdistrikt 

ä

r inte 

ä

gnat att f

ö

r­v

å

na. Samtidigt leder de betydande hyresh

ö

jningar, som m

å

nga pr

ä

ster har att f

ö

rv

ä

nta till f

ö

ljd av de nya reglerna ocks

å

 till ans

ö

kningar om befriel­se fr

ä

n skyldigheten att bebo tj

ä

nstebostad.

65

5 Riksdagen 1986/87. I saml. Nr 13

Pr

ä

sternas familjesituation har f

ö

r

ä

ndrats under

Prop. 1986/87:13

senare tid. I 

ö

kande utstr

ä

ckning har de yrkesar­betande makar. Med h

ä

nsyn h

ä

rtill och till barnens skolg

å

ng m.m. ter det sig d

å

 ofta bekv

ä

mare f

ö

r familjen att skaffa en bostad i en t

ä

tort och slippa bo isolerade i en glesbygdsf

ö

rsamling och med skyldighet att sk

ö

ta en on

ö

digt stor bostad och tomt. H

ä

rtill kommer de sv

å

righeter och kost­nader sora 

ä

r f

ö

renade med bostadsanskaffning, n

ä

r pr

ä

sten 

ä

r skyldig att flytta fr

å

n tj

ä

nstebostaden vid anst

ä

llningens upph

ö

rande.

Pastoraten 

å

 sin sida har att svara f

ö

r underh

å

ll och reparationer samt uppv

ä

rmning av 

ö

verfl

ö

diga utrymmen p

å

pr

ä

stg

å

rdar, som endast ger begr

ä

nsade hyresint

ä

kter. 

Ä

r pr

ä

stg

ä

rdsomr

ä

det d

ä

rtill av st

ö

rre omfattning, skall pastoratet svara f

ö

r sk

ö

tseln av vad som anses 

ö

verstiga en normal villatomt, enligt SPD:s normer ca 1 000 kvm.

Fr

ä

n s

å

v

ä

l Svenska kyrkans personalf

ö

rbund som fr

å

n Svenska kyrkans f

ö

rsamlings- och pastorats­f

ö

rbund har d

ä

rf

ö

r ifr

å

gasatts om inte tiden nu 

ä

r mogen f

ö

r att avskaffa tj

ä

nstebostadssystemet f

ö

r pr

ä

sterna.

3.4   Slopande av tj

ä

nstebostadssystemet f

ö

r pr

ä

ster

Under senare 

å

r har pastoraten i 

ö

kad utstr

ä

ckning p

ä

ans

ö

kan befriats fr

ä

n skyldigheten att h

å

lla tj

ä

nstebostad. En successiv minskning av antalet tj

ä

nstebost

ä

der f

ö

r pr

ä

ster har s

å

lunda skett. Den hastiga f

ö

r

ä

ndring av f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r hela systemet med tj

ä

nstebost

ä

der som skildrats i f

ö

re­g

å

ende avsnitt har emellertid nu forcerat denna utveckling och drivit fram krav p

å

 avskaffande av tj

ä

nstebostadstv

å

nget f

ö

r pr

ä

sterna. Avvecklingen av en boendeform med m

å

nghundra

å

riga traditioner i

66

v

ä

rt land sker inte problemfritt. 

Ä

nd

å

ä

r det

PfOp.1986/87:13

sv

å

rt att komma ifr

å

n att utvecklingen i familj och samh

ä

lle leder till ett uppbrott fr

ä

n gamla former. Man l

ö

ser inte problemet med pr

ä

stens n

ä

r­kontakt med sin f

ö

rsamling genom att uppeh

å

lla ett bostadstv

å

ng.

Det 

ä

r mot denna bakgrund som h

ä

r f

ö

resl

ä

s att det nuvarande tj

ä

nstebostadssystemet f

ö

r pr

ä

sterna av­skaffas.

Som en naturlig f

ö

ljd av den kommunala sj

ä

lvbe­st

ä

mmander

ä

tten b

ö

r pastoraten sedan sj

ä

lva f

ä

r avg

ö

ra om de anser att de beh

ö

ver anvisa bostad 

å

t sina pr

ä

ster. De 

ä

r n

ä

rmast till att bed

ö

ma bostadsmarknaden p

å

 orten och rekryteringsm

ö

jlig­heterna om bostad inte kan erbjudas.

Om tj

ä

nstebostadssystemet avskaffas f

ö

r pr

ä

sterna liksom det har skett f

ö

r 

ö

vriga tj

ä

nstem

ä

n, medf

ö

r det administrativa f

ö

renklingar.

Enligt 2 

§

 LFKJ blir en pr

ä

stg

ä

rd, p

ä

 vilken tj

ä

nstebostad inte l

ä

ngre

ä

r anvisad, l

ö

nebo­st

ä

lle. Ett s

å

dant, som 

ä

r taxerat som annan fastighet, st

å

r enligt 22 

§

samma lag under stiftsn

ä

mndens uppsikt. Regler f

ö

r hur denna skall ut

ö

vas finns i FFKJ. Enligt 62 

§

denna f

ö

rordning g

ä

ller f

ö

r stiftsn

ä

mnden i till

ä

mpliga delar vad som 

ä

r f

ö

reskrivet om bost

ä

llsn

ä

mnds uppsikt

ö

ver f

ö

rvaltningen av l

ö

nebost

ä

llen som 

ä

r jordbruks­fastigheter .

Ä

ven om tj

ä

nstebostadssystemet upph

ö

r kan natur­ligtvis nuvarande pr

ä

stg

å

rdar ocks

ä

 i forts

ä

tt­ningen anvisas som bost

ä

der 

ä

t pr

ä

ster som 

ä

r villiga att hyra dem. Men ingen pr

ä

st 

ä

r l

ä

ngre tvingad att bo i en pr

ä

stg

ä

rd som 

ä

r f

ö

r stor, obekv

ä

m eller ol

ä

mpligt bel

ä

gen fr

å

n pr

ä

stens eller hans eller hennes familjs synpunkt. Pastora­tet blir 

ä

 andra sidan inte l

ä

ngre skyldigt att

67

tillhandahälla  bostad  av  en  bestämd   storlek  och

Prop. 1986/87:13

beskaffenhet  eller  att  över  huvud   taget   anordna bostad  ät  sina präster.   Däremot  kan  det   ligga   i pastoratets  intresse  åtminstone   i   glesbygdsområden att  kunna  erbjuda  prästerna  hyresbostäder   av   lämp­lig   storlek   för  att  kunna   locka  sökande   till prästtjänsterna.   Men  sädana  bostäder  kan  kanske hellre   tillhandahållas  i  en  bostadsfastighet  av standardtyp,   som både  för  tjänsteinnehavaren  och pastoratet   ställer  sig  billigare  och  mera   lätt­skött .

Om pastoratens  löneboställen  föreskrivs   i   14   § LFKJ   att   förvaltningen  skall   inriktas   pä   att   egen­domens   avkastningsförmåga  tillgodogöres  på   ekono­miskt  bästa  sätt.   Naturvårdens   och  kulturminnes­vårdens   intressen  skall  beaktas   i   skälig   omfatt­ning .

I   och  med  att  prästgårdshyrorna   kommer   upp   i   nor­mal  marknadsnivå   för  den  bostadsyta   som  skall   stå till  tjänsteinnehavarens   förfogande  bör   bestäm­melsen   i   fråga   inte  hindra  att   bostaden   alltjämt hyrs   ut   till   en  präst.   Pastoratet   bör   däremot undersöka   i   vad  män  överskjutande   utrynimen   i   bygg­naden   kan   avskiljas  och  ev.   utnyttjas   på   annat sätt,   som  pastorsexpedition  och   församlingslokaler eller   som  bostad   för   någon  annan.   En   prästgård, som   inte   erbjuds  som bostad  ät  en   församlings­präst,   kan   uthyras  till  annan   person   eller   upp­låtas   för   andra  ändamål.   I   sista   hand   kan   också försäljning  bli   aktuell.

En försäljning kan sannolikt i många fall vara försvarlig frän ekonomisk synpunkt. Om pastoratet ändå anser att det bör kunna erbjuda bostad åt prästen bör - även efter ett slopande av tjänste­bostadssystemet - möjlighet finnas att få använda köpeskillingen från den tidigare prästgården till att  bekosta  anskaffandet  av  en  annan   lämplig

68

prästbostad. Likaså bör medlen kunna fä tas  i  an-

Prop. 1986/87:13

språk   för  att bekosta  nyinrättande  eller  ut­vidgning  av en pastorsexpedition  som behövs  för att  ersätta  expeditions-  och  arkivutrymmen   i   den försålda  prästgården.

3.5    Angelägna  kulturskyddsåtgärder

Ett  avskaffande  av tjänstebostadssystemet  för prästerna medför otvivelaktigt en  risk för att mänga äldre byggnader av betydande värde frän kul­turhistorisk  synpunkt   inte  längre  bli  kvar   i   all­män  ägo och  under  offentlig  uppsikt.   Mänga  präst-gärdar med  tillhörande  byggnader   utgör  också ett väsentligt   inslag  i  den  samlade  miljön kring  en sockenkyrka.   Hittills  har  byggnaderna och miljön skyddats  genom de  förvaltningsbestämmelser  som refererades  i  avsnitt   3.2.   Så  länge  en tidigare prästgård  blir kvar  i   pastoratets  ägo  som löne­boställe  kan man alltjämt  omge  den med  särskilda skyddsbestämmelser.  Men  om pastoratet  avhänder  sig prästgården,   blir en  ny ägare   inte  bunden av sädana  bestämmelser.  Endast  om byggnaden  är  sä märklig  att den kan  förklaras   för  byggnadsminne, kan den  i  sädana  fall  åtnjuta  ett  särskilt  skydd med  stöd  av allmän  lag.

Det  är därför av största vikt  att ett beslut om avskaffande  av tjänstebostadssystemet  för  präster föregås  av  en grundlig   inventering  av prästgärds-beståndet  i   vårt  land.

Ett  första  led måste  vara  att   stiftsnämnderna med biträde av de  antikvariska myndigheterna  fullföl­jer  det  åliggande de  har  enligt   3  S  FFKJ.   De  bör alltså slutföra den  inventering  av prästgårdarna som behövs  för att  i   förteckningen  över dem kunna ange  om de  har  ett  särskilt  värde  från  kultur­historisk  eller miljösynpunkt.   Vidare  skall stiftsnämnderna meddela de särskilda föreskrifter

69

som avses i 6 

§

FFKJ f

ö

r pr

ä

stg

ä

rdens v

å

rd och an-

Prop. 1986/87:13

v

ä

ndning i ett s

å

dant fall.

Genom s

ä

rskild f

ö

reskrift i den plan, som enligt 14 

§

 FFKJ skall finnas uppr

ä

ttad f

ö

r l

ö

nebo­st

ä

llena kan s

å

dana best

ä

mmelser g

ö

ras till

ä

mpliga ocks

å

 om pr

ä

stg

å

rden upph

ö

r att vara tj

ä

nstebostad och 

ö

verg

å

r till att bli l

ö

nebost

ä

lle. 

Å

tg

ä

rder 

ö

verv

ä

gs inom civildepartementet f

ö

r att med riks­antikvarie

ä

mbetets medverkan arbetet med inven­teringen av pr

ä

stg

å

rdsbest

å

ndet skall intensifi­eras. D

ä

rigenom f

ä

r man ocks

å

 underlag f

ö

r even­tuella beslut om byggnadsminnesf

ö

rklaring av s

ä

r­skilt v

ä

rdefulla pr

ä

stg

å

rdar.

3 . 6   Reformens genomf

ö

rande

Stiftsn

ä

mnderna och l

ä

nsstyrelserna beh

ö

ver ett visst r

å

drum f

ö

r att fullf

ö

lja pr

ä

stg

å

rdsinven­teringarna och meddela de beslut som f

ö

ranleds d

ä

rav.

Ä

ven Svenska kyrkans personalf

ö

rbund och Svenska kyrkans f

ö

rsamlings- och pastoratsf

ö

rbund har 

ö

verv

ä

gt att 

å

sin sida genomf

ö

ra en inven­tering av pr

ä

stg

å

rdarna. Genom den skulle man bl.a. utr

ö

na vilka tj

ä

nstebost

ä

der som man bed

ö

mer angel

ä

get att fr

ä

n pastoratens synpunkt alltj

ä

mt kunna erbjuda som bostad 

å

t en f

ö

rsamlingspr

ä

st med h

ä

nsyn bl.a. till bostadsmarknaden p

å

 orten. En successiv anpassning av tj

ä

nstebostadshyrorna till marknadspriser sker vidare och skall enligt det f

ö

rut n

ä

mnda avtalet vara genomf

ö

rd den 1 juli 1987. Den hyress

ä

ttning som d

ä

har uppn

å

tts kan tj

ä

na till v

ä

gledning f

ö

r pastoraten, om de efter ett slopande av tj

ä

nstebostadssystemet likv

ä

l vill erbjuda en tj

ä

nst innehavare bostad i pr

ä

stg

å

rden.

Med h

ä

nsyn till vad nu sagts b

ö

r avskaffandet av tj

ä

nstebostadssystemet f

ö

r pr

ä

sterna inledas tidi­gast fr.o.m. den 1 juli 1987. Vid den tidpunk-

70

ten bör  pastoraten  befrias   frän  skyldigheten  att

Prop. 1986/87:13

tillhandahålla  tjänstebostad  åt  en  nytillträdande präst.   Däremot  bör   en  kyrkoherde  eller  komminis­ter,   som  vid  utgången   av   juni   1987  är  ordinarie innehavare  av  en  tjänst,   vilken  då  är  förenad  med rätt  till  tjänstebostad,   ha kvar  den   rätten  så länge  han  eller  hon  kvarstår   i  tjänsten  och  önskar begagna  sig  av   rätten.   Skyldigheten  för  en  präst att  bebo en  anvisad  tjänstebostad  skall  däremot upphöra  fr.o.m.   nämnda datum.

Med en  sådan  övergångsreglering  kan  man  sannolikt räkna med  att  åtskilliga  präster  kan  vilja  begagna sig  av  tjänstebostadsrätten  även  efter   upphävandet av tjänstebostadstvånget.   Någon  brådstörtad  av­veckling  av  prästgärdsbeständet  skulle  dä   inte   be­höva  ske  och  pastoraten   skulle  i  mänga   fall   få  god tid  på  sig  att  överväga  hur  de  i   framtiden  vill ordna  bostadsfrågan   för   sina  präster  eller  dispo­nera de  prästbostäder   som  blir  övertaliga  till följd  av  reformen.

71

4. BOSTÄLLSNÄMNDERNA

Prop. 1986/87:13

4. 1 Organisation

De grundl

ä

ggande f

ö

reskrifterna ora bost

ä

lls­n

ä

mnderna finns nu i 5, 7 och 8 

§§

 LFKJ. Antalet bost

ä

llsn

ä

mnder i stiften och omfattningen av deras verksamhetsomr

å

den best

ä

ms av regeringen. L

ä

nsstyrelsen skall f

ö

r tre 

å

r i s

ä

nder utse ord­f

ö

rande och tv

å

 andra ledam

ö

ter i n

ä

randen. Av de senare skall en vara arrendator och den andre, som inte f

å

r vara arrendator, skall utses efter f

ö

r­slag av stiftsf

ö

rbundet av Svenska kyrkans f

ö

rsam­lings- och pastoratsf

ö

rbund. Stiftsn

ä

mnden skall h

ö

ras i fr

ä

ga om valet av ordf

ö

rande och vid ut­seende av arrendatorsrepresentanten skall samman­slutning som f

ö

retr

ä

der arrendatorer i stiftet h

ö

ras.

4.2 Uppgifter

Bost

ä

llsn

ä

mndens uppgifter framg

å

r av best

ä

mmelser i LFKJ och FFKJ samt i instruktionen (1971:863) f

ö

r bost

ä

llsn

ä

mnderna. Det ankommer bl.a. p

å

 bost

ä

llsn

ä

mnden att efter besiktning best

ä

mma arrendevillkoren vid utarrendering av l

ö

nebo­st

ä

lles jordbruk och annan kyrklig jordbruksegen­dom, som inte f

ö

rvaltas av stiftsn

ä

mnden (15 S LFKJ). Betr

ä

ffande jordbruk som stiftsn

ä

mnden f

ö

r­valtar skall bost

ä

llsn

ä

mnden f

ö

resl

ä

 arrendevill­koren (17 

§

 FFKJ ) .

Fr

å

gan om omdisposition av l

ö

nebost

ä

lles jordbruk skall pr

ö

vas av bost

ä

llsn

ä

mnden utom i de fall som inneb

ä

r att sj

ä

lvst

ä

ndigt jordbruk inte l

ä

ngre skall uppeh

å

llas p

ä

fastigheten. D

ä

 skall fr

å

gan pr

ö

vas av stiftsn

ä

mnden (19 

§

 LFKJ). 

Ä

ven upp­l

å

telse av vissa nyttjander

ä

tter skall pr

ö

vas av stiftsn

ä

mnden (17-18 

§

S LFKJ).

72

Boställsnämnden skall tillse att pastoraten full-

Prop. 1986/87:13

gör   sina  åligganden  ifråga om anordnande  av präst­gård   och  underhäll  och  skötsel  av  den.   Nämnden skall   vidare  ha  uppsikt  över  prästgårdarna och löneboställenas   jordbruk och  skall   för  detta  ända­mål  besiktiga egendomen   (22  § LFKJ,   49-61   §§ FFKJ).   Pä  stiftsnämndens  uppdrag  kan  en  boställs­nämnd   besiktiga  även  annan kyrklig  egendom samt utföra   värdering  av  kyrklig   jord  som skall  försäl­jas   (72  S  FFKJ).

Boställsnämnderna har också enligt  3  §  i den för dem gällande  instruktionen   (1971:863)   fått  sär­skilda  uppgifter  i   samband med   rationaliseringen av den  kyrkliga  jorden.   De  skall   verka  för en sädan   rationalisering,   följa  fastighetsmarknaden och  underrätta  stiftsnämnden  när   jordbruksfastig­het   som kan  bli  aktuell  att  förvärva  är  till  salu.

4.3  Kostnader

Antalet   boställsnämnder  är  f.n.   57.   Kostnaderna för  dem  betalas  ur  kyrkofonden  och  uppgick  för budgetåret   1983/84  till   1   296   954  kr.,   varav 812   110  kr.   i  arvoden,   178  433  kr.   i   reseersätt­ningar,   35  083  kr.   för  skrivhjälp  och  expenser samt   271   328  kr.   som  lönekostnadspålägg   (LKP). Härtill  kommer kostnader  för  nämndernas  deltagande i   kurser  och  sammankomster  inom eller   utom stiftet samt   för   anordnande  av  sädana  arrangemang.   Dessa kostnader  betalas  frän  stiftsnämndernas   förvalt­ningsanslag.   Ledamöter  arvoderas   f.n.   med  220 kr. och  ordförande med   290  kr.  per   förrättningsdag. Ordföranden  har  dessutom ett  fast  månadsarvode, som har   bestämts med  hänsyn till  antalet  präster­liga  tjänstebostäder  och bebyggda   löneboställen inom boställsdistriktet.  Därför  varierar de  fasta månadsarvodena mycket  inom olika delar  av  landet, från   2   355  kr.   i  Lunds  stifts   I.   boställsdistrikt till   90  kr.   i  det  minsta distriktet.

73

4.4 Utvecklingen av bost

ä

llsn

ä

mndernas funktion

Prop.1986/87:13

Kyrkans bost

ä

llen tj

ä

nade fr

å

n b

ö

rjan ett dubbelt syfte, dels som bost

ä

der 

ä

t pr

ä

sterskapet, dels som jordbruk med uppgift att bereda pr

ä

sten/bo­stadsinnehavaren hans uppeh

ä

lle. S

ä

 l

ä

nge pr

ä

ster­na sj

ä

lva brukade bost

ä

llet eller uppbar avkast­ningen av det, ut

ö

vade de ocks

å

 kontrollen 

ö

ver att bost

ä

llena h

ä

vdades v

ä

l. Men denna kontroll­funktion upph

ö

rde med 1910

å

rs bost

ä

llsordning. Pr

ä

sterna var inte l

ä

ngre f

ö

rvaltare eller brukare av bost

ä

llsjordbruken. Statens intresse av en upp­sikt riktades nu mot bost

ä

llsarrendatorerna. 

Ä

r 1925 inr

ä

ttades bost

ä

llsn

ä

mnderna med fr

ä

msta upp­gift att ha uppsikt 

ö

ver l

ö

nebost

ä

llenas f

ö

rvalt­ning. Det d

å

varande kontrollintresset kan n

ä

rmast j

ä

mf

ö

ras med det som f

ö

ranleder tillsyn 

ö

ver stif­telser. Avkastningen av det enskilda pastoratets pr

ä

stl

ö

netillg

å

ngar - bost

ä

llen, fonder m.m. - ut­gjorde n

ä

mligen t.o.m. 

ä

r 1982 en komponent vid den avr

ä

kning mellan pastoraten och kyrkofonden som syftade till en viss utj

ä

mning av kostnaderna f

ö

r pr

ä

st- och kyrkomusikerl

ö

nerna. Staten hade s

å

ledes anledning att bevaka att l

ö

nebost

ä

llenas avkastning h

ö

ll en sk

ä

lig niv

å

 och att kapitalet inte minskades.

P

ä

 senare 

å

r har bost

ä

llsn

ä

mnderna ocks

å

f

å

tt i uppgift att verka f

ö

r ett annat statligt intresse, n

ä

mligen strukturrationaliseringen av landets jord- och skogsbruk. Som en f

ö

ljd av tillsynsan­svaret och av bost

ä

llsn

ä

mndernas sammans

ä

ttning och s

ä

rst

ä

llning i f

ö

rh

å

llande till pastoraten har de 

ä

ven blivit instanser inf

ö

r vilka arrende- och hyrestvister avhandlas och ofta l

ö

ses. M

ä

nga n

ä

mn­der, och s

ä

rskilt deras ordf

ö

rande, fyller i kraft av sin erfarenhet och lokalk

ä

nnedom dessutom en viktig funktion som r

å

dgivare i mark- och bygg-nadsfr

ä

gor till s

ä

v

ä

l pastorat som stiftsn

ä

rander.

74

4.5  Kritik av bost

ä

llsn

ä

mndsorganisationen

PfOp. 1986/87:13

Kritik mot bost

ä

llsn

ä

mndsorganisationen har under senare 

å

r framf

ö

rts i f

ö

ljande avseenden.

Bost

ä

llsn

ä

mndernas roll i den kyrkliga jordf

ö

r­valtningen bidrar till den uppdelning av f

ö

rvalt­ningsansvaret som motverkar en effektiv och l

ö

nsam jordbruksdrift.

Bost

ä

llsdistrikten 

ä

r f

ö

r sm

å

 - det finns f

ö

r lite att g

ö

ra f

ö

r bost

ä

llsn

ä

mnden.

Rekryteringen av l

ä

mpliga personer till posterna som bost

ä

llsn

ä

mndsordf

ö

rande f

ö

rsv

å

ras av de l

å

ga arvodena. Dessa i sin tur 

ä

r en f

ö

ljd av alltf

ö

r sm

å

 distrikt med otillr

ä

ckligt syssels

ä

ttnings­underlag.

Den lagstadgade sammans

ä

ttningen av bost

ä

lls­n

ä

mnderna 

ä

r stelbent och motsvarar inte alltid de lokala f

ö

rh

å

llandena. T.ex. i Lule

å

 stift finns numera bara ett bebyggt l

ö

nebost

ä

lle kvar medan arrendatorsintresset lagenligt har en f

ö

retr

ä

dare i vardera av stiftets tv

å

bost

ä

llsn

ä

mnder.

Stifts j

ä

gm

ä

staren medverkar ofta, n

ä

r bost

ä

lls­n

ä

mndens ledam

ö

ter besiktigar l

ö

nebost

ä

llens jord­bruk inf

ö

r arrendes

ä

ttningen. Han kan d

ä

rigenom p

å

verka besluten om arrendevillkor. I rollen som f

ö

redragande i stiftsn

ä

mnden kan han sedan komma att delta i pr

ö

vningen av besv

ä

r 

ö

ver samma be­slut. Detta f

ö

rs

ä

tter honom i en j

ä

vssituation, som har p

å

talats av vissa arrendatorsorganisa­tioner .

4.6  Beh

ö

vs bost

ä

llsn

ä

mnderna?

Kritiken mot bost

ä

llsn

ä

mnderna som legal institution leder, s

ä

rskilt i f

ö

rening med den

75

generella  kritiken mot  det  kyrkliga   jordförvalt-

Prop. 1986/87:13

ningssystemet,   osökt  till   frågan  om  i   dag  behovet av denna  organisation  finns  kvar.   Frågan  bör ställas  mot  bakgrund  av  följande  omständigheter.

Ett  nytt   system  för  skatte- och  kostnadsutjämning mellan  de  kyrkliga kommunerna   infördes   1983.   De avgifter   som  pastoraten  nu  har  att   betala  till kyrkofonden  på  grundval  av  sitt  egendomsinnehav baserar   sig  när  det  gäller   löneboställena  pä taxeringsvärden  och är   inte  beroende  av  avkast­ningen.   Den   nära anknytningen  mellan  pastoratens prästlönetillgängar   (fastigheter,   fonder)   och deras   bestridande  av  lönekostnaderna  har  brutits. Avkastningen  av  löneboställena  är  en  allmän inkomstpost   för  pastoraten  och  dess   storlek  påver­kar   inte,   såsora vid det  tidigare  avräkningsför-färandet,   kyrkofondens  ekonorai.   Lönsamheten  i jordbruksdriften  utgör  därför   inte   längre  på  samma sätt  som   förut  ett direkt  statligt   intresse. Däremot   bör  det  kyrkokommunala   intresset  av en lönsam  fastighetsförvaltning  ha   ökat,   eftersom vinst  och   förlust pä  denna  direkt  påverkar  pasto­ratets   budget.   Den detaljerade  statliga  uppsikt över  prästlönetillgångarnas   förvaltning  som  förut­sätts   i   nuvarande  lagstiftning  och  som till  stor del  utövas   av  boställsnämnderna   förefaller  därför inte   längre   befogad.

För  tvister  mellan   jordägare  och  arrendatorer finns   numera  ett  särskilt   forum,   arrendenämnder­na.  Vid   dessa   företräder  stiftsnämnden  den  kyrk­liga   jorden   i   frägor  om villkoren   för   jordbruks­arrende .

Tvist  mellan  pastorat  och  tjänstebostadsinnehavare om bostadens   beskaffenhet m.m.   kan  avgöras   i hyresnämnd.

76

Uppsikten 

ö

ver pastoratens f

ö

rvaltning av tj

ä

nste-

Prop.1986/87:13

bost

ä

der ligger i sina mest betydelsefulla delar nu hos stiftsn

ä

mnden: ny- och ombyggnad, hyres­s

ä

ttning (FFKJ 7-8 

§§

).

Om tj

ä

nstebostadssystemet skulle avskaffas kommer uppsiktsansvaret i fr

å

ga om pr

ä

stg

å

rdarna att vila p

å

 stiftsn

ä

mnden s

å

som framg

å

r av avsnitt 3.4.

Initiativ till strukturrationaliserande k

ö

p och f

ö

rs

ä

ljningar tas i dag av s

å

v

ä

l stiftsn

ä

mnd som lantbruksn

ä

mnd. S

å

dana initiativ tas mera s

ä

llan av bost

ä

llsn

ä

mnderna och deras medverkan i detta h

ä

nseende saknar d

ä

rf

ö

r n

ä

mnv

ä

rd betydelse.

S

å

ledes finns numera - till skillnad fr

ä

n n

ä

r bo­st

ä

llsn

ä

mnderna kom till 

å

r 1925 - samh

ä

llsorgan som utf

ö

r eller skulle kunna utf

ö

ra m

å

nga av bo­st

ä

llsn

ä

mndernas 

å

ligganden. 

Ä

 andra sidan finns otvivelaktigt inom bost

ä

llsn

ä

mndsorganisationen en efterfr

å

gad expertis i mark- och byggnadsfr

å

gor. Denna r

å

dgivning, som oftast bost

ä

llsn

ä

mndsord-f

ö

randena svarar f

ö

r utan bitr

ä

de av n

ä

mnden, motiverar dock inte ensam hela n

ä

mndv

ä

sendet. Ett slopande av bost

ä

llsn

ä

mnderna skulle kunna vara ett led i en 

ö

nskv

ä

rd f

ö

renkling av hela det kyrk­liga jordf

ö

rvaltningssystemet.

4.7 F

ö

rslag

Ö

verv

ä

gande sk

ä

l synes tala f

ö

r att bost

ä

lls­n

ä

mnderna nu avskaffas. I konsekvens h

ä

rmed f

ö

re­sl

ä

s f

ö

ljande med avseende p

å

 n

ä

mndernas nuvarande arbetsuppgifter.

Arrendes

ä

ttningen (15

§

 LFKJ) kan t

ä

nkas antingen utf

ö

ras av pastoratet, som f

ö

rvaltar l

ö

nebost

ä

llet (9 

§

 LFKJ), eller av stiftsn

ä

mnden, som redan nu best

ä

mmer arrendet p

å

jord under stiftsn

ä

mndens f

ö

rvaltning. Med till

ä

mpning av det f

ö

rra alterna-

77

tivet kan arrendes

ä

ttningen komma att variera

Prop. 1986/87:13

mellan olika pastorat mer 

ä

n vad som motiveras av lokala f

ö

rh

ä

llanden. I det senare alternativet nyttjar man en instans som har erfarenhet av arrendes

ä

ttning och har st

ö

rre regional 

ö

verblick 

ä

n pastoraten kan antas ha. D

ä

rtill kommer att det redan med nuvarande ordning 

ä

r stiftsn

ä

mnden som f

ö

retr

ä

der den kyrkliga jorden, n

ä

r arrenden

ä

mnd eller domstol behandlar tvister om arrendevill­koren. Det f

ö

resl

ä

s d

ä

rf

ö

r att stiftsn

ä

mnderna skall best

ä

mma arrendevillkoren 

ä

ven f

ö

r s

å

dan jordbruksegendom som n

ä

mnden inte f

ö

rvaltar, dock efter att ha h

ö

rt den som har det l

ö

pande f

ö

rvalt­ningsansvaret.

Ansvaret f

ö

r uppsikten 

ö

ver pastoratens f

ö

rvalt­ning av l

ö

nebost

ä

llena (22 

§

LFKJ) - ett statligt intresse - tillkommer naturligen stiftsn

ä

mnden. Uppsikten 

ö

ver pr

ä

stg

ä

rdsf

ö

rvaltningen 

ö

verg

å

r p

ä 

stiftsn

ä

mnden om tj

ä

nstebostadssystemet avskaffas (se avsnitt 3.4).

Beslut om dispositions

ä

ndring som hittills kunnat fattas av bost

ä

llsn

ä

mnden (19 

§

LFKJ) b

ö

r stifts-n

ä

mnden svara f

ö

r. En s

å

dan utvidgning av stifts­n

ä

mndernas nuvarande ansvar f

ö

r dispositionen av den kyrkliga markanv

ä

ndningen b

ö

r inte f

ö

rorsaka dem n

ä

mnv

ä

rt merarbete, eftersom de beslut sora bo­st

ä

llsn

ä

mnderna f.n. f

å

r fatta som regel torde grunda sig p

å

den av stiftsn

ä

mnden fastst

ä

llda planen f

ö

r l

ö

nebost

ä

llets rationalisering.

Bost

ä

llsn

ä

mndernas 

ö

vriga arbetsuppgifter enligt f

ö

rordning och instruktion 

ä

r s

ä

dana som stifts-n

ä

mnderna redan nu har huvudansvaret f

ö

r: fastig­hetsv

ä

rdering inf

ö

r f

ö

rs

ä

ljning (72 

§

 FFKJ) samt bevakning av den lokala fastighetsmarknaden som ett led i strukturrationaliseringen (3 

§

 bost

ä

lls-n

ä

mndsintruktionen).

78

4. 8  Resursfrågor

Prop. 1986/87:13

Har stiftsn

ä

mnderna de erforderliga resurserna f

ö

r att kunna best

ä

mma jordbruksarrenden, v

ä

rdera fas­tigheter och f

ö

lja den lokala fastighetsmarknadens utveckling? Eftersom h

ä

r 

ä

r fr

å

gan om tillskott av arbetsuppgifter

ä

r det f

ö

rmodligen inte fallet. H

ä

rf

ö

r kr

ä

vs ju ocks

å

s

å

dan lokalk

ä

nnedom som bo­st

ä

llsn

ä

mnderna besitter. Stiftsn

ä

mnderna kan s

å­

ledes beh

ö

va tillf

ö

ras vissa resurser, om bost

ä

llsn

ä

mnderna slopas. Resursbehovet m

å

ste dock variera mycket i de olika stiften, med en sp

ä

nn­vidd fr

å

n Lunds stift med m

å

nga och stora jordbruk till Lule

å

stift som har ett enda l

ö

nebost

ä

lle med jordbruksdrift. Det 

ä

r l

ä

mpligt att stiftsn

ä

mnder­na sj

ä

lva f

å

r avg

ö

ra hur man ska l

ö

sa resurs- och kompetensproblemet. Kanske motiverar arbetsm

ä

ngden i n

ä

gra stift att en s

ä

rskild tj

ä

nst inr

ä

ttas. Ofta b

ö

r dock i st

ä

llet arvoderade konsulter kunna anlitas f

ö

r avgr

ä

nsade uppdrag, exempelvis s

å

dana personer som tidigare varit bost

ä

llsn

ä

mndsord-f

ö

rande. B

å

da l

ö

sningarna ryms inom ramen f

ö

r stiftsn

ä

mndsinstruktionen, enligt vilken n

ä

mnden i m

å

n av behov och tillg

å

ng p

ä

 medel f

å

r anst

ä

lla personal och anlita experter och sakkunniga (7 

§

).

En l

ä

mplig tidpunkt f

ö

r avvecklingen av bost

ä

lls­n

ä

mnderna kan vara utg

å

ngen av juni 1987, d

å 

tj

ä

nstebostadssystemet f

ö

r pr

ä

sterna - och d

ä

rmed bost

ä

llsn

ä

mndernas uppsikt 

ö

ver pr

ä

stg

å

rdarna -f

ö

resl

å

s upph

ö

ra. Stiftsn

ä

mnderna har d

ä

 god tid p

ä

 sig att 

ö

verv

ä

ga vilken resurstilldelning de bed

ö

mer sig beh

ö

va i st

ä

llet och i sina anslags­framst

ä

llningar f

ö

r budget

å

ret 1987/88 ber

ä

kna medel h

ä

rf

ö

r.

79

5. DELEGERING AV REGERINGS

Ä

RENDEN OCH BEGR

Ä

NSNING

PrOp. 1986/87:13

AV BESV

Ä

RSR

Ä

TTEN

5.1 Riktlinjer

Det har l

ä

nge varit en str

ä

van att avlasta rege­ringen 

ä

renden av l

ö

pande art s

ä

 att statsr

å

den och departementen f

å

r b

ä

ttre tid f

ö

r st

ö

rre och 

ö

vergripande fr

å

gor. P

ä

 det kyrkliga f

ö

rvaltnings­omr

å

det har under de senaste 

å

ren denna str

ä

van inneburit att beslut i en betydande m

ä

ngd 

ä

renden flyttats fr

å

n regeringen till centrala eller regionala f

ö

rvaltningsmyndigheter eller att 

ä

ren­dena p

ä

 annat s

ä

tt upph

ö

rt att belasta regerings­kansliet.

Ett annat led i denna str

ä

van 

ä

r att befria rege­ringen fr

ä

n besv

ä

rs

ä

renden. Riksdagen antog den 25 april 1984 riktlinjer f

ö

r en systematisk 

ö

versyn av reglerna om r

ä

tt att 

ö

verklaga f

ö

rvaltnings-beslut hos regeringen och f

ö

r utformningen av besv

ä

rsregler i nya 

ä

rendegrupper (prop. 1983/84:120, KU 23, rskr 250). I f

ö

rsta hand skall varje departement p

ä

 sitt omr

å

de svara f

ö

r det fortsatta arbetet med att anpassa besv

ä

rsreglerna till riktlinjerna. Dessa kan kort sammanfattas p

ä 

f

ö

ljande s

ä

tt;

-

Regeringen b

ö

r i allm

ä

nhet inte vara besv

ä

rsin­stans annat 

ä

n n

ä

r det beh

ö

vs en politisk styrning av praxis.

-

I vissa 

ä

rendegrupper kan man 

ö

verv

ä

ga att helt slopa besv

ä

rsm

ö

jligheten (de nuvarande principerna f

ö

r 

ö

verklagbarhet b

ö

r dock bibeh

å

llas i v

ä

ntan p

ä 

resultatet av f

ö

rvaltningsr

ä

ttsutredningens arbete).

-

Ä

renden som kan pr

ö

vas i tv

ä

 eller flera instan­ser under regeringsniv

å

n b

ö

r normalt inte f

å

80

ö

verklagas till regeringen (tv

å

-instansprincipen)

Prop. 1986/87:13

annat 

ä

n i undantagsfall (t.ex. vid behov av poli­tisk styrning av praxis).

-

I 

ä

renden sora regeringen pr

ö

var som andra instans och som beh

ö

ver kunna 

ö

verklagas

ä

ven i forts

ä

ttningen b

ö

r beslutander

ä

tten i f

ö

rsta instans flyttas ner s

å

 att en besv

ä

rspr

ö

vning under regeringsniv

å

n kan ske.

-

P

å

 omr

å

den d

ä

r det 

ä

r

ö

nskv

ä

rt att regeringen som politiskt organ styr praxis b

ö

r man i 

ö

kad ut­str

ä

ckning l

å

ta f

ö

reskrifter om 

ö

verl

ä

mnande till regeringen av s

ä

rskilt viktiga 

ä

renden ers

ä

tta r

ä

tten att 

ö

verklaga dit.

Om beslutander

ä

tten i m

å

nga f

ö

rvaltnings

ä

renden delegeras till f

ö

rvaltande myndigheter och besv

ä

rsordningen f

ö

renklas, underl

ä

ttas en effek­tiv kyrklig jord- och skogsbruksdrift. Besluts­v

ä

garna blir kortare. Man skulle d

ä

rigenora angripa ett av huvudm

å

len f

ö

r kritiken mot de nuvarande f

ö

rvaltningsbest

ä

mmelserna (jfr. avsnitt 1). I detta syfte l

ä

mnas i det f

ö

ljande ett antal f

ö

r­slag till f

ö

renklingar. (F

ö

rslagen markeras med streck i marginalen).

5.2 Delegering

5.2.1 Beslut r

ö

rande uppsikten

Uppsikt 

ö

ver pastoratens f

ö

rvaltning av l

ö

nebo­st

ä

llenas jordbruk och av pr

ä

stg

å

rdar skall enligt 22 

§

 LFKJ ut

ö

vas av bost

ä

llsn

ä

mnderna. Regeringen kan emellertid med st

ö

d av 23 

§

LFKJ best

ä

mma att uppsikten skall handhas av en stiftsn

ä

mnd. S

å

dana beslut blir obeh

ö

vliga om bost

ä

llsn

ä

mnderna avskaffas enligt f

ö

rslaget i avsnitt 4.7. Uppsiktsansvaret skulle d

ä

f

ö

ras 

ö

ver till stifts-n

ä

mnderna. Likas

å

 blir det stiftsn

ä

mnderna som f

å

r

81

6 Riksdagen 1986/87. 1 saml. Nr 13

uppsikten  över de  förutvarande  prästgårdarna,   om

Prop. 1986/87:13

tjänstebostadssystemet avskaffas   (se  vidare avsnitt   3.4).  Om däremot  dessa  förslag  inte  skulle förverkligas,   föreslås att  beslut  enligt  23  § LFKJ ora  att   flytta  över  uppsiktsansvaret  for  viss  egen­dom skall  raeddelas  av kammarkollegiet.

Med  stöd  också av  23  § LFKJ  kan   regeringen också föreskriva att  förvaltningen  av viss egendom  inte skall   stå  under  uppsikt.   I  den  män det  kan  bli   ak­tuellt  att  fatta  sådana beslut  bör  det  kunna  fä ankomma  pä kammarkollegiet  att  göra det.

5.2.2.   Försäljning  och köp m.m.

Stiftsnämnderna prövar  fråga  om försäljning av kyrklig   jord  och  om fastighetsköp  för  medel  ur prästlönefond,   prästlönejordsfond  eller  försam­lingskyrkas  fastighetsfond  om egendomens  saluvärde är   högst   500  tkr.   (63  och   97   §§   FFKJ).   Ora  värdet är  högre,   dock  högst   1  mkr.   -  eller  vid   försälj­ning  till  kommun  för  samhällsbyggnadsändamål  högst 2  mkr.   -  prövas tillståndsfrågan  av  kammarkol­legiet   (64  och  98  §§  FFKJ).   Köp  för  kyrkofonds­medel  eller  medel  ur domkyrkas   fastighetsfond prövas,   utan  nedre  värdegräns,   av  kammarkollegiet om  saluvärdet   inte   överstiger   1  mkr.   (100   S FFKJ).   Affärer  som  rör  saluvärden  över  nämnda maximibelopp prövas  av  regeringen   (65,   99  och   100 §§   FFKJ) .

De  angivna  beloppsgränserna  fastställdes  vid  en justering  av bestämraelserna  år   1981 med  hänsyn till  de   stigande  fastighetspriserna   (SFS 1981:158).

Mycket  av kritiken mot  jordförvaltningslagstift-ningen   riktar  sig mot dröjsmålen   i  behandlingen  av inköps- och försäljningsärendena.  Med stigande fastighetspriser ökar antalet  ärenden  som skall

82

handläggas   av  kammarkollegiet  och  regeringen.

Prop. 1986/87:13

Detta  förhållande  kan  man  i  och  för  sig   råda bot pä  genom att   från  tid   till  annan     justera belopps­gränserna.   En   jämförelse  med  den   jordpolitiska regleringen  genom  förvärvstillständ  enligt   jord­förvärvslagen   (1979:230)   och   jordförvärvsförord­ningen   (1979:231)   visar   att   lantbruksnämnderna f.n.   får  avgöra  ärenden,   där  den  berörda egendomen har ett  högsta  värde   om   1   mkr.   Lantbruksstyrelsen har   i  augusti   1984   föreslagit   regeringen en  höj­ning  av gränsen   till   5  mkr.  Vidare  har  lantbruks­styrelsen  föreslagit  att det  förs  in samma beloppsgränser   i   kyrkans  och  domänverkets  före­skrifter  om köp  och   försäljning  av  fastigheter. Gränsbeloppens   storlek   bör  möjligen  utredas  för sig.   Bör  de  ha  något   samband  med  annan  reglering? Hur  skall  de   fortlöpande  anpassas  till  ändrade priser?  En  tänkbar   lösning  pä  det  sistnämnda  prob­lemet  kunde   vara   att   ange  gränserna med  ett  antal basbelopp.   Eftersom  problemet  kan  komma att  be­handlas   i   ett   jordbrukspolitiskt  sammanhang,   läggs här   inte   fram något   förslag   i   fråga  om hur den fortlöpande   justeringen  av  beloppsgränserna  skall ske.   Däremot  är  de   nu  gällande  beloppsangivelserna åter mogna  att  anpassas  till  aktuella  fastighets­priser.   Det   föreslås   att   beloppsgränsen  för stiftsnämndernas  befattning  med  ärendena höjs   frän 500  tkr.   till   1   mkr.,   vilket   innebär  en  ytter­ligare  delegering   av  beslutanderätten  till  stifts­nämnderna .

I  konsekvens  härmed   bör  samma  höjning göras  även   i de   fall   som  avses   i   26   §  FFKJ.   I   ärende  som  rör naturreservat   eller   naturminne  skall  kammarkol­legiet  enligt   nuvarande  bestämmelse  företräda den kyrkliga   jorden,   om  stiftsnämnden  anser  att ersättningen  bör   överstiga  500  tkr.  eller om ären­det  gäller   inlösen  av  en   fastighet  vars  saluvärde är  högre  än   500  tkr.

83

M

ö

jligheten f

ö

r stiftsn

ä

mnderna att till kammar-

Prop. 1986/87:13

kollegiet f

ö

r provning 

ö

verl

ä

mna s

å

dana f

ö

rs

ä

lj­nings

ä

renden, som r

ä

ttsligt sett 

ä

r s

ä

rskilt invecklade (64 

§

 f

ö

rsta stycket p. 2 FFKJ) b

ö

r dock finnas kvar.

Den f

ö

r kammarkollegiets beslutander

ä

tt angivna beloppsgr

ä

nsen (1 resp. 2 mkr.) f

ö

resl

ä

s bli slopad. Som sk

ä

l h

ä

rf

ö

r kan f

ö

ljande anf

ö

ras.

Regeringens pr

ö

vning av de kyrkliga f

ö

rv

ä

rvs- och f

ö

rsaljningstillst

ä

nds

ä

rendena 

ä

r huvudsakligen formell och grundas p

ä

 stiftsn

ä

mndernas och kammarkollegiets utredning. P

å

 s

ä

 vis och genom att kollegiet sj

ä

lvt avg

ö

r m

å

nga 

ä

renden 

ä

r intresset av en central styrning av r

ä

ttspraxis v

ä

l tillgodosett genom kammarkollegiet. N

å

got starkare behov av politisk styrning som skulle f

ö

ranleda regeringens befattning med f

ö

rvaltnings­

ä

renden (se ovan p. 5.1.) f

ö

religger inte i dessa fall, till skillnad fr

ä

n den f

ö

rut n

ä

mnda f

ö

r­v

ä

rvstillst

å

ndspr

ö

vningen p

ä

 det jordbrukspolitis­ka omr

ä

det. Det f

ö

resl

ä

s d

ä

rf

ö

r att alla 

ä

renden om tillst

å

nd till f

ö

rs

ä

ljning och k

ö

p av kyrklig jord avg

ö

rs av kammarkollegiet, om inte stifts­n

ä

mnden 

ä

ger besluta. Besv

ä

r skall dock som hittills pr

ö

vas av regeringen (se vidare p. 5.3.3). Reformen skulle medf

ö

ra en f

ö

rkortning av handl

ä

ggningstiderna f

ö

r dessa 

ä

renden. Eftersom kamraarkollegiet nu som remissmyndighet utf

ö

r den huvudsakliga beredningen av 

ä

rendena, inneb

ä

r f

ö

r­slaget ingen 

ö

kad arbetsb

ö

rda f

ö

r kollegiet. Tv

ä

rtom skulle h

ä

rigenom myndighetens handl

ä

ggning av dessa hittillsvarande regerings

ä

renden kunna f

ö

renklas beroende p

ä

 vilken beslutsordning kollegiet v

ä

ljer att till

ä

mpa.

N

ä

r ett

ä

rende om f

ö

rs

ä

ljning eller k

ö

p skall av­g

ö

ras av kammarkollegiet eller regeringen, skall stiftsn

ä

mnden

ö

verl

ä

mna det med eget yttrande till

84

kammarkollegiet (74 och 103 S

§

 FFKJ). F

ö

rord-

Prop.1986/87:13

ningens ursprungliga lydelse fick till f

ö

ljd att 

ä

ven

ä

renden som uppenbarligen inte skulle kunna leda till avtal m

å

ste l

ä

ranas till h

ö

gre instans. 

Ä

r 1981 gjordes den 

ä

ndringen att stiftsn

ä

mnderna oavsett saluv

ä

rde f

å

r avg

ö

ra ett 

ä

rende som de tagit upp p

å

 eget initiativ, ora man finner att enighet om villkoren inte kan n

å

s eller att fastighetsaff

ä

ren av annan anledning inte b

ö

r fullf

ö

ljas  (64 

§

 andra stycket, 98 

§

 andra stycket FFKJ, SFS 1981:158). Denna m

ö

jlighet att undvika en omotiverat omst

ä

ndlig handl

ä

ggning av ett "d

ö

df

ö

tt" fall b

ö

r utvidgas att omfatta mot­svarande situationer i 

ä

renden som anh

ä

ngiggjorts genom n

å

gons ans

ö

kan. Den enskildes r

ä

tt tas i alla fall tillvara genom m

ö

jligheten att anf

ö

ra besv

ä

r 

ö

ver stiftsn

ä

mndens avslagsbeslut.

5.2.3 Undantag fr

å

n skyldighet att fondera infly­tande f

ö

rs

ä

ljningsmedel ra.m.

Ers

ä

ttning f

ö

r kyrklig jord som 

ö

verl

å

ts eller uppl

å

ts skall enligt huvudregeln fonderas (26 

§ 

LFK). Fondavkastningen skall anv

ä

ndas f

ö

r samma 

ä

ndam

å

l som jorden varit avsedd f

ö

r. Undantag kan g

ö

ras (81-85 

§§

 FFKJ).

s

å

lunda kan ett pastorat som s

å

lt en pr

ä

stg

å

rd i st

ä

llet f

å

 anv

ä

nda f

ö

rs

ä

ljningsmedlen till en ny pr

ä

stg

ä

rd, om regeringen medger det (81 

§

 FFKJ). Detta undantag fr

å

n fonderingskravet 

ä

r inte av den centrala betydelse att regeringen har anled­ning att pr

ö

va fr

å

gan. Stadgandet medf

ö

r dessutom att hela aff

ä

ren, byte av tj

ä

nstebostad, orsakar tv

å

ä

renden som skall avg

ö

ras i tv

ä

 skilda instan­ser. Det f

ö

resl

å

s att samma myndighet sora l

ä

mnar f

ö

rs

ä

ljningsmedgivandet f

å

r besluta om undantaget fr

å

n fonderingsskyldigheten, l

ä

rapligen vid samma tillf

ä

lle. I slutet av avsnitt 3.4 har f

ö

reslagits

85

en  viss   utvidgning  av   rätten att  ta   försäljnings-

Prop. 1986/87:13

medel   i   anspråk  för  nyanskaffning  av  hus,   om tjänstebostadssystemet  för  präster  avskaffas.

Även  ersättning   som härrör  från  församlingskyrkas fastighet  kan   undantas   frän  fondering,   näraligen  om medlen   behövs   för  väsentlig  ombyggnad  av  försam­lingskyrkan  eller   för  sådant  annat  arbete  på kyrkobyggnaden som inte är underhåll.   Stifts­nämnden  beslutar  om undantagsbeloppet   är  högst  200 tkr.,   kammarkollegiet   i  beloppsintervallet    upp till   500  tkr.   och   regeringen däröver   (84   § andra st.   FFKJ).   Dessa  ärenden  bör delegeras  på så  vis att  stiftsnämnderna  får  avgöra frågan  om  investe­ring  av  belopp om högst  500 tkr.   och  kammarkol­legiet  de   övriga.

5.3.   Begränsning  av  besvärsrätten

Beslut av en stiftsnämnd eller kamraarkollegiet kan - med några fä undantag - överklagas genom besvär hos regeringen (31 § LFKJ, 110 § FFKJ). I de ären­den som i första instans avgörs av stiftsnämnd eller kammarkollegiet gäller således den rekommen­derade  tvåinstansprincipen   (se ovan  p.   4.1.).

5.3.1.   Boställsnärands  beslut

Beslut   av  en  boställsnämnd  fär  överklagas  endast av  den   som  förvaltar  egendomen.   Besvären  skall  an­föras  hos  stiftsnämnden   (30  S LFKJ,   109  S FFKJ), vars   beslut   i   ärendet  inte kan överklagas   (31   S LFKJ,   110   S  FFKJ).   Den  besvärsordningen  upphör förstås  om  boställsnäranderna slopas.

86

5.3.2.  Stiftsnämnds  beslut

Prop. 1986/87:13

Beslut  av  en  stiftsnämnd  bör  med  ändring av nuvarande  ordning  överklagas  genom besvär  till kammarkollegiet.   Kollegiet   föresläs  bli   slut­instans   i   sådana  besvärsärenden.   Om kollegiet  an­ser   att   särskilda  skäl  motiverar  det,   bör  det  ha möjlighet  att  överlämna  ett   ärende  till   rege­ringens  prövning.   Myndigheten  skall  dä  bifoga eget yttrande  i  ärendet.   Exempel  på  särskilda skäl kan vara  behov  av  praxisbildande  avgörande  eller  in­tresse   av  ett  politiskt  grundat   avgörande.

5.3.3.  Kammarkollegiets   beslut

I   ärenden  där  kammarkollegiet  beslutar  bör besluten  även  i   fortsättningen  kunna  överklagas genom besvär  hos   regeringen.   Här   föresläs alltså ingen  förändring.

87

6. F

Ö

RTYDLIGANDEN AV F

Ö

RFATTNINGSTEXTEN, M.M.

PlOp. 1986/87:13

Vid genomg

å

ngen av g

ä

llande f

ö

rfattningar har det i n

ä

gra avseenden uppm

ä

rksammats ett behov av f

ö

r­tydliganden och till

ä

gg i syfte att klarg

ö

ra r

ä

ttsl

ä

get. (F

ö

rslagen markeras med streck i mar­ginalen) .

6.1. Kyrkotomt

I 1 

§

 LFKJ anges vad som i denna lags mening 

ä

r kyrklig jord. D

ä

refter f

ö

ljer i 2 

§

 definitioner av de jordnaturer som ing

å

r i lagens begrepp "kyrklig jord". LFKJ ersatte bl.a. lagen (1927:1) ang

å

ende tillst

å

nd till f

ö

rs

ä

ljning av kyrklig jord. I f

ö

rh

å

llande till den 

ä

ldre lagens defini­tion (1 

§

) finns i fr

å

ga om bl.a. f

ö

rsamlingskyr­kas och domkyrkas fastighet en skillnad som visat sig ha viss praktisk betydelse.

Den gamla lagen r

ä

knade till kyrklig jord bl.a. "den fasta egendom, som besittes av domkyrkor samt andra kyrkor i st

ä

der och p

ä

 landet". LFKJ beskriver f

ö

rsamlingskyrkas fastighet och dom­kyrkas fastighet som "kyrklig jord vars avkastning 

ä

r avsedd till f

ö

rsamlingskyrkas behov" resp. "dorakyrkas behov". LFKJ:s begrepp utesluter s

å

ledes jord sora inte ger avkastning. I special­motiveringen till 2 

§

 i f

ö

rslaget till lag om f

ö

r­valtning av kyrklig jord (prop. 1970:168, s. 135) uttalas s

ä

rskilt: "Denna definition inneb

ä

r att sj

ä

lva kyrkotomten med tillh

ö

rande kyrkobyggnad, kyrkog

ä

rd eller annan begravningsplats inte r

ä

knas s

å

som f

ö

rsamlingskyrkas fastighet i denna lags mening. S

å

dana tillg

å

ngar f

ö

rvaltas enligt lagen om f

ö

rsamlingsstyrelse".

Det angivna f

ö

rh

å

llandet har bl.a. f

å

tt till f

ö

ljd att avyttring av kyrkotomt inte reglerats i huvud­best

ä

mmelserna om f

ö

rs

ä

ljning av kyrklig fast

egendom i LFKJ. N

å

gon f

ö

r

ä

ndring av synen p

å

 vem

Prop. 1986/87:13

som 

ä

ger kyrkotomt (f

ö

rsamlingskyrkas eller dom­kyrkas fastighet som inte ger avkastning) har inte intr

ä

tt med tillkomsten av LFKJ och FFKJ. Kyrko­tomten, tillsammans med den fasta egendom som ger avkastning, ing

å

r i och 

ä

gs av den stiftelse som f

ö

rsamlingskyrkan och domltyrkan utg

ö

r. Kyrkotomt 

ä

r d

ä

rf

ö

r inte f

ö

rsamlingskommunal egendom. F

ö

r­s

ä

ljning kan d

ä

rf

ö

r inte heller ske enligt reg­lerna f

ö

r s

ä

dan egendom. I brist p

å

 lag som medger att kyrkotomt kan s

ä

ljas och anger formerna f

ö

r det har regeringen i ett beslut den 15 december 1976 uttalat att kyrkotomt (kyrkog

ä

rd) inte kan 

ö

verl

å

tas.

Behovet att s

ä

lja kyrkotomt eller del d

ä

rav finns, exempelvis f

ö

r att den skall kunna tas i anspr

å

k sora gatumark. Den tidigare lagstiftningen till

ä

t uppl

å

telse av denna typ av fast egendom, n

å

got som 

ä

ter b

ö

r g

ö

ras m

ö

jligt. Detta kan ske f

ö

rslagsvis genom att i 2 

§

 LFKJ definitionen av f

ö

rsamlings­kyrkas fastighet respektive domkyrkas fastighet kompletteras s

å

 att det av best

ä

mmelsen framg

å

r att den avser 

ä

ven den jord som inte ger avkast­ning. Det b

ö

r dock betonas att f

ö

rvaltningsbest

ä

m­melserna i LFKJ och FFKJ inte i sin helhet kan g

ö

ras till

ä

mpliga p

å

 s

å

dan jord. Den tidigare kyrkliga f

ö

rs

ä

ljningslagen behandlade ju endast fr

ä

gor om utbyte, f

ö

rs

ä

ljning eller uppl

å

telse av tomtr

ä

tt betr

ä

ffande den kyrkliga egendom som an­gavs i lagen.

6.2. Definition av "l

ö

nebost

ä

lle" och "pr

ä

stl

ö

ne­fondsfastighet"

Definitionerna av l

ö

nebost

ä

lle och pr

ä

stl

ö

nefonds­fastighet i 2 S LFKJ anknyter till 

ä

ndam

å

let med fastigheternas avkastning, n

ä

mligen "avl

ö

ning 

å

t f

ö

rsamlingspr

ä

st i visst pastorat" resp. f

ö

rsam-

89

lingspr

ä

ster i de pastorat sora tillskjutit medel

Prop. 1986/87:13

ur sina pr

ä

stl

ö

nefonder f

ö

r f

ö

rv

ä

rvet av fastig­heten.

N

ä

r best

ä

ramelsen kom till betalade pastoraten pr

ä

stl

ö

nerna i f

ö

rsta hand med avkastning fr

å

n l

ö

nebost

ä

llena och andra pr

ä

stl

ö

netillg

å

ngar. Om denna inte r

ä

ckte, fick utdebiterade medel tas i anspr

å

k intill en viss gr

ä

ns. Vad som d

ä

rut

ö

ver beh

ö

vdes f

ö

r avl

ö

nande av pr

ä

sterna tillsk

ö

t kyrkofonden, 

ö

verskott av pr

ä

stl

ö

netillg

å

ngarna skulle i geng

ä

ld betalas in till kyrkofonden. Genom en 

å

rlig avr

ä

kning mellan pastoraten och kyrkofonden fastst

ä

lldes vilka tillskott som skulle utg

å

 eller vad ett pastorat hade att betala in till fonden. Genom det nya system f

ö

r kostnads­utj

ä

mning mellan pastoraten och f

ö

rsamlingarna via kyrkofonden som inf

ö

rdes 

å

r 1983 har det direkta sambandet mellan avkastningen och det fastighets-

ä

gande pastoratets l

ö

neutgifter upph

ö

rt. Pastora­ten betalar f

ö

rsamlingspr

ä

sternas l

ö

ner. De dispo­nerar fritt 

ö

ver bost

ä

llenas avkastning men skall enligt 14 

§

 lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader (omtryckt 1982:379) betala en s

ä

rskild kyrkoavgift f

ö

r sina l

ö

netillg

å

ngar till kyrkofonden. Fonden svarar i sin tur f

ö

r utj

ä

mningsbidragen till pastorat och f

ö

rsamlingar.

Definitionerna av l

ö

nebost

ä

lle och pr

ä

stl

ö

nefonds­fastighet b

ö

r nu 

ä

ndras s

ä

 att de b

ä

ttre st

ä

mmer 

ö

verens med 14 

§

 lagen ora kyrkliga kostnader. De skulle t.ex. kunna best

ä

mmas som kyrklig jord som utg

ö

r l

ö

netillg

å

ng f

ö

r ett pastorat resp. andels-

ä

gande pastorat.

6.3. Fastighetsv

ä

rdering

I LFKJ och FFKJ finns best

ä

mmelser om f

ö

ruts

ä

tt­ningarna f

ö

r f

ö

rs

ä

ljning av kyrklig jord.

90

Ett av villkoren för att tillstånd tili försälj-

Prop. 1986/87:13

ning av kyrklig  jord skall lämnas är att fastig­heten säljs till ett pris  "som motsvarar  fastig­hetens värde med hänsyn särskilt till ortens pris och fastighetens  avkastning"   (24 § andra stycket LFKJ).  I den proposition som låg till grund för­lagen  (prop.   1970:168,   sid.   139)  uttalas  att expropriationslagens värderingsregler  i  fråga om prissättningen gäller.  I den dä gällande  1917  års expropriationslag återfinns samma uttryck:   "löse­skilling motsvarande fastighetens värde med hänsyn särskilt till ortens pris och fastighetens avkast­ning".  Denna formulering ersattes i den nya expropriationslagen  (1972:719) med orden  "löse­skilling med belopp som motsvarar  fastighetens marknadsvärde"   (4 kap.   1  S första stycket).  Änd­ringen är språklig och syftar  inte till byte  av värderingsprincip.  Eftersom lagstiftaren  i detta avseende uppenbarligen har eftersträvat  likhet mellan de två lagarna bör fSr tydlighetens skull även i  24  S LFKJ  anges att  fastighetens  pris  skall bestämmas efter dess marknadsvärde.

6.4.  Avskrift  av köpehandling

Vid försäljning av kyrklig  jord skall stifts­nämnderna enligt  79 S FFKJ sända avskrift av köpe­handling till bl.a.  kammarkollegiet.   Syftet härmed torde vara att kollegiet fortlöpande  skall ha tillgång  till  aktuella uppgifter  om kronojord  och kyrklig  jord  i de  register som myndigheten för sedan länge.   Eftersom stiftsnämnderna enligt  2  S FFKJ har ålagts att föra förteckning  över den kyrkliga jorden  i  stiftet,   förekommer här ett dubbelarbete  beträffande fastighetsförhällandena efter år  1971.   

X 

enlighet med ett förslag från kammarkollegiet bör förordningen ändras  sä att  av­skrift av köpehandling i fortsättningen  inte be­ höver tillställas kollegiet.

91

Sammanställning av remissyttranden över

Prop. 1986/87:13

promemorian (Ds C 1984:13) Översyn av

Bilaga 2

bestämmelserna om förvaltning av kyrklig jord m.m.

1. Inkomna yttranden

Efter remiss har yttranden avgetts av byggnadsstyrelsen, riksantikvarieäm­betet och statens historiska museer, lantbruksstyrelsen, kammarkollegiet, statskontoret, statens arbetsgivarverk, statens tjänstebostadsnämnd, läns­styrelserna i Malmöhus, Skaraborgs, Värmlands och Västernorrlands län, Svenska kyrkans centralstyrelse, domkapitlen i Uppsala, Linköping, Skara, Västerås, Göteborg och Luleå, samtliga stiftsnämnder, Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund. Lantbrukarnas Riksförbund, Centralor­ganisationen SACO/SR, Sveriges jordbruksarrendatorers förbund samt Boställsledamöternas riksförbund.

Lantbruksstyrelsen har bifogat yttranden av lantbruksnämnderna i Öster­götlands, Kronobergs, Kristianstads, Älvsborgs, Värmlands och Gävleborgs län. Länsstyrelsen i Malmöhus län har bifogat ett yttrande av lantbruksnämn­den där. Svenska kyrkans centralstyrelse har bifogat ett yttrande av Svenska kyrkans nämnd för församlings- och pastoratsförvaltning. Domkapitlet i Skara har bifogat yttranden från Mariestads, Norra Hestra, Särestads och Ullervads pastorat. Stiftsnämnden i Linköping har bifogat ett yttrande av Linköpings stiftsförbundsavdelning av Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund. Stiftsnämnden i Visby har bifogat yttranden av ordföran­dena i stiftets boställsnämnder, Lärbro, Sanda, Stenkyrka och Östergarns pastorat. Näs och Vamlingbo församlingar, kyrkobokföringsinspektören, Visby stiftskrets av Svenska kyrkans personalförbund samt Visby stiftsför­bundsavdelning av Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund.

Centralorganisationen SACO/SR har bifogat ett yttrande av Förbundet för jurister, samhällsvetare och ekonomer, JUSEK.

Yttranden har dessutom inkommit från domkapitlet i Växjö, landsarkivet i Uppsala, Floby pastorat, Östra Ämterviks församling. Svenska kyrkans personalförbund samt Sveriges kyrkokamerala förening.

2. Tjänstebostäder för ordinarie församlingspräster

2.1 Allmänna synpunkter

En majoritet av de remissinstanser som yttrat sig över förslaget har tillstyrkt helt eller huvudsakligen förslaget att avskaffa tjänstebostadssystemet för präster per den 1 juli 1987. Bland de övriga delar sig meningarna så, att hälften ställer sig helt avvisande till tanken att nu avskaffa tjänstebostadssy­stemet. Den andra hälften föreslår att systemet får leva vidare i landsbygds­pastoraten, eventuellt efter beslut av domkapitlet över ansökan av enskilda pastorat.

Representativt för flertalet yttranden - oavsett slutsats - är vad kammar­kollegiet inledningsvis anför:

92

Frågan rymmer för svenska kyrkan med hennes speciella karaktär av öppen     Pron 1986/87' 13 folkkyrka avgörande principiella bedömningar, från vilka kammarkollegiet inte kan bortse vid sitt ställningstagande.

Med hänsyn till förhållandena på arbetsmarknaden i övrigt och den allmänna samhällsutvecklingen är det naturligt att ifrågasätta tjänstebostads­tvånget för präster. Rådande värderingar på bostadsområdet måste tillåtas påverka också förhållandena för kyrkans anställda. På det statliga området har tjänstebostadssystemet avskaffats. De skäl som i promemorian anförts till stöd för en avveckling av de ordinarie församlingsprästernas tjänstebo-stadssystem förefaller kollegiet sålunda väl försvarbara.

En avveckling kan emellertid inte ses enbart som en personalsocial och 

ekonomisk fråga. Problem som rör den kyrkliga verksamhetens mål och förutsättningar ger prästernas bostadsfråga speciella accenter och en långt större räckvidd, vilket också uppmärksammats i promemorian.

Mot bakgrund av det anförda måste det enligt kollegiets uppfattning främst bli de kyrkliga organens uppfattning i huvudfrågan som skall tillmätas det avgörande inflytandet vid det slutliga ställningstagandet.

Riksantikvarieämbetet och statens historiska museer (RAÄ och SHMM) tar upp ytterligare en aspekt som tillmäts stor betydelse av många remissinstan­ser, nämligen prästgårdarnas kulturhistoriska betydelse.

Kyrkorna och kyrkomiljöerna har sedan urminnes tid bildat kulturella centra i sin bygd. Kring kyrkan fanns prästgård, klockargård och skola med befattningshavare som spelade en framträdande roll i bygdens offentliga liv. Senare tider har tillfört andra funktioner som föreningslokaler, handelsbod och ålderdomshem. I dag är förhållandena ändrade. Både de gamla och de sentida funktionerna har i många fall försvunnit från kyrkbyn och lett till en utarmning av den sociala och kulturella gemenskapen.

Mot den bakgrunden bör det enligt RAÄ och SHMM:s mening vara en viktig kulturpolitisk angelägenhet att i möjligaste mån slå vakt om de funktioner som ännu representerar en levande tradition från det gamla samhället och som positivt bidrar till att vidmakthålla något av äldre tiders kulturella och sociala gemenskap på det lokala planet.

Den traditionella prästgårdskulturen har inte blivit oberörd av det moderna samhällets förändringar och centraliseringsåtgärder. Indragning av prästtjänster och avveckling av prästboställén har lett till att man i många församlingar inte längre har vare sig präst eller prästgård.

Likväl har den traditionella prästgårdskulturen i stort sett levt kvar, med prästgårdar som ännu bildar levande miljöer med bibehållen funktion.

Det är angeläget att den nu förestående reformen inte tillåts rasera de positiva värden som ligger hos prästgården som sådan och i dess funktion för bygden och kyrkan.

Förslaget i promemorian tillstyrks helt eller huvudsakligen av byggnadssty­relsen, riksantikvarieämbetet, statskontoret, slatens arbetsgivarverk, statens Ijänslebostadsnämnd, länsstyrelserna i Malmöhus, Skaraborgs och Värm­lands län, domkapitlen i Uppsala, Väslerås och Luleå, stiflsnämnderna i Uppsala, Linköping, Strängnäs, Västerås,[REDACTED_EFTERNAMN] och Luleå, Lanibrukarnas Riksförbund, SACO/SR, Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund och Sveriges kyrkokamerala förening.

93

Byggnadsstyrelsen:

Prop. 1986/87:13

1952 års tjänstebostadsutredning redovisade i sitt år 1955 avgivna betänkan­de (SOU 1955:30) ett statligt bestånd om ca 30 000 bostäder (omkring 22 000 familjebostäder och omkring 8 000 enkelrum och dubletter). Flertalet av familjebostäderna betraktades vid det tillfället som tjänstebostäder. Utred­ningen drog upp riktlinjer för en strängare tillämpning av tjänstebostadsbe­greppet som efter riksdagens godkännande (prop. 1956:116, SU 118, rskr. 271) ledde till en kraftig minskning av antalet tjänstebostäder inom statsförvaltningen. Den minskning, som i varje fall i början föranledde viss tveksamhet om följderna hos vissa bostadsförvaltande myndigheter, ledde fram till ett avtal 1983-11-25 mellan statens arbetsgivarverk och den berörda personalens organisationer om en total avveckling av tjänstebostadssystemet inom statsförvaltningen vad gäller bostäder för vilka erläggs hyra (undantag gjordes för fria bostäder anvisade landshövdingar och tjänstemän inom utrikesförvaltningen). Avtalet godkändes av regeringen 1984-06-14. Såvitt byggnadsstyrelsen känner till har avvecklingen inte föranlett de störningar i de berörda myndigheternas verksamhet som i vissa fall befarades när tjänstebostadsutredningens förslag på detta område började förverkligas.

Riksantikvarieämbetet invänder mot den föreslagna tidpunkten för den successiva avvecklingen av tjänstebostadssystemet och fortsätter:

Enligt RAÄ:s och SHMM:s mening bör ej heller själva avskaffandet av tjänstebostadssystemet för präster få helt "ensamt" styra och bestämma tidpunkten. Också kulturminnesvårdens i sammanhanget nog så väsentliga intressen bör få göra sig något mer gällande än vad som uttalats i promemorian. Såväl återstående inventeringsarbeten som inte minst övervä­gandena om tillämpliga föreskrifter avseende vård och användning måste göras med omsorg och den tidsåtgång som fordras för att omfattande och väl underbyggda bevarandeinsatser skall komma till stånd. Enligt RAÄ;s och SHMM:s bedömning bör därför den aktuella tidpunkten rimligen förskjutas framåt åtminstone ett halvt år och därjämte sättas med utgångspunkt först från det tillfälle då också det formella översynsarbetet avslutats.

I

De  flesta  remissinstanser med särskilt ansvar  för  kyrklig verksamhet uppehåller sig vid de problem som kan uppstå på landsbygden, och särskilt glesbygdsområden, om tjänstebostäderna avskaffas.

Domkapitlet i Luleå, som tillstyrker förslaget, gör denna bedömning:

Det ligger i öppen dag, att pastorat, särskilt i stiftets glesbygder - där bostadsmarknad inte finns - även i framtiden kommer att finna det angeläget att av rekryteringsskäl kunna ställa lämplig bostad till församlingsprästers disposition.

Domkapitlet i Uppsala, som inte motsätter sig förslaget, anför:

Domkapitlet finner det angeläget att frågan om tjänstebostadsskyldigheten

snarast får en central lösning. Ehuru domkapitlet har förståelse för att en

förändring av tjänstebostadssystemet för präster är en följd av utvecklingen

bör här påpekas den utomordentliga oro som domkapitlet känner för den

allvarliga konsekvens detta kan få för det framtida arbetet inom kyrkan. I

landsbygdspastoraten enkannerligen glesbygdspastoraten är det ofta av

största betydelse för ett väl fungerande församlingsarbete att prästen har sin

bostad i prästgården. I de pastorat där ingen bostadsmarknad finns och där

inte heller ett boende på annan ort med resor till och från arbetsplatsen är ett

94

rimligt alternativ, torde enda möjligheten att kunna locka sökande till Prop. 1986/87:13 prästtjänsten vara att pastoratet erbjuder bostad i den tidigare prästgården eiler eventuellt annan lämplig bostad. Omständigheterna tvingar här fram en acceptabel lösning. Beträffande de fall då prästen väljer att bosätta sig utanför pastoratet i exempelvis en tätort inom pendlingsavstånd finner domkapitlet det betänkligt att prästen på detta sätt mister sin förankring i bygden genom att inte längre tillhöra ortsbefolkningen. Domkapitlet skulle därför vilja föra fram tanken på tillskapandet av en fakultativ möjlighet varigenom domkapitlet i vissa fall skulle kunna ålägga ordinarie församlings­präst skyldighet att bosätta sig inom pastoratet. Ett sådant åläggande skulle dock förutsätta att exempelvis pastoratet ställer lämplig bostad till förfogan­de och att de lokala förhållandena i varje särskilt fall medger ett realiserande av åläggandet. En ytterligare förutsättning bör också vara att det klart framgår vid utannonseringen av tjänster huruvida domkapitlet avser att begagna sig av denna möjlighet eller ej.

Domkapitlet i Västerås varnar också för konsekvenserna i landsbygdspastora­ten och avslutar, med instämmande av stiftsnämnden i Väslerås:

Om tjänstebostadssystemet avskaffas - domkapitlet vill inte motsätta sig att så sker med tanke på de problem som är förknippade med det nuvarande systemet - så finner domkapitlet det därför angeläget att former skapas för att församlingsprästen som huvudregel kan och skall vara bosatt inom sitt tjänstgöringsområde. En följd av detta ställningstagande är att domkapitlet vill förorda att landsortspastorat åläggs att på lämpligt sätt biträda prästen med att skaffa hyresbostad av lämplig storlek.

Förslaget avstyrks helt av kammarkollegiet, domkapitlen i Linköping, Göleborg, Växjö och Visby, stiftsnämnderna i Skara, Växjö och Visby samt i yttranden från Floby pastoral och Öslra Ämterviks församUng, huvudsakli­gen med hänvisning till den befarade utvecklingen i landsbygdspastoraten.

Domkapitlet i Göleborg:

På platser där hyresmarknad finnes har tjänstebostadssystemet merendels redan avskaffats. På landsbygden bildar ofta kyrkan och prästgården samt icke sällan också lönebostället tillsammans ett levande kyrkokulturellt centrum med vissa typiska särdrag. Prästgårdarna har för det mesta givits en sådan storiek att däri också inrymts expeditions- och arkivutrymmen för folkbokföringen och pastorsämbetet men även använts till representation och församlingsgemenskap. Genom systemet har också en garanti skapats för att prästen förblir boende i församlingen, vilket har betydelse för församlingsgemenskapen. Om prästen i stället bor i närmsta tätort uppstår lätt den situationen, att prästen förblir anonym för församlingsborna. Om prästgården upphör att vara tjänstebostad går alla nu nämnda värden till spillo. Man kan också fråga sig vad som händer med prästgårdarna om deras ställning som tjänstebostäder går förlorad. Flera av dem kan på grund av storiek, förekomsten av pastorsexpedition, belägenheten osv. visa sig vara svårsåida. Vidare kan det riskeras, att många prästtjänster på landsorten inte längre vid ledigförklarande erhåller några sökande på grund av svårigheterna att anskaffa lämplig bostad. Domkapitlet anser därför, att överväldigande delen av prästgårdarna bör bibehållas som tjänstebostäder men att tjänste­bostadstvånget bör kunna upphävas om vederbörande pastorat så önskar och tjänsteinnehavaren medger detta.

95

Kammarkollegiet avråder regeringen från att nu ta ställning till frågan om     Prop. 1986/87:13 tjänstebostadssystemet för präster och anför:

Det förtjänar här särskilt påpekas att utvecklingen av hela frågan kommit att forceras fram - inte främst av en bred inomkyrklig opinion, utan på grund av fiskala åtgärder grundade på systemets tidigare utformning. Denna förutsätt­ning har ändrats genom överenskommelsen mellan statens arbetsgivarverk och de fackliga organisationerna om ändrade regler för bestämmande av tjänstebostadshyra m.m. för präster liksom genom riksskatteverkets skrivel­se till skattecheferna, enligt vilken berörda präster fr. o. m. 1985 års taxering inte längre anses åtnjuta förmåner av frivillig bostad. Konsekvenserna av dessa åtgärder kan ännu inte överblickas, än mindre utvärderas. Slutligen må framhållas att kyrkomötet så sent som år 1984 godkände ett utskottsutlåtan­de enligt vilket tjänstebostadssystemet måste bevaras och det inte kunde komma i fråga att utreda en omläggning eller avveckling av det nuvarande systemet. I varje fall måste utvecklingen under den närmaste treårsperioden studeras närmare innan någon hänvändelse till regeringen företas, menade utskottet i sitt av kyrkomötet godkända utlåtande. Där framhölls också att tjänstebostadsfrågan aktualiserats särskilt men en ny situation inträtt genom överenskommelsen om ändrade hyressättningsregler.

Som kollegiet uttalade i sitt remissyttrande år 1983 över departementspro­memorian angående delegering av tjänstebostadsärendena, är ett upphävan­de eller en väsentlig ändring av prästernas tjänstebostadssystem en åtgärd av så grundläggande betydelse för kyrkans arbete och den prästerliga organisa­tionen att åtgärden bör föregås av yttrande från kyrkomötet. Den behandling som frågan sedan fått på kyrkomötet leder till att ett sådant yttrande nu framstår som nödvändigt. Med hänsyn till tidigare riksdagsbehandling av frågan torde en omprövning också kräva riksdagens medverkan.

Mellan prästernas tjänstebostadssystem, den prästerliga organisationen och svenska kyrkans struktur på lokalplanet synes också föreligga ett sådant samband att dessa frågor bör prövas i ett sammanhang. Kollegiet menar därför att departementspromemorians förslag i tjänslebostadsfrågan jämte remissyttranden bör överlämnas till 1982 års kyrkokommitté för utredning i samband med dess övriga arbete och att frågan sedan bör prövas i samband med kommitténs förslag i övrigt.

Andra frågor som är avhängiga av tjänstebostadsfrågan är pastorsexpedi­tionerna och pastorsämbetenas arkiv. Dessa frågor är emellertid inte utredda i promemorian. Ett ytterligare skäl mot beslut om avveckling av tjänstebo­stadssystemet nu är att frågan om kulturskyddet för tidigare prästgårdar inte blivit långsiktigt löst. Denna fråga togs upp av kollegiet i yttrande över en framställning att kyrkofonden skulle ta över en tidigare prästgård (remiss från civildepariementet 1983-02-08 Ky 1883/82) av utomordentligt kulturhis­toriskt värde som blivit löneboställe. Därvid förklarade kollegiet att nuva­rande regler för kyrkofonden inte medger att denna tar över enskilda fastigheter enbart i kulturminnesvårdens intresse och att frågan om kyrkans del i ansvaret för sådana för kulturminnesvården värdefulla prästgårdar som inte längre tas i anspråk för sitt ändamål bör lösas i större sammanhang.

En del remissinstanser, som främst av hänsyn till landsbygdspastoratens situation är tveksamma till en fullständig avveckling av tjänstebostadssyste­met, föreslår lösningar som lämnar en viss valfrihet åt pastoraten. Dessa är svenska kyrkans centralstyrelse, länsstyrelsen i Västernorrlands län, domka­pitlet i Skara samt stiftsnämnderna i Växjö, Göteborg, Karlstad och Härnö­sand.

96

Svenska kyrkans centralstyrelse:

Prop. 1986/87:13

När det gäller den mycket svåra frågan om tjänstebostadssystemets avskaf­fande även för prästerna vill centralstyrelsen uttala en mycket stor tveksam­het mot tanken på dess totala avveckling. För de allra flesta församlingarna på den svenska landsbygden, vilka sedan urminnes tider haft sin präst boende i församlingen, skulle en sådan ordning skapa helt nya och mycket oroande villkor för församlingslivet och församlingsarbetet. Ur pastoral synpunkt är det av allra största värde inte bara att församlingsprästen kan bo i församlingen utan också att han kan stimuleras att göra det. Särskilt i de mindre landsförsamlingarna är ett sådant förhållande dessutom av största intresse för det allmänna kulturlivet med tanke pä de insatser i detta avseende, som landsbygdsprästerna traditionsenligt gör. En förändring av hittillsvarande förhållanden i detta avseende skulle ha allvarliga konsekven­ser inte bara för själavården och det andliga livet i församlingarna utan också i många fall innebära ett radikalt ingrepp i den nuvarande socio-kulturella strukturen. Om tjänstebostadssystemet avvecklas utan att åtgärder vidtas för att skapa nya förutsättningar för prästens möjligheter att bo i sin församling skulle detta i många fall innebära att prästen bosätter sig i en närbelägen tätort och besöker församlingen endast i samband med gudstjänster och expeditionstjänstgöring eller vid tillfällen, då hans närvaro särskilt påkallas. I de flesta församlingarna på den svenska landsbygden torde enligt centralstyrelsens mening nackdelarna med tjänstebostadssystemets avskaf­fande väga tyngre än de fördelar som därmed kan uppnås. Inte desto mindre är det möjligt att en avveckling av tjänstebostadssystemet av olika skäl kan visa sig oundviklig. I så fall bör dock enligt den allmänt accepterade kommunala självbestämmanderätten resp. kyrkoråd få tillfälle att mot bakgrund av sina lokala förutsättningar och erfarenheter göra avvägningen av fördelar och nackdelar med tjänstebostadssystemets avskaffande och beredas möjlighet att genom lokal överenskommelse lösa det uppkomna problemet på ett sådant sätt att det gagnar församlingen och församlingslivet. För detta talar också den omständigheten att kostnadsansvaret alltid ligger på pastoratet.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län ser till fler samhällsintressen än de pastorala;

1 de rena glesbygderna kan tillgången till präst innebära att flera samhälleliga servicefunktioner fullgörs. Det kan förutom den direkt själasörjande vara att prästen engagerar sig i fritidsaktiviteter, kulturella arrangemang, näringslivs­frågor och i övrigt i sådant som befordrar bygdens utveckling. För dessa bygder är samtliga av dessa fåtaliga funktioner av betydelse. Det är angeläget att inte någon av funktionerna går förlorad. Länsstyrelsen befarar att ett avskaffande av tjänstebostadssystemet för präster skulle leda till svårigheter att rekrytera präster till de rena glesbygdspastoraten.

Domkapitlet i Skara, vars motivering huvudsakligen ansluter till vad Svenska kyrkans centralstyrelse anför, sammanfattar sitt yttrande så här;

1.

Avveckling av tjänstebostadssystemet i städer och i pastorat med större tätorter med god främst hyresmarknad, vilken avveckling successivt pågått under en lång tid, tillstyrkes, dock med modifikationer i fråga om bevarandet av unika miljöer - kyrka + prästgård.

2.

Om i övrigt i pastorat finns tätort - om ock ej "större" - men av sådan storlek att hyresmarknaden är godtagbar har domkapitlet inte något att

erinra mot avveckling av tjänstebostadssystemet för samtliga pastoratets

g7

präster.

7 Riksdagen 1986/87. 1 samt. Nr 13

3. Om tätort med godtagbar hyresmarknad saknas i pastoratet, bör tjänste- Prop. 1986/87:13 bostadprästgård alltjämt slällas till förfogande av pastoratet och tjänste­innehavet alltjämt vara förenat med skyldighet att bebo tjänstebostaden, varför förslaget beträffande sådana landsbygdspastorat avstyrks med hänsyn till betydelsen av prästs boende inom pastoratet men individuell befrielsemöjlighet, om synnerliga skäl föreligger, skall enligt domkapitlet finnas.

Samma förslag och motivering framför stiflsnämnderna i Göteborg och Karlstad. Stiftsnämnden i Linköping - som dock tillstyrkt promemorieförsla­get - föreslår att pastorat som så önskar skall kunna ansöka hos dompkapitlet om att få behålla tjänstebostadstvånget. Detta förslag lämnar även Lantbru­karnas Riksförbund. Sliflsnämnden i Härnösand anser att tjänstebostadssy­stemet bör behållas i stift med stora glesbygdsområden.

2.2 Konsekvenser av förslaget om att tjänstebostadssystemet skal! upphöra

2.2.1 Möjligheterna för prästen att bo kvar i tjänstebostaden

Byggnadsstyrelsen, statens arbetsgivarverk, ijänstebosladsnämnden, stifts­nämnderna i Uppsala och Skara samt Svenska kyrkans personalförbund (SKPF) (genom SACO/SR) har yttrat sig över förslaget att en ordinarie tjänstinnehavare skall efter eget önskemål behålla sin rätt att bo i tjänstebos­taden tjänstetiden ut. Ingen av dessa har motsatt sig förslaget till övergång­sordning. Däremot har olika uppfattningar framförts i fråga om dels hyran, dels besittningsskyddet.

Byggnadsstyrelsen erinrar när det gäller hyran om vad som gäller enligt avtalet 1983-11-25 om avveckling av tjänstebostadssystemet inom statsför­valtningen, nämligen att "tjänsteman för vilken tjänstebostadstvånget slopas får fortsätta att hyra bostaden som uthyrningsbostad så länge han är anställd vid myndigheten och bor i bostaden. I fråga om hyran gäller under tre år vissa begränsningar av den hyreshöjning som slopandet av de speciella hyressätt-ningsreglerna för tjänstebostad kan medföra".

Tjänstebostadsnämnden:

Nämnden är emellertid något tveksam om innebörden iden övergångsanord­ning som föreslås för präst som vid utgången av juni 1987 är ordinarie innehavare av en tjänst, som då är förenad med "rätt till tjänstebostad". Sådan präst skall enligt förslaget ha kvar den rätten så länge han eller hon innehar tjänsten och önskar begagna sig av rätten. Om förslaget innebär att sådan präst skall ha rätt att bo kvar i den bostad prästen innehar den 30 juni 1987 så länge han eller hon kvarstår i den tjänst han eller hon innehar då, men att i övrigt gällande bestämmelser i fråga om exempelvis hyra skall tillämpas på hyresförhållandet fr. o. m. den 1 juli 1987, kommer tjänstebostadsnämn­dens verksamhet tydligen att upphöra fr. o. m. den 1 juli 1987. i varje fall i vad avser hyror som hänför sig till tid därefter. Skulle det finnas kvar oavgjorda ärenden eller - mindre troligt - uppstå nya ärenden som avser tid före den 1 juli 1987 bör tjänstebostadsnämnden kunna bestå ytterligare någon tid. Tjänstebostadsnämnden förutsätter att nämnden får tillfälle att yttra sig över

98

de förslag till övergångsanordningar som kan komma att framläggas i detta    Prop. 1986/87:13 hänseende.

SKPF:

Förslaget innebär att bostaden till dess avflyttning sker fortsätter att vara tjänstebostad och att kungörelsen (1961:333, ändrad 1984:537) angående tjänstebostadshyra m. m. kommer att fortsätta att gälla så länge en försam­lingspräst bebor tjänstebostaden.

Statens arbetsgivarverk utgår från att slopandet av tjänstebostadstvånget kommer att effektueras genom att 9 § i prästanställningsförordningen upphävs och konkluderar;

Det betyder att den grundläggande bestämmelsen om vad som menas med tjänstebostad försvinner. Reglerna i kungörelsen (1961:333) om tjänstebo­stadshyra för präster blir då inte längre tillämpliga, eftersom denna förordning bara gäller i fråga om hyra för tjänstebostad som anvisats en församlingspräst. Vill man bibehålla det materiella innehållet i förordningen krävs uttryckliga föreskrifter om detta.

Slatens arbetsgivarverk:

Om tjänstebostadstvånget avvecklas kommer vissa regler i hyreslagen om besittningsskydd och bytesrätt att, till skillnad mot vad som nu gäller, bli tillämpliga på prästbostäderna. Det torde medföra att pastoraten inte kan fritt disponera över en prästgård som bebos av en präst som utnyttjar sin rätt att bo kvar i bostaden efter tjänstebostadstvångets slopande.

SKPF delar inte uppfattningen att hyreslagens regler om besittningsskydd skulle gälla för den som väljer att behålla sin tjänstebostadsrätt och fortsätter:

Under övergångsperioden kan det därför med den föreslagna ordningen bli så att pastorat upplåter olika bostäder åt präster samtidigt, där den ena upplåtelsen är förenad med besittningsskydd och den andra inte. Det bör enligt SKPF:s mening därför övervägas om inte ett motsvarande besittnings­skydd bör införas för dem som bor kvar i en bostad som för dem är tjänstebostad.

Stiftsnämnden i Uppsala:

Enligt förslaget behåller en kyrkoherde eller komminister, som vid utgången av juni 1987 är ordinarie innehavare av en tjänst, rätten till tjänstebostaden. Stiftsnämnden förutsätter att prästen dock har rätt att avsäga sig denna rätt och i stället etablera ett vanligt hyresförhållande. Bostaden skulle därigenom bli löneboställe, som hyressätts av pastoratet i stället för stiftsnämnden. Vidare skulle prästen därigenom få möjlighet till besittningsskydd.

Stiftsnämnden i Skara:

Stiftsnämnden anser det givet att de präster som i dag har tjänstebostad skall ha rätt att bo kvar i prästgården om tjänstebostadssystemet avskaffas. Uthyrningen till dem bör i princip inte ske efter andra regler än till präster som efter den 1 juli 1987 tillträder tjänst till vilken prästgård kan erbjudas som bostad. En övergångsregel kan emellertid behövas som bevarar dem vid förmånen att inte behöva betala hyra för större bostadsyta än före denna

99

tidpunkt. Andra särskilda regler utöver det skydd jordabalkens regler ger     Prop. 1986/87:13 hyresgäster i allmänhet torde inte behövas.

Emellertid föreslår denna stiftsnämnd av hänsyn till pastoratets behov av att kunna använda bostaden som prästbostad, en inskränkning i besittnings­skyddet:

Oavsett om prästgården uthyres till präst eller annan hyresgäst är det viktigt att hyresförhållandet inte medför besittningsskydd för att prästgården skall kunna vara tillgänglig för ny innehavare av prästtjänsten.

SKPF:

När en präst som har tjänstebostad avgår med pension erhåller han flyttningsersättning vid avflyttning från tjänstebostaden genom s.k. skälig-hetsbeslut från statens arbetsgivarverk med stöd av en arbetsgivarventil i de allmänna bestämmelserna om flyttningsersättning. SKPF förutsätter att sådan flyttningsersättning i stället skall komma att utgå till dem som efter den 1 juli 1987 väljer att flytta från tjänstebostaden. Detta innebär inte någon merkostnad, eftersom det endast är fråga om en tidigareläggning av flyttning, vilken annars skulle ske vid pensionsavgången.

2.2.2 Beslut om att tillhandahålla prästbostad

Förslaget att pastoratet avgör om prästbostad skall tillhandahållas tillstyrks av Svenska kyrkans centralstyrelse, domkapitlet i Luleå, stiflsnämnderna i Slrängnäs, Västerås och[REDACTED_EFTERNAMN], Svenska kyrkans församlings- och pastorals­förbund samt Sveriges kyrkokamerala förening.

Svenska kyrkans centralstyrelse:

Enligt den allmänt accepterade kommunala självbestämmanderätten bör resp. kyrkoråd få tillfälle att mot bakgrund av sina lokala förutsättningar och erfarenheter göra avvägningen av fördelar och nackdelar med tjänstebo­stadssystemets avskaffande och beredas möjlighet att genom lokal överens­kommelse lösa det uppkomna problemet på ett sådant sätt att det gagnar församlingen och församlingslivet. För detta talar också den omständigheten att kostnadsansvaret alltid ligger på pastoratet.

Förslaget avstyrks av länsstyrelsen i Västernorrlands län, domkapitlet i Västerås samt stiflsnämnderna i Linköping, Karlstad och Härnösand.

Stiftsnämnden i Härnösand:

Tjänstebostadssystemet bör behållas i stift med stora glesbygdsområden. Vidare bör rätten att befria pastoratet från skyldigheten att hålla tjänstebo­stad delegeras till domkapitlet.

Samma uppfattning har länsstyrelsen i Västernorrlands län och sliflsnämnden i Karlstad.

Stiftsnämnden i Linköping, som oreserverat har tillstyrkt förslaget att avskaffa tjänstebostadssystemet, anser att domkapitlet bör kunna besluta om att behålla tjänstebostadsskyldigheten för de pastorat som begär det.

Domkapitlet i Västerås, som inte heller motsatt sig att tjänstebostadssyste­

met avskaffas, föreslår en annan skyldighet för vissa pastorat, nämligen att

jqq

landsortspastorat åläggs att på lämpligt sätt biträda prästen med att skaffa    Prop. 1986/87:13 hyresbostad av lämplig storlek.

Sliflsnämnden i Härnösand har i fråga om villkoren för uthyrning av bostad yttrat:

För att undvika omotiverade skillnader i hyressättningen mellan olika pastorat bör stiftsnämnden även, om tjänstebostadssystemet avskaffas, ges möjlighet att fastställa hyresvillkor och hyra för bostad åt präst.

2.2.3 Åtgärder beträffande prästgårdar som inte längre är tjänstebostäder

I promemorian diskuteras olika tänkbara åtgärder beträffande en prästgård på vilken tjänstebostad inte längre är anvisad och som följaktligen blir löneboställe. I denna fråga har följande remissinstanser yttrat sig: riksantik­varieämbetet, kammarkollegiet, länsstyrelserna i Skaraborgs, Värmlands och Västernorrlands län, domkapitlen i Uppsala, Skara och Västerås, stiftsnämn­derna i Uppsala, Skara, Strängnäs, Västerås,[REDACTED_EFTERNAMN], Göteborg, Karlstad, Härnösand och Luleå, landsarkivel i Uppsala samt SKPF.

I yttrandena diskuteras intressen som bostadsbehovet, kyrkoförvaltningen och kulturminnesvården, och om dessa intressen skulle kunna motivera en avvikelse från lagens avkastningskrav samt slutligen hur kostnaderna för att tillgodose dessa intressen skulle kunna bäras.

Kammarkollegiet:

Behov att tillhandahålla bostäder för församlingsprästerliga tjänsteinneha­vare kommer troligen att finnas i någon utsträckning även i framtiden -oberoende av upplåtelsesystemets utformning. Av många skäl - bl.a. historiska, pastorala, praktiska och antikvariska - bedömer kollegiet det vara till fördel om man därvid i första hand undersöker möjligheterna att utnyttja den prästgård som redan är anordnad, även om skäl skulle kunna anföras mot en sådan ordning. Står exempelvis valet mellan å ena sidan en rationell och på längre sikt ekonomiskt försvarlig investering i en befintlig prästgård och å den andra sidan nybyggnad av en villa i standardutförande, är det enligt kollegiets mening inte självklart att en nybyggnad är att föredra, ens från ekonomisk synpunkt. Någon konflikt med 14 § LFKJ behöver avde skäl som anförts i promemorian inte heller uppstå, om bostaden hyrs ut till en präst. I sammanhanget bör emellertid följande uppmärksammas.

Tillhandahållande av bostad åt församlingspräst torde bU vanligast i landsbygdspastoraten där det normalt inte finns någon hyresmarknad. Därtill kommer att vakansläget på de församlingsprästerliga tjänsterna främst drabbar glesbygdspastoraten. Bostadsfrågan kommer därför att bli ett led i rekryteringsprocessen med tänkbara negativa konsekvenser. Polarise­ring mellan landsbygds- och tätortspastorat kan bli en sådan följd. Med hänsyn till rekryteringssituationen kan exempelvis glesbygds/landsbygdspas­torat tvingas medge alltför förmånliga hyresvillkor, hålla en betydande överstandard i bostaden eller ge andra typer av förmåner för att locka en sökande eller behålla sin tjänsteinnehavare. Sådana förhållanden missgyn­nar dessa pastorat som får en tyngre ekonomisk börda att bära såväl i förhållande till tätortspastoraten som i absoluta tal. Förmåner som avses här kan dessutom komma i strid mot gällande kommunalrättsliga principer.

Mot bakgrund av bl. a. de olägenheter som följer med utrymmen för

allmänheten i omedelbar anslutning till en familjebostad - ett förhållande

iq.

som varit en inte obetydlig del av kritiken mot tjänstebostadssystemet- torde      Prop. 1986/87' 13 promemorieförslaget om  utnyttjande av överskjutande  utrymmen  i  en prästgårdsbyggnad i allmänhet vara mindre lämpligt, särskilt i den mån det går ut över redan i dag kritiserade förhållanden.

Skulle prästgården inte erbjudas som bostad åt en församlingspräst, är en försäljning regelmässigt att föredra från ekonomisk synpunkt framför en hyresupplåtelse till annan person.

Sliflsnämnden i Skara anser däremot att samma avkastningskrav som för övriga löneboställen måste ställas på f. d. prästgårdar, även när de behålls som bostad. I övrigt delar stiftsnämnden kollegiets bedömning av de hinder som kan finnas mot att behålla en prästgård för andra ändamål än som bostad:

De prästgårdar som inte skall anvisas som bostad åt präst torde i första hand komma att säljas om inte särskilda kulturhistoriska eller miljömässiga värden föranleder att de behålles i allmän ägo eller de behövs som pastorsexpedition eller församlingslokal. Att behålla dem och hyra ut dem till annan person än präst är inte motiverat av ekonomiska skäl. När prästgårdarna blir lönebo­ställen måste ställas samma krav på avkastning som för löneboställena i övrigt. Detta gäller även prästgårdar som i fortsättningen bebos av präst såvida inte särskilda övergångsregler för hyressättningen meddelas. Såväl praktiska som ekonomiska svårigheter uppstår för pastoraten att hyra ut prästgård eller disponera den på annat sätt när den inte bebos av präst om den skall kunna vara tillgänglig när präst på nytt vill utnyttja den. Alternativa användningssätt försvåras av byggnadernas planlösning och storlek samt medför som regel dryga ombyggnadskostnader. Inte desto mindre brukar prästgårdar vara attraktiva försäljningsobjekt.

Stiftsnämnden har erfarenheten att prästgårdar som blivit övertaliga på grund av pastoratsreglering eller att pastoratet befriats från skyldigheten att hålla tjänstebostad dels inte har givit pastoraten inkomster som motsvarat utgifterna dels blivit eftersatta i underhåll så att de vid senare försäljning betingat lägre pris än normalt. I allmänhet bör avyttring ske så snart prästgård inte längre skall upplåtas till präst.

Stiftsnämnden i Uppsala gör en liknande bedömning;

I förslaget sägs att försäljning kan bli aktuell först i sista hand sedan alla möjligheter till upplåtelse med hyresrätt uttömts. Enligt stiftsnämndens erfarenhet är det dock ytterligt svårt att uppnå ens schablonavkastningen vid förvaltningen av fastigheter som är taxerade som annan fastighet. Stifts­nämnden vill därför i första hand förorda en avyttring av dessa fastigheter förutsatt att de inte behövs för att över huvud taget klara rekryteringen av präster eller tillgodose behovet av lokaler för pastorsexpedition och tjäns­terum.

Stiftsnämnden i Luleå ansluter sig till uppfattningen att ekonomiska övervä­ganden kommer att leda till försäljning av de förutvarande tjänsteboställena:

Flertalet prästgårdar är gamla och för stora som enfamiljsbostäder. Under­

hållskostnaderna jämte årliga driftskostnaderna överstiger regelmässigt vad

som kan anses vara en rimlig hyra för en familjebostad. Därav följer att

möjligheterna för pastoraten att behålla och hyra ut överblivna prästgårdar

på ett ekonomiskt försvarbart sätt blir starkt begränsade. Försäljning av

prästgårdarna torde därför ligga närmast till hands såvida pastoratet i fråga

inte har behov av fastigheten för annat ändamål än som bostadsfastighet.

102

1 de fall då pastorsexpedition jämte arkiv firiiis inrymda i prästgårdarna    Prop. 1986/87:13 måste givetvis värdet av att kunna behålla dessa lokaler tas med i beslutsun­derlaget.

Domkapitlet i Skara uppmärksammar ytterligare ett hinder för en fortsatt användning som bostad, nämligen besittningsskyddet;

Det undandrar sig domkapitlets bedömande om det verkligen är realistiskt att tro, att pastorat skall kunna tillhandahålla för förhyrning bostäder åt församlingspräster utan garanti för att få dem uthyrda till dessa. Om t. ex. en tjänsteinnehavare valt att själv anskaffa bostad och en av pastoratet tillhandahållen bostad i stället fått uthyras till annan hyresgäst, torde denne inte vilja avvara sitt besittningsskydd vilket kan få till effekt, att vid byte på tjänsten kanske pastoratets bostad inte är disponibel för nästa tjänsteinneha­vare, som kan vilja ianspråkta den. Att som nu, då prästgård temporärt inte uttnyttjas som tjänstebostad utan uthyrs som bostad till annan än tjänstein­nehavaren, få hyresnämndens godkännande av att det normala bisittnings-skyddet för hyresgäst inte skall gälla, torde när tjänstebostadssystemet blir avskaffat inte bli lika lätt. Särskilt kan det verka stötande att, om annan pastorats- eller församlingsanställd hyrt bostaden, dennes rätt ovillkorligt skall vika för nytillträdande präst.

Stiflsnämnden i Västerås påpekar att bostadsbehovet i många pastorat kan komma att förmå dessa att bortse från avkastningskravet:

Pastorat i glesbygdsområden utan egentlig bostadsmarknad kommer sanno­likt att vilja kunna erbjuda prästen bostad inte bara ur rekryteringssynpunkt utan även för att möjliggöra för prästen att bo inom sitt tjänstgöringsområde. Det ligger då nära till hands att locka med en "fin prästgård till låg hyra". Pastorat kan frestas bortse från avkastningskravet för att tillgodose ett i och för sig angeläget önskemål om att få präst till församlingen.

När en prästgård upphör att vara tjänstebostad övergår den till att bli löneboställe. Det måste klarläggas huruvida samma avkastningskrav efter ett avskaffande av tjänstebostadssystemet skall gälla för dessa prästgårdar som för övrig boställsegendom.

Stiftsnämnden kan annars såsom tillsynsmyndighet över pastoratens förvaltning av dessa bostäder hamna i ett olyckligt motsatsförhållande till pastoraten.

Domkapitlet i Skara berör i sitt yttrande prästgårdarnas användning också för pastoratsförvaltningen:

I detta sammanhang framhåller domkapitlet, vilken dyrbar investering det

kan bli för pastorat att - vid försäljning av prästgårdtjänstebostad, som

också omfattar pastorsexpedition med arkiv - ordna expeditions- och

arkivlokaler i nya utrymmen. Härtill kommer osäkerheten om dimensione­

ringen av nya lokaler, eftersom statsmakterna ännu inte tagit ställning till

frågan om ändrat huvudmannaskap för folkbokföringen. Domkapitlet anser

också följande böra påpekas. Sedan prästgård övergivits som tjänstebostad

men innen den hunnit försäljas och innan i vart fall nytt arkiv ordnats (själva

pastorsexpeditionen kan ha centraliserats och förlagts till befinthg expedition

utan tillräckliga arkivutrymmen) det enligt arkivmyndigheternas uttalande i

konkret ärende inte är en god lösning att ha kvar arkivalier i ett obebott och

oeldat hus. Olägenheten att särskilt i glesbygdspastorat ha kvar pastorsex­

pedition i en i övrigt "övergiven" prästgård med expeditionen endast

bemannad någon eller några dagar i veckan talar emot tjänstebostadssyste-

103

mets avveckling enligt ovan i denna pastoratstyp. En kyrkobokföringsin-    Prop. 1986/87:13 spektör har i sin årsredogörelse till domkapitlet ifrågasatt lämpligheten av att hyra ut en bostad med pastorsexpedition till annan än präst.

Landsarkivet i Uppsala:

Särskilt på landsbygden är ofta pastorsexpeditionerna med anknutna arkiv inrymda i prästgårdarna. För landsortsförsamlingar har för vissa områden antytts att inemot 75 % av expeditionerna finnes i prästgårdar. I de fall präster skulle komma att flytta ut ur dessa prästgårdar ställs pastoraten i fråga inför kravet att bygga nya expeditioner med författningsenliga arkivrum. Säkerhetskraven på dessa arkivrum måste ställas högt med en brandsäkerhet motsvarande kraven för brandteknisk klass A 120 eller i vissa fall A 240 beroende på fastighetens konstruktion etc. Detta kan komma att medföra behov av kostsamma ny- eller ombyggnader av arkivrum på många orter. Arkiven måste förvaras på betryggande sätt, oåtkomligt för obehöriga, vilket är särskilt att pointera, då det här rör sig om högst integritetskänsligt material. Pastor måste utan tidsutdräkt kunna ha tillgång till uppgifter ur arkivmaterialet. Det är således ej acceptabelt att arkivhandlingarna förvaras i byggnader som står tomma och obevakade eller uthyrda till privatpersoner utan anknytning till pastorsämbetet.

Många remissinstanser framhåller att kulturminnesvårdens intressen måste beaktas när man överväger hur man skall förfara med en förutvarande tjänstebostad.

Riksanlikvarieämbetei:

Det är angeläget att den nu förestående reformen inte tillåts rasera de positiva värden som ligger hos prästgården som sådan och i dess funktion för bygden och kyrkan.

Mot den bakgrunden finns det starka skäl att verka för att prästgårdarna behålles i kyrklig ägo och att de även fortsättningsvis bör behålla sin gamla funktion, även om man avskaffar det nuvarande tjänstebostadstvånget. Som framhålles i promemorian äger många prästgårdar ett stort kulturhistoriskt värde. Det är i och för sig fullt möjligt att även fortsättningsvis ge prästgårdarna erforderligt legalt skydd, t. ex. genom byggnadsminnesförkla­ring vid eventuell försäljning. Samtidigt vill RAÄ och SHMM emellertid understryka att förutsättningarna för bevarande och vård är avsevärt gynnsammare om de får hålla sin gamla funktion. Härtill kommer det värde som ligger i att en ofta månghundraårig boställstradition alltjämt kan hållas levande. - De allmänkulturella aspekterna på prästgården som levande funktion i bygden har berörts tidigare. Det traditionella systemet med prästen boende i socknen eller inom pastoratet utgör vidare en viktig grund för den vardagliga kontakt med kyrkorna, som följer av prästens ansvar för kyrkobyggnaden och de kyrkliga inventarierna.

Det är således enligt RAÄ och SHMM:s mening angeläget att refomering-en av tjänstebostadssystemet förenas med lämpliga stimulansåtgärder -1, ex. subventionerad hyressättning - med syfte att bevara prästgårdarna som levande miljöer. Det är också angeläget att prästgårdarna får bli kvar i kyrklig ägo även i de fall de ej längre kan fungera som prästbostad.

Liknande uppfattningar framförs av länsslyrelserna i Skaraborgs och Värm­lands län.

104

Länsstyrelsen i Västemorrlands län redogör närmare för hur det legala     Prop. 1986/87:13 skyddet för kulturhistoriskt värdefulla prästgårdar kan anordnas:

Vid ett avskaffande av tjänstebostadssystemet kan svårigheter uppstå att klara skyddet för dessa prästgårdar. Om de inte försäljs utan övergår till löneboställen, blir det inga svårigheter. Om de däremot försäljs, kan särskilda skyddsbestämmelser med stöd av allmän lag meddelas endast för dem som uppfyller kraven för byggnadsminnen. I och för sig gäller ju även för övriga byggnader egenskapskraven enligt bl.a. 38 § byggnadsstadgan (1959:612), som gäller byggnaders yttre utformning m. m. och det föreligger krav på byggnadslov för de flesta åtgärder. För de kulturhistoriskt värdefulla prästgårdarna eller kulturhistoriskt intressanta löneboställena är det dock lämpligast att de krav som sålunda kan ställas kommer till den byggandes kännedom i förväg genom att särskilda skyddsbestämmelser har meddelats. Enligt nuvarande byggnadslagstiftning kan detta ske genom att stadsplan eller byggnadsplan med skyddsbestämmelserna fastställs för varje område. Enligt det till lagrådet remitterade förslaget till ny plan- och bygglag (PBL) måste skyddsbestämmelser meddelas, för områden med detaljplan, i plan­bestämmelserna och, för andra områden, genom områdesbestämmelser enligt lagförslagets 4 kap. 13 §.

Om tjänstebostadssystemet avskaffas, kan det således bli ett omfattande arbete med att införa skyddsbestämmelser för byggnaderna. Det kan dock knappast vara realistiskt att genom detaljplaner eller områdesbestämmelser söka skydda alla intressanta f. d. prästgårdar i ett sammanhang. Praktiskt borde därför frågan kunna lösas genom att stiftsnämnden blir skyldig att göra en anmälan till eller samråda med länsstyrelsen, innan en försäljning sker. Myndigheterna på plan- och byggnadslagstiftningens område ges då behöv­ligt rådrum att ta fram de särskilda skyddsbestämmelser som erfordras. Genom sådan anmälan eller sådant samråd får stiftsnämnden också upplys­ning om vilka krav som kan komma att ställas vid ev. byggnadslovsprövning. Sådana upplysningar torde stiftsnämnden vara skyldig enligt jordbalken att lämna en köpare.

I flera yttranden konstateras att prästgårdars kulturhistoriska värde kan förorsaka pastoraten kostnader, antingen de säljs eller behålls i kyrklig ägo. Förslag lämnas om kompensation till pastoraten för dessa kostnader t.ex. genom lägre krav på avkastning eller genom någon form av solidarisk fördelning på alla pastorat.

Domkapitlet i Skara:

Om prästgård representerar ett kulturhistoriskt värde i sig eller i sin miljö, uppstår problem av skilda slag. Bl.a. kan man inte bortse från det ansvar som kyrkan ändå måste anses ha i sig för sådana byggnader och särskilt för dem som del i en kyrkomiljö. Därtill kommer att köpeskillingen vid försäljning vid ev. restriktioner för byggnadens framtida utformning och nyttjande påverkas negativt och försäljningsmedlen kan då inte förslå till uppförande av annat bostadshus eller bekostande av pastorsexpedition.

Stiflsnämnden i Skara:

På grund av bestämmelserna i lagen och förordningen om förvaltning av

kyrklig jord har prästgårdarna ett bättre kultur- och miljöskydd än byggna­

der i privat ägo. Detta förhållande kan dock inte få innebära att samtliga

kulturellt eller miljömässigt intressanta prästgårdar behålls i kyrkans ägo.

Pastoraten kan inte ensamma ta på sig det  ekonomiska ansvaret för

105

bevarande av prästgårdar som inte behövs som prästbostad eller för annat     Prop. 1986/87:13 kyrkligt ändamål. Vid försäljning kan stiftsnämnden, som har skett i några fall, inskriva skyddsbestämmelser i köpekontraktet men dylika villkor har inget egentligt värde, eftersom köparen inte är bunden härav.

Stiftsnämnden i Härnösand har samma uppfattning.

Stiflsnämnderna i Göleborg och[REDACTED_EFTERNAMN] föreslår att tidigare prästgårdar skall undantas från den särskilda kyrkoavgift som pastoraten skall betala enligt 14 § lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader.

Stiflsnämnden i Göleborg:

Om tjänstebostadstvånget slopas övergår prästgårdarna till att bli lönebostäl­len. Flera av de gamla prästgårdarna är kulturellt värdefulla. Det är ofta kostsamt att underhålla dem. Pastoraten bör därför medges befrielse från kravet på att inbetala särskild kyrkoavgift för den förutvarande prästgården, som nu förvandlats till löneboställe.

Sliflsnämnden i Lund:

Om pastoratet av olika anledningar inte anser sig kunna behålla prästgård såsom löneboställe och denna kanske inte är tillräckligt värdefull för att förklaras som byggnadsminne men ändå är skyddsvärd, blir det svårt att skapa garantier för fortsatt bevarande i ny ägares hand. Med hänsyn härtill är det önskvärt att den ekonomiska bördan av att behålla och vårda bostället underlättas så att pastoratet inte tillgriper försäljning förrän andra alternativ undersökts. Därför bör man t.ex. överväga att inte beräkna särskild kyrkoavgift på löneboställe som tidigare varit prästgård.

Stiflsnämnderna i Strängnäs och Karlstad föreslår åtgärder för att underlätta för pastoraten att behålla sina f. d. tjänstebostäder för det ursprungliga ändamålet.

Stiflsnämnden i Strängnäs:

För att en rad ur kulturell synpunkt värdefulla prästgårdar skall kunna bevaras i glesbygd torde en form av specialreglering böra komma till stånd. Man kan t.ex. tänka sig att de antikvariska myndigheterna i samråd med taxeringsmyndighet genom klassning åstadkommer ett system som knyts till rabatterad hyra för den enskilde för att han eller hon med sin familj bebor ett kulturhus. Rabatten bör pastorat och samfäUighet fä göra avdrag för vid beräkning av förräntning av pastoratets kapitalplaceringar. Ett dylikt system skulle innebära att glesbygdens kulturellt värdefulla prästgårdar delvis belastade kyrkofonden och sålunda utgjorde ett led i den solidaritet mellan ekonomiskt starka och svaga pastorat, som kyrkofonden är avsedd att befrämja.

Stiftsnämnden i Karislad:

Med hänsyn till behovet av att dels bibehålla prästgårdar av kulturminnesskäl dels tillhandahålla bostad åt prästen särskilt i glesbygdsförsamlingar för att församlingsverksamheten skall fungera tillfredsställande, bör pastoraten ges hjälp till kostnaderna för att vidmakthålla prästgårdar som bostäder till präster. Eftersom dessa kostnader inte enligt stiftsnämndens mening själv­klart är sådana som präster och pastorat skall bära skulle de prästgårdar som efter ovannämnda inventering bedöms böra finnas kvar kunna upplåtas som

106

fri bostad förenad med viss tjänst och finafisieras genom att kyrkofonden Prop. 1986/87:13 betalar ut ett bidrag motsvarande en skälig hyra för prästgården/bostaden. Prästen kommer därvid att bli beskattad för fri bostadsförmån, vilket torde motsvara en rimlig hyressättning enligt de regler som f. n. finns. Stiftsnämn­den, som finner sistnämnda förslag mycket intressant, vill gärna framhålla vikten av att förutsättningarna för en sådan lösning närmare undersöks trots kyrkofondens ekonomi och svårigheter att höja den allmänna kyrkoavgiften.

SKPF framför förslag i samma riktning:

Enligt promemorian skall pastoraten fortsättningsvis efter tjänstebostadssy­stemets upphävande kunna erbjuda pastoratets präster bostad om det ligger i pastoratets intresse med hänsyn till möjligheten att rekrytera präster eller med hänsyn till önskemål om att prästen skall bo på en viss ort. De nyss nämnda reglerna om att löneboställen skall förvaltas på ekonomiskt bästa sätt kan enligt SKPF;s mening utgöra hinder för en hyressättning beträffande sådana bostäder, som kan göra det attraktivt för prästerna att anta ett erbjudande om sådan bostad. Enligt SKPF;s mening bör bestämmelserna om förvaltning av löneboställen som används för att bereda bostad åt präster som tjänstgör i pastoratet medge avsteg från kravet på maximal ekonomisk avkastning av egendomen. Detta kan ske genom uttryckligt undantag i lagen om förvaltning av kyrklig jord med avseende på detta slag av löneboställen eller genom motivuttalanden, som klargör att en upplåtelse som bostad åt en i pastoratet tjänstgörande präst, vore i överensstämmelse med avkastnings­kravet enligt lagen, även om den ekonomiska avkastningen i form av hyresintäkter btir lägre än om egendomen utnyttjats på annat sätt.

1 promemorian diskuteras bl. a. behovet av att bibehålla prästgårdar av kulturminnesskäl. På vissa orter finns också behov av att tillhandahålla bostad åt prästen för att församlingsverksamheten skall fungera tillfredstäl­lande. Det har också konstaterats i promemorian att upplåtelsevillkoren bör vara sådana att prästerna kan tänkas acceptera dem. Behovet av sådana bostadsupplåtelser är mycket skiftande. Kostnaderna för att vidmakthålla prästgårdar som bostäder åt präster i pastoraten av dessa två skäl bör enligt SKPF:s mening inte bäras av vare sig prästerna eller pastoraten. Den i promemorian omtalade prästgårdsinventeringen skulle kunna leda fram till ett visst antal prästgårdar som behöver bevaras av sådana skäl. Enligt SKPF;s mening skulle dessa prästgårdar kunna upplåtas som fri bostad förenad med viss angiven tjänst och med för hela kyrkan gemensam finansiering genom att kyrkofonden betalar ut ett bidrag som motsvarar marknadshyran för bostaden. Det bör därvid kunna ankomma på kyrkans centralstyrelse att pröva om sådan ersättning för fri hyresupplåtelse skall utgå, eftersom centralstyrelsen i fortsättningen skall svara för vissa beslut om bidrag från kyrkofonden.

2.2.4 Användning av ersättning från försäljning av en f. d. tjänstebostad

Kammarkollegiet, stiftsnämnderna i[REDACTED_EFTERNAMN] och Luleå samt Floby pastorat har yttrat sig över förslaget att medel från försäljningen av en f. d. tjänstebostad får användas för att bekosta anskaffandet av en annan prästbostad och av nya expeditionslokaler.

Endast stiftsnämnden i Luleå har avstyrkt förslaget:

Att  pastorat  för prästlönefondsmedel   anskaffar och  håller  bostäder  i

beredskap åt präster som eventuellt kan tänkas välja sådan boendeform kan

,.,

inte anses stå i överensstämmelse med förvaltningslagens krav om att     Prop. 1986/87:13 prästlönetillgångarnas avkastningsförmåga skall tillgodogöras på ekono­miskt bästa sätt. Inte heller torde pastorat särskilt ofta ha behov av att uppföra separata expeditions-  och  arkivlokaler.  Sådana lokaler  torde lämpligare kunna hyras eller inrymmas i andra pastoratsägda byggnader.

Kammarkollegiet tillstyrker förslaget, såvitt det avser investering i expedi­tionslokaler, och fortsätter;

Denna rätt bör emellertid också omfatta medel som flutit eller flyter in vid avyttring av andra tidigare prästgårdar som blivit löneboställen och förvaltas av pastorat - särskilt om de anskaffats för utdebiterade medel.

Stiftsnämnden i Lund:

Pastoratet bör få den föreslagna utvidgade möjligheten att använda ersätt­ning som härrör från tidigare prästgård till anskaffande av ny prästbostad men måste denna i så fall anordnas på fast egendom eller tomträtt som kan bli löneboställe för pastoratet. Pastorsexpedition som bekostats med sådana ersättningsmedel måste också inrymmas på löneboställe.

2.2.5 Inventering av prästgårdar

Riksantikvarieämbetet, kammarkollegiet, länsstyrelserna i Malmöhus, Skara­borgs, Värmlands och Västernorrlands län, domkapitlen i Uppsala, Linkö­ping, Västerås och Luleå samt stiftsnämnderna i Uppsala, Skara, Strängnäs, Karlstad och Luleå har yttrat sig över förslaget om en inventering av prästgårdsbeståndet. Alla tillstyrker förslaget. 1 några län eller stift har antikvariska inventeringar slutförts. Det påpekas dock att dessa bör kom­pletteras med inventeringar som beaktar också andra intressen.

Riksantikvarieämbetet upplyser att ämbetet har anvisats medel för sam­manställning, komplettering och utvärdering av prästgårdsinventeringarna och fortsätter;

Även med beaktande av denna tillfälliga resursförstärkning för RAÄ och SHMM:s egen del, måste det till ett helhjärtat engagemang också från stiftsnämndernas sida. Minst lika angeläget är det att framhålla att även regionala insatser genom länsantikvariernas och länsmuseernas försorg samtidigt behövs för att de aktuella inventeringarna skall kunna genom- och slutföras framgångsrikt. Sådana regionala insatser kan - som RAÄ och SHMM tidigare framhållit - knappast ske utan tillskott av ytterligare AMS-medel.

Även domkapitlet i Väslerås och stiftsnämnden i Skara påpekar att särskilda resurser behövs för att inventeringen skall bli färdig i tid.

Domkapitlet i Linköping finner tiden fram till föreslagen tidpunkt för reformens genomförande för kort för en inventering;

Den antikvariska genomgången av samtliga prästgårdar beräknas ej hinna bli klar till föreslaget datum för tjänstebostadsskyldighetens upphörande 1987-06-30, vilket kommer att innebära svårigheter att bestämma vilka prästgår­dar, som skall anses vara särskilt skyddsvärda vid detta datum.

Stiftsnämnden i[REDACTED_EFTERNAMN] ser emellertid ingen avgörande olägenhet med det:

108

Inriktningen för inventeringen bör vara att arbetet slutförs före refomens    Prop. 1986/87:13 genomförande men några större olägenheter blir det knappast om beslut hos stiftsnämnd och länsstyrelse meddelas först när prästgård iklätt sig lönebo-ställsnatur. Skulle försäljning bli aktuell dessförinnan, kan stiftsnämnden höra länsstyrelsen i ärendet för att minska risken för oöverlagda åtgärder.

Kammarkollegiet föreslår en regel om samrådsskyldighet för stiftsnämnd i samband med försäljning av skyddsvärda prästgårdar:

Kammarkollegiet vill samtidigt upprepa sitt förslag i yttrande över departe­mentspromemorian om delegering av beslut i ärenden om tjänstebostad för präst att i FFKJ införs en regel om skyldighet för stiftsnämnd att före försäljning av en kulturhistoriskt värdefull prästgård inhämta länsstyrelsens (länsantikvariens) yttrande däröver. Som kollegiet samtidigt framhöll, är det angeläget med tidigt samråd mellan pastorat och kulturminnesvårdande organ, när fråga om ändring av dispositionen beträffande prästgård eller tidigare prästgård aktualiseras. Bestämmelser som säkerställer sådant sam­råd bör meddelas.

Länsstyrelsen i Malmöhus län:

I promemorian slås också fast att det är viktigt att kartlägga prästgårdsbe­ståndet, innan man avvecklar detta system. Länsstyrelsen delar denna uppfattning. De av stiftsnämnderna och länsstyrelserna pågående präst­gårdsinventeringarna bör därför få slutföras innan reformen träder i kraft. Även om prästgård inte anses så skyddsvärd att den kan omfattas av beslut om byggnadsminnesförklaring kan den anses böra bevaras som löneboställe och är då alltjämt omfattad av skyddsbestämmelser, som bl. a. beaktar naturvårdens och kulturminnesvårdens intressen. Prästgårdsinventeringar­nas slutförande måste enligt länsstyrelsens mening också vara ett viktigt underlag för pastoraten vid bedömning av användandet av prästgård eller utrymmen i densamma, om den inte skall användas som bostad åt försam­lingspräst.

Länsstyrelserna i Skaraborgs och Värmlands län framför liknande uppfatt­ningar.

Stiftsnämnden i Strängnäs föreslår att Strängnäs stift försöksvis blir som första stift föremål för den inventering som avses genomförd av Svenska kyrkans personalförbund och Svenska kyrkans församhngs- och pastorats­förbund. Härigenom kan snabbt värdefulla erfarenheter göras för det fortsatta arbetet omfattande hela riket.

I

3. Boställsnämnderna

3.1 Allmänna synpunkter

En majoritet av de remissinstanser som har yttrat sig över förslaget har helt eller i huvudsak tillstyrkt förslaget att avskaffa boställsnämnderna per den 1 juli 1987.

Riksantikvarieämbetet, som vill senarelägga tjänstebostadssystemets av­skaffande åtminstone ett halvt år, föreslår dock att också boställsnämnderna upphör vid denna senare tidpunkt. Boställsnämndernas kompetens, sakkun-

109

skåp och lokalkännedom behövs nämligen under den inventering, som     Prop. 1986/87:13 föreslås föregå tjänstebostadssystemets upphörande.

Kammarkollegiet:

Obestridligen har en viktig ändring inträffat genom 1983 års inomkyrkliga ekonomiska utjämningsreform som innebar att det nära sambandet mellan lönetillgångarnas avkastning och lönekostnaderna bröts. Den tyngdpunkts­förskjutning från det statligt ekonomiska intresset till motsvarande kyrko­kommunala som var en av refomens effekter väcker i sin yttersta konsekvens frågan om någon statlig tillsyn överhuvudtaget är nödvändig speglad mot den kommunala kompetensens villkor.

Förvaltningen av den kyrkliga jorden präglas av "spänningen mellan församlingslivets kyrkokommunala förankring och det statliga överinseende, som sedan refomationen utövas på riks- och stiftsplanet" (prop. 1970:168 s 43). Bestämmelserna syftar till att "tillvarata intresset av att den kyrkliga egendomen bevaras och kommer till användning för det ändamål vartill den donerats av enskilda, anskaffats av församling eller pastorat och anslagits av kronan" (ibidem).

1983 års ekonomiska reform hade inte sådan räckvidd att också dessa grundläggande principer bröts, vilket förtjänar att uppmärksammas. Mot bakgrund härav och det särskilda skydd som den specialreglerade egendo­men tillförsäkrades genom de nya bestämmelserna i punkten 9 övergångsbe­stämmelserna till regeringsformen är fortsatt statlig tillsyn motiverad och önskvärd. Därutöver må anföras att det allmännas intresse av att också den kyrkliga egendomen förvaltas enligt gällande regler och vedertagna ekono­miska principer alltid kan motiveras utifrån omsorgen om och ansvarstagan­det för de värden denna egendom representerar.

Kammarkollegiet instämmer i utredningens överväganden i övrigt under detta avsnitt.

Kammarkollegiet tillstyrker att boställsnämnderna avskaffas. Arbetsupp­gifterna kan då läggas på annan huvudman eller upphöra.

Lanlbruksstyrelsen:

Samtliga hörda lantbruksnämnder anser att boställsnämnderna kan avskaf­fas. Som skäl härför anförs bl. a. boställsnämndernas oftast mycket begränsa­de medverkan i strukturrationaliseringen. De täta och ofta goda kontakter lantbruksverket har med kyrkan i hithörande frågor sker nästan alltid med stiftsnäninderna. Lantbruksstyrelsen tillstyrker därför att boställsnämnder­na avskaffas och att det samlade förvaltningsansvaret för kyrkans jord och skog läggs på stiftsnämnderna.

Liknande uppfattningar har framförts av de övriga remissinstanser, som stöder förslaget.

Stiflsnämnden i Västerås har visserligen tillstyrkt förslaget men pekar på några nackdelar:

Ett avskaffande av boställsnämnderna förenklar administrationen och skapar kortare och därmed förhoppningsvis även snabbare beslutsvägar.

Sett ur pastoratens synpunkt innnebär visserligen förslaget att beslutsvä­garna förkortas men det blir samtidigt längre till beslutsfattarna. Förslaget kan sägas vinna i administrativ effektivitet men förlorar i flera andra avseenden.

Många pastorat är beroende av att ha tillgång till den sakkunskap och

kompetens som kanske framför allt boställsnämndernas ordförande besitter.

110

Den dagliga kontakten och närheten till pastoraten har naturiigtvis ökat     Prop. 1986/87:13 ordförandenas kunskaper om och intresse för pastoraten. Den geografiska närheten och lokala förankringen hos beslutsfattarna upplevs av pastoraten som en tillgång. Det har säkert även hos många pastorat varit lättare att kontakta boställsnämnden än myndigheten stiftsnämnden.

1 den mån boställsnämnderna avskaffas bör övervägas om i vart fall inte övergångsvis en modifierad boställsnämndsorganisation kunde vara lämplig. Uppsala stift kunde här tjäna som förebild med en för alla boställsnämnder gemensam ordförande.

Mot förslaget att boställsnämnderna skall upphöra i sin nuvarande form finns sålunda enligt stiftsnämndens förmenande inget att erinra. Man bör dock utreda möjligheten att ha en kompetensinstans mellan pastorat och stiftsnämnd och söka lösningar som inte ökar avståndet mellan pastoratet och förvaltningen av bostället vilket ofta är kyrkans närmiljö.

Svenska kyrkans cenlralstyrdse har en liknande uppfattning;

Samtidigt som centralstyrelsen alltså tillstyrker boställsnämndernas av­skaffande i deras nuvarande funktion vill centralstyrelsen betona vikten av den erfarenhet och kunskap inom jordbruksförvaltningens område, som i dag finns samlad inom boställsnämnderna. Det är angläget att denna sakkunskap tas till vara även i fortsättningen, vilket lämpligen kan ske genom att låta boställsnämnderna ha samma uppgifter beträffande löneboställenas jordbruk och Lunds domkyrkas fastigheter, som man i dag har beträffande de jordbruksfastigheter som stiftsnämnderna förvaltar, dvs. prästlönefonds-och kyrkofondsfastigheter. Boställsnämndernas befattning med lönebostäl­lenas jordbruk skulle därmed bli att som expertorgan biträda förvaltaren med råd och rekommendationer. En sådan förändring av boställsnämnder­nas funktion och uppgifter skulle också kunna kombineras med en förändring av boställsnämndsorganisationen. Ett färre antal boställsnämnder med större distrikt skulle kunna medföra en bättre anpassning till de lokala förhållandena vad gäller den geografiska fördelningen av landets jordbruk. Funktionen som rådgivande organ åt förvaltaren innebär också att boställs­nämnderna mer bör ses som ett renodlat jordägarorgan.

Förslaget har avstyrkts av domkapitlet i Göteborg, stiflsnämnderna i[REDACTED_EFTERNAMN] och Visby samt Sveriges lordbruksarrendatorers Förbund.

Domkapitlet i Göteborg:

Boställsnämnderna har utgjort en stabiliserande faktor i många avseenden för de olika åsikter och uppfattningar som gjorts gällande i samband med arrendesättningar och kostnadsregleringar. Deras sakkunskap och erfaren­het har haft betydelse för bedömning av arrendesättning, kostnadsfördelning osv. Det måste beaktas, att i relation till de stora värden varom här är fråga kan kostnaderna för boställsnämndernas verksamhet inte anses vara så höga, att boställsnämnderna skulle kunna anses vara olönsamma.

Boställsnämnderna bör därför i någon form bestå. Domkapitlet anser därvid, att nämnderna kunde nedbringas så att envar av dem bestod av allenast en person, lämpligen då ordföranden som då benämnes förslagsvis boställssakkunnig. En sådan boställssakkunnig behålles i varje boställsdi­strikt med samma arbetsuppgifter som boställsnämnden f. n. innehar.

Den föreslagna lösningen torde vara den mest ekonomiska inte minst om

man därvid beaktar de ökade möjligheter till samförståndslösningar på saklig

grund vartill den boställssakkunnige kan bidraga på grund av sin opartiska

ställning, sin rutin och sina kunskaper.

Hl

Stiflsnämnden i[REDACTED_EFTERNAMN] konstaterar att stiftets fem boställsnämnder har full     Prop. 1986/87'13 sysselsättning med arrendegårdarna och fortsätter:

Inte minst beroende på utvecklingen på arrenderättens område har det också blivit allt svårare att förvalta arrendejordbruk. För boställsnämndsordföran-dena har detta inneburit att de allt oftare måste ställa sin sakkunskap till pastoratens och församlingarnas förfogande. Stiftsnämnden har erfarit att de kyrkliga förvaltarna i allmänhet saknar tillräckliga kunskaper om jordäga­rens ställning i ett arrendeförhållande. Antalet tvister hos arrendenämnder och domstolar hade sannolikt varit större om inte boställsnämnderna i kraft av sin sammansättning hade kunnat bl. a. vid arrendesättningen göra avvägningar mellan jordägarens och arrendatorns intressen. Trots detta har boställsnämnderna kommit att uppfattas som ett renodlat jordägarorgan.

Stiftsnämnden vill hålla på principen om enhetliga arrendenormer för de kyrkliga arrendegårdarna. I en längre driven decentraliserad förvaltning löper denna princip stor risk att gå förlorad. Rationaliseringsprocessen skulle inte heller gagnas av en decentralisering.

Så länge pastoraten skall agera som ägare av löneboställenas jordbruk gentemot arrendatorerna och i förhållande till utomstående, bör boställs­nämnderna inte avskaffas. En sådan viktig uppgift som arrendeuppskattning kan helt visst inte utföras vare sig bättre eller billigare genom något annat förfarande. Ingen av de antydda lösningarna (inrättandet av särskild tjänst, konsulter) passar för Lunds stifts vidkommande. Stiftsnämnden vill hellre se en lösning där man i de olika stiften skall kunna få välja om man vill behålla boställsnämnderna eller ordna tillsynen på något annat, för stiftets förhållan­de lämpligt sätt.

Stiftsnämnden i Visby anser också att boställsnämnderna har en viktig funktion att fylla och avslutar:

Om det skulle befinnas nödvändigt att utifrån förhållanden i andra stift avskaffa boställsnämndsinstitutionen är det stiftsnämndens bestämda me­ning att i varje fall boställsnämndsordförandefunktionen måste bibehållas och att stiften måste få möjlighet att utforma denna utifrån de lokala förhållandena.

Sveriges Jordbruksarrendatorers Förbund:

Förbundet skulle med tillfredsställelse se att den nuvarande organisationen med på olika instanser uppdelat förvaltningsansvar försvinner. Hela förvalt­ningsansvaret bör läggas under en demokratiskt vald stiftsnämnd. Boställs­nämnden bör finnas kvar och dess uppgifter under stiftsnämnden bör i allt väsentligt vara desamma som de nuvarande vad gäller jordbruksfastighe­terna.

3.2 Övertagande av boställsnämndernas uppgifter

Lanlbruksstyrelsen, kammarkollegiet, domkapitlet i Skara, stiftsnämnderna i Linköping, Skara, Strängnäs, Karlstad och Härnösand, Lantbrukarnas Riksförbund, Boställsledamöternas riksförbund samt Floby pasloral har tillstyrkt förslaget att stiftsnämnderna skall överta boställsnämndernas nuvarande myndighetsuppgifter. Svenska kyrkans centralstyrelse, stiftsnämn­den i Västerås och Sveriges kyrkokamerala förening har avstyrkt detsamma.

112

Kammarkollegiet:

Prop. 1986/87:13

Vad först gäller frågan om arrendesättningen på löneboställenas jordbruk, kan sålunda starka skäl anföras till stöd för principen att den som förvaltar egendomen och är beroende av förvaltningens ekonomiska resultat också bör vara den som har det avgörande inflytandet på beslut med direkta ekonomiska konsekvenser. Detta synsätt skulle tala för att pastoraten själva bör ansvara för och verkställa arrendevärderingen. Med hänsyn till den kommunala självstyrelsen vore denna ordning konsekvent.

Som tidigare påpekats, karakteriseras emellertid den kyrkliga egendoms­förvaltningen av ett samspel mellan å ena sidan den kyrkokommunala förankringen och å andra sidan det statliga överinseendet över att egendo­mens intressen tillvaratas och bevakas. Det måste vidare vid bedömningen uppmärksammas att mycket av den kritik mot framför allt jordbruksförvalt­ningen som framkommit genom åren och som utgjort en av de väsentliga anledningarna till den nu aktuella översynen just tagit sikte på det splittrade förvaltningsansvaret och oenhetligheten i förvaltningsutövningen. Förvalt­ningen skulle därför med en strikt konsekvent tillämpning av den kommuna­la självstyrelsens princip splittras ytterligare och kyrkan undandras möjlighe­ten till ett angeläget samlat grepp över sin jordbruksförvaltning. Stiftsnämn­dernas möjligheter att på ett meningsfullt sätt företräda den kyrkliga jorden vid exempelvis arrendetvister skulle vidare allvarligt kunna ifrågasättas. Allmänna objektivitets- och jävshänsyn talar också för den ordning som förordas i promemorian och som kollegiet sålunda tillstyrker.

Vad gäller uppsikten över prästgårdsförvaltningen om tjänstebostadssy­stemet avskaffas liksom frågan om beslut angående dispositionsändring enligt 19 § LFKJ, tillstyrker kammarkollegiet utredningsförslagen.

Stiflsnämnden i Karislad anför i fråga om arrendesättningen;

En arrendesättning och tillsyn av enbart pastoraten är ej tänkbar. Både arrendesättning, kontraktsskrivning och uppföljning av bestämmelserna i jordabalken är grannlaga uppgifter som mycket få pastorat behärskar. Det enda tänkbara alternativet är därför stiflsnämnderna, som ändock måste anlita fackkunniga konsulter för att lösa vissa frågor. Denna anordning borgar för en mera jämn arrendesättning, löser pastorats problem med den ibland nära anknytningen mellan arrendatorer och pastoratsrepresentanter och bör innebära ett rationellare förfarande. Varken pastorat eller stifts­nämnd, som i sådana fall representerar markägaren, har något organ som beslutar i arrendesättningen av löneboställenas jordbruk. Boställsnämnden uppträder här som egen myndighet. Stiftsnämnden kan inte om det ej föreligger besvär från pastoratet, få en rättelse till stånd på ett felaktigt för lågt arrende. Det bör i första hand vara markägaren som framlägger ett beräknat arrende för arrendatorn och ej någon oberoende annan myndighet. Anledning saknas också att det vid arrendesättning finns arrendatorsrepre-sentation i beslutsfattandet. Denna representation finns företrädd om tvist skulle uppstå, i arrendenämnderna.

Övriga positiva yttranden uttrycker liknande uppfattningar.

I fråga om dispositionsändringar av kyrklig jord tillägger lanlbrukssty­relsen:

Beslut om dispositionsändringar av kyrklig jord kommer enligt förslaget

alltid att fattas av stiftsnämnden. Enligt förordningen om förvaltning av

kyrklig jord, 27 §, skall yttrande inhämtas från lantbruksnämnden vid

dispositionsändring av större vikt.

113

8 Riksdagen 1986/87. 1 saml. Nr 13

I samband med lantbruksstyrelsens översyn av verksamheten inom Prop. 1986/87:13 strukturområdet 1983 konstaterade en arbetsgrupp att detta samråd närmast är av formell natur. Lantbruksnämndernas synpunkter tycks sällan beaktas. Lantbruksstyrelsen finner det angeläget att sådana föreskrifter och arbetsru­tiner tillskapas att lantbruksnämndernas synpunkter, i egenskap av fackmyn­dighet för strukturrationaliseringen inom jord- och skogsbruket, får ett större faktiskt inflytande på bl. a. dispositionsändring av kyrklig jord.

Svenska kyrkans centralstyrelse och stiflsnämnden i Västerås anser däremot att pastoraten bör överta boställsnämndernas uppgifter.

Svenska kyrkans cenlralstyrdse:

Ett avskaffande av boställsnämnderna eller en förändring av deras uppgift och funktion medför att deras nuvarande uppgifter som beslutande myndig­het måste läggas på ett annat organ. Att anförtro pastoraten dessa uppgifter är en konsekvens av det nya utjämningssystemet i kombination med intresset att värna den kyrkokommunala självbestämmanderätten. Med den föränd­ring av boställsnämndernas roll, som ovan föreslagits, kommer pastoraten att tillförsäkras sådan sakkunskap att de bör kunna sköta sina utökade förvaltningsuppgifter på ett tillfredsställande sätt. Centralstyrelsen vill i detta sammanhang erinra om att pastoraten redan har beslutanderätten när det gäller uthyrning enligt hyreslagen av löneboställes byggnader. I klarhetens intresse bör vidare konstateras att centralstyrelsens ställningstagande i denna fråga innebär att den myndighetsutövning, som enligt gällande lag är förenad med boställsnämndernas uppsiktsskyldighet, inte kommer att finnas kvar. Pastoraten skall själva inom ramen för den kommunala självbestämmande­rätten exempelvis kunna besluta om erforderliga investeringar på lönebostäl­lenas jordbruk, lämpligen efter samråd med berörda expertorgan. Det bör dock också även noteras att förslaget inte innebär något ingrepp i stiftsnämn­dernas roll och beslutanderätt när det gäller den kyrkliga jorden. Inte heller medför det någon försämring av det skydd som lagstiftaren ansett vara viktigt för att bevara och värna om det kyrkliga egendomsinnehavet.

Sveriges kyrkokamerala förening förordar att vissa, men inte alla, av boställsnämndernas uppgifter fullgörs av pastoraten:

Väsentligt är att pastorat/samfällighet får beslutsrätt i frågor av ekonomisk karaktär som berör jordbruksförvaltningen. Framför allt är detta viktigt i ekonomiska frågor som skall täckas med utdebiteringsmedel. Boställsnämn­dens beslutsfunktion bör därför inte generellt överföras till stiftsnämnden utan, i enlighet med vad som anförts ovan, även decentraliseras till pastoratet/samfälligheten.

3.3 Resurser

I promemorian föreslås att stiftsnämnderna själva får avgöra hur man bäst ersätter den resurs och kompetens som boställsnämnderna representerar. I denna fråga har naturligen de yttrat sig som ställt sig bakom förslaget att stiftsnämnderna - inte pastoraten - övertar boställsnämndernas uppgifter. De har också tillstyrkt stiftsnämndernas valfrihet i resursfrågan. Olika lösningar nämns.

114

Lantbrukarnas Riksförbund (LRF):

Prop. 1986/87:13

LRF delar uppfattningen att de utvidgade uppgifterna för stiftsnämnderna kräver större resurser för att kunna handlägga främst jordbruksfrågor. Stiftsjägmästaren besitter en skoglig kompetens som bör kompletteras av personer som har önskvärd jordbruksutbildning. I promemorian framhålls att ordföranden i boställsnämnden under en övergångstid bör kunna anlitas som konsult. LRF finner det önskvärt att resurs- och kompetensfrågorna får en permanent lösning i samband med att boställsnämnderna upphör. LRF konstaterar att avskaffandet av boställsnämnderna bör medföra att stifts-nämnderna i ökad utsträckning utnyttjar möjligheten till samråd med arrendatorerna. Genom att utnyttja samrådsförfarandet kan sannolikt antalet frågor som annars hänskjuts till arrendenämnden begränsas.

Kammarkollegiet:

Kammarkollegiet delar övervägandena i promemorian och vill därutöver peka på den ordning som f. n. gäller bl. a. i Uppsala stift med en för stiftet gemensam boställsnämndsordförande. Denne kan vid en organisationsre­form komma att gå in i de uppgifter som blir följden för stiftsnämndernas vidkommande. Inget hindrar heller att man i likhet med Uppsala universitets jordbruksförvaltning tillförsäkrar sig lokalkännedom genom fakultativa arrendeuppskattningsnämnder och ett lokalt kontaktnät på pastoratsnivå liknande det tidigare systemet med boställsstyrelse/boställsvärd.

Sliflsnämnden i Strängnäs:

För stiftsnämndens del är det väsentligt att den sakkunskap som boställs-nämndsordföranden represenlerar på något sätt bibehålls. Nämnden föreslår därför att medel ställs till nämndens förfogande för att arvodera - för Strängnäs del - tre sakkunniga att bilräda stiftnämnden i dess del av förvallningen av den ecklesiastika jorden på sätt ovan antytts.

Stiflsnämnden i Linköping:

För atl behålla lokal anknytning och ta tillvara befintligt kunnande förefaller det logiskt, att till en början utnyttja nuvarande boställsnämndsordförande på konsultbasis. Att samråd skall ske med berört pastorat är självklart. Berört pastorat måste också beredas möjlighet till besvär över stiftsnämn­dens beslut, varför kammarkollegiet efter utvidgande av sin kompetens kan bli belastat med en del arrendefrågor.

Stiftsnämndens resursbehov för övertagande av boställsnämndens arbets­uppgifter får ej begränsas till etl fast belopp. Möjligheter för stiftsnämnden att kunna anlita sakkunnig expertis måste tillskapas.

Sliflsnämnden i Skara:

Med tanke på att Skara stift har ett förhållandevis stort antal löneboställen

med arrendejordbruk och all rationaliseringen av kyrklig jord och skog

fortfarande kräver stor arbetsinsais utgör överlagandet av boställsnämnds-

uppgiflerna ett så stort tillskott av arbelsuppgifter att en särskild tjänst bör

inrättas. Stiftsnämnden är dock inte beredd att i den framtida förvaltningen

tillämpa en renodlad domänverksmodell utan anser atl den lokala erfarenhe­

ten och sakkkunskapen måste tillvaralas. Enligt stiftsnämndens mening vore

del ett misstag att inte utnyttja de nuvarande boställsnämndsordförandenas

sakkunskap och kännedom om arrendeställena. Därför bör - i vart fall så

länge de nuvarande bostälisnämndsordförandena är beredda därtill - några

115

av dem kunna engageras atl biträda som konsulter vid arrendesällningen.     Prop. 1986/87:13 Deras medverkan  skulle kunna påkallas endera av stiftsnämnden eller pastoratet. Det förutsätts att till sådant uppdrag utses person som åtnjuter förtroende också av arrendatorsorganisation i stiftet.

Boslällsledamöternas riksförbund:

Förbundet anser det naturligt att stiftsnämnderna vid övergång till nytt system utnyttjar nuvarande ordförandena i boställsnämnderna som konsul­ter och ombud vid besiktningar av löneboställen. Härigenom bibehålles kontinuiteten och förändringarna i pastoratens handläggning av ärendena blir ej genomgripande, vilket torde uppfattas positivt av dessa.

Konsulterna-ombuden bör främst uppfattas som rådgivare ål pastoraten och av dem kallas till besiktningar av, eller då beslul fattas rörande, löneboställe, men därvid ej äga beslutsfunktion. Då pastorats beslut av konsulten bedömes avvika från gällande regler, allmän praxis eller likformig­het skall han avge avvikande mening och hänskjuta ärendet till stiftsnämnden för avgörande.

Ovan har framförts att nuvarande bostälisnämndsordförandena bör knytas till stiftsnämnderna som konsuller i jordbruksfrågor. Dock kan vara lämpligt att antalet konsulter blir mindre än antalet boställsnämnder. Beslut härom ankommer givetvis på vederbörande stiftsnämnd, men för att bibehålla lokalkännedom och för att begränsa arbetsuppgifterna till lämplig nivå för extrauppdrag för intresserade och kunniga lantbrukare bör riktlinje vara att antalet konsulter hålles ungefär på halva anlalel boställsnämnder.

Länssryrdsen i Skaraborgs län påminner om den kompetens på boställs­nämndernas ansvarsområde som finns också hos andra samhällsorgan;

I flertalet kommuner bör byggnadsnämndernas och fastighetsbildningsmyn­digheternas tjänster kunna tas i anspråk. Även länsmuseet kan utnyttjas för rådgivning. Detta bör beaktas vid bedömningen av behovet av nya resurser.

4. Delegering av regeringsärenden. Begränsning av besvärsrätten

4.1 Delegering

Remissinstanserna tillstyrker i allmänhet förslagen.

Förslaget att höja beloppsgränsen till 1 mkr för siifisnämndernas behörig­het att besluta om försäljning av kyrklig jord och om vissa fastighetsköp m. m. tillstyrks av kammarkollegiei, länsstyrelserna i Malmöhus och Värm­lands län, domkapitlen i Skara och Göteborg, stiftsnämnderna i Uppsala, Linköping, Skara, Karlstad och Härnösand samt Boställsledamöternas riksförbund.

Domkapitlet i Göteborg:

Domkapitlet tillstyrker höjningen av beloppsgränserna för sliftsnämnderna vid köp och försäljning av kyrklig jord. Gränserna för stiftsnämndernas befogenhet bör för undvikande av misstag anges i bestämda tal och inte knytas till variabla faktorer som basbelopp eller motsvarande.

116

Stiflsnämnden i Uppsala:

Prop. 1986/87:13

Den föreslagna höjningen av beloppsgränsen för stiftsnämndernas beslutan­derätt i köp- och försäljningsärenden synes välbetänkt men bör kompletteras med en regel om översyn exempelvis vart femte år, då frågan om en lämplig indexering ännu inte fått någon lösning.

Sliflsnämnden i Skara:

Med den föreslagna höjningen av beloppsgränsen för ärenden om köp eller försäljning som skall prövas av stiftsnämnden blir gränsen tillräckligt hög för att flertalet ärenden skall kunna avgöras av stiftsnämnden. På grund av ökande fastighetspriser kan dock värdegränsen efter ett par år åter vara mogen för höjning, varför en bestående lösning med fortlöpande justering av beloppsgränsen förordas. Stiftsnämnden föreslår som ytterligare förenkling att samma värdegräns får gälla i alla ärenden som kan avgöras av stiftsnämn­den eller högre instans.

Förslaget tillstyrks i princip också av lantbruksslyrelsen, sliftsnämnderna i Slrängnäs, Västerås, Växjö,[REDACTED_EFTERNAMN], Göteborg och Luleå samt Lanibrukarnas Riksförbund med den skillnaden att de anser att beloppsgränserna skall vara högre eller rentav slopas.

Sliflsnämnden i Strängnäs:

Stiftsnämnden anser att en höjning av beloppsgränsen för försäljning genom stiftsnämnd kunde höjas till 2 mkr.

Stiflsnämnden i Växjö invänder att beloppsgränsen en miljon för stiftsnämn­dens beslutande i köp och försäljningsärenden redan verkar alltför låg. Stiftsnämnden vill ansluta sig till den höjning av beloppsgränsen lill fem milj. kr. som omnämns i förslaget.

Lantbruksstyrelsen:

Lantbruksstyrelsen tillstyrker att köp och försäljning av kyrklig jord skall få avgöras av kammarkollegiet om inte sriftsnämnden äger besluta. Förhopp­ningsvis kommer detta att innebära en önskvärd förkortning av handlägg­ningstiderna. Lantbruksstyrelsen finner det dock angeläget att de belopps­gränser som reglerar beslutsnivån anpassas till motsvarande belopp i 8 § jordförvärvsförordningen (1979:231). Styrelsen har sålunda i augusti 1984 föreslagit att lantbruksnämnd skall få avgöra förvärvsansökan från juridisk person om egendomens värde inte överstiger 5 milj. kr. För den lokala samordningens skull bör stiftsnämnds beslutsnivå överensstämma härmed. Frågorna bör därför lösas parallellt.

Sliftsnämnderna i[REDACTED_EFTERNAMN] och Göleborg samt Lanibrukarnas Riksförbund förespråkar också en samordning med jordförvärvsförordningen.

Sliflsnämnden i Väslerås föreslår att beloppsgränserna slopas:

De skäl som anförs för en delegering av flertalet av de kyrkliga förvärvs- och

försäljningstillståndsärendena från regeringen till kammarkollegiet gäller i

lika hög grad för en delegering till stiftsnämnderna. Regeringens och i

förekommande fall kammarkollegiets prövning grundas huvudsakligen på

stiftsnämndernas utredning. Stiftnämndens kompetens att handha köp och

117

försäljning av fast egendom bestäms av andra faktorer än värdet på Prop. 1986/87:13 egendomen. Alt låta beloppsgränser avgöra beslutsnivån är konstlat och sakligt omotiverat. Sliflsnämnden bör kunna anförtros att som första instans avgöra ärenden om köp och försäljning oberoende av värdet på egendomen. Om kammarkollegiet och i sista hand regeringen är besvärsinstans möjliggör en sådan ordning även att alla ärenden kan överprövas enligt tvåinstansprincipen.

Stiftsnämnden i Luleå framför samma uppfattning.

Remissinstanserna har ingen erinran mot förslaget att de ärenden om tillstånd till köp och försäljning av kyrklig jord som stiftsnämnden inte får besluta om skall avgöras av kammarkollegiet.

Stiftsnämnderna i Västerås och Luleå föreslår dock, som tidigare har redovisats, att stiftsnämnderna får besluta i alla tillståndsärenden.

Kammarkollegiet påpekar:

Två av de främsta företrädarna för den kyrkliga jorden - Svenska kyrkans församlings- och pastoratsförbund och stiftsnämnderna genom stiftsnämnds-konferensens arbetsutskott - har tagit initiativet till den nu föreslagna delegationen till kammarkollegiet, i främsta syfte att möjliggöra en snabbare handläggning av de kyrkliga köp- och försäljningsärendena.

Kammarkollegiets prövning av nu aktuella ärenden kommer dock genom förslaget att få vidgad betydelse eftersom kollegiet såsom föreslagen slutinstans också kommer att få fatta beslut av allmän policykaraklär angående den kyrkliga jorden och inte kan inskränka sig till en formell och rättsvårdande granskning.

Denna markering av kollegiets centrala roll i den kyrkliga egendomsför­valtningen förutsätter emellertid att dess möjligheter till initiativtagande och handlande i dessa frågor förstärks. Enligt 105 och 111 §§ FFKJ kan kollegiet meddela föreskrifter om förvaltningen av kyrkofondsfastigheterna resp. för förvaltningen av kyrklig jord i allmänhet. Lagstiftningen är däremot oklart uiformad i fråga om försäljning av kyrklig jord. 124 § LFKJ sägs att "tillstånd till försäljning eller byte av kyrklig jord får lämnas" i bestämda fall, och i 25 § sägs vidare att "frågan om tillstånd prövas av" regeringen, kammarkollegiet eller stiftsnämnden. I FFKJ talas i 63-65 §§ om att stiftsnämnden, kammar­kollegiet resp. regeringen "prövar fråga om försäljning av kyrklig jord". Uttrycket "tillstånd till försäljning" förutsätter att någon annan verkställer försäljningen. Detta gäller emellertid i varje fall inte stiftsnämnden, eftersom den också beslutar om försäljning även beträffande jord som förvaltas av pastorat eller församling. Motsvarande läsning av samma uttryck för kammarkollegiets befogenhet skulle innebära att kollegiet kunde av eget initiativ besluta om försäljning av jord som förvaltas av stiftsnämnden. Uttrycket "prövar fråga om försäljning", som är gemensamt för alla beslutsnivåerna, innebär sådan befogenhet. I FFKJ talas emellertid om anhängiggörande av försäljningsfråga endast genom ansökan hos stiftsnämn­den eller eget initiativ av nämnden (67 §). Kollegiet bör ha möjlighet att ta initiativ till försäljning av kyrklig jord. Särskilt gäller det av naturliga skäl kyrkofondens fastigheter. Det är förutsättningen för en sammanhållen förvaltning av kyrkofondens tillgångar med en sådan samlad avvägning av fondens placeringar som krävs för att kyrkofonden skall kunna möta de växande anspråken på fonden. Lagstiftningen bör förtydligas så att kollegiets befogenheter i fråga om försäljning av kyrklig jord tydligt framgår.

118

Kammarkollegiet anser vidare att en naturiig följd av en stärkt initiativrätt     Prop. 1986/87:13 för kollegiet skulle vara att likställa kammarkollegiet med stiftsnämnderna i fråga om möjligheten att disponera medel ur kyrkofonden för utredning angående köp och försäljning av kyrklig jord.

Stiflsnämnden i Skara:

Delegeringen till kammarkollegiet av köp- och försäljningsärenden som i dag skall avgöras av regeringen kommer att påtagligt underiätta för stiflsnämn­den att ingå köpeavtal beträffande större fastighetsobjekt. Den utdragna handläggningstiden i dessa ärenden förorsakar irritation hos stiftsnämndens motpart och andra berörda myndigheter och har ibland lett till ersättnings­krav.

Liknande uppfattningar uttrycks i de övriga positiva remissyttrandena.

Ingen remissinstans har avstyrkt förslaget om att utvidga stiftsnämndernas befogenhet att avgöra även sådana försäljningsärenden som har anhängig­gjorts genom någons ansökan men i vilka nämnden finner att enighet om villkoren inte kan nås eller att affären av annan anledning inte bör fullföljas.

Emellertid invänder lantbruksstyrelsen i fråga om besvärsrätten i de avsedda situationerna:

Lantbruksstyrelsen ifrågasätter denna besvärsrätt eftersom det här inte torde vara fråga om myndighetsutövning. Att enbart med utgångspunkt från ett avslag på en framställning om att få köpa eller sälja mark till kyrkan äga rätt att anföra besvär häröver till kammarkollegiet och regeringen ter sig orimligt. Exempel finns på att sådana "okynnesbesvär" resulterat i långa handläggningstider till väsentligt förfång för andra parter i samma ärende. Någon motsvarande besvärsrätt föreligger inte vid lantbruksnämndernas försäljning av fastigheter.

Även kammarkollegiet har synpunkter på besvärsrätten;

I detta sammanhang kan påpekas att det inte sällan upplevs som stötande av en kyrklig förvaltare att någon - mot förvaltarens uttryckliga vilja - skall ha möjlighet att "klaga sig till" ett förvärv av kyrklig jord. Detta, menar man, försätter kyrkan i ett ofördelaktigare förhandlingsläge med en motpart än om denne haft att göra med en privat jordägare. Man skulle därför kunna överväga möjligheten att införa en bestämmelse av innebörd att besvär inte får anföras över stiftsnämnds beslul när det förvaltande organet och stiftsnämnden fattat överensstämmande beslut.

Ingen remissinstans har erinrat mot förslaget att ett pastorat som säljer en prästgård skall få använda försäljningsmedlen till att bekosta en ny prästgård i stället för att enligt huvudregeln fondera dessa (hittills regeringsärende).

Beträffande beslut om undantag från skyldigheten att fondera ersättning från församlingskyrkas fastighet, om medlen behövs för arbeten på kyrkan föreslås i promemorian att beloppsgränsen för stiftsnämndernas befogenhet höjs till 500 000 kr. och att kammarkollegiet får fatta övriga beslut.

Ingen remissinstans har motsatt sig den förenkling som förslaget medför.

Några vill dock förenkla ytterligare.

119

Stiftsnämnden i Lund:

Prop. 1986/87:13

Höjningen för stiftsnämnden av undantagsbeloppet från 200 000 kr. till 500 000 kr. vid användande av ersättningsmedel för arbete på församlings­kyrka bör genomföras samtidigt med en ändring av 94 § FFKJ som gör att församlingskyrkas fastighetsfond kan få motsvarande användning.

Kammarkollegiet föreslår detsamma, dock med syftning även på fonderade prästgårdsmedel.

Stiflsnämnden i Uppsala:

För underlättande av tillämpningen av författningarna om kyrklig jord borde samma beloppsgräns för stiftsnämndens beslutanderätt gälla generellt - inte bara beträffande köp, försäljning, naturreservat utan även beträffande undantag från fonderingsskyldigheten såväl vid försäljning av prästgård som vid ombyggnad av församlingskyrka vad gäller medel härrörande från församlingskyrkas fastighet. Visserligen får man i sistnämnda fall icke någon avkastningsgivande ersättningsfastighet, men medlen används dock för det med egendomen avsedda ändamålet. Angelägenheten av planerade åtgärder torde kunna prövas av stiftsnämnden lika väl som av kammarkollegiet.

Det mest radikala förslaget är givetvis ett totalt slopande av beloppsgrän­serna i samtliga ovannämnda fall. Besvärsrätten och möjlighet att till högre instans hänskjuta kontroversiella fall torde borga för en betryggande handläggning och för att den ändamålsbestämda egendomen icke skingras.

Även stiflsnämnden i Skara anser att stiftnämndernas befogenhet bör avgränsas med samma tal för alla ärendeslag.

Stiftsnämnderna i Västerås och Luleå föreslår, som förut nämnts, att beloppsgränserna avskaffas generellt.

4.2 Besvärsrätten

Förslaget om en begränsning av möjligheten alt klaga över en stiftsnämnds beslut tillstyrks av alla som har yttrat sig över det. Invändningar mot kammarkollegiet som sista instans har med anledning av kollegiets besluts­former emellertid gjorts av några myndigheter.

Stiftsnämnden i Uppsala:

Från ärkestiftets sida har i tidigare sammanhang anförts viss tvekan till att kammarkollegiet ges en ny ställning och funkiion som besvärsinstans i allt fler kyrkliga ärenden. Med hänsyn till beslutsformerna inom kollegiet kvarstår denna tveksamhet.

Stiftsnämnden i Västerås:

Vid bestämmandet av på vilken nivå som besvär i sista hand skall avgöras måste enligt stiftnämndens mening beaktas den beslutsordning som gäller hos kammarkollegiet. I kammarkollegiet såsom enrådighetsverk är det 

generaldirektören ensam som fattar besluten.

120

DomkapUkl i Västerås:

Prop. 1986/87:13

Domkapitlet är av den uppfattningen att det inte är förenligt med de demokratiska principer vi har att överlåta avgörande frågor till en myndighet som är ett enrådighetsverk dvs. där bara en person, generaldirektören, beslutar.

Stiflsnämnden i[REDACTED_EFTERNAMN] anför i fråga om stiftsnämndsbeslut som rör arrende­villkor:

Till skillnad från redan behandlad delegering, som medför nedflyttning av beslutanderätten, innebär boställsnämndernas eventuella avveckling att beslutanderätten går i motsatt riktning. Med hänsyn härtill och då i arrendenämndens uppgifter ingår bl. a. att avgöra tvist om villkor för förlängning av arrendeavtal, som då också företräds av stiftsnämnden, kan det starkt ifrågasättas om det skall bli möjligt att överklaga stiftsnämndsbe­slut rörande arrendevillkor vars verkställighet kan bli beroende av arrende­nämnds elier domstols prövning.

Domkapitlet i Göteborg:

Om ett pastorat inte är åtnöjt med boställsnämndens beslut bör pastoratet medges rätt vända sig till arrendenämnden och inte till stiftsnämnden.

I nuvarande rättsläge kan pastoratet anföra besvär över boställsnämndens beslut hos stiftsnämnden. Om stiftsnämnden därvid helt eller delvis bifaller besvären vänder sig arrendatorn regelmässigt till arrendenämnden, som därvid icke sällan meddelar nytt beslut utan hänsyn till vad stiftsnämnden strax dessförinnan beslutat. Det är därför bättre, att pastoratet får vända sig direkt till arrendenämnden i stället för att gå omvägen över stiftsnämnden.

I detta instämmer stiftsnämnden i Göteborg.

5. Förtydliganden av författningstexten, m.m.

5.1    Allmänna synpunkter

Kammarkollegiet har i en bilaga till sitt yttrande över promemorian framfört ytterligare en rad förslag och har där vidare anfört bl. a.:

De i departementspromemorian aktualiserade reformerna täcker endast till en del det behov av en allmän översyn av LFKJ och FFKJ som genom åren gjort sig alltmer påträngande. När nu arbete pågår att förenkla och förbättra denna lagstiftning, ser kollegiet det vara naturligt och riktigt att vidga arbetet till att omfatta hela regelsystemet och inte inskränka sig till detaljingrepp vars följder ofta blir en oenhetlig lagstiftningsprodukt.

I de flesta remissyttranden återfinns liknande uppfattningar.

5.2    Kyrkotomt

Ingen remissinstans har erinrat mot förslaget om en ny definition av begreppen "församlingskyrkas fastighet" och "domkyrkas fastighet".

121

9 Riksdagen 1986/87. 1 samt. Nr 13

Kammarkollegiet kompletterar promemorian:

Prop. 1986/87:13

Denna angelägna komplettering av 2 § LFKJ tillstyrks. Kollegiet vill emellertid fästa uppmärksamheten på det alltför generella konstaterande utredningen gör beträffande kyrkotomts rättsliga natur. Kollegiet finner det därför angeläget erinra om sitt yttrande 1983-12-14 till civildepartementet med anledning av fråga om disposition av Klara församlings kyrkogård i Stockholm m.m. Då anfördes bl.a. följande.

I församlings- och pastoratsförbundets skrivelse sägs att "det har allmänt ansetts att s. k. kyrkotomt ägs av den lokalkyrka till vilken egendomen är knuten". Kollegiet vill framhålla att detta i princip gäller endast sådan kyrkotomt med tillhörande kyrkogård som församling anskaffat innan den blivit juridisk person, vilket för landsbygdsförsamling anses ha blivit fallet år 1817 och för stadsförsamling senast år 1843. Om församlingen har anskaffat kyrkotomten senare, får församlingen som regel anses vara ägare till tomten. Denna är då s. k. församlingskommunal egendom. Vidare har kyrkotomt i några fall anslagits av kronan. Beträffande kronoanslag i allmänhet råder i doktrinen den uppfattningen att kronan inte har överlåtit äganderätten utan endast har anvisat egendomen för visst kyrkligt ändamål. Staten skulle alltså ha kvar den formella äganderätten till egendomen.

Kammarkollegiet anser att behov också föreligger av ett klargörande av de s.k. kyrkstädernas rättsliga natur.

Stiftsnämnden i Uppsala aktualiserar en fråga om fastighetsreglering av mark som ingår i kyrkotomt:

Vid kyrkogårdsutvidgningar har exempelvis hinder ansetts föreligga mot överförande av mark till kyrkotomten på grund av olika ägarskap. Huruvida detta tillämpats konsekvent av alla lantmätare är dock osäJcert. Enligt stiftsnämndens erfarenhet har också förekommit att en mindre del av kyrkotomten genom fastighetsreglering överförts till exempelvis angränsan­de gatufastighet. Fastighetsregleringen har i dessa fall genomförts "tvångs­vis" och utan att någon företrädare för kyrkotomternas ägare godkänt den formellt. Stiftsnämnden finner det därför påkallat med ett klargörande även beträffande frågan om vem som i en fastighetsbildningsförrättning äger företräda kyrkotomtens ägare.

5.3 Löneboställe och prästlönefondsfastighet

Förslaget om en ny definition av begreppen löneboställe och prästlönefonds­fastighet tillstyrks av alla som yttrat sig däröver, utom av stiftsnämnderna i Skara och[REDACTED_EFTERNAMN].

Kammarkollegiet föreslår med hänsyn till motiveringen för en ändrad definition - dvs. att det direkta sambandet mellan avkastningen och pastoratets löneutgifter har upphört - den alternativa beteckningen "bo-ställstillgång".

Stiflsnämnden i Skara:

Beroende på egendomens ändamål brukar kyrklig jord beskrivas som

inkomstgivande resp. icke inkomstgivande egendom. Beskrivningen hänför

sig till 2 § lagen om förvaltning av kyrklig jord där det framgår att all kyrklig

jord utom prästgård och biskopsgård är ändamålsbestämd så att avkastning-

122

en är avsedd till visst ändamål. Löneboställes och prästlönefondsfastighets    Prop. 1986/87:13 avkastning är avsedd till avlöning åt församlingspräst i visst pastorat.

I promemorian hävdas att det direkta sambandet mellan avkastningen och det fastighetsägande pastoratets utgifter upphört och att pastoraten fritt disponerar över boställenas avkastning. Som parentes kan påpekas att pastoratets disposition av egendomen egentligen endast består i besittnings­rätt. I lagen om förvaltning av kyrklig jord anges ju inte pastoraten som ägare utan som förvaltare av egendomen. Löneboställena brukar betraktas som stiftelseägd egendom på grund av att de ofta tillkommit som donation av enskilda. Historiskt utgjorde löneboställe en avlöningsförmån åt präst dels som bostad dels genom avkastningen av jorden.

Den i promemorian framförda uppfattningen är möjligen principiellt riktig men lagens föreskrift att egendomens avkastning skall användas till visst ändamål måste fortfarande anses gälla. Det förhållandet att avräkningssyste­mel med kyrkofonden avskaffats och ersatts av en schablonavgift innebär inte enligt stiftsnämndens mening att pastoraten kan använda avkastningen till vilket ändamål som helst. I så fall skulle detta betyda att prästlönetillgång­arnas ändamålsbestämning ändrats på grund av tillkomsten av 14 § lagen om kyrkliga kostnader. Stiftsnämnden anser inte att detta åsyftats.

Trots den för visst slag av egendom höga avgiften till kyrkofonden ger prästlönetillgångarna totalt sett överskott som täcker en del av lönekostna­derna. Även med det tidigare systemet lämnade en del pastorat tillskott till kyrkofonden. Skillnaden i att avgiften nu utgår med en fastställd procentsats på taxeringsvärdet, innebär ändå endast att pastoraten har en utgift av egendomen till kyrkofonden. Avkastningen måste ändå fortfarande anses skola gå till det ursprungliga ändamålet. Givetvis kan 2 § lagen om förvaltning av kyrklig jord ändras om lagstiftaren finner att löneboställenas och prästlönefondsfastigheternas avkastning skall få användas till annal ändamål än prästernas löner men stiftsnämnden anser att det är fel att vidta en sådan ändring endast med åberopande av 14 § lagen om kyrkliga kostnader.

Det är för övrigt en uppenbar risk att egendomens inkomstgivande karaktär kommer i skymundan om ändamålet inte framgår av lagtexten. Rent definitionsmässigt vore det i så fall konsekvent att även definitionen på övrig kyrklig jord ändras t. ex. så att kyrkofondsfastighet betecknas som egendom för kyrkofondens behov. Även 26 och 27 §§ om prästlönefond behöver ändras om förslaget i promemorian genomförs.

Stifisnämnden i Lund:

Stiftsnämnden ifrågasätter ändringen av definitionen av löneboställe och prästlönefondsfastighet. Eftersom med pastorats lönetillgångar förstås bl. a. löneboställen och prästiönefondsfastigheter går det i vart fall inte att definiera den fasta egendomen såsom i exemplet - med mindre begreppet lönetillgång får ett eget innehåll. Då är det bättre att bibehålla den historiska anknytningen till ändamålet och ange att avkastningen har vartt avsedd till avlöningen.

5.4 Försäljning av kyrklig jord

Förslaget att en fastighets pris skall bestämmas efter dess marknadsvärde tillstyrks av alla som yttrat sig däröver utom av Lantbruksstyrelsen.

123

Stiftsnämnden i[REDACTED_EFTERNAMN] anmärker emellertid följande:

Prop. 1986/87:13

Stiftsnämnden har inte någon erinran mot att fastighetsvärdet enligt 24 § LFKJ bestäms uteslutande med hänsyn till marknadsvärdet. Även om det bara är en anpassning till expropriationslagens bestämmelse om värdenorm för löseskilling och intrångsersättning, kommer den nya lydelsen att ännu tydligare stå i konflikt med jordförvärvslagens priskontroll. Tydligast framträder denna konflikt när fastigheten innehåller stor andel avverknings-mogen skog.

Lantbruksslyrelsen föreslår att bestämmelsen i stället anpassas till jordför­värvslagens prisprövningsregler:

Enligt lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord är ett av villkoren för försäljning av sådan jord att fastigheten säljs till ett pris "som motsvarar fastighetens värde med hänsyn till ortens pris och fastighetens avkastning" 24 § 2 st. Promemorian föreslår härvidlag i stället samma formulering som återfinns i den nya expropriationslagen (1972:719) "belopp som motsvarar fastighetens marknadsvärde".

Förvärv av jordbruksfastigheter prövas enligt jordförvärvslagen (1979:230). Enligt 4 § första stycket 1 skall förvärvstillstånd vägras om köpeskillingen eller annan ersättning inte endast obetydligt överstiger egendomens värde med hänsyn till avkastning och övriga omständigheter. Detta innebär att värdenivån är avkastningsanknuten. Jordförvärvslagens regler begränsar också köparkretsen. För frivilliga överlåtelser av jordbruks­fastigheter kan därför inte någon i strikt teoretisk bemärkelse definierad marknadsvärdenivå urskiljas.

Försäljning av kyrkliga jordbruksfastigheter genom anbudsförfarande och även under hand med målsättningen att få ut högsta möjUga pris resulterar inte sällan i prisnivåer som inte kan godkännas enligt jordförvärvslagen. Detta medför tidsutdräkt och att angelägna rationaliseringsåtgärder ibland inte kommer till stånd. Lantbruksstyrelsen föreslår därför i stället att lagen om försäljning av kyrklig jord anpassas till jordförvärvslagens prisprövnings-bestämmelser vid fråga om försäljning av jordbruksfastigheter. Det synes rimligt att samma värderingsregler som tillämpas vid köp av kyrklig jord jämväl tillämpas vid försäljning av sådan jord.

Förslaget att slopa skyldigheten för stiftsnämnden att sända avskrift av köpehandling till kammarkollegiet tillstyrks av alla som yttrat sig däröver utom av stiflsnämnderna i Linköping och Skara.

Stiftsnämnderna i[REDACTED_EFTERNAMN] och Göteborg föreslår att också skyldigheten enligt 103 § sista stycket att skicka gravationsbevis till kammarkollegiet slopas.

Stiflsnämnden i Linköping:

Enligt stiftsnämndens uppfattning bör kammarkollegiet alltfort föra sitt register över kyrklig jord, inte minst för att säkerställa en kontinuitet beträffande utveckling och historik beträffande nuvarande och förutvarande kyrkliga markinnehav. En försåld kyrklig jord är ju som regel ej längre kyrklig och torde bortfalla ur stiftsnämndens register i samband med avyttringen.

124

Stiftsnämnden i Skara:

Prop. 1986/87:13

Förslaget att avskrift av köpehandling i fortsättningen inte skall behöva tillställas kammarkollegiet kan uppfattas så att man räknar med att utredning och uppgifter angående innehav och förändring av kyrklig jord skall kunna lämnas av stiftsnämnden. Förslaget förutsätter att stiftsnämnderna har ett tillförlitligt register som fortiöpande ajourhålles. Skara stiftsnämnd för ett sådant register men detta är inte utformat som arkivregister. I vetskap om att uppgifter om den kyrkliga jordens ursprung och rättsliga ställning kunnat erhållas från kammarkollegiet har stiftsnämndens register givits funktion som arbetsregisler där vissa grundläggande uppgifter är redovisade och förändringar i innehavet antecknas. Närmare uppgifter om jordens ursprung innehåller registret ej. Om kammarkollegiets regislerföring upphör bör inskrivas i förordningen om förvaltning av kyrklig jord vilken funktion stiftsnämndens register skall fylla.

125

1 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader

Härigenom   föreskrivs  att  6  och   23 i kostnader' skall ha följande lydelse.

lagen  (1970:940) om  kyrkliga

Prop. 1986/87:13 Bilaga 3

De för yttrande överlämnade lag­förslagen

Nuvarande lyddse

Föreslagen lydelse

ef

Ur kyrkofonden bestrides

Ur kyrkofonden belalas

1.   sådan kostnad för avlöningsförmåner till präst som regeringen och

riksdagen bestämmer,

2.   kostnad för pensionsförmån åt präst eller efterlevande till präst enligt

bestämmelser som regeringen meddelar eller enligt avtal samt för försäk­

ringsförmån som utgår för präst eller annan kyrkomusiker än skolkantor

enligt statlig grupplivförsäkring.

3. förvaltningskostnad enligt rege­ringens och riksdagens bestämman­de för stiftsnämnd och för departe­ment eller myndighet där kyrkliga frågor handläggs.

3.

förvaltningskostnad enligt rege­ringens och riksdagens bestämman­de för stiftsnämnd och boställs­nämnd samt för departement eller myndighet där kyrkliga frågor hand­lägges,

4.

kostnader för verksamhet som bedrivs av Svenska kyrkans stiftelse för rikskyrklig verksamhet i den omfattning som regeringen bestämmer,

5.

annan kostnad för kyrklig verksamhet enligt regeringens och riksdagens bestämmande,

6.

anslag till extra utgifter med ett av regeringen och riksdagen bestämt belopp för år, vilket efter regeringens bestämmande får användas till kyrkliga ändamål.

23 

§

Pastorat skall lillhandahålla ordi­narie församlingspräst tjänsteboslad på prästgård eller i bostadslägenhet på annan fastighet, om regeringen bestämmer det.

Kostnad för tjänstebostad bestri­des av pastoratet. Tjänstebostadshy­ra som församlingspräst betalar till­faller pastoratet.

Ett pastorat får besluta att inneha­varen av en tjänst som kyrkoherde eller komminister skall anvisas tjänsteboslad. Om ijänslen är ullsatt, fär pastoratet meddela eller upphäva ett sådant beslul endasl om den som innehar tjänslen samtycker till det.

Pastoratet skall underrätta domka­pitlet och stiflsnämnden om beslut enligt försia stycket.

Kostnadema för en tjänstebostad skall betalas av pastoratet. Hyran för tjänstebosiaden tillfaller pastoratet.

Denna lag iräder i kraft den 1 juli 1987.

Vid lagens ikraftträdande skall beslut som regeringen med stöd av äldre

'Lagen omtryckt 1982:.179. Senaste lydelse 198.'5:418.

126

bestämmelser har meddelat om skyldighet för ett pastorat att tillhandahålla Prop. 1986/87:13 en ordinarie församlingspräst tjänstebostad upphöra att gälla. Om en ordinarie församlingspräst vid lagens ikraftträdande bor i en anvisad tjänstebostad, upphör dock pastoratets skyldighet att tillhandahålla bosta­den först sedan prästen har avgått från sin tjänst och avflyttat eller vid den tidigare tidpunkt som parterna kommer överens om.

127

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig

jord

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig

jord

dels atl 7, 10, 15, 23 och 30§§ skall upphöra att gälla,

dels att2,5,8,9, 11, 18, 19, 22, 26. 29 och 31 §§ skall ha följande lydelse,

dels att rubriken närmast före 22 § skall ha följande lydelse.

Prop. 1986/87:13

Nuvarande Ivdelse

Föreslagen lyddse

2

§

'

Lönebosiälle är kyrklig jord vars avkaslning är avsedd till avlöning åt församlingspräst i visst pastorat.

Prästgård är kyrklig jord på vilken tjänsiebostad är anvisad åt en kyrko­herde eller en komminister. Om tjänstebostad inle längre är anvisad på egendomen, blir egendomen lö­neboställe.

Prästgård är kyrklig jord på vilken tjänsteboslad är anvisad åt ordinarie församlingspräst i anledning av atl pastoral skall tiUhandahåUa sådan församlingspräst tjänsteboslad enligl beslul som avses i 23 § lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader eller molsvarande äldre beslämmel­ser. År tjänstebostad ej längre anvi­sad på egendomen, blir egendomen lönebosiälle.

Församlingskyrkas fastighet är Församlingskyrkas fastighet är kyrklig jord vars avkastning är av- kyrklig jord vars avkastning är av­sedd till församlingskyrkas behov.       sedd till församlingskyrkas behov.

Vid tillämpning av 24 och 26 §§ skall även sådan fast egendom pä vilken en församlingskyrka av sliftdsekarak-lär är uppförd anses som försam­lingskyrkas faslighel. Prästlönefondsfastighet  är kyrklig jord som förvärvats för medel  ur prästlönefonder från flera pastoral och vars avkastning är avsedd till avlöning åt församlingspräster i dessa pastorat.

Kyrkofondsfastighet är kyrklig jord vars avkaslning tillföres kyrko­fonden.

Domkyrkas fastighet är kyrklig jord vars avkastning är avsedd till domkyrkas behov.

Kyrkofondsfastighel är kyrklig jord vars avkastning tillförs kyrko­fonden.

Domkyrkas fastighet är kyrklig jord vars avkastning är avsedd till domkyrkas behov. Vid tillåmpning av 24 och 26 §§ skall även sädan fast egendom pä vilken en domkyrka av stiftelsekaraklär är uppförd anses som domkyrkas fastighet. Biskopsgård är kyrklig jord på vilken tjänstebostad är anvisad åt biskop.

'Senaste lydelse 1983:402.

128

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:13

5

§

I varje stift finns en stiftsnämnd samt boställsnämnder tiU det antal regeringen besiämmer. I Stockholms stift fullgöres dock stiflsnämnds ålig­ganden av stiftsnämnderna i Uppsa­la och Strängnäs stift enligt regering­ens bestämmande.

Boställsnämnds verksamhetsom­råde bestämmes av regeringen.

8

§

I varje stift finns en stiftsnämnd. I Stockholms stift fullgörs dock stifts-nämndens åligganden av stifts-nämnderna i Uppsala och Strängnäs stift enligt regeringens bestäm­mande.

Ledamot av stiftsnämnd eller bo­ställsnämnd och ersättare för leda­mot förordnas för högst tre år.

9

§

'

Ledamot av stiftsnämnd och er­sättare för ledamot förordnas för högst tre år.

Löneboställe, med undantag av tillhörande skog, och prästgård förvaltas av pastoratet.

Församlingskyrkas fastighet förvaltas av församlingen.

Löneboställes skog, prästlönefondsfastighet, kyrkofondsfastighet, dom­kyrkas fastighet och biskopsgård förvaltas av stiftsnämnden. Lunds domkyr­kas fastigheter förvaltas dock av ett särskilt domkyrkoråd.

Regeringen kan efter framställ- Regeringen/

jorden besluta om förvaltning i an­nan ordning.

ga jorden besluta om förvaltning i annan ordning ifråga om viss sådan kyrklig jord som avses i andra eller iredje stycket.

IH-*

Om ett pasloral har anvisal en kyrkoherde eller en komminister tjänsteboslad på en prästgård, an­kommer det på pastoratet att anord­na prästgärden.

Om tjänsteboslad är anvisad ordi­narie församlingspräst på prästgärd, ankommer det på pastoratet att anordna prästgården. Om pastoratet ej redan har prästgård, skaU präst­gärden efter stifisnämndens bestäm­mande läggas på löneboställe eller på annan mark som pastoratet ställer tiU förfogande. Detsamma gäller om pasloraiel vill ersätta prästgård med annan prästgård.

Pastoratet skall underhålla och vid behov nybygga husen på prästgård. Pastoratet svarar för prästgårds skötsel, i den mån detta ej enligt bestämmel­ser som regeringen meddelar eller enligt avtal ankommer på innehavaren av tjänstebostaden.

Senaste lydelse 1975:1322. Senaste lydelse ]975;]322. Senaste lydelse 1975:1322.

129

Nuvarande lyddse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:13

18 §

I ärende som rör upplåtelse av rätt till vattenkraft företrädes kyrklig jord som avses i 14 § av kammarkol­legiet.

I ärende som rör ledningsrätt eller vägrätt företrädes kyrklig jord som avses i 14 § av stiftsnämnden även om den ej förvaltas av stiftsnämn­den. Detsamma gäller ärende som rör naturreservat, naturminne eller bestämmelser till skydd för djurli­vet, om ej regeringen besiämmer annat.

1 ärenden som rör upplåtelse av rätt till vattenkraft företräds kyrklig jord som avses i 14 § av kammarkol­legiet.

I ärenden som rör ledningsrätt eller vägrätt förelräds kyrklig jord som avses i 14§ av stiftsnämnden även om den ej förvaltas av stifts­nämnden. Detsamma galler ärenden som rör byggnadsminne, naturvårds­område, naturreservat, naturminne eller bestämmelser till skydd för djurlivet om ej regeringen bestäm­mer annat.

19§

Dispositionsändring, som ej avser sådan upplåtelse eller sådant god­kännande som anges i 17 eller 18§, prövas / fråga om lönebosiälle, med undantag för tillhörande skog, av boställsnämnden och för annan kyrklig jord som avses i 14 § av den som förvaltar egendomen. Föranle­des ändringen av att ett självständigt jordbruk ej längre är bärkraftigt eller leder ändringen till att elt så­dant jordbruk ej kan uppehållas, prövas dock frågan alltid av stifts­nämnden.

Dispositionsändring, som ej avser sådan upplåtelse eller sådanl god­kännande som anges i 17 eller 18§, prövjs av den som förvaltar egendo­men. Om ändringen föranleds av att ett självständigt jordbruk ej längre är bärkraftigt eller om ändringen leder till att ett sådant jordbruk ej kan uppehållas, prövas dock frågan alltid av stiftsnämnden.

Uppsikl över förvaltningen

Tillsyn över förvaltningen

22

§

"

Uppsikt över pastorats förvaltning av lönebosiälles jordbruk och av präsigård ulövas av boställs­nämnden.

Stiflsnämnden ulövar uppsikl över sådan annan förvaltning av kyrklig 

jord som ej handhas av nämnden.

Stiftsnämnden har tillsyn över så­dan förvaltning av kyrklig jord som ej handhas av nämnden.

Vid sin tillsyn får stiflsnämnden meddela sådant föreläggande eller förbud som behövs för att denna lag eller med slöd av lagen meddelade föreskrifier skall efterlevas.

I beslulel om föreläggande eller förbud kan stiftsnämnden utsätta vUe.

'Senaste lydelse 1975:1.322. "Senaste lydelse 1975:1322.

130

Nuvarande lydelse

Närmare bestämmelser om upp­sikl över förvallning av kyrklig jord meddelas av regeringen.

Föreslagen lydelse

Närmare beslämmelser om tillsy­nen över förvaUningen av kyrklig jord meddelas av regeringen.

Prop. 1986/87:13

26§''

Ersättning som inflyter för kyrklig jord på grund av försäljning, ex­propriation, upplåtelse av naturtill­gång, eller av annan jämförhg anled­ning skall fonderas, om ej annat följer av bestämmelser som rege­ringen meddelar. Avkastningen skall användas för samma ändamål som jorden varit avsedd för.

Ersättning som inflyter för kyrklig jord på grund av försäljning, exprop­riation, upplåtelse av naturtillgång, eller av annan jämföriig anledning skall fonderas, om inte annat följer av andra slyckel eller av bestämmel­ser som regeringen meddelar. Av­kastningen skall användas för sam­ma ändamål som jorden varit avsedd för.

Om sliflsnämnden medger det får ett pastorat använda medel som infly­ter eller som har influtil på grund av försäljning av en prästgård eller av ett lönebosiälle, som tidigare har varit prästgård, för anordnande av ny prästgård, ny annan bostad åt en präst eller nya expeditionslokaler.

29 §

Om lalan mol församlings dier pastorals beslul finns bestämmelser i lagen (1961:436) om församlingssly­relse.

Beslämmelser om överklagande av beslut av en församling eller ett pasto­rat flnns i lagen (1982:1052) om församlingar och kyrkliga samfäl­ligheler.

31

§

"

Talan mol stiflsnämnds eller kam­markollegiets beslul enligl denna lag föres genom besvär bos regeringen. Talan mol beslut enligt 21 § om fördelning av vinst eller förlust som avses där föres dock genom besvär hos kammarrätten.

Mot stiflsnämnds beslut i fråga som fullföljts du fär lalan föras en­da.st om sådant är tiltålel enligt be­slämmelser som meddelas a\- rege­ringen.

Stiftsnämndens besiui enligl 21 S om fördelning av vinst eller förlust får överklagas hos kammarrällen .

Stifisnämndens beslut i övrigt en­ligt denna lag får överklagas hos kammarkollegiet. Om ärendet är av principiell betydelse eller annars av särskUd vikl fär kanimiirkoUegici ined eget yltrande överlämna del till regeringen för avgörande.

'Senaste lydelse 1975:1.322. "Senaste lydelse 1975:1322.

131

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1986/87:13

Kammarkollegiets beslul i en överklagad fräga fär inte överklagas. Kammarkollegiets beslut i övrigt med anledning av det överklagade ärendet eller i andra ärenden enligt denna tag fär överklagas hos regeringen.

Denna lag träder i kraft den I juli 1987. Om det vid lagens ikraftträdande har väckts ett ärende vid arrendenämnd eller domstol gäller dock den upphävda 15 § till dess ärendet har slutligt avgjorts.

132

Innehåll

.    Prop. 1986/87:13

Propositionen................................................... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll..................... 

I

Lagförslag........................................................ 

2

1.

Förslag till lag om ändring i lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader      

2

2.

Förslag till lag om ändring i lagen (1970:939) om förvaltning av kyrkhg jord      

4

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 11 juni 1986 med

beslut om skrivelse till kyrkomötet........................ 

9

1

Inledning .................................................... 

9

2

Allmän motivering.......................................... 

... 

10

2.1

Prästernas tjänstebostäder...................... 

10

2.2

Boställsnämnderna................................. 

... 

15

2.3

Vissa andra förenklingar i lagen om förvaltning av kyrklig jord       

18

2.4

Tidpunkten för genomförande av mina förslag      

20

3

Upprättade lagförslag.................................... 

21

4

Specialmotivering......................................... 

21

4.1

Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:940) om kyrkliga kostnader     

21

4.2

Förslaget  till  lag om ändring i lagen (1970:939) om förvaltning av kyrklig jord   

23

5

Hemställan.................................................. 

27

6

Beslut........................................................ 

... 

27

Kyrkomötets skrivelse 1986:6.............................. 

28

Kyrkolagsutskottets betänkande 1986:1................ 

... 

29

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 2 oktober 1986

med beslut om proposition................................... 

49

1

Anmälan av kyrkomötets yttrande.................... 

49

2

Hemställan.................................................. 

50

3

Beslut........................................................ 

.... 

50

Bilaga 1 Departementspromemorian (Ds C 1984:13)

Översyn av bestämmelserna om förvaltning av kyrklig jord m. m.

Bilaga 2 Sammanställning av remissyttranden över departementspromemo­rian

Bilaga 3 De till kyrkomötet överlämnade lagförslagen

133