Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens skrivelse

1980/81:79

om vissa bilarbetstidsfrågor;

beslutad den 11 december 1980.

Regeringen bereder riksdagen fillfälle att ta del av vad som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar THORBJÖRN FÅLLDIN

ULF[REDACTED_EFTERNAMN]

Skrivelsens huvudsakliga innehåll

I skrivelsen behandlas främst internationella arbetsorganisationens (ILO) konvention (nr 153) om arbetstider och viloperioder inom vägtran­sportområdet. Vidare anjges vissa riktlinjer för ett fortsatt arbete med frågorna om bilarbetstid.

1    Riksdagen 1980/81. I saml Nr 79

Skr. 1980/81:79

Skr. 1980/81:79

Utdrag KOMMUNIKATIONSDEPARTEMENTET  PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1980-12-11

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Buren­stam[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo,[REDACTED_EFTERNAMN], Adel­sohn, DaneU, Petri,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Skrivelsen om vissa bilarbetstidsfrågor

Prop. 1979/80:133 med anledning av beslul fattade av internationella arbetskonferensen år 1979 vid dess sextiofemte möte behandlades av riks­dagen den 8 maj 1980 (SoU 1979/80:40, rskr 1979/80:311). I den propositio­nen redovisades de ärenden som förevarit vid internationella arbetsorgani­sationens (ILO:s) konferens i Geneve under tiden den 6-27 juni 1979. Vissa av de regler som gäller för arbelel inom ILO presenterades också i propositionen. Av dessa regler följer bl. a. alt varje medlem är skyldig att senast inom 18 månader från avslutandet av ett konferenssammanlräde förelägga antagna konventioner och rekommendationer för vederbörlig myndighet - för Sveriges del riksdagen.

Vid den aktuella konferensen i Geneve anlog ILO bl.a. en konvention (nr 153) om arbetstider och viloperioder inom vägtransporlområdet och en rekommendalion (nr 161) i samma ämne. Jag avser nu all efter samråd med chefen för arbetsmarknadsdepartementet ta upp konventionen och rekom­mendationen till behandling och i samband därmed även beröra vissa andra arbetstidsfrågor inom vägtrafiksektorn. Texterna på engelska och svenska till konventionen och rekommendationen bör fogas som bilaga 1 4 till regeringsprotokollet i detla ärende.

Allmänna bestämmelser om arbetstid och arbetsförhållanden finns i allmänna arbetstidslagen (1970:103) och arbetsmiljölagen (1977:1160). La­garna avser främst alt tillgodose allmänna sociala synpunkler och arbetar-skyddssynpunkler. Även i kollektivavtal regleras sådana frägor.

För fordonsförare finns särskilda bestämmdser om arbetstid m. m., som främsi syftar till att öka trafiksäkerheten. Sådana bestämmdser finns i kungörelsen (1972:602) om arbelslid vid vägtransport, m. m. (ATK) och i

Skr. 1980/81:79

3

förordningen (1975:883) om arbetsförhållanden vid vissa internationella vägtransporter (AETR). Slutligen finns i 19 § vägtrafikkungörelsen (1972:603) ett förbud för den som är uttröUad att föra fordon.

AETR bygger på den europeiska överenskommelsen från den 1 juli 1970 om arbetsförhållanden för fordonsbesättningar vid internationella väg­transporter. AETR-bestämmelserna tillämpas i princip på varje internatio­neU vägtransport som utförs inom en fördragsslulande stat med fordon registrerat i en annan fördragsslutande stat. Fömtom Sverige är Belgien, Danmark, Frankrike, Grekland, Irland, Italien, Jugoslavien, Luxemburg, Nederländerna, Norge, Portugal, Sovjetunionen, Spanien, Slorbrilannien, Tjeckoslovakien, Västtyskland, Östtyskland och Österrike f. n. bundna av överenskommelsen. Vid andra transporter inom Sverige än sådana som nu sagts gäller reglerna i ATK. Dessa tiUämpas även vid transporter utom­lands med svenskregistrerade fordon i de fall AETR: s bestämmelser inte är tillämpliga.

ATK gäller förare vid transporter i förvärvsverksamhel. Liksom lidigare svenska bestämmelser bygger ATK på principen om en maximerad arbets­tid - oavsett om denna bestått i enbart körning eller även annat arbete. Bl. a. gäller enligt huvudregeln att förares arbetstid under 24 limmar i följd efter föreskriven vilotid inle får överstiga 11 timmar. Förare får vidare inle arbeta under längre tid än 6 timmar i följd utan minsl 30 minuters rast. Vilotiden under 24 limmar i följd räknat från början av vilken tjänstgöring som helst får inte understiga 10 fimmar i följd.

För att möjliggöra en kontroll av att reglema efterlevs finns en anleck-ningsskyldighet för såväl förare som - i förekommande fall - arbetsgiva­re. Vidare skaU flertalet i detta sammanhang aktuella fordon vara utrustade . med färdskrivare. TiUsynsmyndighet är arbelarskyddsstyrelsen.

Utgångspunkten i AETR-reglerna är inte som i ATK den totala arbetsti­den utan enbart själva körtiden. Sålunda får enligt huvudreglerna den dagliga körtiden inte överstiga 8 timmar och den sammanhängande körti­den inte vara längre än 4 timmar. Med vissa undanlag skall dygnsvilan uppgå till minst 11 timmar i följd.

Inom Europeiska Gemenskapen (EG) tillämpas EG-förordningen om arbetstid m. m. i vägtrafik, vars materiella regler i huvudsak överensstäm­mer med AETR. Likartade regler om bilarbdstid tillämpas alltså inom stora delar av Europa.

För kontroll av att AETR-reglerna iakttas skall föraren göra anteckning­ar i en personlig kontrollbok. Vidare använder man inom EG en lyp av färdskrivare, som kan registrera flera uppgifter än de i Sverige förekom­mande instmmenten, och enligt uppgift kommer man där inom en snar framtid att helt ersätta kontrollboken med denna mekaniska kontroll.

BUarbetstidsutredningen har i sitt betänkande (SOU 1977: 2) Bilarbetstid lagt fram förslag om vissa ändringar av de beslämmelser som gäller för svenska inhemska transporter. Utredningen har därvid förordat bl.a. att tl    Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 79

Skr. 1980/81:79

4

tillämpningsområdet skulle utvidgas i vissa avseenden och exempelvis - i motsats till vad som nu gäller - även omfatta transporter för icke affärsdri­vande statliga och kommunala verk samt förvärvsmässig bilkörning som inle innebär transport av personer eller gods. Vidare har föreslagits att färdskrivarplikten utvidgas och ell omfallande granskningsarbde ulförs av en central tillsynsmyndighet. Utredningen har även behandlat vissa andra frågor om organisationen av fillsynsverksamheten.

De förslag som bilarbelstidsuiredningen har lagt fram är - i enlighel med utredningens direktiv grundade på principen om en maximerad arbets­tid. Någon närmare jämförelse mellan arbetstidsprincipen och körtidsprin-dpen har ulredningen inte gjort. Däremot har ulredningen förordat vissa ändringar av de arbets- och vilolidsbestämmdser som f. n. gäller. Dessa innebär i huvudsak att den längsta tillåtna arbetstiden under 24 timmar skulle vara 10 limmar och alt den längsta tillåtna oavbrutna arbetstiden skulle vara 5 timmar. En förares dygnsvila under 24 timmar i följd skulle i princip inle fä undersliga 11 limmar.

lLO:s konvention om arbetstider och viloperioder inom vägtransport-området är tänkt all lillämpas vid såväl nationella som internationella förvärvsmässiga gods- eller persontransporter. De grundläggande reglerna innebär i princip följande. Den längsta tillåtna sammanlagda körtiden får inte överstiga 9 limmar per dygn. Ingen förare får lillåtas att köra mer än 4 timmar i sträck utan rast. Varje avlönad förare skall dessutom ha räll till en rast efler en sammanhängande arbetstid om 5 timmar. En förares dygnsvila skall under varje 24-timmarsperiod uppgå lill minsl 10 timmar i följd.

Konventionen bygger således på ell system med i huvudsak en reglering av körtiden men även - lill viss del - av arbetstiden. Beträffande interna­tionella transporter inom AETR-området skulle en lillämpning av ILO-konventionens regler inte medföra några genomgripande nyheter för Sveri­ges del. Konvenlionens tillämpningsområde innefattar emellertid även na­tionella transporter och i vårt land tillämipas arbetstidsprincipen för dessa. ATK har också ett något annorlunda tillämpningsområde inom landel än konventionen.

Vad som här sägs om konventionen gäller pä motsvarande sätt ILO:s rekommendalion.

Den nuvarande ordningen innebär alltså att en yrkesförares arbetstid regleras dels genom de av allmänna arbdssociala och liknande synpunkler motiverade lagarna och kollektivavtalen, dels genom den särskilda lagstift­ningen för just bilförare. Den senare lagstiftningen, som jag anser är av stor betydelse för trafiksäkerheten, vilar i Sverige f. n. på de två olika princi­perna om en maximerad arbetstid (ATK) och om en maximerad körtid (AETR). Denna uppsplittring medför nackdelar. Att nu definitivt slå fasl vilken princip som i praktiken ger den största Irafiksäkerhelsmässiga ef­fekten är enligl min mening inte möjligt. De på ren körtid baserade regel­systemen, dvs. AETR och i huvudsak ILO-konventionen, hindrar inte en

Skr. 1980/81:79

5

förare att företa en förhållandevis lång körning efter flera timmars annat arbete samma dag. Den tid av oavbruten körning som dessa syslem tillåter är emeUertid starkt begränsad. Dd syslem som bygger på en maximering av den totala arbetstiden, dvs. ATK, medger inte att långa körningar följer efter långa arbetspass av annat slag. Detsamma skulle komma att gälla om bilarbetstidsutredningens förslag genomförs. Arbetstiden kan å andra si­dan i dessa fall helt ulnytljas till längre oavbrutna körningar än vad som är fallet då körtidsprincipen lillämpas.

Över ILO:s konvention och rekommendalion har den svenska ILO-kommittén - efter att själv försl ha hört dl flertal myndigheter och organisationer avgett yttrande. Kommittén påpekar i yttrandet bl.a. all det synes som den svenska lagstiftningen för internationella transporter (dvs. AETR-reglerna) i stort är förenlig med konventionens materiella bestämmelser, men att del däremol föreligger vissa skillnader mellan kon­ventionens bestämmelser och ATK. Det är enligl kommiltén svårt all avgöra vilket regelsystem som är strängast. ILO-kommitlén konstaterar sammanfattningsvis all sådana skillnader av allmän karaktär mellan kon­ventionens bestämmelser och den svenska lagstiftningen tycks föreligga på flera områden, att en förändring av den svenska lagstiftningen torde krävas för att nå överensslämmelse med ILO-reglerna. Kommittén konstaterar därför att den f.n. inte kan tillstyrka en ratifikation av konventionen. Vidare konstaterar kommittén att inte heller rekommendationen f. n. kan tillämpas i Sverige.

ILO-kommittén framhåller emellertid alt del är viktigt att innehållet i konventionen och rekommendationen beaklas inför en eventuell framlida förändring av lagstiftningen. Det skulle enligl kommiltén vara önskvärt att möjligheterna till en svensk anpassning till konventionens och rekommen­dationens regler närmare undersöks.

Svenska Iransportarbetareförbundel har i en skrivelse till kommunika­tionsdepartementet den 19 november 1980 anfört bl.a. alt ILO:s konven­tion i väsentliga avseenden avviker från de förslag i bilarbetstidsutredning­ens förslag som förbundet lidigare har tillstyrkt. I avvaktan på att bilarbetstidsfrågorna kommer att lösas i sin helhet efter de principer som föreslagils av bilarbelstidsuiredningen föreslår förbundet att regeringen avvaktar med ratificering av ILO-konventionen.

Jag delar ILO-kommitténs och transportarbdareförbundds uppfallning att ILO-konventionen f.n. inte kan godkännas. Mill ställningstagande grundar sig på att konventionens regler inte kan införlivas i det svenska regelsystemet utan att detta förändras genomgripande.

Som jag tidigare framhåUit innefattar för svenskt vidkommande den gällande lagstiftningen om bilarbdsfid såväl körlidsreglering (AETR) som arbetstidsreglering (ATK). ILO-reglerna innehåller bestämmelser om både körtid och arbelslid medan bilarbelstidsuiredningen i sitt förslag ulgår från en ren arbetstidsreglering. En analys av de båda principernas för- och

Skr. 1980/81:79

6

nackdelar och av betydelsen av en enhetlig reglering har trots delta hitlills inle ulförts. Innan slutlig slällning kan las lill den framlida ulformningen av den svenska lagstiftningen i ämnet och lill en anslulning lill konventionen bör enligt min mening en sådan analys genomföras.

Trots gällande bestämmdser är det inle ovanligt med överträdelser. Inle sällan är överträdelserna av allvarlig art. Möjlighelerna lill en effektiv kontroll av all reglerna verkligen följs är därför av den största belydelse. Tillsynen kan ordnas på olika säll. I utlandet sker kontrollen lill stor del på annat sätt än här. Bilarbelstidsuiredningen har i sill belänkande behandlal såväl hur kontrollen rent tekniskt kan utformas som vilken myndighet som bör ansvara för tillsynen. Utredningens förslag skiljer sig avsevärt från den i landet f. n. gällande kontrollen.

Hur tillsynen bör utformas hänger nära samman med frågan om vilken princip för beräkning av tiden - maximerad körtid eller maximerad total arbetstid som skall tillämpas. Dessa frågor bör därför behandlas i ett sammanhang.

Jag avser att ta initiativ till en översyn av reglerna om bilarbelslid såväl belräffande möjlighelerna lill en samordning av de svenska och de interna­tionella arbetsfidsreglerna som beträffande utformningen av tillsynen i Sverige.

Hemställan

Jag hemställer

att regeringen bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag har anfört i det föregående.

Beslut

Regeringen ansluter sig lill föredragandens överväganden och beslutar i enlighet med hans hemslällan.

Skr. 1980/81:79

7

Convention 153

BUaga I

CONVENTION CONCERNING HOURS OF WORK AND REST PERIODS IN ROAD TRANSPORT

The General Conference of the Intemational Labour Organisation, Having been convened at Geneva by the Governing Body of the Intemational Labour Office and having met in its Sixty-fifth Session on 6 June 1979, and

Having decided upon the adoption of certain proposals with regard to hours of work and rest periods in road transport, which is the fifth item on the agenda of the session, and

Having determined that these proposals shall take the form of an intemational Convention,

adopts this twenty-seventh day of June of the year one ihousand nine hundred and seventy-nine the following Convention, which may be cited as the Hours of Work and Rest Periods (Road Transport) Convention, 1979:

Artide 1

1. This Convention appUes to wage-eaming drivers working, whether for undertakings engaged in transport for third parties or for undertakings transporting goods or passengers for own account, on motor vehides engaged professionally in the internal or intemational transport by road of goods or passengers.

2. Except as otherwise provided herein, this Convention further appUes to owners of motor vehides engaged professionaUy in road transport and non-wage-eaming members of theii families, when they are working as drivers.

Artide 2

1. The competent authority or body in each country may exclude from the application of the provisions of this Convention, or of certain of them, persons who drive vehides engaged in-

(a)  urban transport or certain types of urban transport, by reference to the

particular technical operating conditions involved and to local conditions;

(b)  transport by agricultural or forestry undertakings in so far as such transport is

carried out by means of tractors or other vehides assigned to local agricultural

or forestry aclivities and is used exclusively for the work of such undertakings;

(c)  transport of sick and injured persons, transport for rescue or salvage work and

transport for fire-fighting services;

(d)  transport for the purpose of national defence and police services and, in so far

as it is not in competition with that effecled by undertakings engaged in

transport for third parties, transport for the purpose of other public authority

essenlial services;

(e) transport by taxi; or

(/) transport which, by reason of the type of vehicle used, the passenger or goods capadty of the vehides, their limited routes or their maximum authorised speed, can be considered as not requiring spedal regulations concerning driving time and rest periods.

2. The competent authority or body in each country shall lay down adequate standards concerning driving time and rest periods of drivers exduded from the

Skr. 1980/81:79

8

application of the provisions of this Convention, or of certain of them, pursuant to the provisions of paragraph 1 of this Artide.

Artide 3

The representative organisations of employers and workers concerned shall be consulted by the competent authority or body in each country before dedsions are taken on any matters covered by the provisions of this Convention.

Artide 4

1.     For the purpose of this Convention the term "hours of work" means the

time spent by wage-eaming drivers on-

(a)      driving and other work during the running time of the vehicle; and

(b)      subsidiary work in connection with the vehicle, its passengers or its load.

2.     Periods of mere attendance or stand-by, either on the vehicle or at the

workplace and during which the drivers are not free to dispose of their time as they

please, may be regarded as hours of work to an extent to be prescribed in each

country by the competent authority or body, by coUective agreements or by any

other means consistent with national practice.

Artide 5

1.

No driver sbsdl be allowed to drive continuously for more than four hours without a break.

2.

The competent authority or body in each country, taking into account particular national conditions, may authorise the period referred to in paragraph 1 of this Artide to be exceeded by not more than one hour.

3.

The length of the break referred to in this Artide and, as appropriate, the way in which the break may be spUt shall be determined by the competent authority or body in each country.

4.

The competent authority or body in each country may spedfy cases in which the provisions of this Article are inapplicable because drivers have suffident breaks as a result of stops provided for in the timetable or as a result of the intermittent nature of the work.

Article 6

1.

The maximum total driving time, including overtime, shall exceed neither nine hours per day nor 48 hours per week.

2.

The total driving times referred to in paragraph 1 of this Artide may be calculated as an average över a number of days or weeks to be determined by the competent authority or body in each country.

3.

The total driving times referred to in paragraph 1 of this Article shall be reduced in the case of transport activities carried out in particularly difficult conditions. The competent authority or body in each country shall define these activities and determine the total driving times to be appUed in respect of the drivers concerned.

Article 7

1. Every wage-eaming driver shall be enlitled to a break after a continuous period of five hours of work as defined in Article 4, paragraph 1, of this Convention.

Skr. 1980/81:79

9

2. The length of the break referred to in paragraph 1 of this Article and, as appropriate, the way in which the break may be split shall be determined by the competent authority or body in each country.

Artide 8

1.

The daily rest of drivers shall be at least ten consecutive hours during any 24-hour period starting from the beginning of the working day.

2.

The daily rest may be calculated as an average över periods to be determined by the competent authority or body in each country; Provided that the daily rest shall in no case be less than eight hours and shall not be reduced to eight hours more than twice a week.

3.

The competent authority or body in each country may provide for daily rest periods of differenl duration according to whether passenger or goods transport is involved and to whether the rest is taken at home or elsewhere, on condition that the provisions of paragraphs 1 and 2 of this Article concerning the minimum number of hours are observed.

4.

The competent authority or body in each country may provide for exceptions to the provisions of paragraphs 1 and 2 of this Artide as regards the duration of the daily rest periods and the manner of taking such rest periods in the cases of vehides having a crew of two drivers and of vehides using a ferry-boat or a train.

5.

During the daUy rest the driver shall not be required to remain in or near the vehicle if he has taken the necessary precautions to ensure the safety of the vehicle and its load.

Artide 9

1.     The competent authority or body in each country may pennit as temporary

exceptions, but only in so far as may be necessary for the performance of

indispensable work, extensions of the driving time, extensions of the continuous

working time, and reduclions in the duration of the daily rest periods provided for

in Artides 5, 6, 7 and 8 of this Convention-

(a)  in case of acddent, breakdown, unforeseen delay, dislocation of service or

intermption of traffic;

(b)

in case of force majeure; and

(c)

in case of urgent and exceplional necessity for ensuring the work of services of pubUc utihty.

2.     When national or local conditions in which road transport operates do not

lend themselves to the strict observance of Artides 5, 6, 7 or 8 of this Convention,

the competent authority or body in each country may also authorise extensions of

the driving time, extensions of the continuous working time and reduclions in the

duration of the daily rest periods provided for therein and authorise exceptions as

regards the application of Artides 5, 6 or 8 to the drivers covered by Artide 1,

paragraph 2, of this Convention. In such case, the Member concerned shall, by a

declaration appended to its ratification, describe these national or local conditions

as weU as the extensions, reduclions or exceptions permilted pursuant to this

paragraph. Any such Member shall indicate in its reports under artide 22 of the

(2onstitution of the Intemational Labour Organisation any progress which may

have been made with a view towards strider or wider application of Artides 5,6,7

and 8 of this (konvention, and may at any time cancel the declaration by a

subsequent declaration.

Artide 10 1. The competent authority or body in each country shall-

Skr. 1980/81:79

10

(a)

provide for an individual control book and prescribe the conditions of its issue, its contents and the manner in which it shall be kept by the drivers; and

(b)

lay down a procédure for notification of the hours worked in accordance with Article 9, paragraph 1, of this Convention and the drcumstances justifying them.

2. Each employer shall-

(a)  keep a record, in a form approved by the competent authority or body in each

country, indicaling the hours of work and of rest of every driver employed by

him; and

(b)  place this record at the disposal of the supervisory authorities in a manner

determined by the competent authority or body in each country.

3.     The traditional means of supervision referred to in paragraphs 1 and 2 of

this Article shall, if this proves to be necessary for certain categories of transport,

be replaced or supplemented as far as possible by recourse to modem methods, as

for instance tachographs, according to rules to be estabhshed by the competent

authority or body in each country.

Artide 11

The competent authority or body in each country shall make provision for-fa)   an adequate inspeclion system, with verification carried out in the undertaking

and on the roads; and (b)   appropriate penalties in the event of breaches of the requirements of this

Convention.

Artide 12

The provisions of this Convention shaU, except in so far as they are otherwise made effeaive by means of coUeclive agreements or arbitralion awards or in such other manner as may be consistent with national practice, be given effect by laws or regulations.

Article 13

This Convention revises the Hours of Work and Rest Periods (Road Transport) Convention, 1939.

Artide 14

The formål ralifications of this Convention shall be communicated to the Director-General of the Intemational Labour Office for registralion.

Artide 15

1.

This Convention shall be binding only upon those Members of the Intemational Labour Organisation whose ralifications have been registered with the Director-General.

2.

It shall come into force twelve months after the date on which the ratifications of two Members have been registered with the Director-General.

3.

Thereafter, this (2onvention shaU come into force for any Member twelve months after the date on which its ratification has been registered.

Article 16

1. A Member which has ratified this Convention may denounce it after the expiration of ten years from the date on which the Convention first comes into force, by an act communicated to the Director-General of the Intemational Labour

Skr. 1980/81:79

11

Office for registralion. Such denunciation shaU not take effect untU one year after the date on which it is registered.

2. Each Member which has ratified this Convention and which does not, within the year foUowing the expiration of the period of ten years mentioned in the preceding paragraph, exerdse the right of denundation provided for in this Artide, wiU be bound for another period of ten years and, thereafter, may denounce this Convention at the expiration of each period of ten years under the terms provided for in this Article.

Article 17

1.

The Director-General of the Intemational Labour Office shaU notify aU Members of the Intemational Labour Organisation of the registralion of all ratifications and denundations communicated to him by the Members of the Organisation.

2.

When notifying the Members of the Organisation of the registralion of the second ratification communicated to him, the Director-General shall draw the attention of the Members of the Organisation to the date upon which the Convention wiU come into force.

Article 18

The Director-General of the Intemational Labour Office shall communicale to the Secretary-General of the United Nations for registralion in accordance with Article 102 of the Charter of the United Nations fuU particulars of all ratifications and acts of denundation registered by him in accordance with the provisions of the preceding Artides.

Article 19

At such times as it may consider necessary the Governing Body of the Intemational Labour Office shall present to the General Conference a report on the working of this Cbnvention and shaU examine the desirability of pladng on the agenda of the Conference the question of its revision in whole or in part.

Article 20

1.     Should the Conference adopt a new Convention revising this Convention in

whole or in part, then, uniess the new Convention otherwise provides-

(a)  the ratification by a Member of the new revising Convention shaU ipso jure

involve the immediate denundation of this Convention, notwithslanding the

provisions of Article 16 above, if and when the new revising Convention shaU

have come into force;

(b)  as from the date when the new revising Convention comes into force this

Convention shall cease to be open to ratification by the Members.

2.     This Convention shall in any case remain in ibrce in its actual form and

content for those Members which have ratified it but have not ratified tbe revising

Convention.

Article 21

The EngUsh and French versions of the text of this Convention are equally authoritative.

t2   Riksdagen 1980181. 1 saml. Nr 79

Skr. 1980/81:79

12

Bilaga 2 (

Ö

vers

ä

ttning)

Konvention (nr 153) om arbetstider och viloperioder inoin v

ä

gtransportomr

å

det

Internationella arbetsorganisationens allm

ä

nna konferens,

som har sammankallats till Geneve av styrelsen f

ö

r inter­nationella arbetsbyr

å

n och samlats d

ä

r den 6 juni 1979 till sitt sextiofemte m

ö

te,

som har beslutat anta vissa f

ö

rslag om arbetstider och viloperioder inom v

ä

gtransportomr

å

det, en fr

å

ga som utg

ö

r den femte punkten p

å

 m

ö

tets dagordning,

och som har fastst

ä

llt att dessa f

ö

rslag skall ta formen av en internationell konvention,

antar denna den tjugosjunde dagen i juni m

å

nad 

å

r nitton-hundrasjuttionio f

ö

ljande konvention, som kan kallas 1979 

å

rs konvention om arbetstider och viloperioder (v

ä

gtransportom-r

ä

det) :

Artikel 1

1.

Denna konvention till

ä

mpas p

å

 avl

ö

nade f

ö

rare av motorfor­don som anv

ä

nds f

ö

rv

ä

rvsm

ä

ssigt f

ö

r inrikes eller internatio­nella gods- eller persontransporter p

å

 v

ä

g, om f

ö

raren arbe­tar i ett f

ö

retag som antingen utf

ö

r transporter f

ö

r andras r

ä

kning eller transporterar gods eller personer f

ö

r egen r

ä

k­ning.

2.

Om inte annat f

ö

reskrivs i denna konvention till

ä

mpas den ocks

å

p

å

ä

gare av motorfordon som anv

ä

nds f

ö

rv

ä

rvsm

ä

ssigt f

ö

r v

ä

gtransporter och p

å

 icke avl

ö

nade medlemmar av 

ä

garnas fa­miljer n

ä

r de arbetar som f

ö

rare.

Artikel 2

1. Fr

å

n till

ä

mpningen av denna konvention eller vissa av dess best

ä

mmelser kan beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land

Skr. 1980/81:79

13

undanta personer som f

ö

r fordon vilka anv

ä

nds f

ö

r

a)

transporter i t

ä

torter eller vissa typer av s

å

dana transporter, med h

ä

nvisning till s

ä

rskilda tekniska driftf

ö

r­h

å

llanden och lokala f

ö

rh

å

llanden;

b)

transporter som utf

ö

rs av f

ö

retag inom jordbruket eller skogsbruket, i den m

å

n dessa sker med traktorer eller andra fordon som 

ä

r avsedda f

ö

r avgr

ä

nsad anv

ä

ndning inom jordbru­ket eller skogsbruket och som enbart anv

ä

nds f

ö

r dessa f

ö

re­tags verksamhet;

c)

transporter av sjuka och skadade personer samt trans­porter f

ö

r r

ä

ddnings-, b

ä

rgnings- eller brandf

ö

rsvars

ä

nda­m

å

l;

d)        transporter f

ö

r f

ö

rsvars

ä

ndam

å

l och polistj

ä

nst samt -

i den m

å

n transporterna inte konkurrerar med transporter som

utf

ö

rs av transportf

ö

retag f

ö

r andras r

ä

kning - transporter

f

ö

r andra viktiga offentliga 

ä

ndam

å

l;

e)  transporter med taxi;

f)         transporter som - med h

ä

nsyn till den typ av fordon som

anv

ä

nds, fordonens passagerar- eller godskapacitet, deras be­

gr

ä

nsade f

ä

rdv

ä

gar eller deras h

ö

gsta till

å

tna hastighet -

inte kan anses kr

ä

va s

ä

rskilda best

ä

mmelser om k

ö

rtider och

viloperioder.

2. Beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land skall fastst

ä

l­la tillfredsst

ä

llande normer betr

ä

ffande k

ö

rtider och vilope­rioder f

ö

r s

å

dana f

ö

rare som undantas fr

å

n till

ä

mpningen av denna konvention eller vissa av dess best

ä

mmelser med st

ö

d av mom. 1 i denna artikel.

Artikel 3

Ber

ö

rda representativa arbetsgivare- och arbetstagareorgani­sationer skall h

ö

ras av den beh

ö

riga myndigheten eller det beh

ö

riga organet i varje land innan beslut fattas i fr

å

gor som ber

ö

rs av best

ä

mmelserna i denna konvention.

Skr. 1980/81:79

14

Artikel  4

1.   Med begreppet "arbetstid" avses i denna konvention den tid

som avl

ö

nade f

ö

rare anv

ä

nder f

ö

r

a)

k

ö

rning och annat arbete under f

ä

rd med fordonet;

b)

hj

ä

lparbeten i f

ö

rbindelse med fordonet, dess passage­rare eller dess last.

2.   Perioder som endast inneb

ä

r n

ä

rvaro eller beredskap an­

tingen i fordonet eller p

å

 arbetsst

ä

llet, men utan att f

ö

rar­

na fritt kan disponera sin tid, f

å

r betraktas som arbetstid i

en utstr

ä

ckning som fastst

ä

lls i varje land av beh

ö

rig myn­

dighet eller organ, genom kollektivavtal eller p

å

 annat s

ä

tt

som 

ä

r f

ö

renligt med nationell praxis.

Artikel 5

1.

Ingen f

ö

rare f

å

r till

å

tas att k

ö

ra ett fordon mer 

ä

n fyra timmar i str

ä

ck utan rast.

2.

Beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land f

å

r, med h

ä

nsyn till s

ä

rskilda nationella f

ö

rh

å

llanden, medge att den tid som anges i mom. 1 i denna artikel f

å

r 

ö

verskridas med h

ö

gst en timme.

3.

L

ä

ngden av den rast som avses i denna artikel och, om s

å ä

r l

ä

mpligt, det s

ä

tt p

å

 vilket rasten f

å

r delas upp, skall fastst

ä

llas av beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land.

4.

Beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land f

å

r ange fall, d

å

best

ä

mmelserna i denna artikel inte skall till

ä

mpas p

å

 s

å­

dana f

ö

rare som f

å

r tillr

ä

ckliga raster antingen genom uppe­h

å

ll som 

ä

r fastlagda i turlista eller genom arbetets oregel­bundna karakt

ä

r.

Skr. 1980/81:79

15

Artikel  6

1.

Den h

ö

gsta till

å

tna sammanlagda k

ö

rtiden - inber

ä

knat 

ö

vertid - f

å

r varken 

ö

verstiga nio timmar per dygn eller 48 timmar per vecka.

2.

Den sammanlagda k

ö

rtiden enligt mom. 1 i denna artikel f

å

r ber

ä

knas som ett genomsnitt f

ö

r det antal dagar eller veckor som fastst

ä

lls av beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land.

3.

Den sammanlagda k

ö

rtiden enligt mom. 1 i denna artikel skall minskas n

ä

r det g

ä

ller s

å

dan transportverksamhet som utf

ö

rs under s

ä

rskilt sv

ä

ra f

ö

rh

å

llanden. Beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land skall ange vilka verksamheter detta g

ä

ller och fastst

ä

lla vilken sammanlagda k

ö

rtid som skall till

ä

mpas i fr

å

ga om de f

ö

rare som ber

ö

rs.

Artikel 7

1.

Varje avl

ö

nad f

ö

rare skall ha r

ä

tt till en rast efter en sammanh

ä

ngade arbetstid om fem timmar, varvid med arbetstid menas vad som s

ä

gs i artikel 4, mom. 1, i denna konvention.

2.

L

ä

ngden av den rast som avses i mom. 1 i denna artikel och, om s

å

ä

r l

ä

mpligt, det s

ä

tt p

å

 vilket rasten f

å

r delas upp, skall fastst

ä

llas av beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land.

Artikel 8

1. F

ö

rares dygnsvila skall under varje 24-timmarsperiod, r

ä

knat fr

å

n arbetsdagens b

ö

rjan, utg

ö

ra minst tio timmar i f

ö

ljd.

Skr. 1980/81:79

16

2.

Dygnsvilan f

å

r ber

ä

knas som ett genomsnitt f

ö

r perioder, vars l

ä

ngd fastst

ä

lls av beh

ö

rig myndighet eller organ i var­je land. Dygnsvilan f

å

r dock aldrig understiga 

å

tta timmar och f

å

r inte minskas till 

å

tta timmar mer 

ä

n tv

ä

 g

å

nger i veckan.

3.

Under f

ö

ruts

ä

ttning att best

ä

mmelserna om minsta tid i mom. 1 och mom. 2 i denna artikel iakttas, f

å

r beh

ö

rig myn­dighet eller organ i varje land f

ö

reskriva olika l

ä

ngd f

ö

r dygnsvila beroende p

å

 om det 

ä

r fr

å

ga om persontransporter eller godstransporter och om vilan sker i hemmet eller p

å 

annan plats.

4.

Beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land f

å

r medge undantag fr

å

n best

ä

mmelserna i mom. 1 och mom. 2 i denna ar­tikel om dygnsvilans l

ä

ngd och s

ä

ttet att ta ut viloperioder-na n

ä

r det g

ä

ller transporter med fordon som 

ä

r bemannade med tv

å

 f

ö

rare och i s

å

dana fall d

å

 fordonen transporteras med f

ä

rja eller t

å

g.

5.

F

ö

raren f

å

r inte 

å

l

ä

ggas att under dygnsvilan stanna kvar

i eller i n

ä

rheten av fordonet, om han har vidtagit n

ö

dv

ä

ndi­ga 

å

tg

ä

rder f

ö

r att trygga fordonets och lastens s

ä

kerhet.

Artikel 9

1. Beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land kan - dock en­dast i den m

å

n det beh

ö

vs f

ö

r att utf

ö

ra oundg

ä

ngligt arbete - som tillf

ä

lligt undantag medge f

ö

rl

ä

ngning av den k

ö

rtid och den sammanh

ä

ngande arbetstid samt minskning av de perio­der f

ö

r dygnsvila som anges i artiklarna 5, 6, 7 och 8 i denna konvention

a)

vid olycksfall, fordonshaveri, of

ö

rutsedd f

ö

rsening, drift- eller trafikst

ö

rning;

b)

i fall av force majeure;

c)

om det 

ä

r absolut n

ö

dv

ä

ndigt f

ö

r att trygga ut

ö

vningen av allm

ä

nnyttig tj

ä

nst.

Skr. 1980/81:79

17

2. Om v

ä

gtransporter utf

ö

rs under s

å

dana nationella eller lokala f

ö

rh

å

llanden att en strikt till

ä

mpning av artiklarna 5, 6, 7 eller 8 i denna konvention inte 

ä

r m

ö

jlig, f

å

r beh

ö­

rig myndighet eller organ i varje land ocks

å

 medge f

ö

rl

ä

ng­ning av den k

ö

rtid och den sammanh

ä

ngande arbetstid liksom minskning av de perioder f

ö

r dygnsvila som anges i artiklar­na. Beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land f

å

r h

ä

rvid ocks

ä

 medge undantag fr

å

n till

ä

mpningen av artiklarna 5, 6 eller 8 n

ä

r det g

ä

ller s

ä

dana f

ö

rare som avses i artikel 1, mom. 2, i denna konvention.

I s

ä

dana fall som nu har n

ä

mnts skall ber

ö

rd medlem i en f

ö

r­klaring som skall fogas till ratifikationsinstrumentet be­skriva de nationella eller lokala f

ö

rh

å

llanden som motiverar avvikelse liksom de f

ö

rl

ä

ngningar, minskningar eller undantag i 

ö

vrigt som kan medges raed st

ö

d av detta moment. Varje s

å

dan medlem skall i sina rapporter enligt artikel 22 i internatio­nella arbetsorganisationens stadgar ange varje utveckling som sker med sikte p

ä

 en mera strikt eller vidare till

ä

mpning av artiklarna 5, 6, 7 och 8 i denna konvention och kan n

ä

r som helst 

å

terkalla sin f

ö

rklaring genom en ny s

å

dan.

Artikel 10

1.  Beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land skall

a)

meddela f

ö

reskrifter om en individuell kontrollbok och om villkoren f

ö

r dess utf

ä

rdande, dess inneh

å

ll samt om det s

ä

tt p

å

 vilket den skall f

ö

ras av f

ö

rarna;

b)

fastst

ä

lla en procedur f

ö

r anm

ä

lan av den arbetstid som tagits ut med st

ö

d av artikel 9, mom. 1, i denna konvention och de omst

ä

ndigheter som har motiverat arbetstidsuttaget.

2.  Varje arbetsgivare skall

a) f

ö

ra anteckningar om arbetstider och viloperioder f

ö

r varje anst

ä

lld f

ö

rare p

å

 det s

ä

tt som har godk

ä

nts av beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land;

Skr. 1980/81:79

18

b) st

ä

lla dessa anteckningar till kontrollmyndigheternas f

ö

rfogande p

å

 det s

ä

tt som f

ö

reskrivs av beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land.

3. De traditionella kontrollmedel som anges i mom. 1 och 2 i denna artikel skall - om detta visar sig n

ö

dv

ä

ndigt i fr

å

ga om vissa transportslag - i m

ö

jligaste m

å

n ers

ä

ttas av eller kompletteras med moderna medel, t.ex. f

ä

rdskrivare, enligt regler som fastst

ä

lls av beh

ö

rig myndighet eller organ i var­je land.

Artikel 11

Beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land skall meddela f

ö­

reskrifter om

a)

ett tillfredsst

ä

llande inspektionssystem med kontroller vid f

ö

retagen och p

ä

v

ä

garna;

b)

l

ä

mpliga p

å

f

ö

ljder f

ö

r

ö

vertr

ä

delser av best

ä

mmelserna i denna konvention.

Artikel 12

Best

ä

mmelserna i denna konvention skall g

ö

ras till

ä

mpliga ge­nom lagstiftning, i den m

ä

n de inte till

ä

mpas genom kollek­tivavtal, skiljedomsf

ö

rfarande eller p

å

 annat s

ä

tt som 

ä

r f

ö

renligt med nationell praxis.

Artikel 13

Genom denna konvention revideras 1939 

å

rs konvention om ar­betstider och viloperioder inom v

ä

gtransportomr

å

det.

Skr. 1980/81:79

19

Artikel 14

De officiella ratifikationerna av denna konvention skall s

ä

n­das till internationella arbetsbyr

å

ns generaldirekt

ö

r f

ö

r re­gistrering.

Artikel 15

1.

Denna konvention 

ä

r bindande endast f

ö

r de medlemmar av internationella arbetsorganisationen vilkas ratifikationer har registrerats hos generaldirekt

ö

ren.

2.

Konventionen tr

ä

der i kraft tolv m

å

nader efter det att ratifikationer fr

å

n tv

å

 medlenmiar har registrerats hos gene­raldirekt

ö

ren.

3.

D

ä

refter tr

ä

der konventionen i kraft f

ö

r varje medlem tolv m

å

nader efter den dag d

å

 dess ratifikation har registrerats.

Artikel 16

1.

Medlem som ratificerar denna konvention kan, sedan tio 

å

r f

ö

rflutit fr

å

n den dag d

å

konventionen f

ö

rst tr

ä

dde i kraft, s

ä

ga upp den genom en skrivelse som s

ä

nds till internationel­la arbetsbyr

å

ns generaldirekt

ö

r f

ö

r registrering. Upps

ä

gning­en f

å

r verkan f

ö

rst ett 

å

r efter det att den har registre­rats.

2.

Varje medlem, som har ratificerat konventionen och inte inom ett 

å

r efter utg

å

ngen av den tio

å

rsperiod som avses i punkt 1 g

ö

r bruk av sin upps

ä

gningsr

ä

tt enligt denna artikel, 

ä

r bunden f

ö

r en ny period av tio 

å

r och kan d

ä

refter, p

å

de

i denna artikel f

ö

reskrivna villkoren, s

ä

ga upp konventionen vid utg

å

ngen av varje tio

å

rsperiod.

Skr. 1980/81:79

20

Artikel   17

1.

Internationella arbetsbyr

å

ns generaldirekt

ö

r skall under­r

ä

tta samtliga medlemmar av internationella arbetsorganisa­tionen om registreringen av alla ratifikationer och upps

ä

g­ningar som han har tagit emot fr

å

n organisationens medlem­mar.

2.

N

ä

r generaldirekt

ö

ren underr

ä

ttar organisationens medlem­mar om registreringen av den andra ratifikation i ordningen som han har tagit emot, skall han f

ä

sta medlemmarnas uppm

ä

rk­samhet p

å

den dag d

å

 konventionen tr

ä

der i kraft.

Artikel 18

Internationella arbetsbyr

å

ns generaldirekt

ö

r skall, f

ö

r re­gistrering enligt artikel 102 i F

ö

renta nationernas stadga, l

ä

mna F

ö

renta nationernas generalsekreterare fullst

ä

ndiga upplysningar om varje ratifikation och upps

ä

gning som har registrerats hos honom enligt best

ä

mmelserna i f

ö

reg

å

ende artiklar.

Artikel 19

N

ä

r internationella arbetsbyr

å

ns styrelse finner att det be­h

ö

vs, skall den l

ä

mna internationella arbetsorganisationens allm

ä

nna konferens en redog

ö

relse f

ö

r denna konventions till

ä

mpning och unders

ö

ka om det finns sk

ä

l att p

å

 konferen­sens dagordning f

ö

ra upp fr

å

gan om att helt eller delvis re­videra konventionen.

Skr. 1980/81:79

21

Artikel   20

1.   Om konferensen antar en ny konvention, varigenom denna

konvention helt eller delvis revideras, och den nya konven­

tionen inte f

ö

reskriver annat,

a)

skall, om och n

ä

r den nya konventionen har tr

ä

tt i kraft, en medlems ratifikation av den nya konventionen i sig innefatta omedelbar upps

ä

gning av denna konvention, utan hinder av best

ä

mmelserna i artikel 16 ovan;

b)

skall, fr

å

n den dag d

å

den nya konventionen tr

ä

der i kraft, denna konvention inte l

ä

ngre kunna ratificeras av med­lemmarna.

2.   Denna konvention skall likv

ä

l f

ö

rbli g

ä

llande till form

och inneh

å

ll f

ö

r de medlemmar som har ratificerat den men

inte har ratificerat den nya konvention varigenom den revide­

ras.

Artikel 21

De engelska och franskd versionerna av texten till denna kon­vention 

ä

r lika giltiga.

Skr. 1980/81:79

22

Recommendation 161

Bilaga 3

RECOMMENDATION CONCERNING

HOURS  OF WORK AND REST

PERIODS IN ROAD TRANSPORT

The General Conference of the Intemational Labour Organisation,

Having been convened at Geneva by the Governing Body of the Intemational Labour Office, and having met in its Sbfty-fifth Session on 6 June 1979, and

Having decided upon the adoption of certain proposals with regard to hours of work and rest periods in road transport, which is the fifth item on the agenda of the session, and

Having determined that these proposals shall take the form of a Recommenda­tion,

adopts this twenty-seventh day of June of the year one Ihousand nine hundred and seventy-nine the foUowing Recommendation, which may be died as the Hours of Work and Rest Periods (Road Transport) Recommendation, 1979:

I. Scope

1: This Recommendation applies to wage eamers working, whelher for undertakings engaged in transport for third parties or for undertakings transporting goods or passengers for own account, on motor vehides engaged professionaUy in the iiitemal or intemational transport by road of goods or passengers, namely as-

(a) drivers; or

(b)  drivers' mates, attendants, conductors and other persons who travel with a

road transport vehicle in a capadly connected with the vehicle, its passengers

or its load.

2.

Parts 

II 

and VII to 

IX 

of this Recommendation, as weU as the provisions of Parts

X 

to XII relevant thereto, further apply to owners of motor vehides engaged professionaUy in road transport and non-wage-eaming members of their famiUes, when they are working in a capadly referred to in clause (a) or (b) of Paragraph 1 of this Recommendation.

3.

(1) The competent authority or body in each country may exclude from the application of the provisions of this Recommendation, or of certain of them, persons covered by Paragraphs 1 and 2 of this Recommendation who work in-

(a)  urban transport or certain types of urban transport, by reference to the

particular technical operating conditions involved and to local conditions;

(b)

transport by agricultural or forestry undertakings in so far as such transport is carried out by means of tractors or other vehides assigned to local agricultural or forestry artivities and is used exclusively for the work of such undertakings;

(c)

transport of sick and injuied persons, transport for lescue or salvage work and transport for fire-fighting services;

(d)  tremsport for the purpose of national defence and poUce services and, in so far

as il is nol in competition with that effecled by undertakings engaged in

transport for third parties, transport for the purpose of other pubhc authority

essenlial services;

(e) transport by taxi; and

(/) transport which, by reason of the type of vehicle used, the passenger or goods capacity of the vehides, their limited routes or their maximum authorised

Skr. 1980/81:79

23

speed, can be considered as not requiring spedal regulations concerning hours of work and rest periods.

(2) The competent authority or body in each country should lay down suitable standards concerning hours of work and rest periods of persons exduded from the application of the provisions of this Recommendation, or of certain of them, pursuant to the provisions of subparagraph (1) of this Paragraph.

II. 

Consultation of Employers and Workers

4. The representative organisations of employers and workers concerned should be consulted by the competent authority or body in each country before dedsions are taken on any matters covered by the provisions of this Recommenda­tion.

III. DEnNmoN OF Hours of Work

5.     For the purpose of this Recommendation the term "hours of work" means

the time spent by the persons covered by Paragraph 1 of the Recommendation on-

(a) driving and other work during the running time of the vehicle; and

(b) subsidiary work in connection with the vehicle, its passengers or its load.

6.     Periods of mere attendance or stand-by, either on the vehicle or at the

workplace and during which the workers are not free to dispose of their time as

they please, as well as time spent by them on training and advanced training when

agreed upon between the organisations of employers and workers concerned, may

be regarded as hours of work to an extent to be prescribed in each country by the

competent authority or body, by coUedive agreements or by any other means

consistent with national practice.

IV. 

Normal Hours of Work

A. Normal Weekly Hours of Work

7.

Normal hours of work, namely those in resped of which national provisions concerning overtime do not apply, should not exceed 40 per week.

8.

The normal weekly hours of work referred to in Paragraph 7 of this Recommendation may be introduced graduaUy and by stages.

9.

(1) In the case of long-distance transport and in other transport activities where the standard covered by Paragraph 7 of this Recommendation would be impracticable if applied to one week, this standard may be applied as an average över a maximum period of four weeks.

(2) The competent authority or body in each country should detennine the maximum number of hours of work in a singie week when, pursuant to subparagraph (1) of this Paragraph, the standard covered by Paragraph 7 is appUed as an average.

B. Normal Daily Hours of Work

10.     Normal hours of work, as defined in Paragraph 7 of this Recommendation,

should not exceed eight per day as an average.

Skr. 1980/81:79

24

11. (1) When normal weekly houis of work are unevenly distributed ovet the various days of the week, the normal hours of work should not exceed ten per day.

(2) When the normal daily hours of work include substantial periods of mere attendance or stand-by or interruptions of work or when it is necessary to enable the crew of the vehicle to reach a suitable place of rest, the maximum limit referred to in subparagraph (1) of this Paragraph may be more than ten hours but not more than 12 hours per day.

V. Maximum Period of Continuous Work

12. (1) Every wage-eaming worker should be enlitled to a break after a conlinuous period of five hours of work as defined in Paragraph 5 of this Recommendation.

(2) The length of the break referred to in subparagraph (1) of this Paragaph and, as appropriate, the way in which the break may be spUt should be determined by the competent authority or body in each country..

VI. 

Daily Spreadover

13. (1) The competent authority or body in each country should prescribe for the various branches of the road transport industry the maximum number of hours which may separale two successive daily rest periods.

(2) The spreadover should not be so long as to reduce the period of daily rest to which the workers are entilled.

Vn. Driving Time

14.     (1) No driver should be allowed to drive continuously for more than four

hours without a break.

(2)

The competent authority or body in each country, taking into account particular national conditions, may authorise the period referred to in subpara­graph (1) of this Paragraph to be exceeded by not more than one hour.

(3)

The length of the break referred to in this Paragraph and, as appropriate, the way in which the break may be split should be determined by the competent authority or body in each country.

(4)

The competent authority or body in each country may spedfy cases in wiiich the provisions of this Paragraph are inappUcable because drivers have suffident breaks as a result of stops provided for in the time-table or as a result of the intermittent nature of the work.

15.

The maximum total driving time, including overtime, should exceed neilher nine hours per day nor 48 hours per week.

16.

The total driving times referred to in Paragraph 15 of this Recommenda­tion may be calculated as an average över a maximum period of four weeks.

17.

The total driving times referred to in Paragraph 15 of this Recommenda­tion may be reduced in the case of transport activities carried out in particularly difficult conditions. The competent authority or body in each country may define these activities and determine the total driving times to be appUed in respect of the drivers concerned.

Skr. 1980/81:79

25

VIII. Daily Rest

18.

The daily rest of persons covered by Paragraphs 1 and 2 of this Recommendation should be at least 11 consecutive hours during any 24-hour period starting from the beginning of the working day.

19.

The daily rest may be calculated as an average over periods to be determined by the competent authority or body in each country: Provided that the daily rest should in no case be less than eight hours.

20.

The competent authority or body in each counlry may provide for daily rest {jeriods of differenl duration according to whether passenger or goods transport is involved and to whether the rest is taken at home or elsewhere, on condition that the provisions of Paragraphs 18 and 19 of this Recommendation concerning the minimum number of hours are observed.

21.

The competent authority or body in each country may provide for exceptions to the provisions of Paragraphs 18 and 19 of this Recommendation as regards the duration of the daily rest periods and the manner of taking such rest periods in the cases of vehides having a crew of two drivers and of vehides using a ferry-boat or a train.

22.

During the daily rest the crew should not be required lo remain in or near the vehicle if they have taken the necessary precautions to ensure the safety of the vehicle and its load.

LX. Weekly Rest

23.

The minimum duration of the weekly rest should be 24 consecutive hours, preceded or foUowed by the daily rest.

24.

The weekly rest should, as far as possible, coindde with a Sunday or with traditional and customary days of rest, and it should during a given period be possible for this rest to be spent at home a certain number of times, to be determined by the competent authority or body in each country.

25.

In long-distance transport, it should be possible to cumulate weekly rest over two consecutive weeks. In appropriate cases, the competent authority or body in each counlry may approve the cumulation of this rest over a longer time.

X. 

Exceptions and Overtime

26. (1) The competent authority or body in each country may permit as temporary exceptions, but only in so far as may be necessary for the performance of indis[)ensable work, extensions of the hours of work, extensions of the driving time and reduclions in the duration of the rest periods provided for in the preceding Paragraphs of this Recommcndation-

(a)  in case of accident, breakdown, unforeseen delay, dislocation of service or

inlerruption of traffic;

(b)

in case of force majeure; or

(c)

in case of urgent and exceptional necessity for ensuring the work of services of public ulility.

(2) The competent authority or body in each country may also permit extensions of the hours of work, extensions of the driving time and redudions in the duration of the rest periods provided for in the preceding Paragraphs of this Recommendation where these are necessary to enable the crew to reach a suitable stopping place or the end of their joumey, as the case may be, provided that road safety is not thereby jeopardised.

Skr. 1980/81:79

26

27.

The competent authority or body in each country may grant authorisations for an exlension of the normal hours of work, as a temporary exception, in case of abnormal pressure of work.

28.

AU hours worked in excess of normal hours should be considered as overtime and, as such, remunerated at a higher råte or, as prescribed by national laws or regulations, coUective agreements or in any other manner consistent with national practice, otherwise compensated.

XI. 

Supervisory Measures

29.   The competent authority or body in each country should-

(a)  provide for an individual control book and prescribe the conditions of its issue,

its contents and the manner in which it shall be kept by the drivers;

(b)

lay down a procédure for notification of the hours worked in accordance with Paragraph 26 of this Recommendation and the circumstances justifying them; and

(c)

lay down a procédure for aulhorising the hours that may be worked in accordance with Paragraph 27 of this Recommendation as well as the number of hours for which the aulhorisation may be granted, according to the nature of tbe transport operations and the method of calculating the hours of work.

30.   Each employer should-

(a)  keep a record, in a form approved by the competent authority or body in each

country, indicaling the hours of work and of rest of every person covered by

this Recommendation and employed by him; and

(b)  place this record at the disposal of the supervisory authorities in a maimer to

be determined by the competent authority or body in each country.

31.

The traditional means of supervision referred to in Paragraphs 29 and 30 of this Recommendation should, if this proves to be necessary for certain categories of transport, be replaced or supplemented as far as possible by recourse to modem methods, as for instance tachographs, according to rules to be established by the competent authority or body in each country.

32.

The competent authority or body in each country should make provision for-

(a)  an adequate inspection system, with verification carried out in the undertaking

and on the roads; and

(b)  appropriate penalties in the event of breaches of the provisions giving effect to

this Recommendation.

XII. Means and Methods of Application

33. (1) The provisions of this Recommmendation may be applied by laws or regulations, coUective agreements, arbitration awards or a combination of these methods, or in any other manner consistent with national practice which may be appropriate, account being taken of national conditions and the needs of each calegory of transport.

(2) The provisions of this Recommendation which have a direcl bearing on road safety, namely those relating to the maximum period of continuous work, driving time, daUy rest and supervisory measures, should preferably be appUed by laws or regulations.

Skr. 1980/81:79

27

Bilaga 4 (

ö

vers

ä

ttning)

Rekommendation (nr 161) om arbetstider och viloperioder inom v

ä

gtransportomr

å

det

Internationella arbetsorganisationens allm

ä

nna konferens

som har sammankallats till Geneve av styrelsen f

ö

r inter­nationella arbetsbyr

å

n och samlats d

ä

r den 6 juni 1979 till sitt sextiofemte m

ö

te,

som har beslutat anta vissa f

ö

rslag om arbetstider och viloperioder inom v

ä

gtransportomr

å

det, en fr

å

ga som utg

ö

r den femte punkten p

å

 m

ö

tets dagordning,

ö

ch som har fastst

ä

llt att dessa f

ö

rslag skall ta formen av en rekommendation,

antar denna den tjugosjunde dagen i juni m

å

nad

ä

r nitton-hundrasjuttionio f

ö

ljande rekommendation, som kan kallas 1979 

å

rs rekommendation om arbetstider och viloperioder (v

ä

gtrans-portomr

å

det):

1.      Till

ä

mpningsomr

å

de

1

»

   Denna rekommendation till

ä

mpas p

å

l

ö

ntagare som arbetar i motorfordon som anv

ä

nds f

ö

rv

ä

rvsm

ä

ssigt f

ö

r inrikes eller in­ternationella gods- eller persontransporter p

å

 v

ä

g om de 

ä

r anst

ä

llda i f

ö

retag som antingen utf

ö

r transporter f

ö

r andras r

ä

kning eller transporterar gods eller personer f

ö

r egen r

ä

k­ning och de

a)

arbetar som f

ö

rare;

b)

arbetar som f

ö

rarbitr

ä

den, medhj

ä

lpare, kondukt

ö

rer eller p

å

annat s

ä

tt deltar i en v

ä

gtransport och utf

ö

r arbete med fordonet, dess passagerare eller last.

2.      Avsnitten 

II 

och VII-IX i denna rekommendation, liksom i

relevanta delar av avsnitten X-XII, till

ä

mpas ocks

å

 p

å

ä

gare

av motorfordon som anv

ä

nds f

ö

rv

ä

rvsm

ä

ssigt f

ö

r v

ä

gtransporter

och p

å

 icke avl

ö

nade medlemmar av 

ä

garnas familjer n

ä

r de

Skr. 1980/81:79

28

arbetar i s

å

dan egenskap som anges under a) eller b) i punkt 1 i denna rekommendation.

3.   1) Fr

å

n till

ä

mpningen av denna rekommendation eller vissa av dess best

ä

mmelser kan beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land medge undantag i fr

å

ga om personer som f

ö

r eller f

ö

ljer med fordon, vilka anv

ä

nds f

ö

r

a)

transporter i t

ä

torter eller vissa typer av s

å

dana transporter, med h

ä

nvisning till s

ä

rskilda tekniska driftf

ö

r­h

å

llanden och lokala f

ö

rh

å

llanden;

b)

transporter som utf

ö

rs av f

ö

retag inom jordbruket eller skogsbruket, i den m

å

n dessa sker med traktorer eller andra fordon som 

ä

r avsedda f

ö

r avgr

ä

nsad anv

ä

ndning inom jordbruket eller skogsbruket och som enbart anv

ä

nds f

ö

r dessa f

ö

retags verksamhet;

c)

transporter av sjuka och skadade personer samt trans­porter f

ö

r r

ä

ddnings-, b

ä

rgnings- eller brandf

ö

rsvars

ä

nda­m

å

l;

d)            transporter f

ö

r f

ö

rsvars

ä

ndam

å

l och polistj

ä

nst samt

- i den m

ä

n transporterna inte konkurrerar med transporter

som utf

ö

rs av transportf

ö

retag f

ö

r andras r

ä

kning - transpor­

ter f

ö

r andra viktiga offentliga 

ä

ndam

å

l;

e)   transporter med taxi;

f)             transporter som - med h

ä

nsyn till den typ av fordon

som anv

ä

nds, fordonens passagerar- eller godskapacitet, deras

begr

ä

nsade f

ä

rdv

ä

gar eller deras h

ö

gsta till

å

tna hastighet -

inte kan anses kr

ä

va s

ä

rskilda best

ä

mmelser om k

ö

rtider och

viloperioder.

2) Beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land b

ö

r fast-st

ä

lla l

ä

mpliga normer betr

ä

ffande arbetstider och viloperio­der f

ö

r s

å

dana personer som undantas fr

å

n till

ä

mpningen av denna rekommendation eller vissa av dess best

ä

mmelser med st

ö

d av 1) i denna punkt.

Skr. 1980/81:79

29

II

.      Samr

å

d med arbetsgivare och arbetstagare

4.       Ber

ö

rda representativa arbetsgivare- och arbetstagareor­

ganisationer b

ö

r h

ö

ras av den beh

ö

riga myndigheten eller det

beh

ö

riga organet i varje land innan beslut fattas i fr

å

gor

som ber

ö

rs av best

ä

mmelserna i denna rekommendation.

III.    Definition av begreppet arbetstid

5.     Med begreppet "arbetstid" avses i denna rekommendation

den tid som de personer som anges i punkt 1 i denna rekommen­

dation anv

ä

nder f

ö

r

a)

k

ö

rning och annat arbete under f

ä

rd med fordonet;

b)

hj

ä

lparbeten i f

ö

rbindelse med fordonet, dess passa­gerare eller dess last.

6.      Perioder som endast inneb

ä

r n

ä

rvaro eller beredskap an­

tingen i fordonet eller p

å

 arbetsst

ä

llet, men utan att ar­

betstagarna fritt kan disponera sin tid - liksom s

å

dan tid

som efter 

ö

verenskommelse mellan ber

ö

rda arbetsgivare- och

arbetstagarorganisationer anv

ä

nds f

ö

r utbildning och fort­

bildning - f

å

r betraktas som arbetstid i en utstr

ä

ckning son

fastst

ä

lls i varje land av beh

ö

rig myndighet eller organ,

genom kollektivavtal eller p

å

 annat s

ä

tt som 

ä

r f

ö

renligt med

nationell praxis.

IV.     

Normal arbetstid

A.   No

£

m

£

l_vcjcorbe_ts_tid

7.      Normal arbetstid - dvs. den tid betr

ä

ffande vilken

nationella best

ä

mmelser om 

ö

vertid inte till

ä

mpas - b

ö

r inte

ö

verstiga 40 timmar per vecka.

Skr. 1980/81:79

30

8.

Den normala veckoarbetstiden enligt punkt 7 i denna rekommendation f

å

r inf

ö

ras successivt och i etapper.

9.

1) I fr

å

ga om fj

ä

rrtransporter eller andra slag av transporter f

ö

r vilka den i punkt 7 angivna normen inte skulle vara m

ö

jlig att till

ä

mpa inom ramen f

ö

r en vecka f

å

r normen till

ä

mpas som ett genomsnitt f

ö

r en period om h

ö

gst fyra veckor.

2) Beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land b

ö

r fast­st

ä

lla det h

ö

gsta antalet veckoarbetstimmar n

ä

r den norm som avses i punkt 7 till

ä

mpas som ett genomsnitt med st

ö

d av 1) i denna punkt.

B.   No

£

mal_dgns

£

r betstid

10.

Normal arbetstid enligt definitionen i punkt 7 i denna rekommendation b

ö

r inte 

ö

verstiga ett genomsnitt av 

å

tta timmar per dygn.

11.

1) D

å

 den normala veckoarbetstiden 

ä

r oj

ä

mnt f

ö

rdelad 

ö

ver veckans olika dagar, b

ö

r den normala arbetstiden inte 

ö

verskrida tio timmar per dygn.

2) D

ä

 den normala dygnsarbetstiden innefattar avsev

ä

rda perioder av enbart n

ä

rvaro eller beredskap eller avbrott i arbetet eller d

å

 det 

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt f

ö

r att g

ö

ra det m

ö

jligt f

ö

r fordonets bes

ä

ttning att n

å

fram till en l

ä

mplig plats f

ö

r vila, f

å

r den 

ö

vre gr

ä

ns som anges under 1) i denna punkt 

ö

verstiga tio men inte tolv tiinmar per dygn.

V.   H

ö

gsta till

å

tna str

ä

ckarbetstid

12.  1) Varje l

ö

ntagare b

ö

r ha r

ä

tt till en rast efter en sammanh

ä

ngande arbetstid om fem timmar, varvid med arbetstid menas vad som s

ä

gs i punkt 5 i denna rekommendation.

Skr. 1980/81:79

31

2) L

ä

ngden av den rast som avses under 1) i denna punkt och, om s

å

ä

r l

ä

mpligt, det s

ä

tt p

å

 vilket rasten f

å

r delas upp, b

ö

r fastst

ä

llas av beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land.

VI

.  Arbetstidens f

ö

rl

ä

ggning

13.  1) Beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land b

ö

r f

ö

r olika branscher inom v

ä

gtransportomr

å

det f

ö

reskriva det h

ö

gsta till

å

tna antal timmar som f

å

r f

ö

rflyta mellan tv

ä

 p

å 

varandra f

ö

ljande perioder av dygnsvila.

2) Arbetstiden f

å

r inte f

ö

rl

ä

ggas s

å

 att den period av dygnsvila som arbetstagaren har r

ä

tt till minskas.

VII. K

ö

rtid

14.  1) Ingen f

ö

rare b

ö

r till

å

tas att f

ö

ra ett fordon mer 

ä

n fyra timmar i str

ä

ck utan rast.

2)

Beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land kan, med h

ä

nsyn till s

ä

rskilda nationella f

ö

rh

å

llanden, medge att den tid som avses under 1) i,denna punkt f

å

r 

ö

verskridas med h

ö

gst en timme.

3)

L

ä

ngden av den rast som avses under 1) denna punkt och, om s

å

ä

r l

ä

mpligt, det s

ä

tt p

å

 vilket rasten f

å

r delas upp, b

ö

r best

ä

mmas av beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land.

4)

Beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land f

å

r ange fall, d

å

best

ä

mmelserna i denna punkt inte skall till

ä

mpas p

å 

s

å

dana f

ö

rare som f

å

r tillr

ä

ckliga raster antingen genom uppeh

å

ll som 

ä

r fastlagda i turlista eller genom arbetets oregelbundna karakt

ä

r.

Skr. 1980/81:79

32

15.

Den h

ö

gsta till

å

tna sammanlagda k

ö

rtiden - inber

ä

knat 

ö

vertid - b

ö

r varken 

ö

verstiga nio tiinmar per dygn eller 48 timmar per vecka.

16.

Den sammanlagda k

ö

rtiden enligt punkt 15 i denna rekom­mendation f

å

r ber

ä

knas som ett genomsnitt f

ö

r en period om h

ö

gst fyra veckor.

17.

Den sammanlagda k

ö

rtiden enligt punkt 15 i denna rekom­mendation kan minskas n

ä

r det g

ä

ller s

å

dan transportverksam­het som utf

ö

rs under s

ä

rskilt sv

ä

ra f

ö

rh

å

llanden. Beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land f

å

r ange vilka verksamhe­ter detta g

ä

ller och fastst

ä

lla vilken sammanlagda k

ö

rtid som skall till

ä

mpas i fr

å

ga om de f

ö

rare som ber

ö

rs.

VIII. Dygnsvila

18.

F

ö

r personer som anges i punkterna

1 och 2 i denna re­kommendation b

ö

r dygnsvilan under varje

24-timmarsperiod, r

ä

knat fr

å

n arbetsdagens b

ö

rjan, utg

ö

ra

minst elva tiinmar i f

ö

ljd.

19.

Dygnsvilan f

å

r ber

ä

knas som ett genomsnitt f

ö

r perioder, vars l

ä

ngd fastst

ä

lls av beh

ö

rig myndighet eller organ i var­je land. Dygnsvilan b

ö

r dock aldrig understiga 

å

tta timmar.

20.

Under f

ö

ruts

ä

ttning att best

ä

mmelserna om minsta tid i punkterna 18 och 19 i denna rekommendation iakttas, f

å

r beh

ö­

rig myndighet eller organ i varje land f

ö

reskriva olika l

ä

ngd f

ö

r dygnsvila beroende p

å

 om det 

ä

r fr

å

ga om persontranspor­ter eller godstransporter och om vilan sker i hemmet eller p

ä 

annan plats.

21.

Beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land f

å

r medge undantag fr

å

n best

ä

mmelserna i punkterna 18 och 19 i denna rekommendation om dygnsvilans l

ä

ngd och s

ä

ttet att ta ut

Skr. 1980/81:79

33

viloperioderna n

ä

r det g

ä

ller transporter med fordon som 

ä

r bemannade med tv

å

 f

ö

rare eller fordon som transporteras med f

ä

rja eller t

å

g.

22.  Fordonsbes

ä

ttningen b

ö

r inte 

å

l

ä

ggas att under dygns­vilan stanna kvar i eller i n

ä

rheten av fordonet, om bes

ä

tt­ningen har vidtagit n

ö

dv

ä

ndiga 

å

tg

ä

rder f

ö

r att trygga fordo­nets och lastens s

ä

kerhet.

IX.  

Veckovila

23.

Veckovilan b

ö

r utg

ö

ra minst 24 timmar i f

ö

ljd och f

ö

re­g

å

s eller f

ö

ljas av dygnsvila.

24.

Veckovilan b

ö

r, i m

ö

jligaste m

å

n, saiiundn Lalla med en s

ö

ndag eller med traditionella och sedvanliga vilodagar och det b

ö

r vara m

ö

jligt att under en viss period tillbringa viloperioden i hemmet ett visst antal g

å

nger som fastst

ä

lls av beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land.

25.

Vid transporter i fj

ä

rrtrafik b

ö

r det vara m

ö

jligt att l

ä

gga samraan perioder av veckovila under tv

å

 p

å

 varandra f

ö

ljande veckor eller, i fall d

ä

r det kan anses l

ä

mpligt, under en l

ä

ngre tidsperiod som fastst

ä

lls av beh

ö

rig myndig­het eller organ i varje land.

X.   

Undantag och 

ö

vertid

26.  1) Beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land kan - dock endast om det beh

ö

vs f

ö

r att utf

ö

ra oundg

ä

ngligt arbete - som tillf

ä

lligt undantag medge f

ö

rl

ä

ngning av den arbetstid och den k

ö

rtid samt minskning av de viloperioder som anges i de f

ö

reg

ä

ende punkterna i denna rekommendation

a) vid olycksfall, fordonshaveri, of

ö

rutsedd f

ö

rsening, drift- eller trafikst

ö

rning;

Skr. 1980/81:79

34

b)

i fall av force majeure;

c)

om det 

ä

r absolut n

ö

dv

ä

ndigt f

ö

r att trygga ut

ö

vning­en av allm

ä

nnyttig tj

ä

nst.

2) Under f

ö

ruts

ä

ttning att trafiks

ä

kerheten inte 

å

sido­s

ä

tts kan beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land ocks

å 

medge f

ö

rl

ä

ngning av de arbetstider och k

ö

rtider samt minsk­ning av de viloperioder som anges i de f

ö

reg

å

ende punkterna i denna rekommendation, om det 

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt f

ö

r att en for­donsbes

ä

ttning skall kunna n

å

 en l

ä

mplig uppst

ä

llningsplats eller sitt slutm

å

l.

27.

Beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land kan utf

ä

rda bemyndiganden att tillf

ä

lligtvis utstr

ä

cka den normala ar­betstiden i h

ä

ndelse av extraordin

ä

r arbetsbelastning.

28.

Alla arbetstimmar ut

ö

ver normal arbetstid b

ö

r betraktas som 

ö

vertidsarbete och som s

å

dant betalas efter en h

ö

gre l

ö

nesats 

ä

n vanligt eller kompenseras p

å

 annat s

ä

tt i enlig­het med nationell lagstiftning eller kollektivavtal eller p

å 

annat s

ä

tt som. 

ä

r f

ö

renligt med nationell praxis.

XI.  

Kontroll

å

tg

ä

rder

29.  Beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land b

ö

r

a)

meddela f

ö

reskrifter om en individuell kontrollbok och villkoren f

ö

r dess utf

ä

rdande, dess inneh

å

ll samt om det s

ä

tt p

å

 vilket den skall f

ö

ras av f

ö

rarna;

b)

fastst

ä

lla en procedur f

ö

r anm

ä

lan av den arbetstid som tagits ut med st

ö

d av punkt 26 i denna rekommendation och de omst

ä

ndigheter som har motiverat arbetstidsuttaget;

c)

fastst

ä

lla en procedur f

ö

r bemyndiganden enligt punkt 27 i denna rekoniitendation och vilket antal timmar bemyndigan­det f

å

r avse beroende p

å

 transportverksamhetens art och meto­den f

ö

r ber

ä

kning av arbetstiden.

Skr. 1980/81:79

35

30.     Varje arbetsgivare b

ö

r

a)

f

ö

ra anteckningar om arbetstider och viloperioder f

ö

r varje anst

ä

lld som omfattas av denna rekommendation p

å

det s

ä

tt som har godk

ä

nts av beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land;

b)

st

ä

lla dessa anteckningar till kontrollmyndigheternas f

ö

rfogande p

å

det s

ä

tt som f

ö

reskrivs av beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land.

31.

De traditionella kontrollmedel som anges i punkterna 29 och 30 i denna rekommendation b

ö

r - om detta visar sig n

ö

d­v

ä

ndigt f

ö

r vissa transportslag - i m

ö

jligaste m

å

n ers

ä

ttas av eller kompletteras raed moderna medel, t.ex. f

ä

rdskrivare, enligt regler som fastst

ä

lls av beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land.

32.

Beh

ö

rig myndighet eller organ i varje land b

ö

r meddela f

ö

reskrifter om

a)

ett tillfredsst

ä

llande inspektionssystem med kontrol­ler vid f

ö

retagen och p

å

v

ä

garna;

b)

l

ä

mpliga p

å

f

ö

ljder f

ö

r

ö

vertr

ä

delser av best

ä

mmelser­na.

XII. Medel och metoder f

ö

r till

ä

mpningen

3 3.  1) Best

ä

mmelserna i denna rekommendation kan g

ö

ras till­l

ä

mpliga genom lagstiftning, kollektivavtal, skiljedomsf

ö

r­farande, en kombination av dessa metoder eller p

å

 annat l

ä

mp­ligt s

ä

tt som 

ä

r f

ö

renligt med nationell praxis, med h

ä

nsyn tagen till nationella f

ö

rh

ä

llanden och behoven inom varje transportslag.

2) De best

ä

mraelser i denna rekommendation som har direkt betydelse f

ö

r trafiks

ä

kerheten, n

ä

mligen de som r

ö

r h

ö

gsta till

å

tna sammanh

ä

ngande arbetstid, k

ö

rtid och dygnsvila samt kontroll

å

tg

ä

rder, b

ö

r f

ö

retr

ä

desvis g

ö

ras till

ä

mpliga genom lagstiftning.

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1980