Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1980/81:119

Regeringens proposition 1980/81:119

om miijösäkrare sjötransporter;

beslutad den 2 april 1981.

Regeringen förelägger riksdagen vad som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprolokoll för de åtgärder och det ändamål som framgår av föredragandenas hemställan.

På regeringens vägnar THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

ANDERS[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram elt förslag till handlingsprogram för miijösäk­rare sjötransporter. Handlingsprogrammet är inriktat pä säväl förebyggan­de åtgärder, dvs. åtgärder för att förhindra utsläpp, som åtgärder för atl minska skadeverkningarna för miljön när utsläpp väl har inträffat.

Handlingsprogrammet utgår, när del gäller säkerheten i farleder, frän sjöfartsverkels program för ökad farledssäkerhet. Sjöfartsverkels pro­gram, som ger ilttryck för en ökad ambitionsnivå och bygger på en helhets­syn på säkerhetsfrågorna, förutsätter etl långsiktigt och fortlöpande arbe­te. Sjöfartsverket föreslås få ökade resurser för utvecklingsverksamhet och farledsundersökningar inom ramen för programmet. Vidare föresläs att medel ställs till verkets förfogande för ett effektivare utnyttjande av vissa navigeringshjälpmedel. När det gäller lolsning föreslås elt system som utgår frän farledsförhållanden, områdets miljökänslighel, fartygets utrustning och bemanning samt lastens miljöfarlighet. Sjöfartsverket be­myndigas att successivt utforma ett behovsanpassat lotstvång. För att ytterligare höja lotsningens kvalitet förordas att sjöfartsverket tillförs re­surser för vidareutbildning av loisar.

Användandet av säkrare fartyg i första hand för trafik i svårnavigabla och miljökänsliga områden såsom Stockholms skärgård, Mälaren, Vänern och Göta älv stimuleras genom ett särskilt avgiftssystem. För att öka säkerheten i farlederna till Stockholm föreslås atl Sandhamns- och Dalarö-ledernas gemensamma sträckning rustas upp.

I fräga om åtgärder för att minska skadeverkningarna för miljön när 

I    Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 119

Prop. 1980/81:119

2

utsläpp har inträffat innebär handlingsprogrammet alt den hittillsvarande inriklningen av vär oljeskyddsberedskap bibehålls. Olja som har kommit lös skall så långt det är möjligt och rimligt bekämpas lill sjöss och på mekanisk väg. Nuvarande ordning belräffande ansvarel för insatser till sjöss resp. på land föresläs inte bli ändrade. Däremot föreslås atl åtgärder vidtas för att underiätta samordningen. Medel slälls också lill förfogande för gemensamma övningar.

En fortsatt förstärkning föreslås av de resurser för olje- och kemikaliebe­kämpning som successivt har tillförts tullverkels kustbevakning. Nybygg­nad av miljöskyddsfarlyg avses även i fortsättningen ske som fidigare­läggning av statliga beställningar. Ytterligare utveckling och anskaffning av utrustning för bl. a. lidig upptäckt av oljeutsläpp föreslås ske. När det gäller anskaffning av materiel i övrigt avses betoningen ligga på skyddet av strandzonen. Det föreslås därför att medel för anskaffning av båtar som är lämpade för insatser i slrandnära, grunda vallen ställs lill kustbevakning­ens förfogande. Vidare förordas att staten svarar för en ökad materielbe-redskap för oljepåslag på stränderna. Del föreslås atl slaten bygger upp regionala förråd av oljebekämpningsmateriel, som vid behov kan användas av kommunerna.

1 avsikt atl underiätta bekämpningsarbetet skall SMHI vidareutveckla och anpassa spridningsprognoser för olja som har kommit lös till havs. Vidare ges SAKAB i uppdrag att ta fram en beredskapsplan för förvaring, transport och behandling av upptagen olja.

Propositionen innehåller också förslag om en ny ordning för handlägg­ning av bemanningsfrågor för samhällets havs- och kustanknutna aktivi­teter. Genom denna handläggningsordning införs en informations- och utredningsskyldighet så alt personalinskränkningar som medför allvarliga verkningar inte kan genomföras utan all en samordnad lösning försl har prövats.

Kostnaderna för de i propositionen föreslagna åtgärderna uppgår lill ca 17,5 milj. kr.

Prop. 1980/81:119

3

Utdrag

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1981-04-02

Närvarande: statsministern Fälidin, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Petri,[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] och Boo

Proposition om miijösäkrare sjötransporter

Chefen för jordbruksdepartementet, statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], anför.

1    Allmän bakgrund

Alla transportslag medför risker för miljön i olika avseenden. Landlrans­porter med järnväg och på väg innebär kontinuerliga störningar gé'riom t.ex. buller och utsläpp av avgaser. Även flygtransporter medför buller­störningar och avgasutsläpp. Vid såväl land- som flygtransporter av främst hälso- och miljöfarligt gods föreligger också risker för olyckor med allvar­liga konsekvenser för både människan och miljön. Sjötransporter kan förorena den marina miljön dels genom utsläpp i samband med fartygens kontinuerliga drift, dels vid olyckor e. d.

Jämförelser mellan de miljöskador som olika iransportslag kan ge upp­hov till kan vara mycket svära alt göra. Bedömningar av miljörisker bör dock så långt möjligi utgå från en helhetsbild av transportsystemets mil­jöeffekter, varvid bl.a. konsekvenserna för miljön av en överflyttning av t. ex. vissa sjötransporter till landtransporter beaktas. Det är också viktigt att bedömningar av behovet av insatser för att öka säkerheten och förbäll­ra miljöskyddet när det gäller ett transportslag ses i förhållande till behovet av motsvarande åtgärder rörande andra iransportslag.

Utsläpp från fartyg av olja och andra skadliga ämnen sker, som jag nyss har berört, säväl under fartygens normala drift som vid olika slag av olyckor. Vid kollisioner, gmndstölningar och andra olyckor kan förekom­ma stora utsläpp, som orsakar mycket påtagliga skador på såväl stränder som i den marina miljön. Genom kontinuerliga utsläpp i samband med rengöring av lasllankar, maskinrum m.m. sker en ständig belastning på den marina miljön som på sikt också kan vara mycket allvarlig.

Prop. 1980/81:119

4

Havsmiljön betraktades under lång tid som okänslig för föroreningar. All delta var en felsyn har nu blivit allt mer uppenbart. De vattenområden som omger Sverige har visat sig vara särskilt känsliga för föroreningar. Låg vattenlempeialur och liien vattenomsättning är en del av förklaringen härtill.

Havs- och kustområdena påverkas genom utsläpp av föroreningar från flera källor. De landbaserade utsläppen är härvid de siörsta och i många avseenden de allvarligaste. Utsläppen av olja och kemikalier i samband med sjötransporter är emellertid också ett mycket svårt hot mol både livet i havet och pä stränderna. Utsläppen vid olyckor har ofta väl synliga, dramatiska korttidseffekler. De kontinueriiga utsläppen från fartygen och de landbaserade källorna är inle lika uppseendeväckande.

Miljöeffekterna av de olika typerna av utsläpp är ofullständigt utfors­kade. Specielll långtidseffekterna av de kontinuerliga utsläppen är föga kända, men del finns anledning att befara att bestående skador på ekosy­stemen kan uppstå.

Till sjöss har utsläpp av olja och kemikalier visat sig orsaka sjukdomar, beteenderubbningar och genetiska förändringar hos de djur och organis­mer som lever i och pä vattnet. Utsläppen kan orsaka omfattande fägeldöd och skador på fiskbestånden samt bidra till utrotning av känsliga arter t. ex. salar och vissa sjöfåglar.

Även vid stränderna har utsläppen biologiska effekter. Strandzonens djur är känsliga för påverkan. Utsläppen smetar också ned klippor, bad­stränder, båtar, bryggor m.m. och kan därmed bl.a. orsaka omedelbara skador.

Skadorna på miljön kan ocksä på annat säll fä ekonomiska konsekven­ser. Fiskerinäringen störs allvarligt av utsläpp genom nedsmutsning av redskap och genom atl fisken kan bli oanvändbar för konsumtion. Även för friluftslivet och turismen kan särskilt sådana utsläpp som medfört skador på stränderna få negativa ekonomiska effekter.

Utsläpp av olja sker enligt tillgängliga uppgifter i betydande utsträck­ning. Under år 1979 registrerade tullverkets kustbevakning 363 oljeutsläpp inom sitt ansvarsområde, varav 180 inom svenskt terrilorialhav. De flesta av dessa utsläpp är medvetna s. k. operativa utsläpp som har skett i strid mot svensk lag eller internationella överenskommelser. Förutom de rap­porterade utsläppen kan ett stort anlal utsläpp ha skett utan att bli upptäck­ta, trots att kustbevakningens övervakning av havsområdena sker med användande av modern teknik bl.a. flygburen fjärranalysulrustning. Un­der år 1979 var tankfartyg inblandade i sjöolyckor i 33 fall, i några fall med oljeutsläpp som följd. Kustbevakningen utförde under år 1979 sammanlagt 60 bekämpningsaktioner. Motsvarande samlade statistik finns inte för kommunerna, men uppskattningsvis torde här operationerna uppgå till flera hundra.

En rad ålgärder har vidtagils i Sverige för att förbättra säkerheten och

Prop. 1980/81:119

5

miljöskyddet till sjöss. Sä har t. ex. lagstiftningen skärpts successivt. Lots-plikt gäller i vissa områden för alla slörre oljetransporter och för vissa kemikalietransporter. Farledsuimärkningen i form av t.ex. fyrar, bojar och radarreflektorer har förbättrats. Trafikföreskrifter har utfärdats och trafikinformation har införts. Fartygens konstruktion har förändrats för att minska utsläpp. Förbättringar i de ombordanslälldas arbetsmiljö torde också ha haft positiv effekt på säkerheten. iMottagningsanordningar för oljerester har byggts i en rad hamnar.

Sjöfartsverket är den myndighet som har huvudansvaret för åtgärder för att förebygga utsläpp och olyckor till sjöss. Sjöfartsverket svarar för lots­ning, fyrar och andra säkerhetsanordningar, sjökartläggning, isbrytning m. m. Verket har utarbetat ett program för ökad farledssäkerhet som underlag för det långsiktiga arbetet inom farledsområdel. Beträffande far­tygen ansvarar sjöfartsverket för bl. a. inspektionsverksamhet enligt gäl­lande lagstiftning och ratificerade konventioner.

För alt minska skadeverkningarna av inträffade utsläpp har en bered­skap för bekämpning och sanering av miljöskadliga utsläpp till sjöss byggts upp. Beredskapsorganisationen har förstärkts successivt under en tioårs­period. Bekämpningsmateriel har anskaffats och specialfartyg för bekämp­ning av miljöfarliga utsläpp till .sjöss har byggts.

Ansvarel för oljebekämpningen till sjöss ligger på tullverkets kustbe­vakning. Det åligger verket att svara för åtgärder till havs och i kustvatt­nen, Vänern och Mälaren för atl avvärja eller begränsa skada fill följd av utflöde av olja eller annat som är skadligt. Uppgiften att bekämpa olja eller kemikalier som har kommit upp på land ankommer på kommunerna. Gränsen mellan kustbevakningens och kommunernas ansvarsområden är i princip strandlinjen. Kommunerna är berättigade till ersättning av statsme­del för kostnaderna för bekämpning samt för sanering, dvs. det uppstäd­nings- och ålerställningsarbele som utsläppen kräver.

Arbelel med att utveckla säkerheten och miljöskyddet lill sjöss måste till stor del ske genom internalionelll samarbete. Sverige har aktivt medverkat i detta samarbete som pågått under många år. Värt land har också anslutit sig till flera internationella överenskommelser som syftar lill att skydda den marina miljön.

Bland dessa överenskommelser kan nämnas 1954 års internationella oljeskyddskonvention som är i kraft f. n. i den lydelse konventionen fick genom ändringar är 1969. Konventionen innehåller förbud mot och be­gränsningar av utsläpp av beständiga oljor frän fartyg. Den kommer att ersättas av den internationella havsföroreningskonvenlionen av år 1973 i dess vid en internalionell konferens år 1978 ändrade lydelse (MARPOL 73/ 78). 1 överenskommelsen finns, till skillnad från i oljeskyddskonventionen, bestämmelser inle bara om utsläpp av beständig olja utan ocksä om utsläpp av s. k. lätta oljor samt andra skadliga ämnen, såsom kemikalier, toalettav­fall och fast avfall. En viktig nyhet är de särskilda bestämmelserna för

Prop. 1980/81:119

6

vissa speciellt ömtåliga områden, bl. a. Östersjöområdet. För dessa områ­den föreskrivs i princip totalförbud mot utsläpp av olja och skyldighet att upprätta mottagningsanordningar för oljeresler från fartyg. Överenskom­melsen innehåller också föreskrifter om oljetankfartygs konstruktion, ut­rustning och drift. MARPOL 73/78 beräknas kunna träda i kraft under år 1982.

Genom tre särskilda internationella överenskommelser förekommer re­gionalt mellanstatligt samarbete om ålgärder mol föroreningar från fartyg och om bekämpning av havsföroreningar. Konventionen om skydd av Östersjöområdets marina miljö, den s.k. Helsingforskonventionen av år 1974, avser såväl ätgärder för alt förebygga och bekämpa havsföroreningar från fartyg som åtgärder för att begränsa havsföroreningar från andra källor än fartyg. Konventionen, som trädde i kraft i maj 1980, har av Sverige tillämpats i det svenska sjöterritoriet sedan år 1977. Den s.k. Köpenhamnsöverenskommelsen av är 1971 gäller främst bekämpnings­samarbete mellan Sverige, Danmark, Finland och Norge, medan den s. k. Bonnöverenskommelsen av år 1969 omfattar samarbete mellan de älta Nordsjöstaterna vid bekämpning av oljeföroreningar i Nordsjön.

Insatserna för att hindra oljeutsläpp frän fartyg och för att begränsa skadeverkningarna från de utsläpp som ändock sker har successivt intensi­fierats. Olyckan i mars 1967 utanför södra England, dä tankfartyget Torrey Canyon förliste och ca 100000 lon olja släpptes ut i havet, visade påtagligt omfattningen av de skador som en stor oljekatastrof innebär. Sedan dess har ylleriigare etl anlal mycket slora olyckor inträffat vid sidan av de kontinuerliga utsläpp som sker avsiktligt eller vid mindre olyckor. Också havsområdena runt Sverige och svenska kuster har drabbats av elt stort antal utsläpp med allvarliga skador på miljön. Som en följd av bl.a. de utsläpp som inträffat har omfattande skyddsåtgärder vidtagits bäde nafio­nellt och internationellt.

De insatser som gjorts har skett i form av åtgärder för alt förebygga olyckor och utsläpp samt åtgärder för bekämpning av och sanering efter oljeutsläpp till sjöss. I Sverige har betydande resurser lagts ned bl. a. pä all bygga upp en omfattande beredskap för oljebekämpning till sjöss. Sverige har vidare deltagit mycket aktivt i det internationella arbetet pä att skärpa de regler som syftar lill att motverka oljeutsläpp och utsläpp av andra skadliga ämnen.

Jag kan emellertid konstatera att de insatser som hittills gjorts inte har kunnat förhindra att utsläpp av olja från fartyg sker i en utsträckning som inte är godtagbar från miljövårdssynpunkt. Det är därför nödvändigt att ansträngningarna för atl minska utsläppen och begränsa skadeverkning­arna fortsätter och intensifieras. För atl tillgängliga resurser skall kunna användas sä effektivt som möjligt är det viktigt att en samlad överblick över problemen eftersträvas.

Jag tillkallade mot denna bakgrund med stöd av regeringens beslut den

Prop. 1980/81:119

7

29 juni 1978 en särskild utredare med uppgift alt göra en från miljövårds­synpunkt samlad översyn av de problem som hänger samman med fartygs­transporter av olja och kemikalier. Översynen skulle syfta till att ge under­lag för ett samlat handlingsprogram för att minska riskerna vid miljöfarliga transporter fill sjöss. Utredaren som arbetat under namnet kommittén för miljörisker vid sjötransporter, MIST, har i betänkandet (SOU 1979:43-45) Ren Tur - program för miljösäkra sjötransporter redovisat ett förslag lill sådanl handlingsprogram.

Jag kommer i del följande att lämna uppgifter om betänkandets innehåll och om den remissbehandling som skett.

Med utgångspunkt i de förslag som MIST redovisat har vidare ett flertal kompletterande rapporter utarbetats efter särskilda uppdrag från regering­en. Frågor med anknytning till de problem som MIST haft att pröva har också behandlats av bl.a. sjöövervakningskommittén (H 1977:05) och 1977 års oljeskyddskommitté (Kn 1977:03). Sammantaget finns därför f. n. ett omfattande beslutsunderlag i frågor om miljösäkra sjötransporter.

På grundval av del beslutsunderlag som sålunda nu finns i fråga om miljösäkra sjötransporter kommer jag tillsammans med cheferna för kom­munikations- och kommundepartemenlen nu alt lägga fram ett förslag till handlingsprogram för miijösäkrare sjötransporter. Cheferna för kommuni­kations- och kommundepartemenlen kommer senare atl redovisa sina förslag i särskilda anföranden. Handlingsprogrammet berör i övrigt utbild­nings-, handels- och industridepartementen och framläggs efter samråd med resp. departementschef.

2    Handlingsprogram för miijösäkrare sjötransporter

Som jag tidigare har nämnt är det från miljövårdssynpunkt angeläget med en samlad syn pä behovel av ålgärder för atl minska skadorna pä miljön till följd av utsläpp av olja och kemikalier från fartyg. Ett handlings­program för miijösäkrare sjötransporter bör därför nu redovisas. Ell så­dant handlingsprogram bör omfatta såväl förebyggande ålgärder som insat­ser för atl effektivisera bekämpningsarbetet.

Utgångspunkten för handlingsprogrammet är insikten om att del är nödvändigt att förbättra skyddet av de känsliga miljöer som haven saml våra kuster, skärgårdar och större insjöar utgör. Liksom inom miljövårds­arbetet i övrigt är det viktigt atl insatserna i första hand inriklas mot förebyggande ätgärder för att förhindra att utsläpp av olja och kemikalier från fartyg över huvud taget sker. En sådan inriktning underiättar också en riktig fördelning av kostnadsansvaret för insatser, dvs. att det är den som förorenar som skall svara för kostnaderna för att förhindra att miljöskador uppstår. Samtidigt har erfarenheterna från den senaste tioårsperioden visat att de förebyggande insatserna mäste kompletteras med en slagkraftig

Prop. 1980/81:119

8

beredskap för bekämpning i sådana fall då utsläpp ändock inträffar. Be­kämpnings- och saneringsarbetet måste bedrivas så alt minsta möjliga skador på miljön uppkommer.

Åtgärder behöver vidtas inom etl vidsträckt område där etl stort antal olika myndigheter och andra organ berörs. Det är därför viktigt att en rationell arbetsfördelning och effektiv samordning kan åstadkommas. Så­väl MIST som flera av de andra utredningarna har ocksä redovisat förslag när det gäller organisatoriska frågor.

Insatser som görs för alt öka säkerheten och minska miljöskadorna lill sjöss måste ske kontinueriigt. Det handlingsprogram som nu redovisas bör därför ses som etl led i elt långsiktigt arbele. Som jag lidigare berört har betydande insatser redan gjorts för att minska oljeföroreningsproblemen. Handlingsprogrammet får därför lill en del karaktären av en redovisning av det arbete som fortlöpande bedrivs inom detta område. Genom de åtgärder som nu föreslås sker en förstärkning av insatserna på olika områden. När det gäller vissa frågor krävs emellertid fortsatta överväganden om vilka åtgärder som bör vidtas. Det behövs också en successiv bevakning och uppföljning av effekterna av de åtgärder som nu föreslås. Del är därför lämpligt att en utvärdering från miljövårdssynpunkt av vidtagna åtgärder och en ny samlad redovisning av dessa frågor sker när detta bedöms erforderligt.

Del praktiska genomförandel av flertalet av de åtgärder som las upp i handlingsprogrammet bör i allmänhet integreras i det löpande arbetet inom resp. verksamhetsområde, dvs. i första hand sjösäkerhelsarbelet och arbe­lel med räddningstjänsten. Därigenom kan tillgängliga resurser och befint­lig kompetens hos berörda myndigheter utnyttjas så långt det är möjligt.

Jag kommer i det följande att översiktligt redovisa de olika frågor och förslag som tas upp i handlingsprogrammet. Jag tar i anslutning därtill också upp vissa övergripande samordningsfrågor som behandlats av de aktuella utredningarna. Den närmare redovisningen av förslagen kommer senare alt lämnas såvitt avser förebyggande åtgärder av chefen för kom­munikationsdepartementet (bilaga 2) och såvitt avser bekämpning och sanering av chefen för kommundepartementet (bilaga 3). Jag återkommer därvid också till vissa frägor rörande bl.a. omhändertagandet pä land av oljeavfall som samlats in vid bekämpningsoperationer (bilaga 

I).

Vid redovisningen behandlas ocksä vissa frågor som inle är av den karaktären atl de kräver beslut av riksdagen. Jag har emellertid ansett det rikligt att i ett sammanhang redovisa alla åtgärder för atl åstadkomma miijösäkrare sjötransporter.

Prop. 1980/81:119

9

3   Handlingsprogrammets innehåll

Etl handlingsprogram för att minska de miljöproblem som är en följd av utsläpp av olja och kernikalier från fartyg bör som jag lidigare anfört i första hand inriktas på förebyggande åtgärder, dvs. åtgärder för att för­hindra utsläppen. Utsläpp kan ske vid olyckor av olika slag. För att minska riskerna för olyckor krävs åtgärder för att göra såväl fartyg som farleder säkrare. Många utsläpp sker dock ulan samband med Olyckor och ofta med avsikt. För atl komma till rätta med sådana utsläpp krävs bl.a. bällre övervakning och konlroll, effektiva påföljder genlemol dem som bryter mol gällande regler saml åtgärder som underlättar för fartygen att lämna ifrån sig olje- och kemikalierester till mollagningsanordningar i hamnarna. Vidaie krävs bl.a. förbättrad utbildning och information.

Chefen för kommunikationsdepartementet redovisar senare ifiér utför­ligt olika förslag till ätgärder sorn nu bör vidtas för alt minska riskerna för ulsläpp.

Handlingsprogrammel utgår, när det gäller säkerheten i farieder, frän sjöfartsverkets program för ökad fariedssäkerhet. Sjöfartsverkets pro­gram, som ger uttryck för en ökad ambitionsnivå och bygger på én helhets­syn på säkerhetsfrågorna, förutsätter ett långsiktigt och fortlöpande arbe­te. Sjöfartsverket föreslås få ökade resurser för utvecklingsverksamhet och farledsundersökningar inom ramen för programmet. Vidare föresläs alt medel ställs till verkets förfogande för elt effektivare Utnyttjande av vissa navigeringshjälpmedel.

När det gäller lotsning föreslås elt system som utgår från farledsförhål­landena, områdets miljökänslighet, fartygels utrustning och bemanning samt lastens miljöfariighet. Sjöfartsverket föreslås få bemyndigande att successivt utforma etl behovsanpassat lotstvång. För att ylterligare höja lotsningens kvalitet förordas att sjöfartsverket tillförs resurser för vidare­utbildning av lotsar.

Vidare föresläs att användandet av säkrare fartyg, i första hand för trafik i svårnavigabla och miljökänsliga områden, stimuleras genom elt särskilt avgiftssystem.

För att förbättra efterlevnaden av gällande regler om förbud mot ulsläpp pågår, genom en arbetsgrupp inom regeringskansliet, arbete på atl utforma förslag till en ekonomisk sanktion som skall göra del olönsamt med avsikt­liga utsläpp till sjöss. En annan grupp inom regeringskansliet arbetar med vissa frågor för att underlätta mottagning i hamnar av olje- och kemikalie­rester. Frågan om partikelmärkning av olja har övervägts av en särskild utredning vars förslag nyligen avlämnats. Samtliga nu berörda frågor kom­mer alt las upp till prövning senare efter sedvanlig beredning.

I MIST har frågan om olika alternativ för oljetransporler till bi. a. Stock­holmsområdet behandlats. Handlingsprogrammet utgår från atl fortsatta fartygstransporter av olja till Stockholmsområdet är elt både realistiskt

Prop. 1980/81:119

10

och förmånligt transportalternativ. För atl öka säkerheten föreslås alt Sandhamns- och Dalaröledernas gemensamma sträckning nu upprustas. Frågan om vilken av de två nämnda lederna som är att föredra frän säkerhetssynpunkt analyseras f. n. av sjöfartsverket.

Frägan om stora tankfartyg i Östersjön föreslås även fortsättningsvis bli behandlad inom ramen för samarbetet mellan Östersjöstaterna. Sverige kommer också i forlsältningen att aktivt delta i del allmänna internationel­la arbetet när det gäller sjösäkerhet och miljöskydd.

Den andra huvuddelen av handlingsprogrammet avser ålgärder för att minska skadeverkningarna för miljön när utsläpp har inträffat. För detta ändamål krävs en effektiv beredskap för snabba bekämpningsinsatser till sjöss och på stränderna. Detta förutsätter bl.a. särskilda fartyg och sär­skild utrustning i övrigt, utbildad och övad personal samt en effektiv och samordnad organisation. Vidare krävs resurser för sanering av stränder efter det att själva bekämpningsarbetet har avslutats. Valet mellan alterna­tiva bekämpnings- och saneringsmeloder bör ske med beaktande av miljö­synpunkter. Det är ocksä viktigt att särskilt skyddsvärda områden kan prioriteras vid bekämpningsarbetet.

Chefen för kommundepartementet redovisar i det följande elt antal förslag lill ålgärder som syftar till atl effektivisera bekämpnings- och saneringsarbelet.

Förslagen innebär allmänt alt den hittillsvarande inriktningen av vår oljeskyddsberedskap bibehålls. Olja som har kommit lös skall så långt det är möjligt och rimligt bekämpas lill sjöss och på mekanisk väg. Nuvarande ordning belräffande ansvaret för insatser till sjöss resp. på land föreslås inte heller bli ändrade. Däremot föreslås att åtgärder vidtas för all under­lätta samordningen. Medel ställs också till förfogande för gemensamma övningar.

Ett forsknings- och utvecklingsarbete har satts i gång av styrelsen för teknisk utveckling beträffande oljebekämpningsteknik. Härigenom byggs en kunskapsbas upp från vilken ny och förbättrad teknik kan utvecklas. Kostnaden för detta program beräknas uppgå till ca 30 milj. kr. Resultatet av forsknings- och utvecklingsarbetet skall redovisas successivt och ut­nyttjas för atl förbättra beredskapen. En fortsatt uppbyggnad föreslås av materiel till tullverkets kustbevakning. Nybyggnad av miljöskyddsfartyg anses även i fortsättningen böra ske som tidigareläggning av statliga be­ställningar. Fortsatt utveckling och anskaffning av utrustning för bl. a. lidig upptäckt av oljeutsläpp föreslås ske.

När del gäller anskaffning av materiel i övrigt anses betoningen böra ligga på skyddet av strandzonen. Del föreslås därför att medel för anskaff­ning av båtar som är lämpade för slrandnära, grunda vallen ställs till kustbevakningens förfogande. Vidare förordas att staten skall svara för en ökad materielberedskap för större oljepåslag på stränderna. Regionala förråd av bekämpningsmateriel föreslås byggas upp. Dessa skall vid behov kunna användas av kommunerna.

Prop. 1980/81:119

11

Även beredskapen för ingripanden mot kemikalieutsläpp både lill sjöss och på land föreslås förbättrad. Anskaffning av bekämpningsmateriel för­ordas. Vidare avses elt samordnat utnyttjande ske av de resurser som finns pä land för att kunna förstärka kustbevakningens organisation om elt kemikalieulsläpp till sjöss skulle inträffa.

Samordningen av räddningstjänsten är angelägen. Del till statens brand­nämnd knutna rådet för räddningstjänst föreslås bli ombildat för all kunna spela en mera aktivt samordnande roll. Till rådet avses bl. a. knytas repre­sentanter för statens naturvårdsverk och fiskeristyrelsen.

Länsstyrelsernas beredskapsplanläggning avses bli förbättrad och kompletterad med särskilda miljöhandböcker som kan ge underiag för ingripanden mot olje- och kemikalieulsläpp. 1 miljöhandböckerna finns värdefulla och känsliga naturområden redovisade.

Chefen för kommundepartementel lar ocksä upp frågan om handlägg­ning av bemanningsfrägor i rena kust- och skärgårdsområden. Det gäller bl.a. att skapa en garanti för att personalinskränkningar som medför allvarliga negafiva verkningar inte sker utan en allsidig belysning. De totala verkningarna av en personalförändring för såväl statlig som kommunal och enskild verksamhet föreslås beaktas genom införandel av en ny handlägg­ningsordning som föreslagits av ulredningen om tillsyn av kusterna (TAK). Genom denna handläggningsordning införs en informations- och utred­ningsskyldighet sä att samordnade lösningar prövas före beslut om de aktuella personalinskränkningarna.

I fortsättningen tar jag upp vissa övriga frågor som hör till ett samlat handlingsprogram för insatser för att minska skadeverkningarna till följd av utsläppen av olja eller kemikalier frän fartyg.

Bristen på en fungerande organisation för mottagning och hantering av avfall från operationer mot olja och kemikalier som kommit lösa till sjöss har varit en svårighet vid de hittillsvarande bekämpningsoperationerna. Svensk Avfallskonvertering AB (SAKAB) föreslås därior få i uppdrag att ta fram en beredskapsplan för förvaring, transport och behandling av i första hand upptagen olja.

Det är angeläget att underlätta bekämpningsarbetet genom att tillförlit­liga spridningsprognoser utarbetas för olja som har kommit lös till sjöss. Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHI) har enligt tidi­gare regeringsuppdrag utvecklat en spridningsmodell och anpassat denna till norra Östersjön. SMHI föreslås nu fä resurser till vidareutveckling av modellen och anpassning av denna till övriga vattenområden utmed Sveri­ges kuster.

Forskning om bl.a. miljöeffekter vid utsläpp är viktig. En rad insatser pågår och planeras inom detla forskningsområde. Institutet för vallen- och luftvårdsforskning (IVL) utför undersökningar under akutfasen av olje-och kemikalieutsläpp lill sjöss. Statens naturvårdsverk svarar inom ramen för existerande anslag dels för kartering av halter av oljeföroreningar runt

Prop. 1980/81:119

12

våra kuster, dels för forskning om de långsiktiga miljöeffekterna av olje-och kemikalieutsläpp. Inom ramen för programmet för övervakning av miljökvalitet planeras också särskilda oljeanalyser.

De förslag som nu läggs fram innebär i många avseenden förstärkta insatser. Sammanlagt föreslås en förstärkning för budgetåret 1981/82 med ca 17,5 milj. kr. för olika åtgärder för miijösäkrare sjötranspoiter.

4    Vissa övergripande samordningsfrågor

Behovet av en effektivare samordning av de insatser som görs av olika organ inom oljeskyddsomrädel las upp i flera sammanhang. MIST fram­håller därvid bl.a. att den splittring av arbetsuppgifter och ansvar som i dag finns mellan sjöfartsverket och kustbevakningen inte medger en effek­fiv planering av och avvägning mellan förebyggande och bekämpande åtgärder. Enligt MIST bör en sammanslagning ske av sjöfartsverket och kustbevakningen till en ny myndighet. En organisationskommitté bör en­ligt MIST tillsättas med uppdrag atl utforma den föreslagna nya organisa­tionen.

MIST lar också upp frägan om bildandel av särskilda samarbetsorgan för vissa frägor. För atl skapa utrymme för ell mera formbundel samarbete mellan miljövärds- och bekämpningsmyndigheterna på såväl central som regional nivå bör enligt MIST särskilda samarbetsorgan bildas. Arbetet inom dessa organ skulle avse både beredskapsplanering och rådgivning vid enskild skadeplats. Det centrala samarbelsorganel, vilket föreslås stå un­der ledning av naturvårdsverket, skulle utarbeta en långsiktig politik för hur bekämpning skall bedrivas i värt land saml upprätta riktlinjer för länsstyrelsernas beredskapsplanering. Gruppens direkta medverkan vid mycket stora olyckor ansåg MIST borde övervägas.

Vid remissbehandlingen har i stort sett samtliga remissinstanser varit positiva till att en ny organisation bestående av sjöfartsverket och kustbe­vakningen utreds. Vissa remissinsianser framhåller dock atl de effektivi-tetsmässiga och kostnadsmässiga aspekterna är otillräckligt belysta. Vad gäller förslagen om samarbetsorgan ifrågasätter ingen remissinstans beho­vet av utökat samarbete mellan miljövärds- och bekämpningsmyndighe­terna. Statskontoret och riksrevisionsverket anser dock atl samarbetet bör bedrivas inom nuvarande organisatoriska ramar och avstyrker därför för­slaget om samarbetsorgan. Även delegationen för samordning av havsre­sursverksamheten avstyrker att elt nytt organ inrättas och erinrar om de samordningsuppgifter som ankommer på delegationen. Naturvårdsverket tillstyrker ett centralt organ, men kan inte klart se behov av regionala organ. Generallullstyrelsen och länsstyrelsen i Kalmar län är likaså posi­tiva lill ett centralt samarbetsorgan, men tveksamma till de regionala.

Beträffande samarbetsorganens arbetsuppgifter anser naturvårdsverket

Prop. 1980/81:119

13

atl det centrala organet bör ha en klart rådgivande roll. Verket avslyrker alt organet fär till uppgift att utarbeta långsiktig bekämpningspolitik och riktlinjer för beredskapsplanering. Generaltullstyrelsen avstyrker bestämt samarbelsorganets operativa inflytande på ledningen av akuta bekämp­ningsaktioner. Räddningstjänstkommitlén anser att samarbetet mellan mil­jövärds- och bekämpningsmyndigheterna har anknytning till kommitténs kommande överväganden. Prövning av MlST:s förslag om samarbetsor­gan bör därför anstå lill dess kommittén slutfört sitt arbele.

Frågan om samarbetsorgan har också tagils upp av sjöövervaknings­kommittén och oljeskyddskommillén. Sjöövervakningskommillén föreslår elt centralt samordningsorgan för övervakningen och räddningstjänsten lill sjöss. De viktigaste uppgifterna för delta organ anges vara att samordna materielanskaffning, resursplanering och utbildning, planera över myn­dighetsgränserna för insatser i olika tänkta lägen saml fungera som rådgi­vare vid ledning av insatser till sjöss. Oljeskyddskommillén föreslär till­skapandet av ett särskilt organ för löpande samarbete på central nivå i fräga om beredskapen för insatser mot såväl olja lill sjöss som olja som flutit i land.

Vid remissbehandlingen har flera remissinstanser ansett det angelägel med en samlad behandling av de organisatoriska förslag som lagts fram av MIST. sjöövervakningskommittén och oljeskyddskommittén.

För egen del anser jag alt samordningsfrågorna kräver stor uppmärk­samhet. Ett stort antal myndigheter och andra organ kommer pä olika sätt i kontakt med frågor som rör miljöskador lill följd av utsläpp av olja och kemikalier från fartyg. Enbart delta förhållande motiverar dock inte sär­skilda organisatoriska insatser för samordning. I flera fall har de olika organen klart avgränsade uppgifter. Genom en klar ansvarsfördelning och sedvanligt samarbete mellan berörda myndigheter bör därför många sam­ordningsfrågor kunna klaras.

I andra fall krävs emellertid mera ingripande ålgärder för att åstadkom­ma erforderiig samordning och effektivt resursutnyttjande. Regeringen har genom beslul den 16 oktober 1980 uppdragit åt statskontoret atl i samråd med sjöfartsverket och generaltullslyrelsen ta fram ytterligare underlag för den fortsatta beredningen av MlST:s förslag om att föra samman sjöfarts­verket och tullverkets kustbevakning till en ny organisation. Med utgångs­punkt i att den nya organisationen skall kunna lösa sina uppgifter på etl effektivt sätt, skall stalskonloret enligl beslutet belysa vilka besparingar som kan uppnäs enbart genom elt sådanl sammanförande. Konsekvenser­na för berörda myndigheters organisation, personal och verksamhet i övrigt skall också belysas.

När det gäller MlST:s förslag om särskilda samordningsorgan vill jag framhålla att jag delar uppfattningen att samarbetet mellan miljövårds- och bekämpningsmyndigheterna är från miljövärdssynpunkt ytterst väsentligl. Della samarbete bör därför ägnas ökad uppmärksamhet, inte minst pä

Prop. 1980/81:119

14

planeringsstadiet. Genom regeringsbeslut i augusti 1979 initierades vid länsstyrelserna dels beredskapsplanläggning vid slörre olje- och kemika­lieulsläpp, dels utarbetande av s.k. miljöhandböcker. Vidare villjag näm­na den verksamhet vid akutfasen av olje- och kemikalieulsläpp till sjöss som IVL bedriver. Genom nu angivna aktiviteter tillgodoses delvis önske­målen om ett visst miljövårdsinflylande på bekämpningsoperalionerna. Jag ser därför inte något behov av att f. n. inrätta regionala samarbetsorgan i enlighet med MIST:s förslag.

Frågan om lämpligheten av att ett centralt organ för en vidare samord­ning av frågor som rör miljösäkra sjötransporter nu bildas bör bedömas bl.a. mot bakgrund av pågående utredningsarbete dels belräffande sam­manslagning av sjöfartsverket och kustbevakningen, dels inom räddnings­tjänstkommittén. 1 avvaktan på resultaten av dessa utredningar bör enligt min mening ställning inte tas lill frågan om inrättande av ett nytt centralt samordningsorgan. För atl uppnå en viss förbättring när det gäller samord­ningen i fråga om bekämpningsinsatser föreslår chefen för kommundepar­temeniet all en ombildning av det råd för räddningstjänst som nu är knutet lill bratidnämnden sker i avvaktan på resultatet av räddningstjänstkommit­téns arbete.

MIST har också lagt fram förslag om alt en delegation för miljösäkra sjötransporter skall inrättas. Delegationen skall enligt MIST medverka vid arbetet med att utveckla och genomföra del av MIST föreslagna handlings­programmet. Enligt förslaget skall delegationen därvid få lill uppgift att, förutom atl följa upp och vidareutveckla programmel, föreslå ändringar som motiveras av utvecklingen av miljöriskerna i samband med sjötrans­porter. Delegationen föreslås vidare initiera och bedriva utvecklingsarbete för beräkning av samhällsekonomiska kostnader av olje- och kemikalieut­släpp. Enligt MIST bör delegationen bli knuten till jordbruksdepartemen­tet och bestå av representanter för naturvårdsverket, sjöfartsverket, kustbevakningen, brandnämnden, havsresursdelegationen samt sjöfartsor­ganisationerna.

Den föreslagna delegationen för miljösäkra sjötransporter tillstyrks av statistiska centralbyrån, länsstyrelserna i Värmlands och Norrbottens län. Centralorganisationen SACO/SR, Svenska hamnförbundet och Sveriges redareförening. Svenska hamnförbundet menar alt de fördjupade ulred-ningsinsalser som krävs lämpligen hålls samman av den föreslagna delega­tionen.

Delegationsförslaget avstyrks däremot av bl.a. naturvårdsverket, läns­styrelsen i Stockholms län och Sveriges industriförbund. Statskontoret finner inte fillräckliga skäl all inrätla delegationen. Naturvårdsverket me­nar all uppgiften att utveckla det föreslagna handlingsprogrammet samt samordningen och uppföljningen av arbetet är en naturiig uppgift för jord­bruksdepartementet. Enligt naturvårdsverkets uppfattning bör man inte ytterligare splittra oljeskyddsarbetet med nya tillkommande myndigheter.

Prop. 1980/81:119

15

Länsstyrelsen i Stockholms län anser alt uppgifterna bör klaras inom statsförvaltningens ordinarie organisation.

Jag har tidigare tagit upp frågan om uppföljningen av det handlingspro­gram för miijösäkrare sjötransporter som nu presenteras. Underlaget för det reviderade handlingsprogrammet bör på sedvanligt sätt utarbetas av berörda departement och myndigheter. Jag anser därför inte alt det finns tillräckliga skäl atl inrätta en särskild delegation för miljösäkra sjötrans­porter.

Statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] och Boo anmäler sina förslag. Anfö­randena och förslagen redovisas i underprotokollen för resp. departement.

Statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] avslutar.

Med hänvisning till vad jag och övriga statsråd har anfört hemställer jag att regeringen i en proposition

dels bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag nu har anfört om ett samlat handlingsprogram för miijösäkrare sjötransporter,

dels förelägger riksdagen vad jag och övriga föredraganden har anfört för de åtgärder som vi har hemställt om.

Ärendet bör behandlas under innevarande riksmöte.

5    Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandenas överväganden och beslutar alt genom proposition förelägga riksdagen vad här har anförts för de åtgärder och det ändamål som föredragandena har hemställt om.

Regeringen beslutar alt de anföranden och förslag som redovisas i un­derprotokollen skall bifogas propositionen som bilagorna 13.

>iiaoa 1

l

ö

U/C

Prop. 1980/81:119    Bilagal    Jordbruksdepartementet

1

Bilaga I

Utdrag

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1981-04-02

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition om miijösäkrare sjötransporter såvitt avser jord­bruksdepartementets verksamhetsområde

1    Inledning

Det förslag till handlingsprogram som jag nyss har lagt fram utgår i huvudsak från det arbete som utförts av kommittén' för miljörisker vid sjötransporter (MIST) och som redovisats i betänkandet (SOU 1979:43-45) Ren Tur - program för miljösäkra sjötransporter. Till protokollet i detta ärende bör som bUaga 1.1 fogas de förslag som MIST har lagt fram och söm har publicerats i betänkandets kapitel 4-7.

Eftéi" remiss har yttranden över betänkandet avgetts av rikspolisstyrel­sen, chefen för marinen, civilförsvarsstyrelsen, socialstyrelsen, telever­ket, sjöfartsverket, sjöfartens haverikommission, Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHI), statistiska centralbyrån (SCB), stats­kontoret, riksrevisionsverket, universitets- och högskoleämbetet (UHÄ), skolöverstyrelsen (SÖ), fiskeristyrelsen, statens naturvårdsverk, general­tullslyrelsen, överstyrelsen för ekonomiskt försvar, arbelarskyddsstyrel­sen, statens planverk, statens Industriverk, statens vattenfallsverk, styrel­sen för teknisk utveckling (STU), statens skeppsprovningsanslalt, havsre­sursdelegationen, nämnden för fartygskrediler, statens brandnämnd, läns­styrelsernas organisationsnämnd, länsstyrelserna i Stockholms, Uppsala, Södermanlands, Östergötlands, Kalmar, Gollands, Blekinge, Malmöhus, Hallands, Göteborgs och Bohus, Älvsborgs, Skaraborgs, Värmlands, Västmanlands, Gävleborgs, Västernorriands, Västerbottens och Norrbot-lens län, miljöskadeutredningen (Ju 1978:08), utredningen om transport av fariigt gods (K 1979:01), sjöövervakningskommittén (H 1977:05), rädd­ningstjänstkommittén (Kn 1979:01), Institutet för vatten- och luftvårds­forskning (IVL), Svenska hamnförbundet. Svenska petroleuminslitulet, Sveriges redareförening (med instämmande av Svenska arbetsgivareför­eningen),  Stockholms,   Nynäshamns,  Södertälje  och  Göteborgs  kom-

' Förre riksdagsledamoten, byrådirektören Sören[REDACTED_EFTERNAMN]. t2    Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 119

Prop. 1980/81:119    Bilagal    Jordbruksdepartementet

2

muner, Stockholms läns landsting. Svenska brandförsvarsföreningen. Svenska jägareförbundet, Svenska kommunförbundel. Svenska maskinbe­fälsförbundet. Sveriges fartygsbefälsförening, Sveriges fiskares riksför­bund, Sveriges industriförbund, Sveriges varvsindustriförening. Vatten-värnet, Nordiska oljeskyddsunioinen (med instämmande av Sveriges natur­skyddsförening). Centralorganisationen SACO/SR, Landsorganisationen i Sverige (LO) samt Tjänstemännens centralorganisation (TCO).

Socialslyrelsen har bifogat yttranden från länsläkarorganisationerna i Uppsala och Göteborgs och Bohus län. Fiskeristyrelsen har bifogat yttran­den från havsfiskelaboratoriet, hydrografiska laboratoriet saml från fiske­riinlendenlerna i övre norra, nedre norra, mellersta, östra, nedre södra och västra distrikten. UHÄ har bifogat yttranden från Uppsala, Lunds, Stock­holms, Göteborgs och Umeå universitet samt från tekniska högskolan i Stockholm. Chalmers lekniska hcigskola och högskolan i Luleå. Vidare har flera länsstyrelser bilagt yttranden från olika länsorgan och kommuner. LO har bifogat yttrande från Svenska sjöfolksförbundet. TCO har bilagt ytt­randen frän Svenska maskinbefälsförbundet. Sveriges allmänna tull-tjänslemannaförbund och Svenska tullmannaförbundel.

Härutöver har yttranden inkommit från Göteborgsregionens kommunal­förbund och AB Nynäs Petroleum.

En sammanställning av remissyttrandena bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 1.2.

De förslag som MIST har lagt fram berör delvis frågor som behandlats av oljeskyddskommillén. Närmare uppgifter om oljeskyddskommitléns betänkande och den remissbehandling som skett lämnas senare av chefen för kommundepartementel (bilaga 3).

Jag avser att nu behandla vissa frägor inom oljeskyddsomrädel.

2    Vissa övriga frågor

2.1 Förvaring, transport och behandling av upptagna oljor och kemikalier

Enligt MIST behövs en bättre organisatorisk beredskap för atl la emot och behandla oljor och kemikalier som tas upp vid bekämpningsopera­tioner. MIST föreslog all naturvårdsverket skulle utreda denna fråga vi­dare. Vid remissbehandlingen av della förslag framfördes bl.a. olika syn­punkter i fråga om utformningen av en motlagningsorganisation.

I augusti 1979 gav regeringen inaturvårdsverkel i uppdrag all efter sam­råd med andra berörda myndigheter och organisationer komma in med förslag rörande förvaring, transport och behandling av upptagna oljor och kemikalier. I januari 1980 redovisade naturvårdsverket uppdraget. Verkel föreslog därvid alt elt centralt företag, t.ex. SAKAB, skulle tilldelas det centrala ansvaret för att resurser finns tillgängliga för en beredskap för mottagning och behandling av avfall från bekämpningsoperationer.

Prop. 1980/81:119    Bilagal    Jordbruksdepartementet

3

1 naturvårdsverkets rapport konstaleras bl. a. att resurser sannolikt finns för transport av bäde pumpbart och icke pumpbart oljeavfall saml för behandling av olje/valtenblandningar. Verkel framhåller samtidigt att re­surser sannolikt inle finns för lagring av icke pumpbart olje- och kemika­lieavfall samt för behandling av fasl kemikaliehalligt malerial och bland­ningar eller emulsioner av kemikalier och vallen.

Vidare framhåller verkel alt lillgången på resurser är oklar när det gäller lagring av pumpbart avfall samt behandling av andra än ovan nämnda avfallsslag.

1 naturvårdsverkets rapport diskuteras även omfattningen av den bered­skap som behövs för mottagning och behandling av ilandförda oljor och kemikalier. Det konstaleras därvid bl. a. att de kvantiteter olja och kemika­lier som släppts ut till sjöss till följd av fartygsolyckor och liknande samt de kvantiteter avfall som samlats in vid efterföljande operationer hittills varit relativt begränsade jämfört med de olje- resp. kemikalielasler som trans­porteras till svenska hamnar. Kustbevakningen har i rapporten bedömt behovet av mottagningskapacitet för oljeavfall i olika regioner i landet. Enligl denna bedömning skall, beroende på region, mellan 10000 och 40000 ton olja eller vattenblandad olja kunna tas emol inom en region och inom sju dagar. För kemikalieavfall föresläs att beredskap skall hållas för minst 4000 m' per region. Naturvårdsverket som inle framför någon erinran mot den föreslagna beredskapsnivån framhåller att om denna nivå skall tillskapas bör den byggas upp stegvis. Inledningsvis borde därvid enligt naturvårdsverket ambifionen vara att moltagningsanordningarna skall ha en kapacitet motsvarande den som behövts vid inträffade be-kämpningsoperalioner under de senaste tio åren.

Enligt beräkningar utförda av SAKAB uppgår kostnaden för uppbygg­nad av en beredskapsplan enligt den lägre ambitionsnivån till 4,3 milj. kr. De personella kostnaderna härav (rekognosering, iransportplanering, av­talsdiskussioner m.m.) beräknas till 2,5 milj. kr. Kostnaden för uppbygg­nad av en beredskapsplan omfattande enbart oljeavfall uppgår lill 1,4 milj. kr.

För egen del vill jag understryka betydelsen av att mottagning och fortsalt omhändertagande av olje- och kemikalieresler kan ske på etl tillfredsställande sätt vid bekämpningsoperationerna. En sådan operations effekfivitet beror på hur väl bekämpningssystemets olika komponenter samverkar. Erfarenheter från olika operationer visar att brister i mottag-ningsorganisationen vållat avbräck i bekämpningsarbetet. Del förslag som naturvårdsverket lagt fram bör därför i huvudsak genomföras. SAKAB bör därvid ges i uppdrag att bygga upp beredskapen för förvaring, transport och behandling av i första hand upptagen olja. SAKAB bör i sitt arbele tills vidare utgå frän att mottagningskapaciteten per region skall uppgå lill ca 2500 ton oljeavfall. Denna kapacitet motsvarar enligt rapporten den störs­ta mängd som hittills kommit lös fill sjöss under de senaste fio åren. 

f3    Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 119

Prop. 1980/81:119    Bilagal    Jordbruksdepartementet

4

Ett genomförande av uppdraget omfattar främst olika planeringsät-gärder. Naturvårdsverkels utredning visaratt det i huvudsak finns resurser av aktuellt slag i samhället vårtor ett minimum av investeringar skulle krävas. 1 stället bör det vara möjligt att genom avtal försäkra sig om tillgäng till erforderliga resurser. Jag anser det väsentligt atl SAKAB vid uppdragets genomförande nära samarbetar med naturvårdsverket och de myndigheter som är närmast ansvariga för bekämpning och sanering.

2.2 Spridningsprognoser för olja och kemikalier

Enligt MIST är del väsentligl för bekämpningsarbetet atl spridningen av olja och kemikalier kan förutsägas. MIST föreslog därför att resurser skulle tillföras SMHI för alt uti/eckla spridningsmodeller och upprätta en kalalog med förberedda spridningsprognoser för vissa vattenområden. Re­missinstanserna har överlag varit positiva fill förslaget om spridningsmo­deller. Statens naturvårdsverk anser uppgiften vara mycket resurskrävan­de. STU betonar vikten av att bekämpningsätgärder grundas på en sanno­likhetsbedömning av åt vilket hiill oljefält, oljeklumpar och kemikalier kan tänkas vara på väg.

Regeringen gav i augusti 1979 SMHI i uppdrag att i samråd med slalens naturvärdsverk, sjöfartsverket, generaltullstyrelsen och rikspolisstyrelsen utveckla spridningsmodeller för olja och kemikalier enligt en plan som SMHI lidigare utarbetat och tillställt regeringen. SMHI fick samtidigt i uppdrag att upprätlhålla en prognosberedskap. Inom ramen för uppdraget från regeringen har SMHI tillsammans med samrådsmyndigheterna arbetat med en rad olika frågor. En av dessa rör utveckling av en oljespridnings-modell. 1 modellen tas hänsyn till de viktigaste faktorerna som påverkar oljans spridning, nämligen vindens direkta drag på oljan, den storskaliga bakgrundsströmnien och den horisontella turbulensen i vattnet. Vidare har SMHI anpassat oljespridningsmodellen till norra Östersjön och beräknat bakgrundsslrömmar med hjälp av en cirkulationsmodell för detta område. SMHI har ocksä genomfört en kontroll av cirkulalionsmodellen för norra Östersjön genom en fältstudie inom delta havsområde.

SMHI har lagt fram förslag lill fortsatt arbete bestående av anpassning av den framtagna spridningsmodellen för olja lill södra Östersjön, Botten­havet och Bottenviken saml till Öresund, Kattegalt och Skagerack. Vidare föreslår SMHI omarbetning av oljespridningsmodellen så att den kan an­vändas för all i efterhand beräkna varifrån upptäckt olja kan ha spridits. SMHI har uppskattat den totala kostnaden för sitt förslag till fortsatt arbete till 640000 kr.

Jag anser i likhet med MIST a.tl tillförlitliga spridningsprognoser för olja och kemikalier kan effektivisera bekämpningsarbetet. Del av SMHI hittills genomförda utvecklingsarbetet har visat på möjligheter atl nå fram till användbara prognoser för olja. Modellerna har samtidigt fortfarande en

Prop. 1980/81:119    Bilagal    Jordbruksdepartementet

5

rad brister. Det kan därför krävas ytterligare erfarenhet och utvecklingsar­bete innan spridningsprognoser kan anses tillförlitliga.

SMHI bör därför ges möjligheter alt fortsätta utvecklingsarbetet beträf­fande spridningsprognoser för olja i huvudsak enligt del förslag som läm­nats. Erfarenheterna från oljemodellerna bör avgöra om och när det kan vara meningsfullt att utarbeta särskilda spridningsprognoser för kemika­lier. Del är av vikt att SMHI också i fortsättningen nära samarbetar med naturvårdsverket och övriga berörda myndigheter. Arbete med spridnings­modeller pågår också i andra länder. Del är därför angeläget all det fortsatta arbetet sker i samarbete med våra grannländer beträffande såväl Östersjön som Kaltegall och Skagerack.

2.3 Forskning om miljöeffekter av utsläpp m. m.

MIST har i sitt belänkande bl. a. pekat på behovet av särskilda i förväg planerade och organiserade program för undersökning av miljöeffekterna vid olje- och kemikalieutsläpp. Insatserna borde inriktas dels på fasta undersökningsprogram vid akut förorening, dels pä de långsiktiga miljöef­fekterna. Regeringen gav i augusti 1979 statens naturvårdsverk i uppdrag att inkomma med förslag till program för undersökning av miljöeffekter vid olje- och kemikalieutsläpp.

Naturvårdsverket redovisade uppdraget i skrivelse den 27 februari 1980. I skrivelsen föreslår verkel bl.a. atl IVL ges i uppdrag att svara för larmberedskap och för rådgivning och undersökningar under akutfasen av olje- och kemikalieutsläpp till sjöss. Verket har vidare föreslagit all särskil­da medel för oljeanalyser ställs lill förfogande inom programmel för över­vakning av miljökvalitet saml atl kartering rörande haller av oljeföro­reningar i vatten, sediment och organismer runl våra kuster genomförs med medel från det särskilda undersökningsanslag som står till verkels förfogande.

Regeringen beslutade den 27 mars 1980 att till IVL överlämna natur­vårdsverkels skrivelse för beaktande vid utarbetandet äv institutets pro­grambudget för budgetåren 1980/81 och 1981/82. Vid de oljeutsläpp som drabbat Bohuskusten och Dalaröområdel i början av delta år har den s. k. oljeskadegruppen vid IVL bedrivit undersökningar av akulfasens miljöef­fekter.

Naturvårdsverket har i sin anslagsframställning för budgetärel 1981/82 inom programmel för övervakning av miljökvalitet (PMK) beräknat sär­skilda medel för oljeanalyser. Av anslagsframställningen framgår vidare att naturvårdsverket inom anslaget Särskilda undersökningar inom miljö­vårdsområdet, m. m. avseratt skapa utrymme förkarteringsverksamhel på oljeskyddsområdet.

Anslaget Program för övervakning av miljökvalitet har i 1981/82 års budgetförslag höjts från 6,7 till 8,2 milj. kr. Även anslaget Särskilda under-

Prop. 1980/81:119    Bilagal    Jordbruksdepartementet

6

sökningar inom miljövårdsområdet, m. m. föresläs höjt lill nästa budgetär liksom det anslag för miljövårdsforskning som disponeras av naturvårds­verkets forskningsnämnd. Jag fömtsätter därför att behovet av undersök­ningar om miljöefiekterna av olje- och kemikalieutsläpp vid sjötransporter kan beaktas inom existerande an5.1ag och anser inte atl del f. n. finns behov av särskilda medel för ifrågavarande undersökningsverksamhet.

MIST har också tagit upp frågan om ökad forskning om utsläppens totala samhällsekonomiska kostnader. Sådan forskning är enligt MIST av bety­delse som underlag för bedömningar bl.a. vid valet mellan förebyggande och återställande ätgärder. En intensifiering av forskning och utveckling avseende bl.a. metodik för beräkning av de samhällsekonomiska kostna­derna till följd av utsläpp av olja eller kemikalier borde därtör ske. Natur­vårdsverket erinrar i sitt remissvar om att verkel i sin anslagsframställning för budgetåret 1980/81 tagit upp den miljöekonomiska forskningen som elt nytt område för verkets forskningsanslag. Naturvårdsverket anser alt om­fattning och inriktning av den miljöekonomiska forskningen bör vägas mot annan angelägen miljöforskning.

Vid medelsberäkningen för anslaget Miljövårdsforskning har bl. a. beak­tats behovel av medel för start av etl nytt projektområde med inriktning på miljöekonomi. Med hänsyn härtill anser jag inte att det finns skäl atl i särskild ordning tillföra ytterligare resurser till forskning om samhällseko­nomiska kostnader inom delta område.

2.4 Förstärkning av girtinformatiunscentralen

Vid kemikalieolyckor på land och lill sjöss är det enligt MIST etl stän­digt återkommande problem att snabbt få fram information om den ak­tuella kemikaliens egenskaper och effekter på miljön. Utredningen före­slog därför en förstärkning av giftinformalionscenlralen med viss kemist­jour för att därigenom ge brandftirsvar, kustbevakning och andra tillgäng till kemikalieinformalion dygnet runt. Förslaget har mötts med positivt intresse av huvuddelen av remissinstanserna. Civilförsvarsslyrelsen, stats­kontoret, arbetarskyddsstyrelsen, statens industriverk, slalens brand­nämnd. Svenska kommunförbundet. Svenska brandförsvarsföreningen och Sveriges redareförening är bland de instanser som tillstyrker förslaget. Göteborgs kommun är dock tveksam till nyttan av förslagel och menar atl det visat sig vara bäst alt kontakta tillverkare eller förbrukare vid en inträffad olycka. Övriga specialister har enligt kommunen begränsad varu­kunskap. Naturvårdsverket avstyrker förslaget och föreslår i stället att elt till kustbevakningen anslutet eller tilltänkt datainformationssyslem i första hand utnyttjas och byggs ut.

Ulredningen om transport av farligt gods (K 1979:01) skall enligt sina direktiv bl.a. beröra informationsbehovet för åtgärder av förebyggande

Prop. 1980/81:119   Bilagal    Jordbruksdepartementet

7

natur och vid olyckshändelser vid transport av farligt gods. Utredningens betänkande väntas föreligga i slutet av är 1981. Mot bakgrund bl.a. härav anser jag det inte lämpligt att nu ta ställning till aktuella informationsfrå­gor.

2.5 Statistik över miljöfarliga sjötransporter

MIST föreslog också alt SCB skulle fä i uppdrag all redovisa etl detalje­rat program för utveckling och förnyelse av sjöfarts- och varustatistik som tillgodoser informationsbehov inom miljövården. Enligt MIST bör statisti­ken utvecklas lill ett informationssystem över sjöfartens miljörisker omfat­tande laster, fartygsrörelser, fartygen, hamnar, farleder, utsläpp m. m.

Förslagel om förbättring av statistiken har tillstyrkts av bl.a. sjöfarts­verket och naturvårdsverket. Sveriges redareförening menar däremot alt MIST:s förslag är överdrivet. Föreningen anser atl kunskapen är god om transportvägarna för miljöfarligt gods.

Av det material som redovisas av MIST och av remissvaren framgår att sjöfartsstatisliken f. n. uppvisar vissa brister. I synnerhet synes uppgif­terna om miljöfarliga transporter vara bristfälliga. Inom berörda myndighe­ter pågår eller planeras emellertid aktiviteter av betydelse i detta samman­hang. Försvarsmaktens syslem med radar- och datorbaserade sjöbevak­ningscentraler är i drift på ostkusten och planeras för andra kuststräckor. Sjöfartsverket bygger upp trafikinformalionssyslem i de viktigaste farle­derna. Inom Helsingforskonventionens ram planeras elt positionsrappor­teringssystem för vissa oljetankers och fartyg med miljöfariig last med start den I juli 1981. Statskontoret har vidare påbörjat utrednings- och utveck­lingsarbetet för ett "lägesinformationssyslem för pågående aktiviteter i Sverige omgivande vattenområden" för kustbevakningens behov. Fiskeri­styrelsen har sedan några år tillbaka etl datorbaserat terminalutrustat fiskekvotkontrollsyslem, vartill kustbevakningens sambandscentraler är anslutna.

Enligt min mening bör tills vidare tillräcklig kunskap om de från miljö­vårdssynpunkt viktiga rörelserna av fartygen med miljöfarlig last kunna erhållas genom ovan redovisade aktiviteter. Den kunskap som de ansvari­ga myndigheterna behöver för sitt dagliga arbete inhämtas bäst från rutiner som är primärt inriktade på fartygsrörelserna. Jag är därför inte beredd atl biträda MlST:s förslag att ge SCB i uppdrag att utveckla sjöfartsstatisliken för miljövårdens informationsbehov.

2.6 Utbildning i miljöteknik och säkerhetsfrågor

I avsikt att hos blivande sjöpersonal öka kunskapen om havsmiljön och åtgärder mot förorening av denna föreslog MIST införandet av ell nytt

Prop. 1980/81:119    Bilagal    Jordbruksdepartementet

8

ämne, miljöteknik, vid den tvååriga fartygslekniska kursen inom gymna­sieskolan. Vidare föreslogs att en särskild kurs i miljöteknik- och säker­hetsfrågor skall införas i den nya sjöbefälsskolan.

Sveriges fartygsbefälsförening anser förslagets genomförande myckel angeläget. Fiskeristyrelsen och sjöfartsverket tillstyrker också i princip förslaget. Universitets- och högskoleämbetet påpekar att det inom det utbildningsplanearbete som pågår planeras särskilda kurser i miljöteknik för högskolans nya linjer för utbildning av sjöbefäl. Skolöverstyrelsen erinrar om den läsåret 1978/79 startade försöksverksamheten med en drift-och underhållsteknisk linje. 1 denna linje ingår enligt skolöverstyrelsen de avsnill som enligl MIST skall omfalla ämnet miljöteknik.

Jag delar MIST:s uppfattning att det är viktigt att hos blivande sjöper­sonal öka kunskaperna om havsmiljön och ätgärder mol förorening av denna. Det är därför värdefullt att såväl skolöverstyrelsen som universi­tets- och högskoleämbetet vidtagit åtgärder i della syfte. Belräffande den miljölekniska ulbildningen inom gymnasieskolans ram anser jag i likhet med skolöverstyrelsen att utvärderingen av försöksverksamheten bör av­vaktas. Det bör ankomma på skolöverstyrelsen att pröva frågan och före­slå ålgärder med anledning av utvärderingen. Beträffande sjöbefälsutbild­ningen kan jag konstatera atl MlST:s förslag enligt vad universitets- och högskoleämbetet anför i huvudsak redan har genomförts. Jag utgår från alt behovet av utbildning i miljöfrågor inom sjöbefälsulbildningen också fort­sättningsvis beaktas av ämbetet.

3   Anslagsfrågor

Mina förslag i del föregående när del gäller vissa praktiska frågor inom oljeskyddsomrädel innebär bl.a. alt särskilda medel behövs för uppbyg­gande av en beredskap för förvaring, transport och behandling av upptagna oljor samt för fortsatt arbete med utveckling av spridningsprognoser för olja. Som jag tidigare har framhållit bör etl nära samarbete äga rum med naturvärdsverket vid arbelel med dessa frågor. Sammanlagt beräknar jag medelsbehovet för dessa ändamål fill 2 milj. kr. för budgetåret 1981/82. Jag förordar all för nu angivna ändamål anvisas ylterligare 2 milj. kr. på del under tionde huvudtiteln uppförda reservationsanslaget Särskilda under­sökningar inom miljövårdsområdet, m. m. utöver vad som föreslagits i prop. 1980/81: 100 (bil. 13 s. 141).

Prop. 1980/81:119    Bilagal    Jordbruksdepartementet

9

4   Hemställan

Med hänvisning till vad jag har anfört hemställer jag all regeringen föreslår riksdagen

att till Särskilda undersökningar inom miljövårdsområdet, m.m. under tionde huvudtiteln utöver i prop. 1980/81: 100 bil. 13 före­slaget reservationsanslag för budgetåret 1981/82 anvisa.ytteriigare 2000000 kr.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1    Jordbruksdepartementet

10

Innehåll

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 2 april 1981              

I

1

Inledning......................................................... 

I

2

Vissa övriga frågor   ......................................... 

2

2.1

Förvaring, transport och behandling av upptagna oljor och kemikalier   

2

2.2

Spridningsprognoser för olja och kemikalier   ...... 

... 

4

2.3

Forskning om miljöeffekter av utsläpp m.m......... 

... 

5

2.4

Förstärkning av giftinformalionscentralen   ........ 

6

2.5

Statistik över miljöfariiga sjötransporter   ......... 

... 

7

2.6

Utbildning i miljöteknik och säkerhetsfrågor   ..... 

... 

7

3

Anslagsfrågor .................................................. 

8

4

Hemställan   .................................................... 

... 

9

Bilagor, som ingår i en separat bilagedel

Bilaga l.l     Utdrag ur betänkandet (kap. 4-7) (SOU 1979:43) Ren

Tur - program för miljösäkra sjötransporter        

1

Bilaga 1.2 Sammanställning av remissyttranden över betänkandet

(SOU 1979:43) Ren Tur - program för miljösäkra sjö­

transporter    ....................................... 

. 

65

l%iiigiiiilJilli%ati

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet        I

Bilaga 2

Utdrag KOMMUNIKATIONSDEPARTEMENTET  PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1981-04-02

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Anmälan till proposition om miijösäkrare sjötransporter såvitt avser kom­munikationsdepartementets verksamhetsområde.

1    Inledning

Sjöfarten har de senaste årtiondena genomgått slora förändringar. Far­tygsstorlekarna har ökal, trafiken har koncentrerats lill etl färre antal hamnar samtidigt som kraven pä regularitel och framkomlighet har ökat. 1 allt högre utsträckning transporteras ocksä gods, som om del kommer löst kan vålla allvarliga miljöskador. Enbart den sjötransporlerade mängden olja i svenska farvatten uppgår numera lill ca 45 milj. lon årligen, vilket kan jämföras med ca 15 milj. ton vid 1960-lalets början. Till delta skall läggas trafiken med andra miljöfarliga laster samt den trafik som passerar svenska kuster.

Genom inträffade olyckor och avsiktliga utsläpp, ofta med stora skador och kostnader som följd, har intresset under senare är alltmer riktats mot de säkerhetsfrågor som hänger samman med sjötransporter. Ökade kun­skaper om de risker som är förenade med transporter av olja och annan miljöfarlig last har bidragit till detta. Olika ätgärder har redan, som fram­gått av chefens för jordbruksdepartementet inledande föredragning, vidta­gits för att förebygga olyckor, begränsa skadeverkningarna av inträffad olycka och förhindra avsiktliga ulsläpp.

Säkerheten vid sjötransporter är beroende av olika faktorer. Fartygens konstruktion och utrustningsstandard, kompetensen hos berörd personal och fariedernas standard utgör var för sig i sammanhanget viktiga faktorer. För att uppnå bästa möjliga säkerhet är emellertid elt väl fungerande samspel mellan människa, fartyg och farled av slor betydelse. För att förbättra sjösäkerheten krävs, inom ramen för en helhetssyn på sjösäker-helsfrågorna, insatser inom flera områden.

Sjöfartens internationella karaktär gör att åtgärder på sjösäkerhelsområ­del, för all bli verkningsfulla, vanligtvis mäste vidtas i internationellt samarbete. Det förhållandet all ca 80 procent av sjötransporterna till och 

4    Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr. 119

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet       2

från Sverige sker med utländska fartyg gör att nationella särkrav på t.ex. fartygens konstruktion och utrustning, som villkor för alt anlöpa svenska hamnar, mäste utformas med hänsyn till bl.a. landets försörjningstrygghel som är ett väsentligt mål i sjöfartspolitiken.

Insatser pä sjösäkerhelsområdel måsle vidare avvägas inom ramen för den nationella trafikpolitiken. Väsentligl skärpta krav för sjöfartens del kan t.ex. leda lill snedvridning av konkurrensförutsättningarna gentemot andra transportmedel. Restriktioner mol fartygstrafik i vissa farleder, t. ex. begränsningar i djupgåendet som leder lill ökade iransportkoslnader, måste också avvägas mot näringslivets behov av rationella sjötransporter och mot de miljörisker som följer vid en övergång till landtransporter. Sjösäkerhetsåtgärderna måste följaktligen baseras på närings- och regio­nalpolitiska hänsynstaganden och på en samlad bedömning av miljöris­kerna i samhället.

Skyddet av miljön är inte enbart en fräga om atl förbättra sjösäkerheten. Minst lika viktigt är alt på ett verkningsfullt sätt förhindra de vanligt förekommande avsiktliga utsläppen från fartygen. Även detta problem måste angripas med åtgärder inom flera områden. Det gäller bl.a. att skapa sådana förutsättningar, både i hamnarna och pä fartygen, all oljeresler och annat avfall kan tas om hand och därmed inle behöver släppas ul till sjöss. Därutöver krävs effektiva system för upptäckt, identifiering och bestraff­ning, vilkel i stor ulslräckning förutsätter internationella överenskom­melser.

I den fortsatta framställningen kommer jag alt redovisa min syn på sjösäkerhelsarbelet med utgångspunkt i sjöfartsverkets program för ökad farledssäkerhet och förslagen i betänkandet (SOU 1979:43) Ren Tur -program för miljösäkra transporter (bilaga l.l), som också innefattar före­byggande åtgärder mot avsiktliga utsläpp. En sammanställning av remiss­yttrandena över betänkandet Ren Tur redovisas i bilaga 1.2. Vidare kom­mer jag att behandla vissa förslag i betänkandet (Ds Kn 1981: 1) VÄN TUR handlingsprogram för miljösäkra sjötransporter på Vänern och Göta älv och en framställning av sjöfartsverket den 13 augusti 1979 fill regeringen angående skyldighet för fartyg alt anlita lots inom svenskt inre vallen utanför kusten m.m. Framställningen om lolsning har remissbehandlats. En sammanställning av remissyttrandena bör fogas lill prolokollet i delta ärende som bilaga 2.1. Till protokollet i delta ärende bör också fogas, som bilaga 2.2., elt inom kommunikationsdepartementet upprättat förslag till lag om ändring i lagen (1975: 88) med bemyndigande att meddela föreskrif­ter om trafik, transporter och kommunikationer. Försl vill jag emellertid lämna en översiktlig redogörelse av del internalionella samarbetet som rör sjö- och miljösäkerhet.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet       3 2    Internationellt samarbete

Det internationella arbetet i fråga om sjösäkerhet och förebyggande av havsföroreningar från fartyg bedrivs inom ett flertal internationella organi­sationer i vilket Sverige deltar aktivt.

Globalt sker detta arbete inom IMCO (Inter-Governmental Maritime Consultative Organization), FN:s fackorgan för tekniska sjöfartsfrågor och inom ILO (International Labour Organization) som behandlar frågor som rör de ombordanslälldas sociala förhållanden, vilka ocksä har stor betydel­se för sjösäkerheten.

Arbelel inom IMCO har pä sjösäkerhetsområdet resulierat i en rad viktiga konventioner som avser bl.a. fartygs konstruktion, utrustning och certifiering från säkerhetssynpunkt (1974 års SOLAS-konvention' och 1978 års SOLAS-protokoll"), regler för sjötrafiken (1972 års sjövägs-regler) och normer för sjöfolks utbildning, certifiering och vakthållning (1978 års STCW-konvenlion'*). Sverige har tillträtt samtliga nu nämnda konventioner.

SOLAS-konvenlionen från år 1974 är en reviderad och mer avancerad version av en konvention från är 1960 med detaljerade föreskrifter om fartygs konstruktion, utrustning och certifiering. Konventionen trädde i kraft den 25 maj 1980. 1978 års SOLAS-prolokoll, som träder i kraft den 1 maj 1981, innehåller dels skärpta utruslningskrav för främst oljetankfartyg bl.a. genom vidgade krav pä inerlgasanläggning och krav på dubblerad radar och dubblerad utrustning i styrmaskineriet, dels skärpningar av tidigare konventionsbestämmelser om besiktning, inspektion och certifie­ring av fartyg. 1972 ärs sjövägsregler ersätter en tidigare konvention frän år 1960 och trädde i kraft den 15 juli 1977. Konventionen om sjöfolks utbild­ning m. m. är den första internationella konvention som preciserar kompe­tenskraven för befäl och andra ombordanslällda. Konventionen har ännu inte trätt i kraft, men slora ansträngningar görs inom IMCO och på skilda häll i världen för atl konventionen skall kunna komma i kraft mot slutet av nästa är.

På ha vsföroreningsområdet kan nämnas 1954 ärs internationella oljeskyddskonvention (OILPOL)' som föreskriver förbud mot och be­gränsningar av ulsläpp av beständiga oljor från fartyg. Den kommer atl ersättas av den internationella havsföroreningskonvenlionen (MARPOL-konventionen) i dess vid en internationell konferens år 1978 - genom det

' International Convention for the Safety of Life at Sea. 1974

- Protocol of 1978 Relaling to the International Convention for the Safety of Life at

Sea,1974

' Convention on the International Regulations for Preventing Collisions at Sea,

1972

'' International Convention on Standards of Training, Certification and Watchkeep-

ingfor Seafarers. 1978

' International Convention for the Prevention of Pollution of the Seas by Oil. 1954

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet       4

s.k. MARPOL-protokollet - ändrade lydelse (MARPOL 73/78) 1 MAR­POL 73/78 finns bestämmelser, inte bara - som i oljeskyddskonventionen om utsläpp av olja utan ocksä om utsläpp av andra skadliga ämnen, som kemikalier, toalettavfall och fast avfall. En annan olikhet mot oljeskydds­konventionen är atl bestämmelserna om olja i MARPOL 73/78 avser både beständiga oljor och raffinerade produkter, s. k. lätta oljor. En viklig nyhet är de särskilda bestämmelserna för vissa speciellt ömtåliga områden, bl. a. Östersjöområdet, Medelhavet och Svarta havet. För dessa s. k. specialom­råden föreskrivs i princip totalförbud mol utsläpp av olja. MARPOL 73/78 innehåller också föreskrifter om mottagningsanordningar för oljerester och annal avfall och om oljetankfartygs konstruktion, utrustning och drift. Dessa regler har till syfte att begränsa operationella utsläpp från tankfartyg och ulsläpp till följd av olyckor.

Reglerna om oljetankfarlygs konstrukfion, utrustning och drift har skärpts avsevärt vid 1978 års konferens. De skärpningar som år 1978 gjordes i MARPOL 73/78 avset bl. a. kraven på segregerade barlasiiankar i nya oljetankfartyg. Sådana tankar har till syfte att förebygga au barlast­vatten annat än undantagsvis tas in i lasttankar och där blandas med oljeresler. Dessa krav, som enligl den ursprungliga MARPOL-konven-lionen gällde nya oljelankfartyg pä minst 70000 lon dödvikl, har nu ul-slräckls till att gälla nya råoljetankfartyg från 20000 ton dödvikt och uppåt och nya produkttankfartyg från 30000 ton dödvikt och uppåt. De segrege­rade barlastlankarna skall dessutom vara placerade på ett sädant sätt att de ger skydd mot oljeulflöde vid grundslötning eller kollision. Nya råoljetank­fartyg på minst 20000 ton dödvikt skall vidare vara försedda med etl syslem för tankrengöring med råolja vilkel innebären avsevärd minskning av mängden oljeförorenat tankspolvatten.

Föreskrifierna gäller fartyg för vilka byggnadskonlrakl tecknats efter den 1 juni 1979 eller vilkas köl, när byggnadskontrakt saknas, har sträckts efter den 1 januari 1980 eller som levereras efter den 1 juni 1982.

Sverige har tillträtt resp. godkänt såväl OlLPOL och samtliga ändringar i OlLPOL som MARPOL 73/78. OlLPOL gäller i lydelsen enligl ändring­ar, som beslutades år 1969, sedan den 20 januari 1978. MARPOL 73/78 har ännu inte trätt i kraft. Villkoren för konventionens ikraftträdande bedöms vara uppfyllda mot slutet av år 1981 varefter konvenfionen träder i kraft etl år senare.

I detta sammanhang bör nämnas all MARPOL 73/78 även beträffande flytande kemikalier som transporteras i bulk innehåller bestämmelser som syftar till en minimering av förorening genom olyckshändelser. Bl.a. före­skrivs atl staterna meddelar bestämmelser om kemikalielankfartygs kon­struktion, utrustning och drift, och alt dessa bestämmelser skall innehålla åtminstone de regler som ges i den av IMCO år 1971 antagna - och

 International Convention for the Prevention of Pollution from ships. 1973. as Modified by the Protocol of 1978 Relaling thereto

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet       5

sedermera ett fiertal gånger ändrade - kemikaliebulkkoden''. Reglerna i koden ökar i stränghet med del transporterade ämnets fariighet för farty­get, besättningen eller miljön. För att så längt som möjligt förebygga miljöskador genom utsläpp på grund av olyckor föreskrivs sälunda alt kemikalietankfartyg skall ha skydd mol ulfiöde vid grundstötningar och sidoskador. Detta skydd utgörs av dubbel botlen och dubbla sidor på fartyget. Avståndet mellan bottnarna resp. sidorna varierar, med hänsyn till farligheten hos de ämnen som transporteras, mellan de typer av kemi­kalietankfartyg - tre till antalet - som är föreskrivna av säkerhetsskäl. 1 Sverige tillämpas kemikaliebulkkodens regler sedan år 1972.

När del gäller del internationella arbetet som har samband med de ombordanslälldas sociala förhållanden kan nämnas ILO:s konvention nr 147 om miniminormer för handelsfartyg**. Konventionen ger genom sin konstruktion miniminormer i en rad olika avseenden, bl.a. i fräga om sjukförmåner, förebyggande av yrkesskador, besältningsbo-städer och anställningsavtal. Sverige har tillträtt konventionen. Den kom­mer att träda i kraft den 28 november 1981.

Det internalionella samarbetet bedrivs även på regional nivå. För Ös­tersjöområdets del kan särskilt nämnas 1974 års Helsingforskonven-tion'. Konventionen avser, förutom förebyggande av havsföroreningar från fartyg, även bekämpning av havsföroreningar, förebyggande av havs­föroreningar från andra källor än fartyg och havsföroreningar genom s. k. dumpning av avfall till sjöss. I fråga om skyddet av den marina miljön mot förorening från fartyg innehåller Helsingforskonventionen i allt väsenlligt samma utsläppsregler, bl.a. utsläppsförbud beträffande olja, och samma regler om mottagningsanordningar för oljerester och annat avfall som MARPOL 73/78 i fråga om Östersjöområdet. 1974 års Helsingforskonven-lion trädde i krafl den 3 maj 1980 och blir, såvitt avser bestämmelserna om förebyggande av förorening från fartyg, gällande för samtliga Östersjö-stater den 3 maj 1981. Konventionen har tilllrälts av samtliga Östersjö-slater, dvs. Danmark, Finland, Förbundsrepubliken Tyskland, Polen. Sov­jetunionen, Sverige och Tyska Demokratiska Republiken. Konventionen började tillämpas av Sverige i del svenska sjöterritoriet redan år 1977.

Samarbetet mellan Östersjöstaterna pä de områden som läcks av 1974 års Helsingforskonvention har pågått sedan år 1974, trots att konventionen formellt inte trädde i kraft förrän år 1980. Samarbetet sker numera inom ramen för en kommission med säte i Helsingfors. Kommissionen har antagit ett antal resolutioner och rekommendafioner, däribland en rekom­mendation om försöksverksamhet i hela Östersjöområdet med rapporte-

' Gode for the Construction and Equipment of Ships Carrying Dangerous Chemi­cals in Bulk

" Convention Concerning Minimum Standards in Merchant Ships (Convention 147), 1976

' Convention on the Protection of the Marine Environment of the Baltic Sea Area. 1974

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet       6

ring av vissa lastade olje-, kemikalie- och gastankfarlygs positioner. Verk­samheten skall börja den 1 juli 1981. Östersjöstaterna har begärt IMCO:s stöd för verksamheten, och en IMCO-rekommendation väntas inom kort.

Inom Nordsjöområdet samarbetar Nordsjöstaterna, dvs. Belgien, Danmark, Frankrike, Förbundsrepubliken Tyskland. Nederländerna, Norge, Storbritannien och Sverige och dessutom numera Grekland genom sina sjöfartsmyndigheler i fräga om kontrollen i hamnarna av fartygens standard. Samarbetet bygger pä den s. k. Haagöverenskommelsen'" som ger riktlinjer för kontroll av fartyg i regionens hamnar och avser även i övrigt samarbetet mellan de deltagande myndigheterna i fråga om sådan konlroll. Arbete har påbörjats på en revision av Haagöverenskommelsen i syfte att vidga dess tillämpningsområde, bäde geografiskt och i sak, och att förbättra överenskommelsen även i andra hänseenden.

Del internationella samarbetet, som är en viklig förutsättning för elt effektivt skydd mot sjöolyckor och förorening av den marina miljön genom fartygstrafik, är mångfacetterat. 1 det föregående har endast vissa huvud­punkter kunnat redovisas. För en närmare beskrivning av del internatio­nella arbetet och innehållet i vissa internationella överenskommelser hän­visas lill prop. 1979/80:167 om åtgärder mol vattenförorening från fartyg.

Sammanfattningsvis kan konstaleras alt del internationella arbetet på här ifrågavarande områden alltmer intensifierats pä senare år. Detta får i stor utsträckning tillskrivas en ökande medvetenhet på skilda håll i världen om betydelsen av de frågor som rör sjösäkerhet och miljöskydd. Från svensk sida bör denna utveckling hälsas med tillfredsställelse. Som posi­tivt bör också värderas att tyngdpunkten i det internationella arbetet har kommit att förskjutas frän normgivningsarbetet till ansträngningar som har till syfte att underlätta ikraftträdandet och tillämpningen av internationella överenskommelser och att göra kontrollen av efterlevnaden av internatio­nella regler mera effektiv. Sverige har deltagit - och kommer även i fortsättningen alt deltaga aktivt i detta arbele som är av stor betydelse från olika synpunkter inle minst för skyddet av de ekologiskt känsliga vattenområden som omger vårt land.

3   Åtgärder för ökad sjösäkerhet

3.1 Allmänt

Inledningsvis framhöll jag atl den moderna fartygstrafiken med hänsyn till säväl omfattning, farlygsstorlekar och last, numera ställer helt andra krav pä säkerhetssystemet än tidigare. Mot bakgrund av att sjösäkerheten

'" Memorandum of Understanding between Certain Maritime Authorities on the Maintenance of Standards on Merchant Ships, 1978

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet       7

är beroende av ett effektivt samspel mellan olika säkerhetsfaktorer är det angeläget att åtgärderna vidtas inom ramen för ett sammanhållet program. Sjöfartsverket har som myndighet ansvaret för säkerheten såväl på fartyg som i farlederna. Verket redovisade i maj 1979 ett samlat program för ökad farleds säkerhet. Programmet behandlar bl.a. följande delområ­den:

-allmän farledsplanering avseende säväl befintliga som nya farleder med den därtill hörande sjökarteverksamheten m.m. saml särskilda farleds­arbeten t. ex. muddringar och bortsprängning av grund,

farledsulmärkning i form av fyrar, bojar, prickar och andra säkerhetsan­ordningar,

trafikinformation och trafikövervakning liksom behovet av särskilda trafikföreskrifter i form av t. ex. trafiksepareringar, trafikdifferentiering­ar och fartbegränsningar,

- lotsning,

- fartygen och deras utrustning, bryggrutiner och manöverförmåga m. m.,

-forsknings- och utvecklingsinsatser.

1 programmel anges atl arbetet i fråga om farleder och fariedsplanering främst inriktas på sjökarteomrädel, trafikföreskrifter, normer för farleds-standard och hydrodynamiska analyser av farledsstandarden. Farledernas utformning, utrustning och kapacitet skall sålunda presenteras och möjliga förbättringar redovisas. På utmärkningssidan innebär programmet bl.a. anskaffning av nya fyrar, lys- och isbojar och utveckling av radarfyrar (racon) med bättre prestanda. Vidare innebär programmet en utveckling och utbyggnad av trafikinformations- och trafikövervakningssyslem som i kombination med trafikföreskrifter ger ökade möjligheter att reglera sam­spelet mellan fartyg och farled. Beträffande lolsningsfunktionen eftersträ­vas en anpassning av antalet lotsleder till aktuella behov och en justering av nuvarande bestämmelser angående lotsplikl. Dessutom betonas beho­vet av ökade utbildningsinsatser.

Fartygsdelen i programmet behandlar bl.a. möjlighelerna att höja farty­gets egen säkerhet. Som exempel nämns dubbel botten, segregerade bar­lasiiankar eller liknande åtgärder som förhindrar eller minskar risken för utflöde av last vid kollision eller grundslötning. Dessutom betonas krav på fartygens utrustning - radio, radar och andra hjälpmedel - som har belydelse för fartygens medverkan i trafikinformationssystem eller liknan­de. Programmel behandlar ocksä fartygens manöveregenskaper och ver­kets tillsyn av fartyg som trafikerar svenska farvatten. 1 programmel betonas även behovet av forsknings- och utvecklingsinsatser.

Som har framgått av chefens för jordbruksdepartementet inledande re­dovisning fick i juli 1978 en särskild utredare i uppdrag att behandla miljöriskerna vid sjötransporter av olja och andra miljöfarliga laster. I sitt betänkande Ren Tur - program för miljösäkra sjötransporter, redovisar kommittén för miljörisker vid sjötransporter (MIST) förutom sjöfartsver-

Prop, 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet       8

kets program för ökad farledssäkerhet även andra ålgärder som enligt MlST:s mening bör ingå i ett handlingsprogram för miljösäkra sjötrans­porter.

När det gäller det förebyggande skyddet som rör farledsverksamheten betonar MIST särskilt samspelet mellan olika säkerhetsåtgärder och anslu­ter sig i det avseendet till det synsätt som sjöfartsverket har redovisat i sill program för ökad farledssäkerhet. De funktioner som främsl tillgodoser detta samspel är enligt MIST irafikövervakning och behovsanpassad lols­ning. MIST pekar också på behovet av bällre utmärkning i farlederna och alt trafikföreskrifter t. ex. trafikseparering och begränsning av fartygsstor­lekar används i ökad utsträckning. Olika ålgärder för alt förnya den svens­ka kusltankerflollan med mer miljösäkra fartyg behandlas också av MIST.

I likhet med sjöfartsverket och MIST anser jag alt ålgärder för all förbättra sjösäkerheten fordrar en helhetssyn och elt samlat program som utgångspunkl för ell långsiktigt agerande. Helhetssynen pä säkerhetsåtgär­derna är viktig i sig men också insikten om sambanden mellan bl.a. säkerhet, transportekonomi och försörjningstrygghet kräver olika avväg­ningar. Sjösäkerhetsarbetet bedrivs kontinueriigt inom ramen för sjöfarts­verkets normala verksamhet. Jag anser därför att den systematiserade syn och den inriktning av arbetet som redovisats i sjöfartsverkets program är av stort värde. Elt långsiktigt handlingsprogram är också enligt min me­ning en förutsättning för alt de prioriteringar som måste göras när det gäller insatserna på sjösäkerhelsområdel blir väl avvägda och baserade på säväl nationella som internationella ertärenheter och hänsynstaganden.

Jag övergår nu till atl mer ingående behandla de olika åtgärder som ingår i sjöfartsverkets program och de förslag som redovisats av MIST.

3.2 Farledsåtgärder

MIST förordar en tidsmässig prioritering av vissa fariedsätgärder. Det gäller 1. ex. sjökartläggning, anskaffning av isbojar och nya radarfyrar och fördjupning av vissa farieder. MIST anser t.ex. att en förbättring av Böltöleden lill Göteborg bör ges förtur.

I sjöfartsverkets program för ökad farledssäkerhet ingär som etl väsent­ligt moment att analysera förulsältningarna för säker sjöfart i de viktigaste infarlslederna. Genom en systematisk undersökning av farlederna kan brister uppmärksammas och lämpliga åtgärder vidtas, t. ex. fariedsförbält-ringar, utmärkning, trafikinformation eller begränsningar av trafiken i nå­gol avseende. Etl mer systematiserat och långsiktigt arbete med farleds­analyser har pågått sedan år 1978.

Med utgångspunkt i det förslag lill program för miljösäkra sjötransporter som MIST presenterade i juni 1979 gav regeringen i augusti samma år sjöfartsverket i uppdrag att speciellt inrikta de pågående farledsanalyserna på farieder med intensiv eller miljöfarlig trafik. Sjöfartsverket redovisade

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet       9

en första elapp av arbetet i februari 1980. Farlederna till Göteborg, Mar­strand-Uddevalla, Gävle, Umeå, Slockholm, Nynäshamn och farleden genom Kalmarsund har undersökts.

Undersökningarna och analyserna, som fortfarande pågår, har hitfills i allmänhet resulterat i preliminära bedömningar av fariedsstandarden i för­hållande till tidigare utarbetade normer. Analyserna har i slor ulslräckning genomförts utifrån befintligt sjömätningsmaterial vilket förutsätter atl vis­sa kompletterande sjömätningar och farledskontroller genomförs innan ett mer definitivt resultat kan redovisas. En kompletterande undersökning har nyligen genomförts av farlederna i Stockholms skärgård, vilket jag åter­kommer fill senare i min föredragning. Tidigare genom farledsundersök­ningar konstaterade brister i Göteborgsområdet har redan börjat åtgärdas av sjöfartsverket. Det gäller bortsprängning av grund i den s. k. Böltöleden för vilket regeringen under innevarande budgetår utöver ordinarie inves­teringsmedel anvisat 10 milj. kr. Aibetet beräknas vara avslutat under budgetåret 1981/82.

Farledsåtgärder av typen muddringar och bortsprängning av grund är mycket kostnadskrävande och måsle därför enligt min mening noga avvä­gas mol andra möjliga åtgärder, t.ex. förbättrad farledsulmärkning, trafik­information och Irafikföreskrifter. Den typ av systematiserade farleds­analyser som sjöfartsverket nu bedriver inom ramen för sitt säkerhetspro­gram utgör en viktig bas för sådana avvägningar och är enligt min mening av stor belydelse för det fortsatta arbetet med all öka farledssäkerheten. Med ökad kunskap om de olika faktorer som påverkar fariedssäkerheten kan också precisionen när del gäller alt vidta lämpliga åtgärder förbättras. Analystekniken är emellertid under utveckling. Inom transporlforsknings-delegationens ram pågår för närvarande etl forskningsprojekt som rör sjösäkerhet och som bl. a. syftar till att öka kunskapsbasen vid utformning och utrustning av farleder. Det utvecklingsarbete som sjöfartsverket bedri­ver med alt analysera farledskapacitelen i speciellt trånga passager, bl.a. med simuleringsleknik, ulgör också ett värdefullt bidrag i säkerhetsarbe­tet. Sådana studier har nyligen genomförts för Sandhamns- och Dalaröle-derna i Stockholms skärgård.

Jag anser att arbetet med farledsanalyser är av stor betydelse för all genomföra del samlade säkerhelsprogrammet. Utöver de medel som jag har föreslagit i årets budgetproposition anser jag att sjöfartsverket bör fä I milj. kr. i ökade resurser för utvecklingsverksamhet och för fariedsun-dersökningar under budgetåret 1981/82. Eftersom anskaffning av nya bo­jar, prickar och andra navigeringshjälpmedel ocksä medför ökade under­hållskostnader i fariedsverksamheten föreslår jag att ytterligare I milj. kr. ställs till sjöfartsverkets förfogande för detla ändamål under nästa budget­år.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet      10

3.3 Trafikinformation och trafikföreskrifter

MIST framhåller i sitt betänkande all trafikinformation har en sä olycks-reducerande effekt alt det bör användas i väsenlligt ökad utsträckning. Den uppfattningen grundas bl.a. på erfarenheter från utlandel. MIST anser atl trafikinformationssystem bör införas i första hand i Göteborgs-och Stockholmsområdet. Även i Öresund och Kalmarsund bör enligt MIST trafikinformationssystem införas. Remissinstanserna inslämmer all­mänt i MlST:s uppfattning om Irafikinformationssyslemens säkerhetshö­jande värde.

Trafikinjörmation är för svenska förhållanden ett relativt nytt sätt atl som komplement till traditionella medel öka säkerheten i farlederna. Trafikinformation utövas genom atl en trafikcentral på grundval av främsl uppgifter frän rapporterande fartyg ger trafikanter upplysningar om t.ex. trafiksituationen i en farled. Med denna information får befälhavare och lots bättre beslutsunderlag vilket gör del möjligt atl bl.a. undvika möten i trånga passager. Introduktion och utveckling av olika system för trafikin­formation ges hög prioritet i sjöfartsverkets säkerhelsprogram. Sedan hös-len 1978 pågår en försöksverksamhet med trafikinformation för Oxelö­sundsområdet. 1 maj 1980 infördes trafikinformation också för Stock­holmsområdet. Trafikcentralen är belägen vid Stockholms lotsplats. Tra-fikinformationssyslemel bygger på VHF-kommunikation mellan fartygen och Irafikcentralen vid ingång i och utgång ur trafikinformationsområdet samt vid passage av särskilda anmälningspunkter inom området. Samtliga fartyg skall avlyssna en fastställd VHF-kanal när de befinner sig i trafikin­formationsområdet. Systemet omfattar alla fartyg med en biuttodräktighel över 300 ton eller en längd över 50 meter.

Enligt en överenskommelse mellan sjöfartsverket och Göteborgs hamn, som redovisats mer ingäende I årets budgetproposition (prop. 1980/81:100, bil. 9) kommer en trafikcentral alt tas i drift i Göteborg från årsskiftet 1981/82. Trafikcentralen som får Göteborgs hamn som huvudman kommer att förses med avancerad teknisk utrustning, förutom VHF-radio, även radar och apparatur för automatisk målföljning. Sjöfartsverket bidrar bl. a. med halva investeringskostnaden - 7,6 milj. kr. - för irafikcentralen. 1 överenskommelsen ingår också alt sjöfartsverket övertar den särskilda hamnlolsningen i Göteborg, vilket innebär en effektivisering av verksam­heten.

I sjöfartsverkets planer pä introduktion av trafikinformation ingår områ­dena Landsort-Södertälje-Mälaren, Uddevalla-Marstrand, Broijorden, Luleå, Gävle och Kalmarsund. Enligl regeringens budgetförslag kan sjö­fartsverkets planer på trafikinformation för Mälaren-Södertälje-Landsort genomföras redan under nästa budgetår.

När del gäller all öka säkerheten och framkomligheten i de mest trafike­rade farlederna delar jag säledes sjöfartsverkels, MIST:s och remissinslan-sernas uppfattning att trafikinformation i kombination med andra åtgärder

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet      

II

är av stort värde. Jag anser alt den fortsatta uppbyggnaden av olika trafikinformationssystem såväl i fråga om utbyggnadstakt som standard bör ske successivt och grundas på vunna ertärenheter.

Jag vill också nämna att det parallellt med den redovisade utbyggnaden av trafikinformalionssyslem inom sjöfartsverket pågår arbete med all prö­va olika tekniska lösningar avseende bl.a. VHF-täckning, överföring av radarbilder och datorisering av information. De system som successivt introduceras kan alltså vid behov utvecklas mot mer avancerade system. Del är emellertid viktigt att den tekniska standarden avvägs mot farieds-områdenas känslighet från miljösynpunkt och trafikens omfattning och intensitet. Tekniskt avancerade system bör enligt min mening förbehållas särskilt trafikintensiva farleder.

Samtidigt som trafikinformationssyslemen i sig är ett värdefullt bidrag till fariedssäkerheten, medverkar systemen i flera fall också lill att under­lätta genomförandet av andra åtgärder. Det gäller t.ex. trajlkjöreskrijler av skilda slag som för sin rätta tillämpning underlättas av en övervaknings-och kontrollfunktion. MIST föreslår i det sammanhanget alt trafikföre­skrifter bör användas för att bl.a. fastställa största tilläten fartygsstorlek för varje farledsområde.

Med slöd av sjölrafikförordningen har sjöfartsverket redan utfärdat före­skrifter om t.ex. enkelriktning av faried, bogserbålsassistans i svårare avsnitt, radiopassning och begränsning av fartygsstorlek i vissa ledavsnitt. Till denna kategori av trafikföreskrifter räknas även fartbegränsningar och ankringsförbud. Vid sidan av dessa föreskrifter finns ocksä vissa riktvär­den utarbetade för fartygs utnyttjande av farled med biträde av lots. Dessa riktvärden som har karaktären av rekommendationer finns samlade i en särskild publikation. Uppgifter om svenska farleder. Publikationen tjänar som vägledning för fartygsbefäl och klarerare om vilka fartygsstorlekar som bedöms kunna trafikera farlederna.

Jag anser att trafikföreskrifter i sina olika former är ell viktigt instrument när det gäller att öka farledssäkerheten. Möjligheterna att mer aktivt använda Irafikföreskrifter i sjösäkerhelsarbelet hänger emellertid nära samman med bl.a. de pågående farledsanalyserna. Detla arbete skapar enligt min mening successivt bättre förutsätlningar för att fastställa såväl behov som utformning av trafikföreskrifter.

Jag vill i det här sammanhanget erinra om den lag (1980:424) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg som riksdagen antog i juni 1980 (prop. 1979/80:167, JoU 1979/80:48, rskr 1979/80:366). Enligt 7 kap. 1 § lagen får regeringen eller den myndighet som regeringen utser föreskriva sådana begränsningar av eller förbud mot trafik i svenska farvatten som behövs för att förebygga vattenföroreningar i särskilt miljökänsliga vattenområ­den. Regeringen gav i november 1980 sjöfartsverket i uppdrag att utarbeta förslag fill hur sådana föreskrifterna bör utformas.

MIST behandlar också en speciell form av trafikföreskrift, nämligen trafikseparering med tillämpning i Öresund.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet      12

Mol bakgrund av den höga trafikintensilelen i Öresund och den därmed sammanhängande risken för kollisioner och grundstötningar, föreslår MIST en separering av trafiken i Öresund med Ven som naturlig separe­ringspunkt. Enligl MIST:s förslag skulle Drogdenrännan på den danska sidan reserveras för sydgående trafik och Flinlrännan på den svenska sidan reserveras för nordgående trafik. För att en separering skall kunna genomföras föreslår MIST en fördjupning av Flintrännan till minst 8 meters djup. MIST anger kostnaden för breddning och fördjupning och för ändrade fyrarrangemang till 15 milj. kr. MIST föreslår också alt trafik-separeringen kompletteras med Irafikövervakning.

Remissinstanserna är i huvudsak positiva till förslaget. Fiskeristyrelsen pekar emellertid i sitt remissyttrande på de fiskerättsliga konflikter som redan uppstått inom området lill följd av förslag om trafikseparering. En fördjupning av Flintrännan kan ocksä fä hydrologiska konsekvenser som enligt fiskeristyrelsen först bör klarläggas.

Sjöfartsverket erinrar i sitt yttrande om Öresunds status som internatio­nell genomfartsled, vilket förutsätter internalionell sanktion för olika tra-fiksepareringssystem. Samtidigt som sjöfartsverket, trots det låga olycks-talel i förhållande till trafiktäthelen, instämmer i behovel av säkerhets­främjande åtgärder konstaterar verket att en utökad trafikseparering san­nolikt endast skulle ha förhindrat ett mindre antal grundstötningar och kollisioner. Den sammanlagda effekten av en totalseparering för genom­fartstrafiken är enligt verket inte uppenbart positiv. Ett särskilt problem är i det sammanhanget den täta färjetrafiken som korsar nuvarande trafik­separering i norra Öresund mellan Helsingborg och Helsingör. Kostnaden för trafikövervakning i Öresund av någon slörre omfattning kan enligt sjöfartsverket bli betydande. Något konkret förslag finns ännu inte utarbe­tat.

Jag delar den positiva grundinställning som remissinstanserna redovisar om säkerhetshöjande ätgärder i Öresund. Som framgår av säväl sjöfarts­verkets som fiskeristyrelsens yttrande är emellertid förslaget om fördjup­ning av Flintrännan och separering av trafiken inte tillräckligt belyst. De hydrologiska och fiskerätlsliga aspekterna har betonats av fiskeristyrelsen. Sjöfartsverket har i sitt yttrande pekat bl. a. på den speciella trafiksituation som råder i sundet. Med hänsyn till de betydande kostnader som är förenad med en fördjupning av Flinlrännan och lill atl någol konkret förslag enligt sjöfartsverket inle föreligger i fråga om irafikövervakning anser jag att MIST:s förslag bör behandlas inom ramen för sjöfartsverkets normala verksamhetsplanering.

Jag vill i sammanhanget emellertid erinra om alt regeringen har beslutat om en försöksverksamhet med trafikövervakning i Malmöområdet med anledning av sjöövervakningskommilténs (H 1977:05) förslag. Försöks­verksamheten, som påbörjas under är 1981, skall bedrivas i samarbete mellan marinen, sjöfartsverket och kustbevakningen. Vidare har beslut

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet      13

fattats om en försöksverksamhet från den 1 juli 1981 med ett system för positionsrapportering i Östersjön inom ramen för Östersjösamarbetet. Er­farenheterna från försöksverksamheten bör ge etl värdefullt underlag för att bedöma såväl behov som utformning av ylterligare säkerhetsinsatser i Öresundsområdet.

3.4 Lotsning

MIST anser att lotsning rätt utnyttjad och fortlöpande anpassad till sjöfartens utveckling är en viktig säkerhetsfaktor. Lotstvång måste enligl MIST bestämmas av det enskilda fartygets behov av lots i en aktuell situation mer än av i förväg fastställda generella regler. Behovsanpassat lotstvång medför en ökad lokal beslutanderätt inom farledsområdena, vil­kel innebär en decentralisering. Allmänt sett bör lotstvånget enligt MIST:s mening anpassas till farledsförhällanden, fartygels utrustning, bemanning och laslens miljöfarlighet.

Nuvarande regler för lolsning innebär principiell loisfrihet med skyldig­het att anlita lots i vissa farvatten för fartyg med en brultodräktighet som -beroende på farvattnet - varierar mellan ett lägsta värde pä I 200 resp. I 600 regislerton och som transporterar viss miljöfarlig last. För fartyg med allmänfariig last i bulk gäller lotstvång utan dräktighetsgräns. Sjöfartsver­ket kan dispensera frän skyldigheten att anlita lots om befälhavaren upp­fyller vissa villkor.

1 sjöfartsverkets program för ökad farledssäkerhet anmälde verkel all man avsåg alt senare inkomma med förslag lill regeringen om visst utvidgat lotstvång.

Därefter har sjöfartsverket i en framställning till regeringen den 13 augusti 1979 aktualiserat vissa förändringar som i olika avseenden innebär en skärpning av lotstvånget. Efter att ha betonat sin helhetssyn på farleds­säkerheten har verket föreslagit en geografisk utvidgning av de områden inom vilka lotstvång skall råda, och en förändring av förteckningen över vilka laster som skall föranleda lotstvång samt hemställt om utvidgat bemyndigande att i vissa fall föreskriva lotstvång. Härutöver har verket föreslagit alt generellt lotstvång införs för fartyg med en brultodräktighet av minst 10000 registerton. Däremot ansåg sig inte verket kunna föreslå generell lotsplikl för fartyg som transporterar farlig last på annat sätt än i bulk. Förslagel får ses som verkets bedömning av hur långl man i nuvaran­de situation kan gå med hänsyn till de olika faktorer man har att beakta. Sjöfartsverkets förslag om utvidgat lotstvång bygger på generella föreskrif­ter men verket menar atl man på sikl bör sträva efter ett mera fiexibelt system som i högre grad än f. n. är anpassat lill olika farledsförhållanden, fartygens storlek och utrustning m. m. Förslag i sådan riktning måste emellertid föregås av bl.a. fariedsanalyser av den typ som nyligen har genomförts i Stockholms skärgård och vidare avvägas mot andra säker-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet      14

hetshöjande åtgärder som farledsförbättringar, trafikinformation, särskilda trafikföreskrifter m.m.

Sjöfartsverket anser i likhet med MIST att det vore en fördel frän säkerhetssynpunkt att kunna tillgripa lotstvång för fartyg som uppvisar brister i olika avseenden men att detta fordrar ytterligare överväganden.

Flertalet remissinsianser är allmänt positiva lill sjöfartsverkets förslag. 1 åtskilliga yttranden framförs dock kritik mot det av sjöfartsverket utfor­made systemet för lotstvång. Lotsförbundet anser att verket brister i helhetssyn på farledssäkerheten och förordar att förslagel återremitteras till verket. Sveriges fartygsbefälsförening menar att sjöfartsverkels förslag till lotstvång inte är tillräckligt omfattande och föreningen lägger fram ett eget förslag som går betydligt längre. Bl. a. generaltullstyrelsen och Svens­ka hamnförbundet betonar att lotsplikten bör vara behovsanpassad. Sveri­ges redareförening anser alt sjöfartsverkels förslag är otidsenligt och an­märkningsvärt bl.a. genom alt fartygets dräktighet används som para­meter för loistvång. Föreningen menar alt andra faktorer såsom fartygets last, konstruktion, utrustning och manöveregenskaper jämte befälets kom­petens och kännedom om farleden bör vara bestämmande för om lotstvång skall föreligga. Vissa länsstyrelser framför regionala krav om skärpt lots­tvång.

Jag anser att lotsningen är ett viktigt säkerhetshöjande instrument i fariedsverksamheten. Utnyttjandet av lots bör enligt min mening utgå från fariedsförhållanden, fartygels utrustning och bemanning samt laslens mil­jöfarlighet. Detta synsätt leder lill ett behovsanpassat lotstvång vilket överensstämmer med vad bl. a. MIST, hamnförbundet och redareförening­en förordat och i huvudsak också med sjöfartsverkets långsiktiga bedöm­ning av frägan. Jag ansluter mig således lill uppfattningen all lotstvånget bör vara behovsanpassat.

Den helhetssyn på farledssäkerheten som MIST framhävt och såväl jag som sjöfartsverket och övriga intressenter anslutit sig lill leder mig till uppfattningen att del är naturligt att sjöfartsverket fullt ut fär ta ansvaret för utformningen av lotstvånget. Detta medför att verkel kan avväga de olika säkerhetsåtgärderna så att optimal effekt kan uppnäs. Enligt min mening bör det föreligga etl principiellt lotstvång i sådana farieder som sjöfartsverket bedömer vara svårnavigabla eller riskabla från miljösyn­punkt. Emellertid bör principen om behovsanpassning leda lill atl olika faktorer får påverka möjligheterna att medge undantag från lotstvång i sådana farleder.

Bland de omständigheter som härvid särskilt bör beaktas av verket vill jag framhålla följande. För fartyget gäller alt dess storiek, konstruktion, utrustning och beskaffenhet bör vara av betydelse i sammanhanget. De särskilda riskerna till följd av stora fartyg består både i det faktum atl de kan vara svåra atl navigera i vissa farleder och att ett stort fartyg oavsett lasten normalt har så mycket bunkerolja att det redan därigenom kan anses

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet      15

likvärdigt med ett mindre oljelastal fartyg. Fartygens konstmktion, utrust­ning och beskaffenhet har också betydelse. Härvid tänker jag särskilt på navigationsutrustning och dubbla bottnar eller segregerade barlasiiankar. Vidare bör självfallet fartygets last vara avgörande för om lotstvång skall föreligga eller inte. Sjöfartsverket bör efter samråd med naturvårdsverket föreskriva vilka miljöfariiga ämnen som bör leda till atl lots skall anlitas. Bemanningen av fartyget har också - som redareföreningen särskilt fram­hållit - betydelse i sammanhanget. Jag anser här att befälhavarens och övrigt fartygsbefäls kännedom om farleden och språkkunskaper i den nödvändiga kommunikationen med lotsplats eller trafikinformationscen­tral måste kunna få påverka bedömningen av behovet av lotsning. Självfal­let måsle alla de faktorer jag har nämnt relateras till det aktuellafarvattnet. En farled som bedöms vara särskilt svårnavigabel eller miljökänslig med­för naturligtvis att större krav slälls på fartyget och befälhavaren. Till följd av sjöfartsverkets ansvar måste verket även kunna föreskriva lotstvång för särskilda resor eller på grund av särskilda förhållanden i farieden t.ex pågående arbeten. Jag förutsätter att sjöfartsverket i arbetet med utform­ningen av föreskrifterna nära samarbetar med sjöfartsnäringen och dem som har praktisk erfarenhet av att navigera i aktuella farvatten.

Enligt min mening bör alltså ansvaret för utformningen av lotstvånget åvila sjöfartsverket som en del av verkets uppgift att svara för farledssä­kerheten. Jag avser således att föreslå regeringen att utfärda bemyndi­gande av sådan innebörd. 1 sammanhanget villjag också framhålla vikten av alt den vidareutbildning av lotskåren som sjöfartsverket under senare år genomfört fortsätter. För att detta arbete skall kunna intensifieras förordar jag utöver förslaget i årets budgetproposition att 0,5 milj. kr. ställs till verkels förfogande för detta ändamål under nästa budgetår. Verket bör också fortlöpande utvärdera effekterna av vidtagna säkerhetsåtgärder i farlederna tillsammans med företrädare för sjöfartsnäringen och dem som har praktisk erfarenhet av lederna.

Med hjälp av den trafikinformation som successivt byggs upp och den försöksverksamhet med positionsrapportering i Östersjön som skall ge­nomföras kommer sjöfartsverkets kunskaper om fartygen och deras last och bemanning att öka. Beslutsunderiaget för fillämpningen av ett behovs­anpassat lotstvång kommer sålunda atl bli allt bättre. Ett successivt ge­nomförande måste godtas. Anspråken fär inte ställas för högt på atl verket i inledningsskedet i sin normgivning och sin tillämpning fullt ut skall kunna beakta alla de faktorer som jag redogjort för.

Vad gäller lotsningen i Trollhätte kanal och på Vänern bör verket som ansvarig för sjösäkerheten utfärda föreskrifter i nära samarbete med Troll­hätte kanalverk och Vänerns seglalionsslyrelse. Tillämpningen bör där­emot kunna ankomma pä befattningshavare inom kanalverket resp. segla-tionsstyrelsen.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet      16

3.5 Miljösäkra kusttankfartyg

Fartygens konstrukfion och ulrustning är som jag lidigare redovisat av stor betydelse för säkerheten vid sjötransporter. MIST har låtit Salén Technologies AB (SALTECH) belysa fartygsdelen i elt miljösäkert trans­portsystem för transport av oljeprodukter från västkusten och kontinenten till i första hand Slockholmsregionen. 1 SALTECH's rapport analyseras konstruktion, utrustning och egenskaper för ett miljösäkert oljetankfartyg på 30000 ton dödvikt. Del skisserade produkttankfartyget uppfyller krav som i flera avseenden går längre än internationellt överenskomna regler enligt bl.a. MARPOL-protokollet från år 1978. Fartyget är t.ex. försett med dubbelbotten och sidotankar för att förhindra oljeutsläpp vid grund­slötning och kollision. Dessa arrangemang tillsammans med möjligheler till nödläktring och laslomfördelning bedöms ge skydd mot oljeutsläpp i 90% resp. 86% av gmndslölnings- och kollisionsfallen. Motsvarande fartyg för mälarlrafik och vänertrafik diskuteras ocksä i ulredningen.

Den transportkostnadsökning som kan beräknas följa av de angivna säkerhetskraven pä fartyget bedöms av MIST vara måttlig och mindre än den variation i transportkostnad som beror på transporlsträcka, fartygens ålder och storlek m. m. MIST tar för sin del inte definitiv ställning till de av SALTECH angivna kravspecifikationerna utan anser att ytterligare analy­ser bör göras beträffande hur långt de lekniska kraven skall drivas. De extra säkerhetsåtgärderna mäste enligl MIST vägas mot effektiviteten när det gäller att förhindra oljeutsläpp. MIST anser även alt kompletterande utredningar måste göras belräffande storlek och säkerhetsanordningar för mindre fartygstyper.

För att stimulera anskaffningen av miljösäkra tankfartyg föreslår MIST dels atl vanligt beställarslöd utgår om produkfionen sker vid svenska varv dels ell särskilt beställarslöd som avser att reducera kostnadsskillnaden mellan ett miljösäkert fartyg och elt konventionellt byggt fartyg. Den sammanlagda merkostnaden för ett tänkt utbyte av kusltankerflollan be­räknas till 50 milj. kr. Förslaget innebär en tidigareläggning av fartygsin-vesteringar enligt MIST på 700-800 milj. kr.

För alt stimulera användningen av miljösäkra kusttankfarlyg föreslår MIST vidare att det för olja införs en särskild farledsvaruavgift i storleks­ordningen två till tre gånger nuvarande farledsvaruavgift. Fartyg som uppfyller de högre säkerhetskraven föresläs bli befriade frän den särskilda avgiften. För fartyg som uppfyller MARPOL-protokollets normer för ny­byggda fartyg föreslås en rabatt på 50% medan de fartyg som endast uppfyller MARPOL-protokollets bestämmelser för äldre fartyg inte fär någon rabatt alls. Övriga fartyg skall enligt MIST förbjudas för transport av olja i särskilt känsliga farvatlen. För all inte diskriminera svenska raffinaderier skall enligt förslaget import av råolja undantas från den sär­skilda fariedsvaruavgiften.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet      17

MIST:s förslag har rönt stort intresse från remissinstansernas sida. 1 stort sett samtliga remissinstanser som kommenterat förslaget ger uttryck för en positiv syn när det gäller förnyelse av kusttankfloltan med miijösäk­rare fartyg. Många invändningar av såväl praktisk som principiell natur framförs emellertid mot MIST:s förslag.

En ofta förekommande invändning mot förslaget om miljösäkra fartyg rör möjligheten och lämpligheten av att Sverige inom den internationellt präglade sjöfartsnäringen på egen hand utvecklar fartygstyper som går utöver internationell standard. Kombinationen ekonomiska styrmedel och förbud skulle av andra länder kunna uppfattas som diskriminerande. In­vändningar av detta slag kommer bl.a. frän sjöfartsverket, länsstyrelsen i Malmöhus län, Göteborgs kommun. Svenska hamnförbundet. Svenska kommunförbundet. Svenska petroleuminstitutet, Sveriges industriförbund och Sveriges redareförening. Remissinstanserna anser i det sammanhanget att frågan om skärpta krav på fartygens konstruktion och ulrustning även fortsättningsvis bör behandlas inom det internationella sjösäkerhetsarbetet t.ex. inom IMCO. Göteborgs kommun anser det orimligt atl med ekono­miska styrmedel avvisa fartyg som uppfyller de krav som Sverige i del internationella arbetet medverkat till att fastställa. Svenska petroleumin­stitutet är av samma mening och framhåller all Sverige lill 80% försörjs av utländskt tonnage som anlöper svenska hamnar några få gånger per år.

Sveriges redareförening ifrågasätter om det föreslagna fartyget överhu­vudtaget kan konkurrera internationellt. Lastförmågan torde enligt före­ningen minska med ca 30% vilket leder lill minskade fraklintäkler. Även om den föreslagna rabatten på farledsvaruavgiften kan hålla redaren ska­deslös för minskade fraktintäkter vid trafik inom Sverige är del orealistiskt att räkna med en sådan kompensation i internationell fart. Fartyg byggda exklusivt för svensk kustfart torde enligt föreningen inle vara affärsmäs­siga.

Sjöfartsverket ifrågasätter också om MlST:s föreslagna fartyg ger någon väsentligl ökad skyddsverkan jämfört med vad som är möjligt inom ramen för fastställda regler enligt MARPOL-protokollet. Sjöfartsverket anser att man inom MARPOL-reglernas ram skulle kunna premiera en farlygsut-formning med den allmänna inriktningen - dubbel botten inom laslområ-det och sidotankar för barlast - som det föreslagna kusltankfartygel bygger på. Ett sådant fartyg - som skulle utgå från de internationellt fastställda reglerna, uppfyller också kraven för typ Il-fartyg enligt kemika­liebulkkoden. Enligt sjöfartsverket skulle problem med en särskild bedöm­ning av fartygens miljösäkerhel därigenom kunna undvikas.

Beträffande de ekonomiska styrmedlen särskild fariedsvaruavgift och särskilt beställarslöd pekar remissinstanserna förutom på risken för konkurrenssnedvridning mellan land- och sjötransporter också på vissa praktiska problem. Riksrevisionsverket (RRV) framhåller alt den föreslag­na avgiften endast uppgår till ca 1 % av oljelastens värde vilkel kan leda lill 

5    Riksdagen 1980/81. I saml. Nr. 119

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet      18

atl fluktuationer i oljepriset får större belydelse än den särskilda avgiften. Om enligt RRV avgifterna mäste höjas till en sådan nivå all man påtagligt avlägsnar sig från en kostnadsbaserad avgiftssyn fär avgiften karaktär av beskattning.

Sjöfartsverket och nämnden för fartygskreditgarantier (FKN) ifrågasät­ter om del är praktiskt möjligt att utforma elt system för debitering, uppbörd och kontroll av en differentierad fariedsvaruavgift. Då den nuva­rande fariedsvaruavgiften inle utgår för transport av olja i inrikestrafik skulle ett helt nytt system för utdebitering behöva utformas. Som alterna­tiv lill MlST:s förslag skisserar sjöfartsverket ett system med avgifisresti-lulion som riktar sig mot oljebolagen/befraktarna i stället för mol redarna. Svenska hamnförbundet ställer sig också tveksamt till att införa en diffe­rentierad farledsvaruavgift. Först bör enligt hamnförbundet andra mindre drastiska vägar prövas. Bäde med hänsyn till good-will och dagens olje­priser bör enligt förbundet, de för Sveriges oljetillförsel dominerande före­tagen vara beredda till betydande åtgärder. Möjligheler bör enligt förbun­del finnas att ingå överenskommelser med reguljära importörer - överens­kommelser som anpassar fartygens standard, storlek m. m. till farvattnens miljökänslighet.

Beträffande beställarstödet är flertalet remissinstanser positiva förutsatt att kompletterande utredningar och analyser görs angående konsekvenser­na av MIST:s förslag. FKN konstaterar emellertid i sitt yttrande att den svenska kusttankerflotlan till stor del ägs av medelstora eller mindre rederiaktiebolag samt av partrederier. Den ekonomiska ställningen hos de flesta av dessa rederier är sådan atl de inte kan finansiera ett utbyte av hela sitt tonnage inom en lidsrymd av 3-5 år. Etl genomförande av MlST:s förslag skulle sannolikt innebära en sänkning av värdet på nu befintligt tonnage, vilket försämrar de akluella rederiernas ekonomi. En försämring av rederiernas ekonomi får återverkningar på kredit- och garantigivare, däribland staten, som i många fal I har säkerheter med sämsta förmånsrätts-läge i resp. fartyg. Även om beställarslöd utgär belastas rederierna enligl FKN med betydligt högre kapitalkostnader om utbytet av flottan genom­förs under en koncentrerad tidsperiod än om utbytet sker successivt. Ökade kapitalkostnader kan enligt FKN medföra avsevärt nedsatt konkur­rensförmåga gentemot utländskt tonnage.

1 likhet med MIST och flertalet remissinstanser ser jag positivt på en utveckling mol miijösäkrare fartyg. Under en lång följd av år har Sverige i det internalionella sjösäkerhelsarbelet verkat för enhetliga och högt ställda krav på fartygs konstrukfion och utrustning. Genom tillkomsten av bl.a. SOLAS- och MARPOL-protokollen, som Sverige redan tillträtt, har kra­ven på nya fartygs konstruktion och ulrustning skärpls. 1 MARPOL-protokollet föreskrivs bl. a. för rya tankfartyg från 20000 ton dödvikl och uppåt (råoljetankfartyg) och från 30000 ton dödvikt och uppåt (produkt­tankfartyg) atl dessa skall vara försedda med segregerade barlasttankar

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet      19

placerade på sädant sätt att de ger skydd mol oljeulflöde vid grundslötning eller kollision.

Enligt min mening innebär de nya reglerna en väsentlig ökning av farty­gens miljösäkerhet vilket också vitsordas av flera remissinstanser. Även när det gäller fartyg som inte omfattas av MARPOL-protokollet har ut­vecklingen gäll mot mer miljösäkra konstruktioner. Sjöfartsverket hänvi­sar t.ex. i sill yttrande till kemikalietankfartyg av typ 11 enligt kemikalie­bulkkoden som är utrustade med bl.a. dubbel botten och dubbla sidor. Under senare är hur ocksä svenska oljetankfartyg, utan särskilda stimu­lansåtgärder, byggts så all de helt eller delvis uppfyller konstruktionskra­ven för kcmikalietankfarlyg av typ 

II. 

För närvarande finns det ett 20-tal svenska fartyg i storlekar frän 2 500-12000 ton dödvikt som har dubbel botlen, helt eller delvis, och i vissa fall dubbla sidor. Bland dessa finns fartyg som är primärt avsedda för kemikalietransporter. Dessulom är ytterligare etl 20-tal svenska fartyg i storlekar upp lill ca 50000 ton dödvikt under byggnad.

Med hänsyn till sjöfartens i hög grad internationella karaktär anser jag det nödvändigl atl eftersträva enhetliga regler när del gäller fartygs kon­struktion och utrustning. Nationella krav som saknar förankring i interna­tionella regler, i kombination med olika styrmedel, innebär inte bara en risk för att den svenska sjöfartens konkurrenskraft äventyras utan ocksä alt den svenska försörjningstryggheten i vissa fall kan hotas. Som flera remissinsianser har påpekat kan det heller inte uleslulas att sådana krav och styrmedel av andra länder kan uppfattas som diskriminerande och föranleda motåtgärder. Som framgår av FKN:s yttrande skulle långtgåen­de svenska särkrav och ekonomiska styrmedel sannolikt också medföra en betydande kapitalförslöring i det befinlliga tonnaget och försämrade eko­nomiska villkor för vär sjöfartsnäring. Enligt min mening bör förnyelsen av det befintliga tonnaget ske under företagsekonomiskt acceptabla former och i fråga om fartygens konstruktion och utrustning ha sin utgångspunkt i internationellt fastställda regler. Mot denna bakgrund kan jag inte ansluta mig till MIST:s förslag om att för svenskl vidkommande utveckla en särskild fartygstyp. Av samma skäl kan jag inte ansluta mig till MlST:s förslag om beställarslöd.

I sammanhanget vill jag erinra om riksdagens varvspolitiska beslut våren 1980 (prop. 1979/80; 165. NU 1979/80:69. rskr 1979/80:405) som innebär all del lidigare stödet lill beställaren har ersatts med elt stöd direkl till varven som lar sikte pä att utjämna skillnaden i produktionskostnaderna mellan svenska och utländska varv.

Fördelarna med dubbel botlen och/eller särskilda barlasttankar i skyd­dande läge är från miljöskyddssynpunkt uppenbara när det gäller trafik i grunda, trånga och miljökänsliga farvatten. Sådana fartyg blir emellertid i allmänhet något dyrare i drift, vilket kan leda lill att dessa fartyg av konkurrensskäl inte i önskvärd ulslräckning används i farvatten som är

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet     20

särskilt miljökänsliga. Ett förbud mot andra typer av fartyg, som MIST i vissa fall förordar, skulle på kort sikt enligt min mening kunna hota försörjningstryggheten och dessutom medföra en omfattande kapitalför­störing i del befintliga tonnaget. Jag anser att andra vägar bör prövas.

VÄN TUR-utredningen förordar i betänkandet (Ds Kn 1981: 1) VÄN TUR-handlingsprogram för miljösäkra sjötransporter pä Vänern och Göla älv positivt verkande styrmedel för att stimulera användningen av miljö-säkrare fartyg. Utredningen instämmer visserligen i MIST:s synsätt i fräga om ekonomiska styrmedel men pekar samtidigt på den speciella konkur­renssituationen mellan land- och sjötransporter i Vänerregionen. Utred­ningen anser med hänyn härtill att några nya eller höjda avgifter som innebär ekonomisk belastning för Vänersjöfarten inte bör komma i fråga. VÄN TUR förordar i stallet subventioner, rabatter eller bidrag som sam­hället bör svara för. Ulredningen erinrar i sammanhanget om den centrala miljöskyddsfond som MIST föreslagit. Fonden skulle, enligt MIST. byggas upp genom att farledsvaruavgiften för oljeimporten höjs med ca I kr./ton. De åtgärder som föreslås i fråga om miljösäkra sjötransporter på Vänern och Göta älv bör enligt VÄN TUR i allmänhet finansieras frän en sådan fond.

Som jag tidigare framhållit måsle naturligtvis konkurrenssituationen mellan land- och sjötransporter uppmärksammas när del gäller möjlighe­terna att använda ekonomiska styrmedel för att öka miljösäkerheten vid sjötransporter.

När det gäller trafiken på Vänern och Mälaren vill jag först erinra om att de särskilda kanalavgifterna har slopats fr.o.m. den I januari 1979, vilket bör ha inneburit en väsentligt förstärkt konkurrenssituation för sjöfartens del som helhet i dessa områden. Enbart för Vänersjöfartens del kan trans-portkostnadsreduktionen lill följd av delta för närvarande beräknas till ca 6 kr./ton. Som jag redan framhållit har utvecklingen under senare år innebu­rit att miijösäkrare fartyg - även för Vänersjöfart - redan anskaffats utan särskilda statliga stimulansåtgärder. Internationella överenskommelser har också träffats - bl.a. MARPOL 73/78 - som generellt ställer slörre krav på fartygens miljösäkerhet. Enligt min mening bör också konkurrensför­hållandet mellan land- och sjötransporter för sjöfartens del bedömas med utgångspunkl i sådant modernt tonnage.

Bidrag lill miijösäkrare tonnage via en central miljöskyddsfond - som VÄN TUR-utredningen förordar - kommer på sikt, när användningen av miijösäkrare fartyg blivit mer allmänt förekommande, att förlora sitt ur­sprungliga syfte och i slällel leda lill en generell subventionering av de sjöburna oljetransporterna. 1 sammanhanget vill jag erinra om att en sub­ventionering av oljetransporterna aldrig har aktualiserats i de diskussioner som förts om att låta transportstödet omfatta också sjötransporter.

VÄN TUR:s förslag i denna del har också andra nackdelar. I takt med att miijösäkrare fartyg introduceras och om systemet utvidgas geografiskt

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet     21

kommer fartygen samtidigt som de belastas med avgifter till fonden atl erhålla subvention. Jag anser det också principiellt felaktigt att introducera elt subventionssystem som tenderar alt styra över trafik från farieder som från miljö- och säkerhetssynpunkt är fördelaktiga, där subventioner inte skulle utgå, till farleder som är svårnavigerade och/eller miljökänsliga, där subventioner utgår.

Vid mina överväganden om ekonomiska styrmedel harjag därför tagit fasta på MIST:s synsätt om att via ett avgiftssystem stimulera användning­en av miijösäkrare fartyg i farvatten som är särskilt känsliga frän miljösyn­punkt.

MIST:s förslag om att införa ett system med särskild farledsvaruavgift är enligt min mening inte en framkomlig väg något som också flera remissin­stanser framhåller. Eftersom den nuvarande farledsvaruavgiften inle om­fattar den inrikes trafiken skulle MIST:s förslag innebära atl ett helt nytt syslem för debitering och uppbörd får byggas upp. vilket som sjöfartsver­ket påpekar, möter en rad praktiska problem. Jag anser i stället all en särskild avgift bör införas som premierar fartyg som uppfyller högre ställda krav på miljösäkerhel. En sådan avgift skulle, enligt min mening, administrativt kunna knytas till del debiteringssystem som finns för lotsav­giften. Jag anser därför att bemyndigandet i lagen (1975:88, omtryckt 1978:233) med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transpor­ter och kommunikationer som f.n. avser fyravgifter och fariedsvaruav­gifter bör ändras lill alt avse avgifter för fariedsverksamheten. Lagförsla­get framgår av bilaga 2.2. En sådan ändring ger möjlighet för en mera flexibel avgiftssättning, allt inom den ram som utgörs av kostnaderna för farledsverksamheten. Jag vill i sammanhanget fästa uppmärksamheten pä att ändringen medför att även lotsavgifterna kommer att inrymmas i be­myndigandet. Dessa fastställs f. n. av regeringen med stöd av övergångs­bestämmelserna lill nya regeringsformen.

Det av mig förordade avgiftssystemet bör åtminstone till en början begränsas till sådana områden som är särskilt svårnavigabla och känsliga från miljösynpunkt. Avgiften bör därför enligt min mening gälla Vänern-Göta älv, Mälaren och Stockholms skärgård. Orsaken är oljetrafikens omfattning och att farlederna pä länga sträckor i miljökänsliga områden är svårnavigerade. Med ledning av erfarenheterna från systemels tillämpning i dessa farledsomräden bör det vara möjligt att bedöma om ocksä andra farvatten pä sikt skall inkluderas. Jag anser atl det bör ankomma på sjöfartsverket att utifrån en samlad säkerhetsbedömning lämna förslag till en sädan utvidgning. Den föreslagna avgiften bör vidare endasi gälla trans­porter av olja då internationella regler för kemikaliebulklransporter redan tillämpas I Sverige.

När det gäller avgiftssystemets tillämpning med avseende pä fartygs­typer anser jag att gränsen för befrielse bör sättas utifrån de fartygstyper med förhöjd miljösäkerhet som redan finns pä marknaden. Oljetankfartyg 

6    Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr. 119

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet     22

som har segregerade barlasttankar i skyddande läge i enlighet med MAR­POL-protokollets bestämmelser för nya tankfartyg, bör följaktligen undan­tas från särskild avgift. När del gäller övriga fartyg, bör det huvudsakliga kriteriet för avgiftsbefrielse vara atl fartyget har dubbel botten eller segre­gerade barlasiiankar som skyddar en väsenllig del av lastområdet. Jag kommer senare att föreslå regeringen att ge sjöfartsverket i uppdrag atl utarbeta förslag till kriterier som bör gälla för befrielse från särskild avgift. Sjöfartsverket bör då också ange från vilken lägsta tonnagegräns som den särskilda avgiften bör utgå.

När det gäller den särskilda avgiftens storlek bör den avvägas så att den åtminstone eliminerar skillnaden i transportkostnad mellan konventionellt byggt tonnage och fartyg med förhöjd miljösäkerhet. En riktpunkt för den lämpliga avgiftsnivån kan enligl min mening vara ca två kr./ton. För att inte dellossande fartyg skall drabbas mer än direktgående trafik, bör avgif­ten ulgå endasi vid ett tillfälle under transporten inom Vänern-Göta älvområdet resp. Mälaren-Stockholmsområdet. Eftersom kostnaderna för fariedsverksamheten betalas av sjöfartsnäringen genom de statliga sjöfartsavgifterna, bör den mcrinkomst som följer av avgiften utnyttjas för alt minska anspråken på höjning av andra sjöfarlsavgifter inom ramen för kravet på full kostnadstäckning.

Ett beslut om en snabb introduktion av den nya avgiften har enligt min mening stor betydelse som vägledning för de rederier som står i begrepp att beställa nytt tonnage. För att systemet snabbt skall få avsedd verkan när det gäller användningen av befintligt miijösäkrare tonnage bör riktpunkten för ikraftträdandet sättas till den I januari 1982. Jag kommer senare att föreslå regeringen att sjöfartsverket får i uppdrag att utarbeta elt förslag till utformning av avgiftssyslemec. Vid utformningen av delta kan sjöfartsver­ket beakta regionala förhållanden bl.a. i fräga om sjöfartens konkurrens­förutsättningar och tillgången på miijösäkrare tonnage. Det bör ankomma på sjöfartsverket atl fortlöpande följa effekterna av den nya avgiften och vid behov föreslå lämpliga förändringar.

MIST föreslår i sitt betänkande också atl avgifter används för alt styra trafiken frän transportvägar där riskerna för miljöskador är stora. Även om den av mig förordade avgiften när del gäller Stockholms skärgärd i vissa fall kan få en vägvalsstyrande effekt för passerande trafik är jag utöver denna sidoeffekt inte beredd atl förorda alt avgifter primärt används för att styra fartygens vägval. Jag anser i det sammanhanget att t.ex. trafikföre­skrifter, trafikinformation och lotsning är fullt tillräckliga instrument.

3.6 Arbetsmiljön ombord

I betänkandet Ren Tur hänvisar MIST lill uppgifter atl den mänskliga faktorn är den dominerande orsaken till sjöolyckor och alt del bakom den mänskliga faktorn ofta döljs en ofillfredsslällande arbetsmiljö. Arbelsmil-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet     23

jöforskningen bör enligt MIST intensifieras. Den bör inriktas främst på teknikens anpassning till människan och på de psykosociala problem som är förenade med fartyget som arbetsplats, bostad och frifidsmiljö.

Remissinstanserna är positiva lill förslaget och erinrar om det arbete som redan bedrivs inom sjöfartens arbeiarskyddsnämnd (SAN), arbetar­skyddsfonden och fartygsmiljöutredningen (K 1973:04). Sjöfartsverket framhåller att de organisatoriska frågorna om arbetsmiljöforskningen be­höver uppmärksammas, lämpligen i samband med den föreslagna utred­ningen om en ny kust- och sjöfartsmyndighet. Arbelarskyddsfonden erin­rar om de FoU-projekl på sammanlagt 2,8 milj. kr. som fonden beviljat för att förbättra arbetsmiljöförhällandena inom sjöfarien. Fortsatt FoU-arbete bör enligt fonden vara mer ätgärdsinriklat än tidigare. Vidare anför arbe­tarskyddsfonden att forskningsprojekt inom detta område i likhet med alla andra projekt blir föremål för sedvanlig prövning.

Landsorganisationen inslämmer i behovet av förbättrade förhållanden för ombordanslällda, men menar att detta är ett alltför allvarligt problem för atl man bara skönsmässigt skall utdela en summa pengar ulan att närmare ha utrett vad som verkligen behöver göras.

Enligt min mening är det arbele som bedrivs inom fartygsmiljöutredning­en, SAN och arbetarskyddsfonden en bra utgångspunkt för vidare insat­ser. Fartygsmiljöutredningen, vars slutbetänkande skall lämnas i slutet av år 1981, avser att bl.a. behandla de arbetsmiljöproblem som utgjorde bakgrund lill MlST:s förslag. Utredningen kommer förutom att behandla den specifika arbetsmiljön ombord även att ta upp arbetsmiljön i relation till sjösäkerhelsarbelet. SAN har nyligen utarbetat en plan för långsiktig forskning inom området (SAN-PLAN).

1 avvaktan på fartygsmiljöutredningens slutbetänkande förordar jag att fortsatt forskning på området bedrivs huvudsakligen enligt nuvarande rikt­linjer. Arbetarskyddsfonden fär liksom tidigare inom ramen för sin verk­samhet bedöma angelägenhelsgraden hos olika projekt. SAN-PLAN bör därvid vara ell lämpligt planeringsunderlag.

4    Förebyggande åtgärder mot avsiktliga utsläpp

4.1 Straffavgifter för att förhindra avsikfiiga oljeutsläpp

MIST skisserar i sitt belänkande elt principiellt förslag om straffavgifter för atl göra det olönsamt att avsiktligt släppa ut olja. Avgiften skall enligt förslaget fastställas med utgångspunkt i de kostnader den potentiella för­orenaren kan antas undkomma. Straffavgifter av denna typ bör enligl MIST utredas ytterligare av den föreslagna delegationen för miljösäkra sjötransporter som chefen för jordbruksdepariementet tidigare behandlat i sin föredragning.

Remissinstanserna redovisar en rad invändningar av såväl teoretisk som praktisk natur mot förslaget. Alla är dock överens om att utsläpp bör

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet     24

förenas med kännbar påföljd. Förslagel att ylterligare utreda frågan om straffavgifter tillstyrks därför överlag.

Sjöfartsverket anser det angeläget alt en redare från vars fartyg olja släpps ut i strid mot gällande bestämmelser, kan påläggas en avgifl av avsevärd storlek oberoende av om vårdslöshet förelegat eller ej. Statens naturvårdsverk anser atl kommittén vall en riktig väg genom atl söka sig till generella styrmedel i form av allmängiltiga restriktioner och/eller ut­släppsavgifter. Miljöskadeutredningen (Ju 1978:08) menar alt det från pre­ventiv synpunkt kan vara minst lika bra med ell avgiftssystem som inle anknyter till faktiskt inträffad skada utan till de mer eller mindre riskabla förhållanden varunder transporter sker. Landsorganisationen anser det vara en fördel med ett likartal system för avgifter för miljöföroreningar oavsett var dessa sker. Sveriges redareförening förutsätter att straffav­gifter blir lika för avsiktliga ulsläpp antingen de sker vid landtransport eller vid sjötransport.

1 prop. 1979/80:167 om åtgiirder mol vattenförorening från fartyg före­slogs skärpta straff för brott mot förbud alt släppa ut olja eller andra skadliga ämnen från fartyg. 1 enlighet med förslaget höjdes i lagen (1980:424) om ålgärder mol vattenförorening från fartyg slraffmaximum för sådana brott från etl till två års fängelse. Preskriptionstiden förlängs härigenom från två till fem är. I propositionen togs även upp frågan om alt införa en ny ekonomisk påföljd, varvid erinrades om att denna fråga behandlats av såväl MIST som i betänkandena (Ds Ju 1978:5 och 1978: 10) Företagsböter. Jag anförde då att frågan om ekonomiska sanktioner borde övervägas vidare. En arbetsgrupp inom regeringskansliet fillsaltes därför med uppgift atl skyndsamt lämna förslag till hur en i sammanhanget an­vändbar ekonomisk sanktion bör utformas.

Jordbruksutskottet (JoU 1979/80:48) välkomnade detta initiafiv och fann i likhet med vad jag hade uttalat att frågan bör prioriteras bland de ålgärder som kan bli aktuella inom ramen förde fortsatta strävandena alt motverka skador på den marina miljön.

Arbetet på att motverka miljöbrott har nyligen resulterat i atl regeringen föreslagit såväl skärpta straff för sådana brott som införande av en miljö­skyddsavgift. I prop. 1980/81:108 om ändring i brottsbalken föreslås nya straffbestämmelser för miljöbrott och vållande till miljöstörning. Straffan­svaret gäller bl. a. när någon fi)rorenar vatten på ett sätt som medför eller kan medföra sådana hälsorisker för människor eller sädana skador på djur eller växter, som inte är av ringa betydelse. Straffet för dessa brott föreslås bli böter eller fängelse i högst två år. För grova fall av miljöbrott föreslås en särskild straffskala som omfattar fängelse i lägst sex månader och högst sex år. I prop. 1980/81:92 om ändringar i miljöskyddslagen (1969:387) föreslås, förutom skärpta straff för brott mot lagen, alt en miljöskyddsav­gift införs. Den skall tas ut vid överträdelser som har medfört betydande störningar för omgivningen eller risk för sådana störningar. Avgiften skall

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet     25

enligt förslaget i princip motsvara de ekonomiska fördelarna av en överträ­delse. Såväl prop. 1980/81: 108 som prop. 1980/81:92 är för närvarande föremål för riksdagsbehandling.

Enligt vad jag har inhämtat räknar den interdepartementala arbetsgrupp som överväger frågan om ekonomiska påföljder för olagliga ulsläpp från fartyg med att redovisa resultatet av sitt arbele före sommaren 1981. Eftersom den föreslagna miljöskyddsavgifien är avsedd atl tillämpas på ett närliggande område kommer arbetsgruppen enligl uppgift att undersöka i vad mån reglerna för denna kan tillämpas även när det gäller alt beivra olagliga utsläpp från fartyg av olja eller andra skadliga ämnen.

4.2 Mottagning av oljeavfall m. m. från fartyg

Enligt MIST är det antal mollagningsanordningar för oljehaltigl bariast-och tankspolvatten från fartyg som finns, inte tillräckligt för att täcka fartygens behov av att avlämna sådant avfall. MIST anför också atl anord­ningarna används endasi i mindre utsträckning trots atl någon avgift inte får tas ut för omhändertagande av avfallet, samt att servicen vid anord­ningarna är otillfredsställande. Mot denna bakgrund föreslår MIST att sjöfartsverket och statens naturvårdsverk fär i uppdrag alt göra en utvär­dering av hur anordningarna utnyttjas. MIST skisserar också etl deposi-lionssystem som syftar till att förmå fartygen alt i större utsträckning än som nu sker avlämna oljeavfall till mottagningsanordningar och atl åstad­komma en utbyggnad av del system av anordningar som nu finns. Syste­met innebär att fartygen i lossningshamn skall deponera ett högre penning­belopp som återbetalas så snart som det visats alt oljeavfallet omhänderta­gits på ett lämpligt sätt. Vidare anför MIST att del bör övervägas om inle även annat oljeavfall än oljehaltigl barlast- och tankspolvatten (oljeavfall från fartygs maskinrum o. d.) skall omhändertas utan någon särskild avgift. I fråga om sådant avfall bör också depositionssystemet prövas. Slutligen föreslår MIST all mottagningsanordningar för kemikalierester, dvs. rester av andra bulkkemikalier än olja, inrättas i de hamnar där kemikalierna lossas och att fartygen inte skall fä lämna lossningshamn med kemikalie­rester ombord.

Flera remissintanser har invändningar mot det föreslagna depositions­systemet. Riksrevisionsverket anser att systemets styreffekter reduceras genom alt kostnaderna som avser deposilionsbeloppen kan övervältras på oljekonsumenterna. Svenska hamnförbundet anser förslaget administrativt svårhanterligt. Sveriges redareförening motsätter sig förslagel och menar att det är alltför komplicerat mot bakgrund av sjöfartens internationella karaktär. Landsorganisationen ser visserligen positivt på förslaget men anser det dock tvivelaktigt om det går att tillämpa. Statens naturvårdsverk är den enda remissinstans som direkt förordar att förslaget genomförs.

MlST:s övriga förslag tillstyrks eller lämnas ulan erinran av remissin­stanserna.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet     26

Vad först gäller möjlighelerna alt avlämna oljeavfall villjag framhålla att del f. n. finns större anordningar för mottagning och behandling av oljehal­tigl barlast- och tankspolvatten pä ungefär 15 platser och anordningar för omhändertagande av oljeavfall från fartygs maskinrum o.d. på samman­lagt ca 50 platser. Enligl vad som uttalas i prop. 1979/80: 167 s. 29 (JoU 1979/80:48, rskr 1979/80: 366) - som avgivits efter det all MIST överiäm­nal sitt betänkande - läcker det syslem av anordningar som inrättats det behov som fartygen då hade. Några uppgifter om atl förhållandena ändrats sedan dess föreligger inte. .Självfallet följer regeringen, sjöfartsverket och naturvårdsverket fortlöpande utvecklingen på området.

Vad därefter gäller möjligheterna att åstadkomma etl bättre utnyttjande av anordningarna är jag av samma uppfattning som flertalet remissinstan­ser, nämligen att det föreslagna depositionssystemel från olika synpunkler inte är någon lämplig lösning. Effektiva åtgärder i detta sammanhang torde i stället vara bl.a. intensifierad övervakning för alt förhindra att olagliga utsläpp görs och ekonomiska sanktioner mol dem som bryter mot ut­släppsförbuden.

1976 års lagstiftning om åtgärder mot vattenförorening från fartyg som gällde när MIST överlämnade sill betänkande - har blivit ersatt av ny lagstiftning, nämligen lagen (1980:424) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg och en i anslutning till lagen utfärdad förordning. I lagstiftning­en har införts bestämmelser som motsvarar dem som gällde tidigare. Vissa ylleriigare bestämmelser har dock införts. Sålunda har i lagen lagils upp elt förbud också mol uttagande av särskild avgift för omhändertagande av oljeavfall från fartygs maskinrum o.d., rester av kemikalier som transpor­teras i förpackad form etc, toalettavfall och fast avfall. Förbudet omfattar således fler kategorier avfall än vad MIST föreslagit. Visserligen gäller tills vidare undantag frän förbudet, såvitt avser de två förstnämnda slagen av avfall. Skälet härtill är alt det ansågs nödvändigl att ytteriigare utreda kostnadskonsekvenserna för vissa hamnar av elt förbud mot särskild avgift i dessa fall. En sådan utredning pågår inom regeringskansliet. Skulle ulred­ningen ge vid handen att kostnadskonsekvenserna inte blir besvärande som befarats på vissa håll kan regeringen besluta all bestämmelsen om undantaget skall upphävas.

Vidare har i den nya lagen om åtgärder mol vattenförorening från fartyg införts bemyndiganden för regeringen att föreskriva på vilka platser anord­ningar för mottagning av bulkkemikalierester skall finnas, vem som skall svara för anordningarna, m. m. Huvudprinciperna för hur bemyndigan­dena är avsedda att användas finns angivna i prop. 1979/80:167 s. 28 till vilken jag får hänvisa. Här bör dock nämnas att det i nämnda proposition uttalas att mottagning av kemikalierester bör ske främst på sådana platser där kemikalierna lossas. För utformningen av de bestämmelser som skall utfärdas med stöd av bemyndigandena krävs ytterligare utredningsarbete. Sådanl arbete pågår inom regeringskansliet.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet     27

4.3 Partikelmärkning av oljerester

MIST tar i betänkandet Ren Tur ocksä upp frågan om partikelmärkning som ell komplement lill andra ålgärder för alt stävja medvetna ulsläpp av olja från fartyg. MIST hänvisar till pågående utvecklingsarbete och föror­dar bl. a. praktiska försök med partikelmärkning.

En kommitté (K 1972:01) har på regeringens uppdrag utarbetat en metod för parlikelmärkning av lastrester av tjocka oljor. Metoden har prövats praktiskt i samarbete med de övriga Östersjöstaterna inom ramen för 1974 års Helsingforskonvention. Försöket, som genomfördes under andra halv­året 1979, visade bl.a. att ytterligare tekniska undersökningar måste göras innan nägra definitiva slutsatser kan dras om metodens tillföriitlighet.

1 augusti 1979 fick kommittén i uppdrag atl bl. a. undersöka möjligheter­na att märka andra oljerester än rester av tjocka lastoljor. Kommittén redovisade sitt arbete i betänkandet (Ds K 1981:3) Parlikelmärkning av oljor i fartygs maskinrum och av lätta lastoljor m. m. den 10 februari 1981. Kommittén anser att tekniska förutsättningar saknas för märkning av rester av lätta lastoljor. Däremot är det enligt kommittén möjligt att märka rester av maskinrumsoljor. En sådan märkning bör enligl kommittén göras seleklivt, inriktad på fartyg som man av tekniska eller andra skäl har anledning att befara olagliga ulsläpp från. Det understryks emellertid att kompletterande lekniska försök bör komma till stånd för att möjliggöra etl säkert ställningstagande till metodens tillförlitlighet. De tekniska försöken bör även omfatta de frågor som aktualiserades under Östersjöförsöket.

Kommitténs betänkande skall remissbehandlas i sedvanlig ordning in­nan ställning kan tas till kommitténs förslag. På svenskl initiativ har emellertid överläggningar initierats med Östersjöns övriga strandstater om hur de erforderliga tekniska försöken skall kunna utföras och finansieras. Elt tekniskt fungerande märkningssyslem torde ha en begränsad effekt, om metoden inle används av samtliga eller i vart fall av flertalet stater i en viss region. Det är därför angeläget atl frågan om partikelmärkning blir föremål för gemensam prövning av Östersjöns strandstater.

5    Särskilda frågor

5.1 Miljösäkra sjötransporter till Stockholms- och Mälarregionen

Mot bakgrund av oljetransporternas omfattning och att Stockholms skärgård och Mälaren är särskilt känsliga från miljösynpunkt behandlar MIST olika alternativ för oljetransporlerna lill Stockholms- och Mälarre­gionen. På MlST:s uppdrag har transportforskningskommissionen (TFK) gjort en specialstudie av olika allernaliv.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet      28

Studierna omfattar för Stockholmsregionens del två huvudalternativ, dels fortsatta fartygstransporter lill Stockholm med kraftigt höjd miljösä­kerhet dels en för regionen gemensam terminal i Nynäshamn. För det senare alternativet har järnväg och röriedning diskuterats för transporterna från Nynäshamn lill Stockholm. Enligt TFK medför elt allernaliv med specialfartyg lägre Iransportkoslnader än Nynäshamnsalternativet. MIST förordar därför fortsatta fartygstransporter av olja lill Stockholm under förutsättning att miljösäkerheten höjs kraftigt. Transporterna bör enligt MIST ske i särskilt miljösäkra fartyg samtidigt som trafiken hänvisas till en faried. Sandhamnsleden. För denna led föreslås en upprustning. Andra transportsystem t. ex. röriedning, kan enligl MIST bli intressant i ett 5-10-årigt perspektiv.

När det gäller Mälarregionens oljeförsörjning behandlar MIST dels etl alternativ med fortsatta sjötransporter med miljösäkra tankfartyg anpas­sade för Mälarlrafik dels ett alternafiv med blocktågslransporter frän Göte­borg. MIST förordar ylleriigare analyser av dessa alternativ.

Remissinstanserna instämmer allmänt i MlST:s bedömning om behovet av miijösäkrare oljetransporter lill Stockholmsområdet. Remissinstanser­na anser överlag att sjötransportalternativel är det mest realistiska och att åtgärder bör vidtas för att höja rniljösäkerheten. Samtidigt betonas frågans komplexitet. Länsstyrelsen i Stockholms län och Stockholms läns lands­ting pekar t.ex. på de långsiktiga energipolitiska och hamnpoliliska frå­gorna i regionen. Landstinget anser att studierna av Nynäshamns roll i den regionala hamn- och energiverksamhelen bör intensifieras. Nynäshamns kommun ifrågasätter MlST:s slutsatser och menar att rörledningsalter-nativel måste betraktas som fördelaktigare än vad TFK:s studie ger vid handen. Vidare erinrar kommunen om det utredningsarbete som pågår angående ett energiomvandlingskombinat i Nynäshamn. AB Nynäs Petro­leum menar atl MIST inte har beaktat de möjligheter till ökad miljösäker­het och minskade kostnader som erbjuds genom förändrade kombinationer av olika transportmedel. Bolaget föreslår bl.a. alt Nynäshamn etableras som omlastningsterminal för samtliga oljeleveranser till Slockholm och övriga Mälarhamnar.

När del gäller Mälarregionens oljeförsörjning framhåller länsslyrelsen i Västmanlands län att en överflyttning av oljetransporlerna lill blocktåg skulle innebära elt allvarligt ekonomiskt avbräck för regionen. De slora investeringar som gjorts i hamnar och farleder skulle bli en övermäktig finansieringsbörda för den trafik som blir kvar om oljetrafiken försvinner. Sjöfartsverket erinrar om de säkerhetshöjande åtgärder som har vidtagils och planeras för de aktuella farlederna, bl. a. trafikinformation.

Som framgår av remissinstansernas yttranden kännetecknas frågeställ­ningarna om Stockholms- och Mälarregionens oljetransporter av slor kom­plexitet. Samtidigt som både Mälaren och Stockholms skärgård från miljö­synpunkt är särskilt känsliga saknas det med hänsyn lill såväl förbruk-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet     29

ningsmönster som oljeförbrukningens storlek, egentliga alternativ till da­gens sjötransporter. Betydande investeringar har gjorts i oljedepåer, i hamnar och i farieder. Alternativet - en gemensam oljeterminal i Nynäs­hamn och vidaretransport i rörledning eller med blocktäg - ställer dessul­om krav på omfattande nyinvesteringar. En radikal omläggning av det befintliga transportsystemet skulle enligt min mening medföra betydande ekonomiska konsekvenser men också leda till nya problem, t.ex. miljö­problem som är förenade med omfattande landtransporter.

Oljetransporterna till Stockholmsområdet kan inte isoleras från mera övergripande frågor som rör den framtida hamnstrukturen och energiför­sörjningen i regionen. Del arbete som bedrivs i samverkan mellan hamnar, kommuner och landsting för alt samordna hamnverksamhelen i regionen har naturligtvis stor betydelse för möjligheterna att pä sikt kunna förändra transportmönslret. Introduktion av andra energiformer än olja för upp­värmning leder också lill nya förutsättningar för diskussionen om de lång­siktiga lösningarna på oljetransporterna till Stockholmsområdet. Även om det på längre sikt kan finnas ekonomiskt intressanta alternativa transport­möjligheter anser jag i likhet med MIST och remissinstanserna att fartygs-transporter av olja lill Stockholmsområdet vid en samlad bedömning är ett både realistiskt och förmånligt transportalternativ. Den bedömningen gäl­ler även oljetransporlerna till Mälarregionen. Av hänsyn till miljön är del emellertid angelägel med fortsatta insatser för alt successivt öka säkerhe­ten vid transporterna.

Inom ramen för sitt program förökad fariedssäkerhet genomför sjöfarts-verkel fortlöpande åtgärder för att öka farledssäkerheten. Som verket redovisar i sitt remissyttrande genomförs konlinueriig översyn och förbätt­ring av säkerhetsanordningarna. Ett för Stockholms skärgård anpassat Irafikinformalionssystem infördes i maj 1980. 1 årets budgetproposition finns ekonomiskt utrymme att införa ett liknande syslem för området Landsort-Mälaren. Tillsammans med det system som redan tillämpas för Oxelösund-Bråvikenområdel skulle därmed en från trafik- och miljösyn­punkt viktig och sammanhängande kuststräcka täckas av trafikinforma­tion. Vidare har sjöfartsverket under de senaste åren genomfört komplette­rande sjömälningar och farledskonlroller i Stockholmsfarlederna. Den ny­ligen genomförda undersökningen av Sandhamns- och Dalaröledernas standard och utvecklingsmöjligheter ingår ocksä i denna bild.

MIST föreslår för sin del en koncentration av trafiken till en enda farled. Sandhamnsleden. 1 avvaktan pä verkets analys av den nyligen gjorda säkerhelssludien av Sandhamnsleden och Dalaröleden som beräknas vara klar under april 1981 vill jag inte uttala mig om vilken av farlederna som från säkerhetssynpunkt är att föredra och vilken övre gräns som bör gälla för djupgående m. m. Jag anser emellertid att det åtminstone finns ekono­miska skäl som talar för att säkerhetsinsatserna bör koncentreras till en led. Sjöfartsverket har underhand redovisat alt kostnaderna för en upp-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet     30

mslning av Sandhamns- och Dalaröledernas gemensamma sträckning upp­går till ca 3 milj. kr. Kostnaden för en upprustning av återstående delar av Sandhamns- och Dalarölederna för 11 meters djupgående beräknas preli­minärt till 6,0 milj. kr. resp. 3,5 milj. kr. 1 avvaktan på verkels slutliga bedömning och prioritering anser jag att en upprustning av de aktuella ledernas gemensamma sträckning bör genomföras redan under nästa bud­getår. Jag föreslår därför atl ytteriigare 3 milj. kr. ställs till verkets förfo­gande för en sådan upprustning för budgetåret 1981/82.

Den föreslagna farledsuppmstningen och mitt förslag om miijösäkrare fartyg som jag lidigare har behandlat bör tillsammans med sjöfartsverkets fortlöpande sjösäkerhetsarbete enligl min mening väsentligt bidra till skyd­det av miljön.

5.2 Stora tankfartyg i Östersjön

Mot bakgrund av de enligl MIST katastrofala följderna vid ett extremt stort utsläpp av olja - över 100000 ton - föreslås att Sverige i Östersjö-kommissionen tar upp frågan om reglering av trafiken med fartyg med bristande miljösäkerhet eller mycket stora fartyg i Östersjön. För svenskl vidkommande bör enligt MIST inte största tillätna djupgående för Ösler-sjöhamnarna ökas.

Remissinstanserna redovisar olika uppfattningar när det gäller riskerna med stora oljetankfartyg i Östersjön. Nordiska oljeskyddsunionen och Sveriges redareförening anser alt frågan om begränsning bör behandlas av internationella organ. Statens naturvårdsverk betonar att fartygsstorleken bara är en faktor av betydelse för riskbedömningen. En fördel enligt verket med att transportera olja i stora enheter jämfört med mindre är atl antalet fartyg som måste övervakas blir färre. En strängare kontroll kan därige­nom genomföras som kan medföra en minskning av antalet avsiktliga utsläpp. Även Sveriges varvsindustriförening anser det tveksamt all starkt begränsa oljetankfartygens storlek i Östersjön. Sjöfartsverket konstaterar i sitt yttrande alt det inte finns någon entydig bedömning av riskerna med stora tankfartyg i Östersjön jämfört med mindre fartyg. Verket anser att ett successivt arbele på internationell bas är den väg som står till buds när det gäller miljöproblem i Östersjön som hänger samman med sjöfarten.

För egen del anser jag, i likhet med fiera remissinstanser, alt det saknas tillräckligt underiag för atl från svensk sida vidta ensidiga restriktioner mot stora tankfartyg i Östersjön. En sådan åtgärd skulle sannolikt också få endast marginell betydelse eftersom andra Östersjöstater har betydligt större råoljeimport till Östersjöhamnar än Sverige. De krav som numera ställs på konstruktionen hos stora tankfartyg och som bl.a. medför alt lasten delas upp i flera avskilda lastutrymmen innebär normalt atl bara en del av lasten kan läcka ut vid en olycka. Frågan om olycksriskerna med stora tankfartyg är emellertid under fortsatt observation, dels inom IMCO

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet     31

dels inom ramen för Östersjösamarbetet där samtliga Östersjöstater deltar. Samarbetet syftar till att genom olika åtgärder - lotsning, farieds- och fartygsförbättringar, positionsrapportering och trafikövervakning - ytter­ligare höja säkerheten och minska olycksrisken. Arbetet har bl.a. resul­terat i en överenskommelse mellan Östersjöstaterna om kvalifikationskrav och certifiering av s. k. långlotsar i Östersjön. Jag vill också nämna för­söksverksamheten med positionsrapporlering av bl.a. större tankfartyg i Östersjön som planeras alt starta den 1 juli 1981.

Jag anser att frågan om stora tankfartyg i Östersjön även fortsättningsvis bör behandlas inom ramen för samarbetet mellan Östersjöstaterna. När det gäller förslagel atl från svensk sida inte öka djupgåendet för Öslersjöham-narna utgör redan inloppet till Östersjön en övre gräns för djupgåendet som för närvarande är 15 meter. Naturliga förutsättningar för att ta in fartyg på 15 meters djupgående finns bara på ett fåtal platser längs den svenska Östersjökusten bl.a. i Nynäshamn. Vilket djupgående som skall tillåtas i olika farleder bör som för närvarande prövas utifrån en samlad bedömning av säkerheten.

5.3 Transporter av vissa kemikalier

MIST föreslår i sill betänkande att ett förbud med dispensregler införs för transporter i bulk av A- och B-klassificerade kemikalier. Kemikalier som sjötransporteras i bulk hänförs i MARPOL 73/78 med avseende på miljöfarlighet till klasserna A-D. Till kategori A räknas ämnen som är farligast för den marina miljön.

Enligt statistik som MIST hänvisar till transporteras tre kemikalier av kategori A och nio av kategori B till svenska hamnar. MIST framhåller vidare att kunskaperna om transporternas omfattning är bristfällig. Genom ett förbud med dispensmöjligheter får man enligt MIST en bättre konlroll av trafiken. Särskilda dispensregler som innebär höjning av nuvarande säkerhet bör utarbetas och administreras av sjöfartsverket. Elt dispensvill­kor bör enligl MIST vara att uppgift lämnas i förväg om fartyget, dess väg, varuslag och mängd.

Remissinstansernas uppfattning om förslaget är splittrad. Några remiss­instanser bl. a. länsstyrelsen i Uppsala län, Göteborgs kommun och Sveri­ges industriförbund tillstyrker förslaget men påpekar risken för byråkrati­sering.

Kommittén för farligt gods avslyrker förslaget med hänvisning till att det kan leda till ökade landlransporter med outredda miljökonsekvenser som följd. Sjöfartsverket och Sveriges fartygsbefälsförening avstyrker också förslaget men föreslår andra vägar att lösa frågan. Sjöfartsverket anser att en anpassning av transporlföreskrifterna fill resp. ämnes miljöfariighet är effektivare än ett förbud. Fartygsbefälsföreningen anser att föreskrifter om miljöfariigt gods bör tas in i bestämmelserna om lotsning.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2   Kommunikationsdepartementet     32

Av såväl MIST:s redovisning som av remissyttrandena framgår att bätt­re överblick över bulktransporterna av miljöfarliga kemikalier är önsk­värd. I likhet med flera remissinstanser anser jag all detla behov får vägas mot den byråkratisering som ett syslem enligl MIST:s förslag kan tänkas medföra. Genom det system för lotstvång jag fidigare förordat, som bl.a. tar hänsyn till fartygens last, skapas enligt min mening också bättre förut­sättningar alt överblicka transporterna av miljöfarliga kemikalier. Intro­duktionen av trafikinformationscentraler i olika farleder, ger också nya fömtsättningar atl överblicka trafiken med miljöfariiga kemikalier och dessutom möjligheter att informera berörda myndigheter om aktuella ke-mikalietransporler. Jag vill också erinra om den försöksverksamhet med positionsrapportering av trafiken med olja och miljöfarlig last i Östersjön som beräknas starta den I juli 1981. En fortlöpande anpassning av trans­portföreskrifterna lill olika kemikaliers miljöfarlighet som sjöfartsverket föreslår anser jag vara en mer framkomlig väg än etl förbud. En sådan anpassning bör enligt min mening utgå från internationellt utarbetade normer.

5.4 Bärgningsresurser i Östersjön

När en olycka har inträffat som medför utsläpp av miljöfariiga ämnen eller risk för utsläpp är det enligt MIST angelägel alt bärgningsresurser finns tillgängliga och som snabbt kan komma på plats. Mot bakgrund av att antalet olyckor i svenska farvatten är litet finns det enligt MIST en risk för atl den nu tillgängliga bärgningskapaciteten i Östersjön av ekonomiska skäl minskar. För alt trygga tillgången på bärgningsresurser föreslår MIST att staten genom t.ex. avtal kommer överens med berörda företag om att bärgningsresurser behålls i Östersjön.

Endasi ett fåtal remissinstanser har kommenterat förslaget. Länsslyrel­sen i Kalmar län och Sveriges fartygsbefälsförening tillstyrker MlST:s förslag. Sjöfartsverket hänvisar i sitt yttrande till en planerad inventering av bärgningsresurser i vid mening utmed den svenska kusten. Inventering­en avser såväl fartyg, fasta anläggningar som annan landbaserad utrust­ning. Svenska hamnförbundet och Sveriges redareförening anser alt frägan bör utredas ytterligare.

Jag anser i likhet med MIST och remissinstanserna alt tillgången till bärgningskapacitet är en viktig faktor för den samlade miljösäkerheten. Den inventering av bärgningsresurser som sjöfartsverket aviserar i sitt remissyttrande har numera påbörjats. Jag anser emellertid det värdefullt att inventeringen också omfattar tillgången på bärgningsresurser i hela Östersjöområdet. Jag kommer därför i annat sammanhang att föreslå rege­ringen att sjöfartsverket fär i uppdrag att genomföra en sådan undersök­ning och därvid också bedöma behovet av åtgärder för all trygga tillgången på lämplig bärgningskapacitet. Den bedömningen bör även innefatta mari-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet     33

nens och kustbevakningens behov av bärgningsresurser. Sjöfartsverket bör i sammanhanget undersöka möjligheterna att utnyttja statsisbrytarna för bärgningsverksamhet.

6    Hemställan

Jag har i det föregäende föreslagit en lag om ändring i lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, iransporler och kommunikationer. Lagen är förfatlningslekniskt så okomplicerad och även i övrigt av sådan beskaffenhet att lagrådets hörande saknar betydelse.

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag all regeringen dels föreslår riksdagen att

1.

anta inom kommunikationsdepartementet upprättat förslag till lag om ändring i lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer,

2.

utöver vad som föreslås i prop. 1980/81:100 bil. 9 till Farleds­verksamhet, exkl. isbrytning för budgetåret 1981/82 anvisa 2500000 kr.,

3.

utöver vad som föreslås i prop. 1980/81:100 bil. 9 till Sjöfartsma­teriel m. m. för budgetåret 1981/82 anvisa 3000000 kr.,

dels

4.        bereder riksdagen tillfälle att ta del av vad jag i övrigt anfört om

miijösäkrare sjötransporter.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2    Kommunikationsdepartementet

34

Innehåll

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 2 april 1981   ....

1

1

Inledning ........................................................ 

... 

1

2

Internalionellt samarbete  .................................. 

3

3

Ålgärder för ökad sjösäkerhet    .......................... 

... 

6

3.1

Allmänt   .................................................... 

... 

6

3.2

Farledsåtgärder   ......................................... 

... 

8

3.3

Trafikinformation och trafikföreskrifter   ............ 

.. 

10

3.4

Lotsning    .................................................. 

.. 

13

3.5

Miljösäkra kusttankfarlyg   ............................. 

16

3.6

Arbetsmiljön ombord   ................................... 

22

4 Förebyggande åtgärder mot avsiktliga utsläpp    .... 

.. 

23

4.1

Straffavgifter för att förhindra avsiktliga oljeutsläpp   

23

4.2

Mottagning av oljeavfall m. m. från fartyg    ..... 

.. 

25

4.3

Partikelmärkning av oljeresler .......................... 

27

5 Särskilda frågor  ............................................... 

27

5.1

Miljösäkra sjötransporter lill Stockholms-och Mälarregionen

27

5.2

Stora tankfartyg i Östersjön  ......................... 

.. 

30

5.3

Transporter av vissa kemikalier   ..................... 

31

5.4

Bärgningsresurser i Östersjön   ....................... 

32

6 Hemställan   .................................................... 

33

Bilagor som ingår i separat bilagedel

Bilaga 2.1 Sammanfattning av remissyttranden över sjöfartsverkels förslag den 13 augusti 1979 angående skyldighet för far­tyg att anlita lots inom svenskt inre vatten utanför kusten

m.m.................................................... 

187

Bilaga 2.2 Förslag fill lag om ändring i lagen (1975:88) med bemyn­digande att meddela föreskrifter om trafik, transporter

och kommunikationer   ........................... 

191

98:

Bilaaa,-

»

KoriiiiiyiiiieiiidiLeiiieiitc

in

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

1

Bilaga 3

Utdrag

KOMMUNDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1981-04-02

Föredragande: statsrådet Boo

Anmälan till proposition om miijösäkrare sjötransporter såvitt avser kom­mundepartementets verksamhetsområde

1    Inledning

Ll Nuvarande ordning

Enligt brandlagen (1974:80, ändrad senast 1979:404) svarar varje kom­mun för räddningstjänsten i kommunen. Räddningstjänst definieras enligt lagen som en verksamhet som syftar till att vid brand, oljeutflöde, ras, översvämning eller annat nödläge avvärja eller begränsa skada på männi­skor eller egendom eller i miljön. Kommunerna är emellertid inte ansvariga för bekämpning till havs eller i kustvattnen, Vänern och Mälaren av olja eller annat som är skadligt. Denna uppgift ankommer sedan år 1970 på tullverkets kustbevakning.

Ansvaret för räddningstjänstingripanden mot miljöskadliga utsläpp som har skett till sjöss är således fördelat mellan kommunerna och tullverkets kustbevakning. Ansvarsgränsen är i princip anknuten till strandlinjen. Ell undantag härifrån är hamnområde enligt kommunal brandordning, för vil­ket område kommunen har ansvaret.

Räddningsinsatserna på landsidan handhas av kommunens brandförsvar och leds av dess brandchef. Vid nödlägen som kräver så omfattande rädd-ningsåtgärder att ett särskilt ledningsorgan behövs för samordning av räddningstjänsten eller för samordning av räddningstjänsten med annan verksamhet, skall länsstyrelsen emellertid enligl 12 § brandlagen överta ledningen och förordna särskild befälhavare för räddningstjänsten på olycksplatsen. Räddningsinsatserna bestrids i regel med kommunala me­del. När det gäller bekämpning av olja som har fiutil i land från havet är emellertid kommunerna enligt 21 § första stycket brandlagen berättigade till ersällning av statsmedel för sina kostnader. Kommunernas kostnader p. g. a. utflöde av andra skadliga ämnen än olja kan också ersättas i viss utsträckning. 7    Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 119

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3    Kommundepartementet

2

Tullverkets insatser till sjöss mot olja eller andra skadliga ämnen hand­has i regel av kustbevakningens regionala ledningsorgan inom en av tull­verkets fyra regioner. Det cenirala ledningsansvaret åvilar kusibevak-ningsledningen i generaltullslyrelsen. Sedan år 1970 har en fortlöpande utbyggnad av tullverkets beredskapsorganisation ägt rum. Tullverket dis­ponerar, förutom de resurser som utnyttjas för verkels övriga uppgifter, ett antal miljöskyddsfartyg och särskild utrustning för bekämpning av utflöde av olja och kemikalier.

Jag har nu berört organisationen av räddningstjänsten i fråga om miljö­skadliga utsläpp till sjöss. Räddningsingripanden mot sådana ulsläpp bru­kar kallas bekämpning. Frän denna verksamhel är att skilja den uppstäd­ning av stränderna som ofta följer efter ell mera omfattande utsläpp. Denna återslällningsverksamhet brukar benämnas sanering och är inle räddningstjänst i brandlagens mening. Den är inte heller i övrigt särskilt författningsreglerad. Enligt en bestämmelse i brandlagen (21 S första stycket) har emellertid kommunerna rätt att få ersättning av statsmedel för sanering efter utflöde av olja lill sjöss.

De oljepåslag på våra kuster som har förekommit under senare år har aktualiserat frågan om utformningen av den svenska beredskapen mol miljöskadliga utsläpp till sjöss. Medel och metoder för ingripanden mot ulsläpp har ifrågasatts liksom organisationen av verksamheten. Som grund för slällningstagande lill den framtida inriktningen av vär beredskap mot miljöskadliga ulsläpp har regeringen därför låtit företa en omfattande över­syn av hela verksamheten.

1.2 Översyn av beredskapen moit olje- och kemikalieutsläpp till sjöss

1 juni 1977 bemyndigade regeringen chefen för kommundepartementel att tillkalla en kommitté (Kn 1977:03) för atl undersöka i vad män oljeut­vinning i större skala i Nordsjön och erfarenheterna från oljeutflödet i april

1977

vid borrplattformen "Bravo" pä Ekofiskfältet borde föranleda änd­ring av de riktlinjer som gällde för den svenska beredskapen för bekämp­ning av miljöfarliga ulsläpp till havs samt i kustvattnen, Vänern och Mä­laren. Kommittén', som antog namnet 1977 års olje skyddskommitté, fick vidare i uppdrag atl utvärdera erfarenheterna av bekämpningen av och saneringen efter de oljeutsläpp som drabbade Bohusläns kust under hösten

1978

och Stockholms skärgård under våren 1979. Kommittén skulle föreslå de åtgärder som utvärderingen kunde föranleda. Oljeskyddskommittén avgav i december 1979 betänkandet (Ds Kn  1979: 13) Beredskap mot

' Dåvarande landshövdingen Erik Huss (t.o.m. den 26 oktober 1978) ordförande, riksdagsledamöterna Lilly[REDACTED_EFTERNAMN], Per Olof[REDACTED_EFTERNAMN]. Lars Schöu. Rune Torwald och Georg[REDACTED_EFTERNAMN] samt direktören Gösta Luthman (ordförande fr. o. m. den 6 december 1978).

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

3

oljeutsläpp till sjöss. Belänkandet bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilaga 3.1.

Oljeskyddskommitténs belänkande har remissbehandlats. En förteck­ning över remissinstanserna och en sammanställning av deras yttranden bör fogas till protokollet i delta ärende som bilaga 3.2.

Sjöövervakningskommittén (H 1977: 05) har haft till uppgift att överväga lämpliga former för samordning och ledning i fred av övervakningen och räddningstjänsten till sjöss. Kommittén avgav i januari 1980 belänkandet (Ds H 1980: 

I) 

Samordning av övervakningen och räddningstjänsten till sjöss. Betänkandet har remissbehandlats och bereds inom regeringskans­liet.

Chefen för jordbruksdepartementet har i sitt anförande behandlat det i juni 1979 av kommittén (Jo 1978:05) för miljörisker vid sjötransporter (MIST) avgivna betänkandel (SOU 1979:43) REN TUR - program för miljösäkra sjötransporter (bilaga 1.1) och redovisat remissinstansernas yttranden över betänkandet (bilaga 1.2). Av kommitténs förslag berör flera bekämpningen av och saneringen efter olje- och kemikalieulsläpp till sjöss. På en del punkter behövde förslagen belysas mera än som hade varit möjligt inom ramen för kommitténs arbete. Kommittén föreslog alt kom­plettering skulle ske bl. a. genom utredningar av myndigheter. Regeringen föranstaltade därför om fördjupade utredningar på dessa punkter.

Regeringen uppdrog sålunda i ett beslut den 9 augusti 1979 åt länsstyrel­serna i Göteborgs och Bohus län. Älvsborgs län, Skaraborgs län och Värmlands län att upprätta ett särskilt handlingsprogram för miljösäkra sjötransporter på Vänern och i Göta älv. Arbetet skulle utföras i samråd med sjöfartsverket, kustbevakningen. Trollhätte kanalverk, Vänerns seg­lalionsslyrelse samt andra berörda myndigheter och organisationer. Läns­styrelserna har i juni 1980 redovisat sitt förslag i promemorian (Ds Kn 1981: 

I) 

VÄN TUR - handlingsprogram för miljösäkra sjötransporter på Vänern och Göla älv. Promemorian remissbehandlas.

I elt beslul den 16 augusti 1979 uppdrog regeringen ät statens brand­nämnd alt utarbeta ett program för alt bygga upp regionala förråd av bekämpnings- och saneringsmateriel. Arbetet skulle bedrivas i samråd med marinen, civilförsvarsstyrelsen, sjöfartsverket, kustbevakningen, be­rörda länsstyrelser och Svenska kommunförbundet. Brandnämnden re­dovisade den 22 januari 1980 elt sådant program för regeringen. Del har remissbehandlats. Programmet samt en förteckning över remissinstanser­na och en sammanställning av deras yttranden bör fogas till protokollet i detta ärende som bUagor 3.3 och 3.4.

Regeringen uppdrog vidare genom beslutet den 16 augusti 1979 åt brand­nämnden att gå igenom och sammanställa länsstyrelsernas nuvarande be­redskapsplaner för insatser med anledning av olje- och kemikalieulsläpp till sjöss samt atl redovisa de ålgärder som nämnden ansåg påkallade med anledning av genomgången. Arbetet skulle bedrivas i samråd med länssty-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3    Kommundepartementet

4

relserna och kustbevakningen. Brandnämnden redovisade uppdraget i en skrivelse den 18 december 1979. Den bör fogas fill protokollet i detta ärende som bilaga 3.5. Brandnämndens skrivelse till regeringen har re­missbehandlats. En förteckning över remissinstanserna och en samman­ställning av deras yttranden bör fogas lill protokollet i detta ärende som bilaga 3.6.

1 ett annat beslut den 16 augusti 1979 uppdrog regeringen åt länsstyrel­serna utmed kusten och vid Vänern och Mälaren att som en del av den planläggning som ankommer på länsstyrelserna enligl 24 § brandstadgan (1962:91, ändrad senast 1977:925) sammanställa miljöhandböcker som grund för länsstyrelsernas ingripanden mot olje- och kemikalieutsläpp. Arbetet pågår fortfarande. Det bedrivs i samråd med statens naturvårds­verk, sjöfartsverket och fiskeristyrelsen.

På förslag av MIST gav regeringen den 16 augusti 1979 styrelsen för teknisk utveckling (STU) i uppdrag att tillsätta en programkommitté för utarbetande av ett forsknings- och utvecklingsprogram för system, meto­der och teknik för olje- och kemikaliebekämpning. Programkommittén har slutfört sitt uppdrag. STU disponerar för innevarande budgetår 3 milj. kr. för insatsområdet oljebekämpning/sanering. Totalkostnaden för program­mets genomförande, som beräknas ta fem år, uppgår till omkring 30 milj. kr.

En särskild utredare (Kn 1979:5) tillkallades den 6 september 1979 med uppdrag att utreda frågan om bemanningen längs våra kuster. Utredaren', som antog namnet Utredningen om tiUsyn av kusterna (TAK), har i febru­ari 1980 avgelt betänkandet (Ds Kn 1980: 2) Personal för tillsyn av kust och skärgård. Betänkandets sammanfattning bör fogas till protokollet i detla ärende som bilaga 3.7.

TAK:s betänkande har remissbehandlats. En förteckning över remissin­stanserna och en sammanställning av deras yttranden bör fogas till proto­kollet i detta ärende som bilaga 3.8.

Till regeringen har kommit in skrivelser från Stockholms läns brandbe-fälsförening. Centerns landstingsgrupp i Stockholms län. Saneringskonsult aktiebolag, Stockholms läns landstingskommun och skärgärdsrådel vid länsstyrelsen i Stockholms län med synpunkter på utformningen av bered­skapen mot miljöskadliga utsläpp till sjöss.

Vissa frågor av betydelse för beredskapen mot miljöskadliga utsläpp till sjöss är fortfarande under utredning. Jag har redan nämnt del arbele som pågår med alt sammanställa miljöhandböcker som grund för länsstyrelser­nas ingripanden mot olje- och kemikalieutsläpp samt den forskning och utveckling på området som pågår i STU:s regi. 1 enlighet med riksdagens hemställan utreder vidare räddningstjänstkommitlén (Kn 1979:01) förut­sättningslöst frägan om huvudmannaskapet för den framtida räddnings-

' Länsrådet Maj-Britt Sandlund

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

5

tjänsten. Kommittén har i januari 1980 avlämnat deibetänkandet (Ds Kn 1980: 1) Undersökning av allvarliga olyckshändelser. Kommitténs fortsatta arbete syftar till att göra samhällets räddningstjänst mera effektiv och att ompröva nuvarande verksamheter. Enligt sina direktiv (Dir 1979:57) skall kommittén uppmärksamma frågan om behovet av samordning av rädd­ningsarbete som berör stora geografiska områden. Det gäller både det fallet alt en händelse föranleder räddningsinsatser såväl till lands som till sjöss och det fallet att sådana insatser måste vidtas i t. ex. flera län.

2.    Föredragandens överväganden

Ansvaret för bekämpning av olje- och kemikalieutsläpp till havs eller i kuslvatlnen, Vänern och Mälaren ligger sedan år 1970 på tullverkels kust­bevakning. Kommunerna ansvarar i övrigt för bekämpning av olje- och kemikalieutsläpp. Det innebär bl.a. att kommunerna är ansvariga för be­kämpningen i hamnar och på stränder. Vidare utför kommunerna erforder­lig sanering på stränderna efter oljeutsläpp.

Uppbyggnaden av den svenska beredskapen för bekämpning till sjöss av miljöfarliga utsläpp har sketl successivt sedan år 1970. F. n. genomförs en kraftig förstärkning av resurserna. Sammanlagt byggs sex särskilda miljö­skyddsfarlyg. Således har nyligen två fartyg levererats och ytterligare fyra miljöskyddsfartyg är under byggnad. Vidare tillförs tullverkets kustbe­vakning två utsjöbevakningsfartyg som är byggda så att de också kan användas för ledning av oljebekämpningsoperationer till havs. För budget­året 1980/81 har dessutom anslaget Beredskap för oljebekämpning till havs m. m. ökat från 9,2 milj. kr. till 12,2 milj. kr.

De slora ulsläpp av olja som inträffade under åren 1977- 1979 aktualise­rade frågan om en översyn av den svenska beredskapen för bekämpning av miljöfarliga ulsläpp, som har sketl tid sjöss. Det var oljeutflödet i april 1977 vid borrplattformen "Bravo" på Ekofiskfältet i Nordsjön samt de oljeut­släpp som drabbade Bohusläns kust under hösten 1978 och Stockholms skärgård under våren 1979 som ställde beredskapsfrågorna i blickpunkten. Den svenska beredskapsorganisationen har varit i kraft under en tioårspe­riod. Under denna tid har utvecklingen pä oljebekämpningens omräde gått framåt mycket snabbi. Erfarenheter har också vunnits från de stora oljebe-kämpningsoperationerna.

Mot bakgrund härav föranstaltade regeringen om en översyn av hela verksamheten. Översynsarbelel har bedrivits inom olika delar av det om­fattande område som berör beredskapen för ulsläpp till sjöss. 1977 års oljeskyddskommitté har haft som huvuduppgift atl behandla frågan om riktlinjerna för beredskapen men ocksä alt utvärdera erfarenheterna från de stora oljeutsläppen. Sjöövervakningskommittén har övervägt lämpliga former för samordning och ledning i fred av övervakningen och räddnings-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

6

tjänsten till sjöss. Kommittén för miljörisker vid sjötransporter, MIST, har lagt fram ett förslag lill program för miljösäkra sjötransporter vari flera punkter berör beredskapen. Elt särskilt program för Vänern och Göta älv har utarbetats av de berörda länsstyrelserna. Statens brandnämnd har utarbetat elt program för all bygga upp regionala förråd av bekämpnings-maleriel saml gäll igenom länsstyrelsernas nuvarande beredskapsplaner. Frågan om bemanningen längs våra kuster har behandlats av utredningen om tillsyn av kusterna. Räddningstjänstkommittén har arbetat med frägan om undersökning av allvarliga olyckshändelser, däribland olyckor som har medfört stora skador i miljön. Kommittén fortsätter med atl förutsättnings­löst utreda frägan om huvudmannaskapet för den framtida räddningstjäns­ten.

Det omfattande översynsarbetet är nu i stor utsträckning slutfört. Flera av de frägor som aktualiseras av översynsarbelel är av den karaktären att de inte kräver beslut av riksdagen. Eftersom vår beredskap för bekämp­ning av och sanering efter olje- och kemikalieutsläpp till sjöss är av stort allmänt intresse harjag emellertid ansett alt den allmänna inriktningen av vår oljeskyddsberedskap bör redovisas för riksdagen. Samtidigt behöver vissa anslagsfrågor som gäller beredskapen för olje- och kemikalieutsläpp tas upp.

Jag vill till en början framhålla alt den svenska organisationen för be­kämpning av och sanering efter olje- och kemikalieutsläpp har stor bety­delse från miljöskyddssynpunkt. Jag ser mycket allvarligt på de konse­kvenser som de hittillsvarande utsläppen har lett till. Det rör sig om mycket stora ekonomiska och miljömässiga skador. Enligt min mening har den svenska beredskapen nu kommit upp till en god nivå, framför allt sett i etl internationellt perspektiv. Jag anser dock att en fortsatt förstärkning behövs för att möta det ständiga hotet frän olje- och kemikalieutsläpp till sjöss. 1 det följande lämnar jag min syn pä de olika förslag som har förts fram rörande bekämpning av och sanering efter olje- och kemikalieutsläpp lill sjöss.

2.1 Inriktningen av den svenska beredskapen

Oljeskyddskommittén anser alt den nuvarande inriktningen av den svenska beredskapen mot olja som har kommit lös till sjöss bör gälla även i fortsättningen. Den nu gällande ordningen med ett delat ansvar mellan insatser till sjöss å ena sidan samt insatser pä land och i hamn å den andra bör bibehållas. Strandlinjen bör enligt kommittén bilda gräns mellan kust­bevakningens och brandförsvarens ansvarsområden. Effektiva gemensam­ma aktioner i strandzonen förutsäller enligt kommitténs mening ömsesi­diga hjälpinsalser över slrandlinjen. Det praktiska arbetet i strandzonen förutsätter således en mjuk tillämpning av regeln om ansvarsgräns.

Enligt oljeskyddskommittén bör ansvaret för insatser till sjöss ligga hos

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    kommundepartementet

7

en myndighet som har en viss mängd egna resurser. Oljan skall så längt det är möjligt och rimligt bekämpas till sjöss genom atl las upp ur vattnet på mekanisk väg. Tullverkels kustbevakning har byggt upp en organisation vilken har resurser och erfarenhet som enligt kommittén framslår som betydande vid en internationell jämförelse. Oljeskyddskommittén anser att principerna för utnyttjande av kustbevakningens materiel och personal vid oljebekämpning är ändamålsenliga och rationella.

1 fråga om den landbaserade organisationens oljebekämpnings- och olje­saneringsverksamhet kan den materiella beredskapen enligt vad kommit­tén framhåller knappast anses ha nått en sådan nivå som förutsattes i det betänkande (SOU 1971: 50) som låg till grund för 1974 års brandlag. Kom­mittén anser att statens medverkan krävs till ökad materielberedskap för kommunerna och att länsstyrelsernas planläggning, med vissa undantag, inle kan anses acceptabel. Kommittén framhåller alt olja som ligger pä stränderna kan orsaka allvarlig skada. Om etl konkret fall då olja har kommit på stränderna är alt anse som räddningstjänst, är enligt kommittén självfallet en bedömningsfråga. Kommittén anser dock att åtgärder bör påbörjas även i tveksamma fall.

Oljeutvinning i Nordsjön och därmed sammanhängande verksamhel be­döms av oljeskyddskommillén inte utgöra etl slörre föroreningshot mot svenskl kustområde än nu förekommande oljetransporter runt våra kuster. Kommittén anser del inte rimligt frän vare sig kostnads-, eller effektivitets­synpunkt alt den svenska beredskapen för oljebekämpning ändras med hänsyn enbart till oljeutsläpp i samband med oljeutvinningen. Enligt kom­mittén bör däremot länsstyrelserna i Göteborgs och Bohus län och i Hal­lands län vid sin planläggning särskilt beakta risker för förorening när olja under en längre tid driver in på bred front i kustzonen.

1 fråga om de oljeutsläpp som drabbade Bohusläns kust under hösten 1978 och Stockholms skärgård under våren 1979 anser oljeskyddskommit-tén att bekämpnings- och saneringsoperationerna fungerade väl med hän­syn till de svåra förhållanden som rådde. Erfarenheterna från operationer­na är enligt kommittén följande. Det behövs en planläggning för samverkan mellan olika organ och övning av dessa. De olika organen bör känna lill uppbyggnaden av bekämpningsorganisationen och formerna för samver­kan. De bör ha en gemensam presstjänst. Ledare för arbetslag på land bör utses och utbildas regionall. Inventering av skador bör samordnas. Läns­slyrelsen bör ha på förhand utsedda särskilda räddningsbefälhavare som kan följa verksamheten och samordna denna. För oljebekämpning som berör flera kommuner samtidigt kan del behövas flera lokala räddningsbe­fälhavare och en befälhavare med övergripande operafiva uppgifter. Insat­ser av ett slörre antal frivilliga kräver särskilda förberedelser och detalje­rad ledning. Metoder och teknik för bekämpning i strandzonen och för sanering bör utvecklas. Även frägan om borttransport och slutligt omhän­dertagande av oljan bör studeras. Detsamma gäller radiokommunikatio-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

8

nerna. Arbetarskydd och arbetsmiljöförhållanden bör beaktas i planläggningen. Staten bör ha en löpande kostnadsövervakning av kom­munernas insatser. Slutligen bör varje operation av större omfattning utvärderas av - förutom ansvariga myndigheter - ett fristående organ som inte har ansvar för insatserna.

Remissinstanserna ger oljeskyddskommitténs betänkande etl i stort sett positivt mottagande. Flertalet instanser delar kommitténs grundläggande bedömning att den nuvarande inriktningen av vår oljeskyddsberedskap bör bibehållas. Oljeskyddskommitléns uppfattning att den nu gällande ord­ningen med ett delat ansvar mellan landmyndigheterna och kustbevakning­en bör gälla även i fortsättningen tillstyrks av flertalet remissinsianser. Några pekar dock liksom kommittén på att en bibehållen ansvarsfördel­ning förutsätter förbättrade rutiner för samverkan. Några få instanser, bland dem statens naturvårdsverk, anser att ansvaret bör vila på endast en myndighet, nämligen kustbevakningen alternativt den nya kustmyndighet som enligt förslag av kommittén för miljörisker för sjötransporter (MIST) bör bildas av sjöfartsverket och kustbevakningen.

Jag kan för min del ansluta mig till såväl oljeskyddskommitténs som remissinstansernas uppfattning att den nuvarande inriktningen av vår ol­jeskyddsberedskap fill sjöss bör bibehållas. Olja som har kommit lös bör således enligt min mening så längt det är möjligt och rimligt bekämpas lill sjöss på mekanisk väg. Jag anser att detta medför att skadorna på miljön begränsas i siörsta möjliga ulslräckning, samtidigt som del från kostnads­synpunkt ställer sig betydligt fördelaktigare att ta upp oljan ur vattnet än alt rengöra förorenade stränder. Under 1970-talet har den svenska bered­skapen för att fill sjöss ingripa mot miljöskadliga utsläpp byggts upp kraftigt. 1 ett internationellt perspektiv ligger beredskapen idag på en hög nivå. Vissa ytteriigare förstärkningar bör dock genomföras. Trots den goda standarden måste man vid större utsläpp räkna med att bekämpningsät­gärder kommer att behövas i strandzonen. Även jag anser därför att den landbaserade organisationens materielberedskap bör förstärkas.

1 fråga om ansvarel för insatser till sjöss å den ena sidan och insatser på land och i hamn å den andra defar jag oljeskyddskommitténs uppfattning att det inte finns skäl all ändra på den nuvarande ordningen. Della är också det stora flertalet remissinstansers mening. Ätt ge kustbevakningen ansva­ret även på land som nägra fä remissinstanser har ansett skulle enligt min mening vara en mycket irrationell lösning. Kustbevakningen skulle få bygga upp särskilda resurser parallellt med kommunernas brandförsvar. Man skulle frångå den nuvarande ordningen som har den fördelen att det är redan befintliga organisationer med även andra uppgifter som utnyttjas vid de tillfällen dä en olycka inträffar. Jag kan sälunda inle fillstyrka en förändring av ansvarsfördelningen. Däremot anser jag atl det krävs åtgär­der för atl avhjälpa de samordningsproblem mellan land- och sjösidan som kan följa av denna organisatoriska lösning. Detta är till stor del en uppgift

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

9

för de ansvariga organen själva. Den omfattas dessutom av räddnings­tjänslkommitténs uppdrag. Enligt min mening kan emellertid vissa åtgär­der för att få en bättre samordning vidtas innan räddningsljänstkommilténs arbele har slutförts. Jag återkommer till denna fråga (avsnill 2.5).

Även om jag förordar ett bibehållande av nuvarande ansvarsfördelning kan det finnas skäl att något beröra frågan om gränserna för ansvaret. Av 1 § brandlagen (1974:80) följer att tullverkets kustbevakning ansvarar för ålgärder som vidtas till havs eller i kuslvatlnen, Vänern eller Mälaren. Kommunerna har ansvaret i hamnar och även i övrigt. 1 princip är del följaktligen strandlinjen som bildar ansvarsgräns. I praktiken har ansvars­fördelningen tillämpats pä del sätt att kustbevakningen har tagit hand om oljan i strandzonen med fartyg eller båtar från sjösidan och kommunerna har tagit upp olja när det lämpligast har kunnat ske från land. 1 det praktiska arbetet förekommer en mjuk tillämpning av regeln om ansvars­gräns. Jag delar kommitténs uppfattning av effektiva gemensamma ak­tioner i strandzonen förutsätter ömsesidiga hjälpinsatser över strandlinjen. Enligt min mening finns del anledning atl räkna med att det starka gemen­samma intresse som finns av alt avvärja eller begränsa skada till följd av ulfiöde av olja underlättar en smidig tillämpning av ansvarsregeln. Vad som kan behövas i delta avseende är främst en god planläggning och gemensamma övningar. Jag återkommer till dessa frågor (avsnitt 2.6).

Oljeskyddskommitténs utvärdering av miljöriskerna vid oljeutvinningen i Nordsjön och därmed sammanhängande verksamhel samt de oljeutsläpp som drabbade Bohusläns kust under hösten 1978 och Stockholms skärgård under våren 1979 har gett värdefulla erfarenheter. De ligger i betydande utsträckning till grund för kommitténs förslag. 1 vissa fall har de frägor som erfarenheterna aktualiserar tagits upp också av kommittén för miljörisker vid sjötransporter (MIST). Erfarenheterna behandlas därt"ör i olika delar av denna proposition.

2.2 Oljeskyddsberedskapen till sjöss

Oljeskyddskommittén anser att kustbevakningen har en materielbered­skap som med hänsyn lill begränsningen i möjligheterna atl bekämpa olja lill sjöss och lill kostnaderna för anskaffning av malerielen och dess under­håll och drift måste anses nöjaktig. Kommittén föreslår därför atl kustbe­vakningens materielberedskap i stort bibehålls i avvaktan pä resultatet av den särskilda forskning och teknikutveckling som bedrivs av styrelsen för teknisk utveckling (STU). Detta skall givetvis enligt kommittén inte hindra nödvändiga ersättningsanskaffningar.

Oljeskyddskommitténs uppfattning att kustbevakningens materielbe­redskap har nått en nöjaktig nivå och att resultatet av STU:s forskning och utveckling skall avvaktas har fått elt blandat mottagande av remissinstan­serna. Bl. a. Svenska kommunförbundet delar oljeskyddskommitténs upp-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

10

fattning att kustbevakningens materielberedskap i stort bör bibehållas pä nuvarande nivå i avvaktan på den särskilda forskningen och lekniska utvecklingen. 1 del rådande statsfinansiella läget är del enligt kommunför­bundels mening viktigt atl i första hand prioritera kommunernas behov av materiel för insatser i slrandzonen. Elt antal remissinstanser, däribland generaltullstyrelsen och statens naturvårdsverk, motsätter sig bestämt för­slaget på denna punkt och anser atl en fortsatt successiv anskaffning bör ske.

För egen del vill jag framhålla alt det, även om insatserna nu främst bör inriklas mol att förbättra bekämpningen i slrandzonen, kvarstår en del behov i fråga om kustbevakningens materiel. Nödvändiga ersättningsan­skaffningar bör göras. Materielen har ju kommit till flitig användning och följaktligen blivit utsatt för förslitning. Man måste ocksä komma ihåg att den svenska beredskapen för bekämpning av oljeutsläpp har byggts upp under en förhållandevis kort tid, i stort sett bara tio år. För att snabbt nå en viss beredskapsgrad tillfördes organisationen en del äldre fartyg som inte var byggda för ändamålet och därför behöver förbättras eller bytas ut. Under senare år har detta gjorts genom att nya miljöskyddsfartyg tillförts organisationen efter tidigareläggning av statliga beställningar. 1 den mån sådana tidigareläggningar blir aktuella även i fortsättningen bör anskaff­ning av miljöskyddsfartyg kunna prövas i dessa sammanhang. Det måste också beaktas alt den tekniska utvecklingen har gått mycket fort på oljebe­kämpningens område. Även otn del femåriga forskningsarbete som nu har påbörjats mäste komma att ge ylterligare värdefulla kunskaper, anser jag att en viss tillförsel av oljebekämpningsmateriel bör ske under den tid forskningsarbetet pågår så atl Sverige kan behålla sin internationellt sett ledande ställning på detta omriide. Det är av belydelse både för alt föra ut och skapa respekt för den svenska miljösynen och för alt påverka andra länder i deras strävanden att skydda den marina miljön. Vidare är avsikten att resultatet av forskningsarbetet skall redovisas successivt under den femåriga programperioden och att forskningsresultaten sålunda efter hand skall kunna användas i den praktiska verksamheten. En viss kontinuerlig anskaffning bör alltså enligt min mening äga rum samtidigt som FOU-programmet pågår.

En viktig anskaffning som bör fortgå är anskaffningen av det fjärranalys­system som har utvecklats av kustbevakningen och statens delegation för rymdverksamhet. Den fortsatta utvecklingen och kompletteringen av detta system bör liksom hittills ske inom ramen för de medel som ställs till generaltullstyrelsens förfogande och alltså inte ingå i styrelsens för teknisk utveckling FOU-program utan bedrivas samordnat med detla. Syslemel som har väckt stort internationellt intresse används för att övervaka havet från flygplan. Det är ell av de medel som kan användas för all förhindra avsikfiiga utsläpp genom atl minska möjlighelerna alt undgå upptäckt. Enligt min mening ger bl.a. fågeldöden vid årsskiftet 1980-1981 på väst-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

11

kusten en klar illustration av hur angeläget det är atl förhindra avsiktliga oljeutsläpp. Jag anser därför att en fortsatt utveckling och anskaffning av utmstning för fjärranalyssystemet bör ske.

När det gäller anskaffning av materiel i övrigt bör betoningen ligga pä skyddet av strandzonen och den samverkan över ansvarsgränserna som jag nyss har berört. Kustbevakningen har tagit fram en ny strandbekämp-ningsbåt, en s. k. baby truck, som har visat sig vara en lämplig arbelsplalt-form i strandzonen. Båten är sä konstruerad all den kan landlransporleras till det kustavsnitt där den behövs. Jag anser det angeläget att en viss anskaffning av strandbekämpningsbåtar kan ske.

Jag har nu redovisat min syn på oljeskyddsberedskapen till sjöss. 1 avvaktan på denna samlade bedömning togs i budgetpropositionen 1981 (prop. 1980/81:100, bil. 18 s. 106) inte upp medel för anskaffning av bekämpningsanordningar och bekämpningsmedel m. m. Jag återkommer därför till frågan om anslag under budgetåret 1981/82 (avsnitt 2.9).

2.3 Oljeskyddsberedskapen i strandzonen

2.3.1 Beredskapsätgärder i allmänhet

Oljeskyddskommittén anser atl del är av ulomordenllig vikt att slå fast att slora skadebegränsande insatser kan göras genom bekämpning till sjöss. Genom sådana insatser avvärjs eller begränsas skada genom vidare spridning till rena områden, skador på fågel och andra djur, förgiftning av miljön osv. Samtidigt konstaterar oljeskyddskommillén alt oljepåslag på land i många fall inte kan förhindras. Del är därför av stor vikt att skadebe­gränsningar kan göras även i slrandzonen.

En beräkning av kostnaderna för den landbaserade organisationens olje­bekämpnings- och oljesaneringsverksamhet kan enligt oljeskyddskommit­téns mening knappast göras. Beredskapssatsningarna där står enligt kom­mittén dock inte i nivå med dem hos kustbevakningen. Oljeskyddskommil­lén anser att staten bör medverka till ökad materielberedskap för landets drygt 100 kustkommuner i fräga om utrustning för insatser vid slörre oljeolyckor.

Oljeskyddskommillén framhåller att sanering efter oljeutsläpp inte är räddningstjänst som kommunerna är skyldiga atl ombesörja. Kommittén föreslår att kommunerna genom författning åläggs atl svara för oljesane­ring och atl utse ell lämpligt organ med uppgift att planlägga och svara för saneringsinsatserna. Det kan enligt kommitténs mening finnas anledning atl ge länsstyrelsen en i författning grundad befogenhet att i vissa fall leda sanering eller på annat sätt besluta i saneringsfrägor.

1 planläggningen bör enligt kommittén ingå atl personalen inhämtar kunskaper och gör förberedelser för insatser av olika slag. Kommunernas brandchefer och länsstyrelsernas berörda tjänstemän bör enligl olje­skyddskommitléns mening skaffa sig baskunskaper men även anlita sär-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

12

skild experthjälp i svårare fall. Kommittén anser att statens brandnämnd framdeles bör svara för en avsevärt ökad informations- och utbildnings­verksamhet. Nämnden måste därvid enligt kommittén i framtiden inrikta sig även på saneringsfrägor. Vidare anser kommittén att tjänstemän hos brandnämnden bör kunna ställas till förfogande som extrahjälp i konkreta operationer. Med hänsyn till att oljepåslag på stränderna som regel beror på utsläpp som kommunerna inte är ansvariga för, anser kommittén atl det är skäligt att staten svarar för materielberedskap ock kostnader för insatser i dylika fall. Enligt kommitténs mening bör det läggas upp regionala förråd som dimensioneras för de första insatserna vid större händelser.

Planläggningen för skärgårdsområdena bör enligt kommittén även om­fatta inhyrning av båtar. Kommittén anser all det föreligger en allvariig brist på båtar för grunda slrandzoner. Den samlade beredskapen bör därför tillföras tåliga båtar som är konstruerade och utrustade för insatser i slrandnära, grunda vatten (strandbekämpningsbåtar). Kommittén föreslär alt generaltullstyrelsen och statens brandnämnd får i uppdrag att i samar­bete med Svenska kommunförbundel utreda dels vilka typer av båtar och vilket anlal båtar för strandbekämpning som den samlade organisationen bör tillföras, dels hur båtarna kan utnyttjas när de inte används för oljebe­kämpning.

Remissinstanserna är genomgående positiva lill att staten medverkar lill en förbättrad materielberedskap för kommunerna och atl regionala förråd av bekämpnings- och saneringsmateriel byggs upp. Kommilléns förslag i fråga om strandbekämpningsbåtar tillstyrks.

Flertalet remissinstanser är även positiva till förslaget att kommunerna skall åläggas i lag atl svara för oljesanering och att utse elt lämpligt organ med uppgift att planlägga och svara för saneringsinsatserna. Svenska kom­munförbundet är däremot kritiskt llll förslaget. Det finns enligt kommun­förbundet inte anledning att sälta i fråga kommunernas vilja all vid behov vidta lämpliga saneringsåtgärder. Förbundet anser att det ligger i kommu­nernas egel intresse att vidta sädana organisatoriska åtgärder att insatserna kan utföras på ett effektivt sätt. Enligt kommunförbundet måste förhållan­dena i varje särskild kommun få avgöra vilket eller vilka kommunala organ som skall ha ansvarel.

Förslaget att länsstyrelsen skall ha befogenhet alt i vissa fall leda sane­ring eller på annal sätt besluta i fråga om sanering kommenleras endast av ett fätal remissinstanser. Av dessa tillstyrks förslaget av alla ulom Svenska kommunförbundet som anser att det inte föreligger tillräckliga sakliga motiv för att genomföra förslaget.

För egen del kan jag i stora drag dela oljeskyddskommitléns uppfattning i fråga om materielberedskapen för oljebekämpning. Staten bör således svara för en ökad materielberedskap för åtgärder mol oljepåslag pä strän­derna. Regionala förråd för de första insatserna på landsidan vid större händelser återkommer jag till (avsnitt 2.3.2). 1 övrigt bör enligt min mening

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

13

särskilda strandbekämpningsbåtar anskaffas. Jag har redan förordat att en viss anskaffning sker av sådana båtar. Denna anskaffning bör ske för att täcka det omedelbara behovet. Såsom oljeskyddskommittén har föreslagit bör man innan ytterligare anskaffning sker undersöka hur många båtar som kan behövas, vilka typer av bålar som kan vara läm.pliga och hur båtarna skall kunna utnyttjas när de inte används för insatser mot olja. Jag avser därför att i annat sammanhang föreslå regeringen att statens brandnämnd och generaltullstyrelsen får i uppdrag att i samarbete med Svenska kom­munförbundet belysa dessa frågor.

Någon uttrycklig skyldighet för kommunerna att svara för oljesanering är inte inskriven i lag. Däremot förutsätter lagstiftningen att kommunerna vidtar saneringsåtgärder. Av 21 § första stycket 2. brandlagen framgår nämligen att kommun är berättigad till ersättning av statsmedel för kostnad för sanering av oljeskada. Jag kan inle dela oljeskyddskommitléns uppfatt­ning att kommunerna genom författning bör åläggas att svara för oljesane­ring och atl utse ett lämpligt organ med uppgift att planlägga och svara för saneringsinsatserna. Som Svenska kommunförbundet framhåller finns det inte anledning att sälta i fråga kommunernas vilja att vid behov vidta lämpliga saneringsåtgärder. Det ligger ocksä i kommunernas egel intresse att vidta sådana organisatoriska åtgärder att insatserna kan utföras på etl effektivt sätt. Jag kan inte heller se skäl för att länsstyrelserna skall leda kommunernas sanering. Arbetet är inte av den karaktären atl del kräver snabba och regionall samordnade beslut. Det rör sig om vad man kan kalla för städning som utförs sedan bekämpningsoperalionen har avslutats. Självfallet bör emellertid länsslyrelsen liksom statens brandnämnd hjälpa kommunerna med sakkunskap under saneringsskedet. Det är nämligen viktigt atl insatserna redan från början koncentreras till områden som är särskilt känsliga från naturvårds- och rekreationssynpunkl samt utförs på ett för miljön skonsamt sätt. En rimlig avvägning av dessa frågor är också en förutsättning för alt kostnaderna för insatserna skall kunna återföras till skadevållaren. 1 dessa hänseenden bör lånsstyrelsen och statens brand­nämnd kunna ge kommunerna ett betydelsefullt slöd.

2.3.2 Regionala förråd

Frägan om regionala förråd av bekämpnings- och saneringsmateriel har inte bara behandlats av oljeskyddskommittén utan även av kommittén för miljörisker vid sjötransporter (MIST). Enligt MIST medför dagens an­svarsförhållanden och ersättningspraxis att kommunerna är återhållsamma med anskaffning av bekämpnings- och saneringsmateriel. Detta minskar förutsättningarna atl snabbt och effektivt kunna bekämpa ilandflulen olja. Eftersom staten ändå har det slutliga kostnadsansvaret bör det enligt kommitténs mening främja en god hushållning att regionala förråd av bekämpningsmateriel läggs upp och ställs lill förfogande för berörda kom­muner och vid behov även för kustbevakningen. MIST föreslår att statens

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

14

brandnämnd får i uppdrag att i samråd med kustbevakningen lägga upp regionala och vissa lokala förråd av materiel för bekämpning av ilandflulen olja.

Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran.

På regeringens uppdrag har statens brandmän utarbetat ett program för alt bygga upp regionala förråd av bekämpningsmateriel. Enligt brand­nämnden är det tveksamt alt lata förråden även omfalla materiel för saneringsarbete. Vid sådant arbete finns enligt nämnden god tid att skaffa fram erforderlig utrustning.

Uppbyggnaden av regionala förråd med statliga medel bör enligt brand­nämnden i första hand inriktas pä atl underlätta för kommunerna att effektivare bekämpa större oljeutsläpp som har drabbat slrandzonen. Nämnden framhåller att tillgängligheten av materiel av olika slag visserli­gen kan förbättras genom planläggning samt genom avtal med tillverkare och leverantörer atl tillhandahålla sådan materiel men alt räddningsbefäl­havarens arbete underlättas i väsentlig grad under etl pressat inlednings­skede genom alt viss förstahandsmaleriel förrådshålls. Förrådshållningen av maleriel bör således enligl brandnämndens mening byggas upp framför allt med tanke på vad som behövs för att snabbt komma igång med elt förslahandsingripande. Enligl brandnämndens uppfattning är del fullt lill-räckligt om materielen kan transporteras på landsväg till skadeområdet inom fem till tio timmar vilket bl. a. anses tala för etl begränsat antal större förråd. Nämnden föreslår att ett förråd lokaliseras till Norrlandskusten, ell till Stockholmsregionen, elt till Blekingekusten, ett till Göteborgsregionen och ett till Gotland. Förrådet i Stockholmsregionen avses betjäna även kommunerna omkring Mälaren och förrådet i Göteborgsregionen även kommunerna kring Vänern. Om mycket stora oljepåslag skulle inträffa och materielen vid närmaste förråd inle räcker, förutsätts alt kompettering kan ske från de andra förråden.

Brandnämnden föreslår att utrustningen utgörs av sådan materiel som i elt förstahandsskede behövs för alt snabbi komma igång med bekämp­ningsinsatser och alt den där så är möjligt förvaras i containers. Malerielen bör enligt nämnden vara av sådant slag som kräver ett minimum av underhåll och tillsyn. Varje förråd föresläs bli dimensionerat tören perso-nalinsals pä 200 personer. Brandnämnden lägger fram uppbyggnadsalter­naliv på etl, tvä och tre år.

Brandnämndens förslag har remissbehandlats. Remissinstanserna är överlag positiva fill förslaget. Bl. a. statskontoret uttrycker däremot farhå­gor för att förråden kan motverka kommunernas vilja alt bygga upp egna beredskapsförråd och anser att regler om förrådens utnyttjande behövs för att förhindra detta. Från andra håll framförs alt materielen bör kunna utnyttjas även vid ulsläpp inom en kommuns ansvarsområde, dvs. inom ett hamnområde. Vissa länsstyrelser framför önskemål om atl förråden även bör dimensioneras för insatser mol löskomna kemikalier. Vissa remissin-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

15

stanser anser atl del föreligger behov av flera förråd och större resurser. De flesta remissinstanserna tillstyrker dock en uppbyggnad av ett begrän­sat antal förråd på elt fåtal platser. Riksrevisionsverket förutsätter att del klarläggs i vilken utsträckning beflntliga lokaler kan utnyttjas för förråds­hållning innan ytteriigare ålgärder vidtas. Vad gäller lokaliseringen av förråden biträds förslaget av merparten av remissinstanserna, men från i första hand länsstyrelserna och kommunerna framförs synpunkter på och önskemål om lokalisering av förråden fill vissa orter för att bättre tillgodo­se lokala behov. Med hänsyn till den speciella ställning som Vänern och Mälaren intar i oljebekämpningssammanhang anser generaltullstyrelsen atl en uppdelning av förråden i Stockholms- och Göteborgsregionen bör över­vägas så alt dessa förråd bättre kan tillgodose behoven i Vänern och Mälaren.

Samtliga remissinstanser tillstyrker atl materielen skall bestå av utrust­ning som krävs för en första insats i en akut situation och alt materielen skall bestå av utrustning som inte är lätt tillgänglig på andra håll. Syn­punkter framförs emellertid, bl. a. från flera länsstyrelser och kommuner, i fräga om vilken materiel som bör ingå i förråden och om materielens utformning. Generallullstyrelsen framhåller vikten av samråd vid anskaff­ningen för att möjliggöra en anpassning lill kustbevakningens resurser. Nägon remissinstans pekar på möjligheterna att utnyttja befintlig materiel och behovet av avstämning med den forskning och utveckling som bedrivs inom STU-programmel. Flera instanser, bl.a. statens naturvårdsverk och några länsstyrelser, understryker behovel av en snabb utbyggnad.

För egen del vill jag framhålla att kommunerna redan har materiel för bekämpning av olja som har kommit ut i kommunernas vattenområden. Mängden materiel är naturligtvis beroende på förhållandena i resp. kom­mun. Den bästa beredskapen kan man t.ex. räkna med att finna i kom­muner med omfattande hamnverksamhet. Men beredskapen är och bör enligt min mening vara anpassad till vad som kan kallas normala olycks­händelser. Det skulle nämligen vara både irrationellt och ett dåligt utnytt­jande av tillgängliga medel om kommunerna skulle skaffa all den specialut­rustning som behövs vid etl större utsläpp av olja.

1 propositionen (1973: 185) med förslag till brandlag m.m. förutsattes att kommunerna skulle samverka i fråga om anskaffning av utrustning för oljebekämpning och ta tillvara möjligheterna att utnyttja sådan utrustning som finns hos olika kommunala förvaltningar, civilförsvaret eller enskilda företag. Som framgår av oljeskyddskommitténs och MlST:s betänkanden har emellertid behovel av specialutrustning för bekämpning av oljepåslag på stränderna inte kunnat tillgodoses i tillräcklig utsträckning.

Enligt min mening är det väsenlligt all ändamålsenlig maleriel finns tillgänglig för atl möta etl större oljeutsläpp när delta når stranden. Den materiel det är fråga om är av relativt enkelt slag men det kan ändå vara svårt att få fram den snabbt. Liksom statens brandnämnd anser jag alt

prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

16

räddningsbefälhavarens arbete kan underlättas i väsenllig grad under ell pressat inledningsskede genom att viss materiel för förstahandsåtgärder omedelbart kan erhållas. Del blir otvivelaktigt också ett bättre resultat om åtgärderna kan komma igång så tidigt som möjligt. Enligt min mening bör därför regionala förråd av bekämpningsmateriel byggas upp.

Den bekämpning som materielen skall användas för är en kommunal uppgift. Enligt min mening är det trots detta mest ändamålsenligt all slaten nu svarar för uppbyggnaden av förråden. För detla talar, som MIST framhåller, all staten enligt 21 § första stycket brandlagen (1974:80) har kostnadsansvar gentemot kommunerna för bekämpningsinsatser efter olje­utsläpp till sjöss och atl kostnaderna som regel minskas genom snabba insatser. Jag kan inte dela statskontorets farhågor för atl förråden kan motverka kommunernas vilja att bygga upp egna beredskapsförråd. Som jag nyss har anfört är förråden avsedda för större utsläpp och kommunerna kommer att ha kvar sitt ansvar för alt erforderlig materiel finns för mera normala olyckor. Samma princip i fråga om utnyttjande av förråden bör enligt min mening gälla vid utsläpp inom t. ex. en hamn. Kommunerna bör ha kvar ansvaret för alt del tillförs erforderlig materiel efter etl inlednings­skede. Erfarenheterna från de senaste oljeolyckorna visar enligt min me­ning att kommunerna känner sitt ansvar. Att regionala förråd inte har kommit till stånd genom kommunal samverkan som förutsattes måste anses ha sin förklaring i de praktiska svårigheter för samverkan som föreligger inom stora geografiska områden.

Vad gäller frågan om förråden även bör dimensioneras för insatser mot löskomna kemikalier anser jag att sädana insatser endast bör göras av särskild för uppgiften kvalificerad personal. Sådan personal finns inom brandväsendet och tullverkets kustbevakning där det redan finns särskild maleriel. Jag anser sålunda inte att de regionala förtåden skall innehålla speciell materiel som är uteslutande avsedd för kemikaliebekämpning.

En viss oenighet föreligger mellan remissinstanserna om antalet regiona­la förråd och om deras lokalisering. De önskemål som har förts fram från olika håll om en lokalisering av förråden till vissa platser för att bättre tillgodose lokala behov känner jag stor sympati för. Man har emellertid ännu ingen erfarenhet av förrådshållning av detta slag. Jag ansluter mig därför i huvudsak till brandnämndens förslag vilket också de flesta remiss­instanserna gör. Avsikten är atl förråden skall användas vid större utsläpp. Mol denna bakgrund fär fördelen av en enklare förrädshållning anses väga över nackdelen av en någol längre transportsträcka. Tidsramen fem till tio timmar för transporten får enligt min mening anses godtagbar. För att underlätta en snabb insats bör materielen vara färdiglastad i containers. Förråden bör sålunda enligl min mening lokaliseras till Norrlandskusten, Stockholmsregionen, Blekingekusten, Göteborgsregionen och Gotland. Som generaltullslyrelsen framhåller bör med hänsyn till de särskilda mil­jöriskerna i Vänern och Mälaren, förråden i Stockholms- och Göteborgsre-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

17

gionerna delas upp för atl förkorta insalstiderna i Vänern och Mälaren. Det kan dock visa sig lämpligt att istället lägga hela förrådel vid Vänern resp. Mälaren. Självfallet bör samordning med annan förrådshållning, t.ex. för­svarsmaktens, civilförsvarets, generaltullstyrelsens och brandväsendets, genomföras i största möjliga utsträckning för att nedbringa kostnaderna. Jag vill slutligen peka på atl materielen i elt förråd naturiigtvis inte skall vara bunden fill etl visst geografiskt område. Materielen i Stockholmsom­rådet bör t.ex. kunna användas vid etl oljeutsläpp på västkusten när det behövs.

Materielen bör som jag tidigare har anfört vara sådan som behövs för atl snabbt komma igång med bekämpningen i ett akut läge och bör för atl göra en sådan insats möjlig vara färdiglastad i containers. Den sammansättning av materielen som brandnämnden föreslår har i allt väsentligt godtagits av remissinstanserna, men del blir enligt min mening tillfälle för brandnämn­den till fortsatta överväganden under uppbyggnaden av förråden. Brand­nämnden bör också beakta de resultat som efter hand kommer fram inom det femåriga STU-programmet samt genom annan forskning och utveck­ling om strandbekämpning som bedrivs f.n. Uppbyggnaden kommer inte minst av praktiska skäl att ta viss tid i anspråk. Det finns också skäl att anpassa uppbyggnadstakten till den forskning och utveckling som har påbörjats på området så att resultaten kan beaktas. Samtidigt är det natur­ligtvis angeläget atl materiel finns till hands så snart som möjligt. Jag anser för min del atl omkring tre år är en lämplig tidsperiod för atl genomföra förslaget. Jag återkommer till frågan om anslag under budgetåret 1981/82 (avsnitt 2.9).

2.3.3 Ersättningsfrågor

Enligt 21 § första stycket brandlagen är kommunerna berättigade till ersättning av statsmedel för dels räddningstjänst med anledning av oljeut­flöde till havs eller i kustvattnen, Vänern, Mälaren, Göta älv, Trollhätte kanal eller Södertälje kanal, dels sanering av oljeskador som har uppstått lill följd av sådana oljeutflöden. Ersättning utgår dock endast för den del av kostnaden som överstiger elt belopp som regeringen fastställer, f. n. 5000 kr. För kostnader för räddningstjänst vid andra nödlägen, t.ex. oljeutflö­den i hamnområden, är kommunerna enligt 21 § tredje stycket berättigade till ersättning av statsmedel efter vad regeringen i varje särskilt fall bestäm­mer. Ersättning utgår endast då kostnaderna har varit särskilt slora.

Oljeskyddskommittén föreslår atl de nuvarande ersättningsreglerna i brandlagen ändras enligt följande. Kommun skall vara berättigad till skälig ersättning av statsmedel för kostnad för bekämpnings- och saneringsin-salser med anledning av oljeulflöde som har skett till havs eller i kustvatt­nen, Vänern, Mälaren, Göta älv, Trollhätte kanal eller Södertälje kanal. Ersättning för bekämpnings- och saneringsinsatser efter oljeutsläpp som har skett i hamn skall kunna ulgå endast om det visas eller görs sannolikt 

8    Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 119

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

18

alt utsläppet härrör från fartyg som vid utsläppstillfället passerat genom hamnen eller sökt nödhamn där. Brandnämnden skall enligl kommittén meddela närmare föreskrifter för tillämpningen av ersättningsreglerna och utöva löpande kostnadsövervakning.

Oljeskyddskommittén föreslår vidare att ersättningsreglerna ändras så att ersättning av statsmedel kan utgå även för kostnader för åtgärder som vidtas när skada på grund av oljeutflöde kan befaras ske.

De föreslagna ändringarna av reglerna för ersättning lill kommunerna för bekämpnings- och saneringsinsatser får elt blandat mottagande. De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget om en prövning av skäligheten av kommunernas kostnader. Förslaget möter emellertid stark kritik från kom­munalt håll. Enligt Nynäshamns kommun sker bekämpnings- och sane­ringsarbete under stark tidspress, varvid det inte är möjligt atl i varje situation bedöma en viss åtgärds skälighet. Liknande synpunkter framförs av länsslyrelsen i Kalmar län samt av Värmdö, Eskilstuna, Mörbylånga och Göteborgs kommuner. Svenska kommunförbundel intar också en avvisande hållning till förslaget. Klara regler för vad som skall anses som skäligt efteriyses. Förslaget i fråga om utsläpp i hamn möter ocksä kritik frän remissinstanserna. Däremot inollar remissinstanserna genomgående posilivt förslaget att medel frän stålen skall kunna utgä för kostnader för ålgärder då oljeulflöde befaras ske.

Såsom jag nyss har angett har kommunerna i princip ratt till ersättning av statsmedel för bekämpning av och sanering efter oljeutflöde lill sjöss. Av skäl som har anförts från kommunalt håll ställer jag mig avvisande till tanken att göra denna ersättningsrätt beroende av en skälighetsprövning i det enskilda fallet. Samtidigt vill jag emellertid framhålla atl den nu gällan­de ersättningsregeln inte kan tolkas sä alt det skulle föreligga rätt för kommunerna alt få ersättning för oskäliga kostnader. En sådan tolkning skulle strida mol vedertagna rättsprinciper. Det ankommer följaktligen på statens brandnämnd, som betalar ersättningen, att bevaka stålens intres­sen i delta hänseende. Det är också brandnämndens uppgift att i kostnads-och ersättningsfrågorna bistå kommunerna. Med hänsyn till de erfarenhe­ter som brandnämnden har vunnit av de senaste årens oljeutsläpp bör nämnden aktivt kunna spela en rådgivande roll. Det är angeläget all man i dessa frägor kan uppnå etl förtroendefullt samarbete.

Jag anser inte heller all det i övrigt finns anledning att nu göra nägon ändring i gällande ersättningsregler. Ersättning bör således också i fortsätt­ningen kunna utgå om kostnaderna har varit särskilt slora. Vad gäller den av oljeskyddskommillén aktualiserade frägan om ersättning för kostnader för ålgärder som vidtas när oljeulflöde befaras ske vill jag erinra om atl räddningstjänst anses kunna föreligga och därmed ersättning kunna utgä när det är överhängande fara för ett nödläge. Om det däremot är fråga om ersättning för kostnader för förebyggande åtgärder under andra förhållan­den är del en fråga som f. n. behandlas av räddningstjänstkommittén. Detta

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

19

arbete bör avvaktas innan man tar ställning till den nu aktualiserade frågan.

2.4 Beredskap mot kemikalieutsläpp

Kommittén för miljörisker vid sjötransporter (MIST) föreslår att en specialstyrka för bekämpning av kemikalier upprättas inom tullverkets kustbevakning. Styrkan skall enligt kommittén ha hög beredskap och vara beredd att snabbt sättas in lill havs eller i kustvattnen där behov uppslår. Dess uppgift vid olyckor avses vara att göra förstahandsinsatser för skade­begränsning och att leda övrig personal. Specialstyrkan avses även svara för utbildning av kustbevakningspersonal. Enligt MIST är en samverkan med brandförsvaret i en del större kommuner naturlig t.ex. vid kemikalie­olyckor i hamnar samt vid kunskapsuppbyggnad, övningar och utveckling av bekämpningsmetoder.

Förslaget får ett blandat mottagande. Ett antal remissinstanser är posi­tiva till förslaget och betonar behovet av resurser för kemikaliebekämp­ning. Några remissinstanser erinrar dock om de resurser som finns vid de större kommunernas brandförsvar samt vid berörda industrier. Statens brandnämnd framhåller alt brandförsvaren sedan flera år har utbildad och övad personal med slor vana atl ingripa vid kemikalieolyckor. För insatser vid större kemikalieolyckor behövs enligl brandnämnden omfattande per­sonella resurser med hänsyn till att aktionstiden för arbete i kemskyddsui-ruslning är begränsad. Enligt brandnämndens uppfattning är det bl. a. från samhällsekonomisk synpunkl angeläget att närmare undersöka i vilken mån brandförsvarens resurser kan utnyttjas av kustbevakningen. Även från andra håll erinras om atl antalet kemikalieutsläpp till sjöss är myckel litet och atl specialstyrkan bör anordnas inom nuvarande bemanningsram.

Enligt min mening är det väsentligl att beredskapen för ingripanden mot kemikalieulsläpp förbättras både till sjöss och på land. Detta är frågor som både räddningstjänstkommittén och utredningen (K 1979:01) om transport av farligt gods arbetar med. Räddningstjänstkommitlén skall enligl sina direktiv lämna förslag till åtgärder som kan förbättra förutsättningarna för en effektiv räddningstjänst. Härvid skall kommittén bl.a. särskilt beakta alt det för en effektiv räddningstjänst är av väsentlig betydelse alt goda förutsättningar skapas för elt effektivt ulnyltjande av de resurser för rädd­ningstjänst som finns eller kan byggas upp hos statliga, kommunala, lands­tingskommunala och enskilda organ.

Frågan om en förbättrad personalberedskap för kemikaliebekämpning till sjöss är en så avgränsad fråga att det pågående utredningsarbetet enligt min mening inte bör förhindra en lösning innan arbetet är avslutat. Detta gäller framför allt om lösningen ligger i linje med inriktningen av utred­ningsarbetet. Som framhålls frän vissa remissinstanser finns personal med erforderliga kunskaper inom brandförsvaret. Också vid vissa industrier

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3    Kommundepartementet

20

som hanterar kemikalier finns sakkunskap inom området. Jag vill peka på att samarbete redan förekommer på vissa håll mellan industrierna och det lokala brandsförsvarel. Kompetent personal finns vidare i viss utsträck­ning hos brandnämnden och tullverkels kustbevakning.

Det gäller enligt min mening i första hand att klargöra vilka personella resurser som redan finns på landsidan och hur de kan utnyttjas för att förstärka kustbevakningens organisation om ett kemikalieutsläpp skulle inträffa till sjöss. Först därefter är det enligt min mening möjligt att ta ställning till om det behövs någon personell förstärkning. Jag anser att det är angeläget atl organisera de resurser som kan behövas på ett sådant sätt, atl de kan utnyttjas både på land och till sjöss. Utbildnings- och övnings­frågorna behöver också belysas. Jag anser alltså att det krävs etl fortsatt utredningsarbete innan man kan ta slutlig ställning till frågan om organisa­tionen av kemikaliebekämpningen till sjöss.

Det utredningsarbete, som jag nu har nämnt, bör ledas av brandnämn­den, där den största kompetensen för detla slag av räddningstjänst finns pä myndighetssidan. Arbetet bör :>jälvfallet bedrivas i samråd med general­tullslyrelsen och Svenska kommunförbundet. När del gäller frågan om utbildning bör denna samordnas med det arbete med översyn av brandför­svarsutbildningen som bedrivs av en särskild arbelsgmpp inom regerings­kansliet. Jag avser att senare lägga fram förslag för regeringen om en undersökning med den uppläggning som jag nu har berört. Frågan om ytterligare medel för anskaffning av maleriel för kemikaliebekämpning tar jag upp nu, tillsammans med övriga anslagsfrågor (avsnitt 2.9).

2.5 Samordning och ledning

Chefen för jordbruksdepariementet har redan behandlat vissa samord­ningsfrågor. Jag avser nu atl ta upp vissa frågor om samverkan vid olje-och kemikaliebekämpning saml samordning inom räddningstjänsten. Vi­dare går jag in på frågor om ledningen av större bekämpningsoperationer.

Oljeskyddskommittén framhåller att ansvariga myndigheter av samhälls­ekonomiska och andra skäl inle kan ha egna resurser som säkerställer insatser även i särskilt svåra fall. Då måste enligt kommittén samhällets samtliga tillgängliga resurser utnyttjas på bästa sätt. Kommittén anser alt det på central nivå, utöver det till slalens brandnämnd knutna rådet för räddningstjänst, behövs elt formellt etablerat organ för löpande samarbete i frågor om beredskapen för insatser mol såväl olja till sjöss som olja som har flutit i land. 1 organet bör enligt kommittén ingå bl.a. företrädare för sjöfartsverket, statens naturvårdsverk, generaltullstyrelsen och statens brandnämnd.

I fråga om ledning av bekämpningen anser oljeskyddskommittén att samverkan mellan kustbevakningens skadeområdesledare (s.k. On-Scene Commander) och berörda brandchefer är av allra största betydelse och att

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

21

ett sådant samarbete måsle etableras så snart olja kan befaras nå land. Kommittén föreslår att brandlagen ändras så att den särskilde befälha­varen som länsstyrelsen förordnar enligt 12 § brandlagen skall ansvara för operativ ledning medan brandcheferna svarar för den taktiska ledningen. Vidare anser kommittén atl befälhavaren bör vara utsedd på förhand. Befälhavaren bör enligt kommittén ha särskilda insikter i oljebekämpnings-frågor och biträda länsstyrelsen i beredskapsfrågor. Kommittén anser alt han skall svara för löpande samordning och samverkan samt för viss utbildning och information. Vid operationer anses han böra samgrupperas med kustbevakningens regionala ledningsorgan.

1 fråga om ett centralt samarbelsorgan lämnar drygt hälften av remissin­stanserna synpunkter. Flertalet av dem tillstyrker atl ett sådanl organ bildas. Några remissinstanser framhåller att även andra myndigheter än de av kommittén föreslagna bör vaia representerade i samarbelsorganel. En­ligl dessa remissinsianser bör överbefälhavaren, fiskeristyrelsen, länssty­relser och kommuner ingå i del centrala samarbelsorganel. Riksrevisions­verket, statskontoret, generaltullslyrelsen, slalens naturvårdsverk, havs­resursdelegationen, Sveriges industriförbund och Sveriges redareförening är direkt negativa till atl etl centralt samarbelsorgan inrättas.

Huvuddelen av remissinstanserna är positiva till oljeskyddskommitléns förslag i fråga om fördelningen av ansvaret mellan den särskilde befälha­varen och brandcheferna. Detsamma gäller förslaget att länsstyrelserna skall utse befälhavare i förväg. Flera länsstyrelser och tvä kommuner anser att många av den presumtive befälhavarens uppgifter är likartade med dem som är aktuella inom annan räddningstjänst och att resurser för att lösa dessa uppgifter i stället bör tillskapas i form av tjänster inom länsstyrelseorganisationen. Enligt generaltullstyrelsens uppfattning skulle del vara en fördel om den presumtive befälhavaren utsågs för större områden än län, t. ex. civilområden.

Även kommittén jör miljörisker vid sjötransporter (MIST) tar upp sam­ordningsfrågorna. Kommittén föreslåratt del såväl på central som regional nivå bildas särskilda samarbetsorgan mellan miljövårds- och bekämpnings­myndigheter. Vidare föreslår MIST alt berörda länsstyrelser i särskild författning åläggs att upprätta beredskapsplaner för samhällets insatser mot olje- och kemikalieutsläpp till sjöss samt att med berörda parter öva dessa planer. Enligt MIST bör ocksä brandlagen ändras så atl länsslyrel­sen kan agera efter ett utsläpp till sjöss men innan ett nödläge på land kan anses ha inträffat.

MIST:s förslag om centralt samarbetsorgan får ett blandat mottagande av remissinstanserna. Bl.a. statskontoret och riksrevisionsverket av­slyrker förslagel om samarbelsorgan och anser att uppgifterna kan lösas inom ramen för nuvarande myndigheters verksamhet. Även många instan­ser som tillstyrker ett centralt samarbetsorgan ifrågasätter lämpligheten av de föreslagna regionala samarbelsorganen. Det synes ocksä vara en ut-

9    Riksdagen 1980/81. 1 .saml. Nr 119

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

22

bredd uppfattning atl samarbelsorganel endasi skall ha en rådgivande roll och inte utöva någon ledning av bekämpningsoperationer. Räddnings­tjänstkommittén framhåller atl förulsältningarna för en ökad samordning av räddningstjänsten både på lokal, regional och central nivå kommer att prövas av kommilién. Enligt räddningstjänslkommiitén bör därför MlST:s förslag i denna del anslå till dess kommittén har slutfört sitt arbete.

Även i fråga om länsstyrelsernas roll vid större bekämpningsoperationer är remissinstanserna av mycket olika uppfattning. Räddningstjänstkom­mitlén anser att frågan om länsstyrelsens roll bör ses i det större perspektiv om ansvarel för räddningstjänsten som helhet och det behov av samord­ning mellan alla berörda organ som kommittén skall utreda. Svenska kommunförbundel framhåller ocksä all frågan om länsstyrelsens roll vid slörre bekämpningsåtgärder i strandlinjen bör penetreras ytterligare.

Sjöövervakningskommillén har avgett betänkandet (Ds H 1980: 

I) 

Sam­ordning av övervakningen och räddningstjänsten till sjöss. Kommittén anser atl alla myndigheternas resurser bör användas så långt del är möjligt som en gemensam tillgäng för all räddningstjänst. Enligt kommittén måste man ha en enhetlig ledning när flera myndigheter deltar. Den myndighet som har huvudansvaret för en insats bör leda insatsen. Sjöövervaknings­kommittén anser att en rationell och effektiv räddningstjänst förutsätter ett centralt samordningsorgan med ansvar för vissa övergripande frägor samt föreslår att ett sådant organ inrättas. Organets viktigaste uppgifter avses bli att samordna materielanskaffning och utbildning, att planlägga insatser, att fungera som rådgivare vid ledningen av insatser till sjöss, att utse myndighet att leda en insats, när två eller flera myndigheter har ansvaret, samt alt fördela övervakningsinsatser till sjöss.

De allra flesta remissinstanser som har yttrat sig över sjöövervaknings-kommitiéns förslag i denna del är positiva till alt någon form av samord­ning kommer till stånd. Endast etl par remissinstanser godtar emellertid utan förbehåll förslaget om alt inrätta ett centralt samordningsorgan med de uppgifter som kommittén föreslår. Statens brandnämnd tillstyrker vis­serligen förslaget men ifrågasätter om det är nödvändigt att organet får myndighetsstatus. Flertalet remissinstanser motsätter sig i princip att ell samordningsorgan får myndighelsstalus och ledningsuppgifter. Överbefäl­havaren, televerket, sjöfartsveikei, sjösäkerhelsrådel. luftfartsverket, fis­keristyrelsen, statens naturvårdsverk, generaltullstyrelsen, länsstyrelser­na i Stockholms och Hallands län samt Tjänstemännens centralorganisa­tion anser att elt samrådsorgan bör finnas men att detta endasi bör ha sam­rådsuppgifter. Flera instanser pekar dessutom på atl förslagel innebär onödig byråkrati.

För egen del villjag anföra följande.

Samordningsfrågorna är enligt min mening av utomordentlig belydelse. Jag erinrar om att regeringen genom beslut den 16 oktober 1980 har uppdragit åt statskontoret atl i samråd med sjöfartsverket och generaltull-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

23

styrelsen ta fram ytteriigare underlag för den fortsatta beredningen av MIST:s förslag om atl föra samman sjöfartsverket och tullverkets kustbe­vakning lill en ny organisation.

Jag har tagit initiativet till ett arbete för att effektivt kunna utnyttja marinens resurser vid slörre oljebekämpningsoperationer. Arbetet bedrivs dels inom regeringskansliet varvid företrädare för marinen och tullverkets kustbevakning biträder, dels på myndighetsplanet av en mindre arbets­grupp i vilken ingår representanter för marinen och kustbevakningen. Till en början avses en plan för samverkan mellan marinen och kustbevakning­en vid större bekämpningsoperationer lill sjöss bli utarbetad. Förutsätt­ningarna alt utvidga samarbetet även lill andra områden kommer därefter att prövas.

En mera övergripande samordning förekommer inom ramen för rädd­ningsljänstkommilténs arbete. Kommittén skall i enlighet med riksdagens hemställan förutsättningslöst utreda frågan om huvudmannaskapet för en räddningstjänst med nuvarande och möjliga nya uppgifter. I kommitténs direktiv framhålls att det på skilda områden pågår utredningsarbete med anknytning till räddningstjänsten. Resultatet av utredningsarbetet kan en­ligt direktiven antas bli av betydelse för kommitténs överväganden i fråga om huvudmannaskapet för räddningstjänsten. Vid sina överväganden i denna fräga bör kommittén enligt direkfiven särskilt beakta att det för en effektiv räddningstjänst är av väsenllig belydelse att goda förulsällningar skapas för dels ett effektivt utnyttjande av de resurser för räddningstjänst som finns eller kan byggas upp hos statliga, kommunala, landstingskom­munala och enskilda organ, dels en effektiv ledning av räddningsarbetet. Detta förutsätter i sin tur bl. a. en god planläggning och en god samordning mellan de organ som kan ha att delta i arbetet. Oavsett ställningstagandet i huvudmannaskapsfrägan bör kommittén enligt direktiven överväga och lämna förslag fill åtgärder som kan öka förutsättningarna för en effektiv räddningstjänst. En fråga som enligt direktiven bör uppmärksammas sär­skilt är behovet av samordning av räddningsarbete som berör stora geogra­fiska områden. Föredraganden anför atl han härvid tänker på både det fallet att en händelse föranleder räddningsinsatser såväl lill lands som lill sjöss och på det fallet alt sådana insatser måste vidtas i t. ex. flera län.

Enligt min mening kan ansvariga myndigheter inte ha egna resurser som säkerställer insatser även i särskilt svåra fall. Jag delar oljeskyddskommit­téns uppfattning att samhällets samtliga tillgängliga resurser måste utnytt­jas på bästa sätt och atl vår samlade beredskapsorganisation bör planläg­gas bättre för utnyttjande av externa resurser. Som ett led i en strävan att åstadkomma detta harjag tagit initiativet till del arbele som pågår för atl effektivare kunna utnyttja marinens resurser vid större oljebekämpnings­operationer. Arbetet är inriktat på att utarbeta en samverkansplan, och del avses vara klart i maj 1981. Även del arbete som bedrivs av räddnings-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

24

tjänstkommitlén bör enligt min mening kunna medföra förbättrade möjlig­heter att samla tillgängliga resurser i en oljebekämpningsoperation.

Vad gäller frågan om etl samordningsorgan på central nivå som har aktualiserats av oljeskyddskommillén vill jag till en början erinra om atl det till slalens brandnämnd är knutet ett råd för räddningstjänst. Enligt 8 8 instruktionen (1974:408) för statens brandnämnd har rådet till uppgift atl verka för samordning av olika grenar av samhällets räddningstjänst. När­mare föreskrifter om rådet meddelas av regeringen. Föreskrifter har med­delats genom beslut den 31 maj 1974. Enligl dessa är chefen för brand­nämnden ordförande i rådet. Han utser också rådels vice ordförande. Härutöver består rådet av en företrädare för var och en av följande myn­digheter och organisationer, nämligen rikspolisstyrelsen, överbefälha­varen, civilförsvarsstyrelsen, socialstyrelsen, televerket, statens järnvä­gar, sjöfartsverket, luftfartsverket, generaltullstyrelsen, arbetarskyddssty­relsen. Svenska kommunförbundet och Landstingsförbundet. Ledamö­terna förordnas av brandnämnden för en tid av högst tre är efter samråd med vederbörande myndigheter eller organisationer. Såsom tillfälligt ad­jungerade ledamöter i rådet fär brandnämnden tillkalla särskilda sakkun­niga.

För atl åstadkomma en bättre samordning föreslår oljeskyddskommillén bl.a. att det på central nivå, utöver det till statens brandnämnd knutna rådet för räddningstjänst, inrättas elt särskilt organ för elt fortlöpande samarbete i frågor om beredskapen för insatser mot såväl olja till sjöss som olja som har fiutil i land. Kommitténs förslag i denna del har fått ett blandat mottagande. Enligl min mening är en förbättrad samordning av räddnings­tjänsten utomordentligt angelägen. Samtidigt måste emellertid frågan ses i elt större perspektiv. Denna uppgift ankommer i första hand på räddnings­tjänstkommittén.

Jag anser del uppenbart att del till statens brandnämnd knutna rådet för räddningstjänst i sin nuvarande form inte kan fylla den utvidgade samord­nande funktion på central nivä som behövs. Det skulle emellertid enligt min mening vara möjligt att ombilda rådet så atl det mera aktivt kan verka för en samordning mellan ansvariga myndigheter. Därigenom skulle man kunna åstadkomma en praktisk lösning som kan fungera fram till dess resultatet av räddningstjänstkommitténs arbete föreligger. Jag föreslår så­ledes atl rådet ombildas.

När det gäller sammansättningen av rådet är det en klar brist att fiskeri­styrelsen och statens naturvårdsverk saml länsstyrelserna inte är represen­terade. Företrädare för dessa bör kunna ingå i rådet. Även andra myndig­heter och organ som berörs av de frågor som behandlas bör kunna närvara. Enligt min mening bör rådet utses av regeringen. Rådet bör samla upp alla frågor inom räddningstjänstomiådet som kan behöva samordnas och utgö­ra ett forum för diskussion av frågor av gemensamt intresse. Härutöver bör naturligtvis normala kontakter mellan de berörda myndigheterna fortsätla.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

25

Jag är medveten om all del är många myndigheter och organ som blir berörda av rådets verksamhel. Olägenheten härav bör kunna motverkas genom uppläggningen av arbetet. Sammanträdena bör vid behov kunna koncentreras till vissa akluella frågor som berör endasi en del av myndig­heterna och organisationerna. På delta sätt bör antalet deltagare i ett sammanträde kunna begränsas.

Enligt min mening bör sålunda rådet fungera som ett samrådsorgan för all räddningstjänst ulan att ha myndighelsstalus. Samordningsfrågorna inom räddningstjänsten är sålunda rådets huvuduppgift. Detta innebär enligl min mening atl man bör arbeta på att effektivisera planläggning, alarmering, ledningsfrågor, radio- och telekommunikationer, standardise­ring, utbildning och övningar. Arbetet bör ha en framåtsyftande inriktning. Myndigheterna skall självfallet ha kvar sitt normala ansvar men bl.a. den gemensamma övningsverksamhet som jag återkommer till (avsnitt 2.6.3 och 2.9) bör i regel behandlas i rådet innan beslul fattas. Genom den ombildning och förstärkning av rådet för räddningstjänst som jag nu före­slår bör fömtsättningar skapas för att lösa många av de samordningspro­blem som utredningarna har pekat på. Den ombildning av rådet för rädd­ningstjänst som jag föreslår bör således vara en smidig och praktisk lösning intill dess resultatet av räddningstjänstkommitténs arbete föreligger. Jag ser denna lösning som ell steg i riktning mot den bättre samordning av samhällets räddningstjänst som räddningsljänstkommilténs arbete syftar lill. Behovet av samordning pä regional nivå kan enligl min mening tillgo­doses genom länsstyrelserna som har ett sektorövergripande ansvar. Jag erinrar om att frågan om regional samordning övervägs av räddningstjänst­kommitlén.

Enligt 12 § första stycket brandlagen skall länsstyrelsen vid vissa nödlä­gen överta ledningen och förordna särskild befälhavare för räddningsfiäns-ten pä olycksplatsen. Oljeskyddskommittén anser atl lagen bör ändras så att den särskilde befälhavaren som länsstyrelsen förordnar kan ansvara för operativ ledning medan brandcheferna svarar för den taktiska ledningen. Befälhavaren avses vara utsedd på förhand och kunna delta i länsstyrel­sens planläggning m. m. Förslaget får huvudsakligen elt positivt bemö­tande.

Enligt min mening är en ordning med en särskild befälhavare för opera­tiv ledning och brancheferna för taktisk ledning helt förenlig med nuvaran­de lydelse av brandlagen. Vid oljebekämpning kan olycksplatsen ofta vara elt vidsträckt geografiskt område. Om så inle är fallet, torde som regel förutsättningar saknas för länsslyrelsen att överta ledningen. Jag anser det naturligt att ansvarel i praktiken delas upp vid elt större nödläge. Den särskilde befälhavarens uppgift blir således i första hand atl bestämma arbetets inriktning i stort och atl svara för samordningsuppgifterna, dvs. det som kan kallas för operativ ledning. Ledningen i övrigt bör enligt min mening delegeras.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3   Kommundepartementet

26

Som oljeskyddskommittén föreslår bör presumtiva befälhavare kunna vara utsedda på förhand. Detta förutsattes visserligen inte vid tillkomsten av brandlagen (prop. 1973: 185). Inom ramen för den planläggning som länsstyrelsen är skyldig all utföra bör emellertid befälhavare kunna utses även om något formellt förordnande inte kan utfärdas på förhand. Enligt min mening kan det vara lämpligt att länsstyrelserna inom ramen för tillgängliga medel anlitar presumtiva befälhavare för atl delta i planlägg­nings- och förberedelsearbetet. Länsslyrelsen i Stockholms län har redan tagit initiativet till en sådan ordning. Enligl min mening är det således möjligt all i praktiken lösa denna fråga, redan med nuvarande regler. Det ingår dessutom i räddningstjänslkommitténs uppdrag all se över frägor av detta slag inom hela räddningstjänstens område. Jag anser det därför inte påkallat alt nu vidta någon åtgärd.

2.6 Planläggning, utbildning och övning

2.6.1 Beredskapsplaner för olje- och kemikalieutsläpp

Oljeskyddskommillén anser alt planläggningen hos länsstyrelserna för oljebekämpning inle kan anses acceptabel. Enligt kommittén krävs det kunskaper och erfarenheler för alt kunna äsladkomma ändamålsenlig plan­läggning. Utbildning och information, innefattande bl.a. erfarenhetsut­byte, bör därtör enligl kommitténs mening utgöra en del av planläggning­en. Enligt kommittén bör statens brandnämnd framdeles svara för en avsevärt ökad utbildning. Oljeskyddskommittén anser del synneriigen vik­tigt att vår samlade beredskapsorganisation för oljebekämpning och sane­ring planläggs bättre för utnyttjande av externa resurser.

Kommittén för miljörisker vid sjötransporter (MIST) konslalerar atl bekämpning av och sanering efter olja och kemikalier syftar till all så långt som möjligt avvärja eller begränsa skadorna i miljön. För att detta skall kunna utföras effektivt måsle det enligt MlST:s mening finnas en i förväg utarbetad plan för bekämpningsaibetel. Kommittén föreslår alt regeringen skall ge berörda länsstyrelser i uppdrag alt upprätta beredskapsplaner för olje- och kemikaliebekämpning.

Samtliga remissinstanser biträder eller lämnar MISTS:s förslag utan erinran.

På regeringens uppdrag har statens brandnämnd gått igenom och sam­manställt länsstyrelsernas nuvarande beredskapsplaner för insatser med anledning av olje- och kemikalieutsläpp samt redovisat de ålgärder som nämnden anser påkallade med anledning av genomgången. Vid genom­gången visade del sig att omkring hälften av de akluella länsstyrelserna hade särskilda planer för insatsei' vid olje- och kemikalieutsläpp. Övriga länsstyrelser hade ingen plan alls för dessa typer av nödlägen eller endasi en översiktlig plan som var inordnad i länsstyrelsens plan för regional räddningstjänst. Enligt brandnämnden bör varje aktuell länsstyrelse sä

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

27

snart som möjligt utarbeta en plan för dessa typer av nödlägen. Planlägg­ningen bör således enligt nämnden i första hand komma till stånd i de län där inga planer för närvarande är utarbetade. Övriga länsstyrelser bör enligt brandnämnden stämma av sina planer mot de anvisningar som nämnden har gett ut under år 1978. Brandnämnden framhåller atl nämnden med anledning av utredningsuppdraget har utarbetat förslag fill anvisning­ar till länsstyrelserna avseende deras planläggning för regionala insatser vid utflöde på vatten av olja eller kemikalier.

Brandnämndens redovisning och förslag har remissbehandlats. Försla­gen får ett genomgående positivt mottagande av remissinstanserna. Nägra instanser anser emellertid all anvisningarna för länsstyrelsernas planering kunde ha varit mera långtgående. Från några håll påtalas den oklarhet som anses föreligga i fråga om ansvarsfördelningen mellan land- och sjösidan. Dessa instanser menar att ansvarsfrågorna bör klariäggas. Vissa remissin­tanser framhåller att del är angeläget att planeringen påbörjas redan nu även om frågorna om ansvar är under utredning.

Huvuddelen av remissinstanserna delar uttryckligen brandnämndens uppfattning att läget i fråga om beredskapsplanläggningen för atl möta olje-och kemikalieutsläpp är ofillfredsslällande. Remissinstanserna är ocksä genomgående positiva lill vad nämnden föreslår för all få en tillfredsstäl­lande planläggning. Enligl flertalet remissinstanser bör planläggningen, såsom brandnämnden föreslår, anslutas till den plan för regional rädd­ningstjänst som skall finnas vid varje länsstyrelse. Att planläggningen inte bör begränsas till olje- och kemikalieutsläpp till sjöss ulan även omfalta sådana nödlägen på land betonas från flera håll. Länsstyrelserna anser all det behövs ytterligare medel för uppgiften. Riksrevisionsverket anser där­emot att resursbehovet i första hand bör tillgodoses genom omprioritering­ar inom länsstyrelsernas planeringsavdelningar. Flertalet remissinstanser är i huvudsak positiva till brandnämndens förslag till anvisningar. Från flera håll framförs emellertid önskemål om komplettering av anvisningarna i olika avseenden.

Jag anser liksom oljeskyddskommittén och MIST att det är av utomor­dentligt stor betydelse med en god planläggning. Brandnämndens genom­gång av länsstyrelsernas nuvarande beredskapsplaner för insatser med anledning av olje- och kemikalieutsläpp visar att ålgärder behöver vidtas. Planläggningen är en uppgift som det enligt 24 § brandstadgan åligger länsstyrelserna att genomföra. Det finns enligt min mening anledning att utgå från atl erforderliga åtgärder för att förbättra planläggningen vidtas självmant av länsstyrelserna. Sådana åtgärder har för övrigt redan salts i gång i bl.a. Stockholms och Kalmar län. Några särskilda medel för ända­målet bör inte ulgå. Vad brandnämnden har föreslagit om planläggningens genomförande och innehåll har i allt väsentligt bemötts positivt av remiss­instanserna. De synpunkter och förslag till kompletteringar av anvisningar­na som har förts fram bör övervägas av brandnämnden innan nya anvis­ningar meddelas.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3    Kommundepartementet

28

2.6.2   Miljöhandböcker

Kommittén för miljörisker vid sjötransporter (MIST) föreslår atl det till länsstyrelsernas beredskapsplan för ingripande mot olje- och kemikalieut­släpp skall höra en handbok (miljöallas) i vilken värdefulla och känsliga naturområden finns redovisade på ett överskådligt och lättillgängligt säll. Miljöatlasen skall enligt kommittén också kunna ligga till grund för t.ex. farleds- och hamnplanering.

Remissinstanserna är överlag positiva till förslaget. Mänga instanser, särskilt länsstyrelserna, pekar dock på alt behov finns av såväl anvisningar som resurstillskott.

Regeringen uppdrog genom beslut den 16 augusti 1979 åt länsstyrelserna utmed kusten och vid Mälaren och Vänern alt som en del av den planlägg­ning som ankommer på länsstyrelsen enligt 24 § brandstadgan samman­ställa en miljöhandbok som underiag för ingripanden mol olje- och kemika­lieutsläpp. Arbetet skulle enligt beslutel bedrivas i samråd med statens naturvårdsverk och i erforderiig utsträckning med sjöfartsverket och fis­keristyrelsen.

Naturvårdsverket har på länsstyrelsernas begäran tillsatt en arbetsgrupp för att utarbeta anvisningar eller en stomplan lill miljöhandbok. 1 arbets­gruppen ingår företrädare för naturvårdsverket, fiskeristyrelsen, tullver­kets kustbevakning, Inslilulel för vallen- och luflvårdsforskning (IVL) samt länsstyrelserna i Stockholms, Göteborgs och Bohus samt Västman­lands län. Arbetet beräknas bli klart under första hälften av detla år. Det material som därefter behövs för att upprätta miljöhandböcker finns i varierande grad hos länsstyrelserna.

Enligt min mening är miljöhandböckerna en viktig del av länsstyrelser­nas planläggning för ingripanden mot olje- och kemikalieutsläpp. Självfal­let kan böckerna också användas i andra sammanhang. Arbetet är nu på god väg och jag anser det angeläget alt arbetet slutförs så snart som möjligt. Någon särskild åtgärd behövs enligt min mening inte nu.

2.6.3   Utbildning och övning

Både oljeskyddskommillén och remissinstanserna anser alt del krävs en ökad satsning på samövning, utbildning och information för att den samla­de beredskapsorganisalionen för oljebekämpning och sanering skall kunna bli effektiv. Jag delar denna uppfattning. Särskilda samövningar har enligt min mening slor betydelse. Detta visar inte minst erfarenheterna från den ryska oljetankern José Marlis grundslötning vid Dalarö i januari 1981. Samarbetet under bekämpningsoperalionen mellan myndigheterna och kommunen fungerade mycket bra. Till stor del berodde della på en ledningsövning som hade hållits några månader lidigare. Jag vill också betona den betydelse övningar har för aU prova planläggningen. Övningar­na tillgodoser i viss mån behovet av utbildning och information till perso­nal som kan komma att delta i en bekämpningsoperation. Enligl min

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3    Kommundepartementet

29

mening är det angeläget att resurser nu ställs till förfogande för samövning­ar. Jag återkommer till denna fräga (avsnill 2.9).

Vid sammanfattning av erfarenheterna från oljebekämpningsoperatio-nerna på västkusten år 1978 och ostkusten år 1979 tar oljeskyddskommil­lén upp frågan om utbildning av personer som vid oljebekämpning och sanering kan engagera sig som ledare för arbetslag på land. Enligt kommit­tén bör sådana personer utses och utbildas regionalt.

Utbildningen inom brandförsvaret har behandlats i betänkandet (Ds Kn 1979:5) Brandförsvarsutbildningen. Utredningsförslaget har remissbe­handlats och överarbetas nu av en särskild arbetsgrupp inom regerings­kansliet. Frågan om utbildning av ledare för arbetslag på land bör enligt min mening övervägas vidare i detta sammanhang.

2.7 Tillsyn av kusterna

Ulredningen om tillsyn av kusterna (TAK) har lagt fram betänkandet Personal för tillsyn av kust och skärgård. Ulredningen anser att det hittills­varande systemet för handläggning av bemanningsfrågor, som innebär alt personalbehovet bedöms isolerat av varje sektorsmyndighet för sig, kan leda till otillfredsställande resultat, samhällsekonomiskt sett. 1 framtiden måsle därför enligt TAK ett mer övergripande betraktelsesätt införas vid ställningstaganden i bemanningsfrågor, så att de totala verkningarna av personalförändringar för såväl statlig som kommunal liksom enskild verk­samhet beaktas. TÄK anser att ett minimikrav är atl det införs en garanti för atl personalinskränkningar inte får ske utan att andra huvudmän, som har behov av tillsyn och övervakning utmed kusterna, har beretts möjlig­hel att redovisa hur dylika inskränkningar skulle påverka deras verksam­het. Mot denna bakgrund och för att förbättra samordningen mellan olika samhällsintressen, föreslår TAK en ny handläggningsordning.

Den föreslagna handläggningsordningen består dels av en informations­skyldighet, dels av en utredningsskyldighet. Rikspolisstyrelsen, överbefäl­havaren i viss utsträckning, televerket, statens vägverk, sjöfartsverket, SMHI, fiskeristyrelsen, slalens naturvårdsverk och generaltullstyrelsen skall i god lid underrätta andra berörda cenirala myndigheter och länssly­relsen i det berörda länet innan ätgärder vidtas som syftar till indragning av personal längs kusterna. Om länsslyrelsen finner att den tilltänkta indrag­ningen endast i ringa grad påverkar de anspråk på bemanning som finns hos olika huvudmän, skall indragningen enligl utredningsförslaget kunna verkställas. I annat fall skall länsstyrelsen enligt TAK göra en allsidig utredning av följderna av den tilltänkta indragningen. TAK föreslår att länsstyrelsen under utredningsarbetet skall höra berörda kommuner, landstingskommuner, fackliga och andra organisationer saml statliga cen­trala och regionala myndigheter.

Enligt TAK:s mening skall länsstyrelsen fömtom att lämna en nuläges-

10   Riksdagen 1980/81. 1 .saml. Nr 119

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

30

beskrivning lämna elt förslag som tillgodoser de anspråk på bemanning som olika samhällsintressen ställer i det aktuella fallet. Förslaget skall vidare om möjligt innehålla lösningar som innebär att de olika arbetsupp­gifterna så långt möjligt samordnas. 1 förslaget skall även enligt TAK behandlas frågor om finansiering av en fortsatt bemanning, fördelning av kostnader mellan olika intressenter samt huvudmannaskap för personalen. Om länsstyrelsens förslag inte godtas av berörd myndighet, skäll det enligl utredningen lämnas över till regeringen för prövning. Belräffande hand­läggningen på central nivå bör enligt TAK erinras om atl i de fall länsslyrel­sen har föreslagit alt en primärkommunal, landstingskommunal eller en­skild intressent skall medverka lill finansieringen av en Ibrtsall bemanning, dessa givelvis skall ha fillslyrkl förslagel för att länsslyrelsen över huvud skall kunna lägga fram detsamma. Däremot har TAK inle ansett det rimligt att ett organ som självt inte är berett all ekonomiskl bidra lill en fortsatt bemanning, men inte finner en viss lösning acceptabel, skall kunna påräk­na att regeringen alllid prövar ärendet.

TAK anser att de kostnader som kan behöva täckas för en fortsatt bemanning skall betalas genom en försöksverksamhet med s. k. regional­politisk anpassning av statliga ijänsler saml genom den frilidsbålavgift och oljeavgift som har föreslagits av andra statliga ulredningar.

Utredningens förslag har fåll ell i huvudsak posilivt mottagande vid remissbehandlingen. Flertalet remissinstanser delar således utredningens uppfattning att det nuvarande systemet för handläggning av bemannings­frågor är otillfredsställande. 1 flera yttranden framhålls att utredningsför­slaget ger bättre förutsättningar för samordnade lösningar. Vissa instanser, bl.a. statens naturvårdsverk, anser atl utredningen borde ha gått ännu längre och utrett hur stor bemanning som krävs för all tillfredsställa alla samhällsintressens behov. Generaltullstyrelsen, som har en övervägande kritisk inställning till förslaget, framhåller att de olika myndigheternas personal i allt väsentligl arbetar enligt skilda förutsättningar och att de endast i begränsad omfattning, i flera avseenden inte alls, kan ersätta varandra inom de verksamhetei- som innefattas i begreppet "tillsyn och övervakning längs kusterna". Några instanser anser att de regionalpolifis­ka aspekterna har tillmätts allfiör stor tyngd och alt detta kan försvåra önskvärda rationaliseringar.

Den föreslagna handläggningsordningen tillstyrks eller lämnas utan erin­ran av huvuddelen av remissinstanserna. Flera instanser anser atl de intressen som de har att företräda lättare kan hävdas med den ordning som TAK föreslår. Frän vissa håll framhålls att handläggningsordningen inte borde begränsas till indragningar. Andra instanser pekar på att anpassning av deras verksamhel måste kunna ske inom rimlig lid.

1 fråga om informationsskyldigheten anser några remissinsianser, bl.a. Svenska kommunförbundet, att den bör utvidgas lill atl omfatta postverket och domänverkel. Televerket menar att dess kustradiopersonal på grund

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

31

av sin lokalisering inte kan komma i fråga. Vägverket anser att det inte är möjligt att ålägga dess personal ökade uppgifter. Generaltullslyrelsen var­nar för en alltför långtgående formalisering av informationsskyldigheten. Styrelsen anser alt myndigheter som avser atl vidta indragningar själva skall bedöma om behov av information föreligger eller att muntliga kon­takter skall räcka. Förordningen (1979:637) om länsplanering lämnar enligt några instanser redan de nödvändiga föreskrifierna.

Nästan alla remissinstanser tillstyrker all länsstyrelsen skall svara för den utredning som skall göras när det behövs för att klarlägga verkning­arna av personalinskränkningar. 1 yttranden från regionala och lokala organ framhålls att länsstyrelsen med sitt breda sektorsövergripande an­svar för samhällsutvecklingen bör ha de bästa förulsältningarna atl göra en allsidig utredning samt att länsstyrelsen har större anledning än annan myndighet atl bevaka de lokala och regionala intressena. Generaltullstyrel­sen och riksrevisionsverket anser däremot att behovet av bemanning bäst kan bedömas på central nivå. Farhågor framförs för att den regionala utredningsmodellen kommer alt bli alltför byråkratisk och resurskrävande.

För egen del kan jag helt instämma i TAK:s uppfattning att det hittillsva­rande systemet för handläggning av bemanningsfrågor kan leda till otill­fredsställande resultat sett i ett samhällsekonomiskt perspektiv. Detta är också flertalet remissinstansers mening. En personalinskränkning som genomförs av en myndighet kan få betydande återverkningar för andra samhällsintressen längs våra kuster. En indragning av tjänster kan, som TAK-utredningen framhåller, i sämsta fall leda lill att underlaget för en godtagbar service för den kvarvarande befolkningen försvinner. Vidare kan en avbemanning, som medför en kostnadsbesparing för en myndighet, rent av framtvinga åtgärder hos en annan myndighet som betingar större kostnader än besparingen. Jag delar helt TAK:s ståndpunkt alt det nuva­rande systemet, som innebär alt personalbehovet bedöms isolerat av varje sektorsmyndighel för sig, är ofillfredsslällande och alt ett mer övergri­pande betraktelsesätt måste införas i framtiden vid ställningstaganden i bemanningsfrågor.

Jag anser liksom utredningen alt de totala verkningarna av personalför­ändringar för såväl statlig som kommunal och enskild verksamhet måste beaktas. Samtidigt bör man eftersträva praktiska lösningar som medför lägsta möjliga kostnader för samhället som helhel. Självfallet måste även i fortsättningen tekniska hjälpmedel och rörliga enheter kunna användas för övervakningen längs kusterna. Enligt min mening krävs det emellertid en övergripande syn på sådana frågor. TAK:s förslag innebär att andra berör­da huvudmän bereds möjlighel att redovisa hur en personalinskränkning skulle påverka deras verksamhet och hur en fortsatt bemanning kan finan­sieras. Som flera remissinstanser framhåller ger della förslag till handlägg­ningsordning goda förutsättningar för samordnade lösningar.

Den av TAK föreslagna informationsskyldigheten och utredningsskyl-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3   Kommundepartementet

32

digheten innebär att del införs en garanti för att samordnade lösningar prövas före beslut om personalinskränkningar som medför negativa verk­ningar av nägon betydelse. Vissa instanser anser atl TAK borde ha gäll ännu längre och utrett hur stor bemanning som krävs för att tillfredsställa alla samhällsintressen. Jag har stor föreståelse för dessa synpunkter. Utredningsuppdraget hade emellertid i så fall varit mycket stort och hade med all sannolikhet tagit lång tid i anspråk. 1 stället valdes metoden att relativt snabbt få fram en lösning som kunde förhindra de olägenheter som avbemanningen längs kusterna har medfört och som jag har redovisat tidigare. Enligt min mening får denna lägre ambitionsnivå godtas. Vidare är del knappast möjligt att en gång för alla fastställa behovet av bemanning utmed kusterna med hänsyn till de förändringar som följer av utveckling­en. Det finns också betydande risk för att ett fullständigt system skulle bli administrativt tungrott och byråkratiskt. Jag anser emellertid att man kan hoppas på att den handläggningsordning som TAK föreslår för kust och skärgård skall kunna initiera samordnade lösningar även på andra områ­den. Sammanfattningsvis anser jag liksom huvuddelen av remissinstanser­na att den föreslagna handläggningsordningen bör genomföras.

Den kritiska inställning som framförs i fråga om personalens möjhgheter att vid en samordning fullgöra uppgifter inom annan myndighets verksam­het är enligt min mening betydligt överdriven. Visserligen finns det kvalifi­cerade uppgifter som kräver lång utbildning eller erfarenhet. 1 många fall behövs emellertid endast en begränsad kompletterande utbildning eller information. Jag kan inte heller hålla med om att de regionalpolitiska aspekterna har tillmätts alltför stor tyngd. Det finns utmed våra kuster alltför många bevis på motsatsen.

I fråga om vilka myndigheter som handläggningsordningen och därmed också informationsskyldigheten skall omfatta för en del remissinstanser fram förslag lill en utökning och andra till en minskning av den krets av myndigheter som TAK föreslår. Enligt min mening bör det till en början slås fast att informationsskyldigheten endast skall gälla sådan personal inom myndigheterna som kan ha direkl betydelse för tillsynen och över­vakningen av kusterna. De avgränsningsproblem som kan uppkomma i det särskilda fallet av personalinskränkning anser jag att myndigheterna bör kunna klara utan större svårigheter. Jag kan dela uppfattningen att post­verket och domänverket bör inkluderas. Den personal hos dessa verk som är verksam i kustområdet och då främst inom skärgårdsområden kan ha betydelse från bemanningssynpunkt. För sådan personal bör således gälla informationsskyldighet. Televerkets kustradiopersonal bör, även om den kan vara lokaliserad långt från kusten, också omfattas av handläggnings­ordningen på gmnd av den storci roll som personalen spelar i sjöräddnings­arbetet. Ätt vägverkets personal för färje- och brodrift inom skärgårdarna har betydelse och att vägverket därför bör omfattas av informationsskyl­digheten anser jag vara uppenbart. Förordningen om länsplanering leder

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

33

enligt min mening inte till att länsstyrelserna får erforderlig information om nu aktuella personalförändringar. Erfarenheten visar att så inle är fallet och att det därför behövs en särskild förordning såsom utredningen före­slår.

Enligt min mening är det uppenbart atl den föreslagna regionala hand­läggningsmodellen ger den mest allsidiga och sakliga belysningen av frågan om personalinskränkningar. Jag vill dock understryka atl det är väsentligt att länsstyrelsen genomför uppgiften i samråd med berörda cenirala myn­digheter. Länsstyrelsen skall enligl min mening naturiigtvis som TAK föreslår också höra berörda kommuner, landstingskommuner, fackliga och andra organisationer samt statliga regionala myndigheter.

Jag anser inle att handläggningsordningen skall behöva bli byråkratisk och resurskrävande. Jag vill understryka att den särskilda handläggnings-ordningen endast gäller rena kust- och skärgårdsområden. Som jag tidigare har framhållit är del meningen atl skapa en garanti för att personalin­skränkningar som medför allvarliga negativa verkningar inte sker utan en allsidig belysning. Utredningsskyldigheten bör endast avse sådana åtgär­der som innebär mera väsentliga förändringar. Av betydelse för bedöm­ningen i detta hänseende är om det gäller indragningar i särskilt utsatta områden. I de fall när länsstyrelsen finner att dessa krav inte är uppfyllda eller att en tilltänkt indragning endast i ringa grad påverkar de anspråk på bemanning som finns hos olika huvudmän avses indragningen kunna ske utan särskild utredning. Det är väsenlligt med en snabb handläggning av de ärenden där utredning inte skall ske. Även utredningarna bör naturligtvis handläggas med skyndsamhet.

Jag vill peka på all länsslyrelserna redan i dag utreder många av de fall där det nu föreslagna regelsystemet blir tillämpligt och medför atl en utredning skall göras. Skillnaden är att utredningen i dag ofta sker först sedan beslul om personalinskränkning har fattals. Syftet med utredningen är då alt förmå vederbörande myndighet alt ändra sitt beslut. Enligt mitt förslag görs utredningen före beslutet om personalinskränkning. Detta är enligt min mening en mycket mera tillfredsställande ordning.

Jag vill i sammanhanget erinra om att myndigheterna fortlöpande har att överväga möjligheterna till rationalisering av verksamheten och ompriori­tering till de mest angelägna verksamhetsområdena. En fortlöpande över­syn av verksamhetens omfattning och inriktning är följaktligen elt nödvän­digt inslag i myndigheternas verksamhet.

Länsstyrelsen skall sålunda enligt min mening i vissa fall göra en allsidig utredning av följderna av en tilltänkt indragning av personal. Resultatet kan naturligtvis bli atl indragningen skall genomföras. Om länsslyrelsen finner del angeläget med en fortsatt bemanning, skall länsstyrelsen enligt min mening sträva efter att få fram en överenskommelse mellan intressen­terna om organisation, huvudmannaskap och kostnadsfördelning. Det är väsentligt all länsstyrelsen även i denna del av utredningen arbetar i nära samråd med berörda centrala myndigheter. Dessa bibehåller ju sitt nor-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

34

mala kostnadsansvar. Om någon av de berörda statliga myndigheterna inte kan godta länsstyrelsens förslag, skall frågan föras upp till regeringen. Enligt min mening bör det i sädant fall ankomma på den myndighet som har aktualiserat personalinskränkningen att överlämna ärendet till rege­ringen. Jag utgår dock frän all detla skall bli mera sällan förekommande.

Vad gäller kostnaderna ansei" jag all huvudregeln bör vara att dessa skall fördelas mellan olika intressenter och att länsstyrelsen skall försöka få fram en frivillig överenskommelse om kostnadsfördelning. Bland intres­senterna bör förutom statliga myndigheter kunna ingå kommuner, lands­tingskommuner och enskilda sammanslutningar. Jag vill stryka under atl statliga myndigheter inte får utnyttja handläggningsordningen till atl vältra över kostnader på kommuner och landstingskommuner.

TAK-utredningen anser alt del föreslagna syslemel pä sikt bör medföra viss besparing eller leda till alt flera platser kan hällas bemannade till samma kostnad som tidigare. Jag kan dela denna uppfattning. Jag är inte beredd alt föreslå särskilda medel för alt täcka en del av personalkostna­den pä vissa platser, i vart fall inte Ln. när praktisk erfarenhet saknas. Som jag nyss framhöll bör kostnaderna i första hand fördelas mellan berörda intressenter.

Jag anser alltså all de principer som TAK-utredningen föreslår bör följas. Jag avser därför all återkomma till regeringen med förslag om införande av en handläggningsordning som i huvudsak överensstämmer med del förslag som ulredningen om tillsyn av kusterna har lagt fram.

2.8 Övriga åtgärder

Oljeskyddskommittén redovisar erfarenheterna från bekämpningen av de oljeutsläpp som drabbade västkusten är 1978 och ostkusten är 1979. Jag har tidigare redovisat de förslag som kommittén lämnar mot bakgrund av dessa erfarenheter (avsnitt 2.1). Flertalet av förslagen harjag redan be­handlat. Vissa andra frägor är av sådan karaktär att det ankommer på de ansvariga myndigheterna eller på kommunerna all beakla och överväga dem. Det gäller t.ex. frågor om arbetarskydd, presstjänsl och radiokom­munikationer. Rekommendationer för presstjänsten har således redan ut­arbetats av länsstyrelsernas organisationsnämnd (LON). I de fall det kan behövas en samordning av sädana frågor kan de las upp i del av mig föreslagna ombildade rådet för räddningstjänst. Jag lar därför inle nu upp frågor av detta slag.

Några andra frågor som inle har behandlats lidigare vill jag dock ta upp.

Kommittén för miljörisker vid sjötransporter (MIST) föreslår att länssly­relserna vid Vänern-Göta älv. tullverkels kustbevakning och Vänerns seg­lalionsslyrelse skall få i uppdrag att upprätta etl särskilt handlingsprogram för miljösäkra sjötransporter på Vänern och i Göla älv. De remissinstanser som är närmast berörda av förslaget om etl sådant handlingsprogram är

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

35

positiva till förslagel. Några instanser, statens naturvårdsverk och Sven­ska kommunförbundel, pekar på behovet av motsvarande uppmärksamhet mot Mälaren.

Regeringen följde i beslut den 9 augusti 1979 MIST:s förslag och gav de berörda länsstyrelserna i uppdrag alt upprätta etl särskilt handlingspro­gram för miljösäkra sjötransporter pä Vänern och i Göta älv. Uppdraget är slutfört och förslagel lill handlingsprogram remissbehandlas. När remiss­behandlingen är avslutad kommer förslaget, i de delar som inte har be­handlats redan i denna proposition, att beredas inom regeringskansliet.

Jag vill framhålla alt de förslag som läggs fram i denna proposition gäller hela landet och alltså även Vänern och Göta älv. Vissa förslag berör Vänernområdel direkt. Jag vill tillägga att en viss förstärkning av bered­skapen för olje- och kemikalieutsläpp på Vänern och Göta älv sker genom det kombinerade miljöskydds- och bevakningsfarlyg som f. n. är under byggnad vid AB Djupviks varv på Tjörn. Vidare harjag redan förordat att det föreslagna regionala förrådet av bekämpningsmateriel i Göteborgsre­gionen lokaliseras med hänsyn till behovet av korta insatstider i Vänern (2.3.2).

Oljeskyddskommillén föreslår alt statens brandnämnd skall ges nya eller utökade uppgifter. Enligt kommittén bör nämnden i utökad utsträck­ning medverka i forskning och utveckling samt följa upp svenska och utländska insatser efter oljeutsläpp. Vidare bör nämnden fullgöra utökad utbildnings- och informationsverksamhet samt i större utsträckning med­verka vid samövningar och andra övningar. Nämnden avses bl.a. ocksä medverka med expertråd vid större operationer. Brandnämnden behöver enligt kommitténs mening två nya tjänster för den föreslagna utvidgningen av verksamheten. Den sammanlagda årliga kostnaden för den utökade verksamheten beräknas till 750000 kr.

De uppgifter som oljeskyddskommillén anser bör ankomma på statens brandnämnd är av väsentlig betydelse för atl skydda våra kuster. Frågan om förstärkning av brandnämnden kompliceras emellertid dels av den översyn av brandförsvarsutbildningen som bedrivs av en arbetsgrupp inom regeringskansliet, dels av räddningstjänstkommitténs förutsättningslösa utredning av frågan om huvudmannaskapet för samhållets räddningstjänst. Brandnämndens framlida verksamhet påverkas också av 1978 ärs försvars-kommittés (Fö 1978:02) arbete med frågan om etl kommunanknutet civil­försvar. De uppgifter som oljeskyddskommittén anser bör ankomma pä brandnämnden ligger i stor utsträckning redan inom nämndens ansvarsom­råde. Enligl min mening bör behovet av ökade insatser i viss mån kunna tillgodoses genom omprioriteringar och omfördelning inom nuvarande or­ganisation. Inte minst bör detta vara fallet under den tid dä en större bekämpningsoperation pågår. Det måste anses vara en grundläggande princip för alla myndigheter att man gör en kraftsamling då allvarliga problem uppkommer inom ansvarsområdet. Mot denna bakgrund är jag

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3    Kommundepartementet

36

f. n. inte beredd atl föreslå någon personalförstärkning för statens brand­nämnd.

Räddningstjänstkommitlén avlämnade i januari 1980 deibetänkandet (Ds Kn 1980: 1) Undersökning av allvarliga olyckshändelser. 1 delbetänkandet föreslås att en självständig myndighet, statens kommission för undersök­ning av allvarliga olyckshändelser, skall inrättas. Den skall på eget initiativ undersöka alla slag av allvarliga olyckshändelser eller tillbud till sådana händelser ulom luftfartsolyckor som enligt luftfartslagen (1957:297) redan nu granskas av statens haverikommission eller sjöolyckor som enligt sjöla­gen (1891:35 s. 1) kan granskas av sjöfartens haverikommission. Med allvarliga olyckshändelser avses enligt kommitténs förslag brand, ras, översvämning, trafikolycka, utflöde av skadliga ämnen och annan liknande händelse som har medfört eller kan befaras medföra betydande skador på människor eller egendom eller i miljön.

Även oljeskyddskommillén och MIST föreslår i sina betänkanden att sådana undersökningar skall göras. Oljeskyddskommillén anser således att varje operation för bekämpning av oljeutsläpp av större omfattning bör utvärderas av - förutom ansvariga myndigheter - ett fristående organ som inte har ansvaret för insatserna. Enligt MlST:s mening bör en kommission kunna tillsältas även vid olyckor som har medfört slora skador på miljön, t. ex. stora oljeutsläpp.

Jag erinrar om alt regeringen den 5 mars 1981 har beslutat (Dir. 1981:12) att en kommitté skall tillsättas med uppdrag atl undersöka allvarliga olyckshändelser och tillbud till sådana händelser. Kommittéformen har valts bl.a. med hänsyn till att regler och arbetsformer för en verksamhet som är samordnad med den som slalens haverikommission och sjöfartens haverikommission bedriver skall kunna övervägas närmare sedan viss erfarenhet har vunnits av den undersökningsverksamhet som nu skall påbörjas.

Oljeskyddskommillén anser atl staten måste vara beredd all pä olika sätt verka för att en acceptabel bäigningsberedskap finns runt våra kuster. Detta kan enligt kommitténs mening ske både nafionellt och inom ramen för internationellt samarbete. Även i fråga om ansvarsfördelning för be­kämpnings- och saneringsåtgärder på det fria havet utanför Sveriges kuster bör man enligt kommittén från svensk sida ta de ytteriigare initiativ som behövs för atl få lill stånd internationella överenskommelser. Frågan om bärgningsberedskap behandlas av chefen för kommunikationsdepartemen­tet (bilaga 2).

Liksom oljeskyddskommittén villjag betona betydelsen av det interna­tionella samarbetet för atl dels förebygga utsläpp av olja, dels möjliggöra alt olika länders resurser kan samlas för att bekämpa ett utsläpp. Vad gäller samarbete i fråga om bekämpning av marina föroreningar vill jag erinra om atl en nordisk samverkan förekommer inom ramen för 1971 års Köpenhamnsavtal. Inom Nordsjöområdet förekommer elt motsvarande

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3   Kommundepartementet

3?

samarbete mellan de åtta strandstaterna enligt 1969 års Bonnöverenskottt' melse. De sju Östersjöstaterna samarbetar enligt 1974 års Helsingforskon­vention om skydd för Östersjöns marina miljö. Ett mera vidsträckt samar­bete förekommer dessutom inom FN:s fackorgan för tekniska sjöfartsfrå­gor (IMCO).

Genom det angivna samarbetet får länderna tillfälle atl utbyta erfarenhe­ter om bekämpning av marina föroreningar och tillgodogöra sig forsknings­resultat i andra länder. Samarbetet har också direkt betydelse från bered­skapssynpunkt eftersom andra länders resurser kan komma till hjälp när det behövs. Det praktiska arbetet syftar till att utveckla och nå överens­kommelser om rutiner för rapportering Och operativ samverkan. Vid ge­mensamma övningar prövas denna planläggning. Det nordiska samarbetet har av naturliga skäl kommit längst och verkar pådrivande på del samarbe­te som förekommer med andra länder.

Av de olika frågor som behandlas i internationell samverkan vill jag särskilt nämna utbyggnaden av det positionsrapporteringssystem som re­dan tillämpas i Stora Balt med stöd av internationell överenskommelse. Det utbyggda systemet täcker hela Östersjöområdet, i väster upp lill linjen Skagen - Göteborg, och omfattar lastade oljetankfartyg på 20000 brutto­ton och mer samt lastade kemikaliefartyg och gastankfartyg på 1 600 brut­toton och mer. När det gäller kemikalietankfartygen omfattas de av rapporteringssystemet, om de för last av vissa särskilt farliga kemikalier. Rapporter skall lämnas av fartygen bl. a. när de kommer in i Östersjöområ­det, när de lämnar det och näi" de passerar andra rapporteringslinjer som har dragits upp i området. Positionsrapporteringssystemet skall enligt vad Östersjöstaterna har kommit överens om börja att tillämpas den I juli 1981 och är tänkt som en försöksverksamhet under två år. Min förhoppning är alt resultaten blir sådana att internationell enighet kan nås om en utvid­gning av systemet både geografiskt och i fråga om vilka fartyg som skall omfattas av systemet.

Jag vill också nämna att det efter ell svenskt initiativ pågår arbete med att utvidga Bonnöverenskommelsen fill atl även omfatta samarbete vid bekämpning av utsläpp i Nordsjön av andra skadliga ämnen än olja. Vid det samarbete som pågår inom FN:s fackorgan för tekniska sjöfartsfrågor (IMCO) har Sverige dessutom tagit initiativ till och åtagit sig alt leda utarbetandet av en handbok för bekämpning till havs av kemikalieulsläpp. I det internationella samarbetet har Sverige över huvud taget varit mycket aktivt och genom sitt tekniska kunnande på bekämpningsområdel på ett gynnsamt sätt kunnat påverka utvecklingen. Enligt min mening bör man från svensk sida fortsätta att ta erforderliga initiativ. Samtidigt vill jag framhålla atl det tar förhållandevis lång lid atl få fram internationella överenskommelser.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

38

2.9 Anslagsfrågor FEMTONDE HUVUDTITELN

D. Räddningstjänst m. m.

I budgetpropositionen 1981 (prop. 1980/81: 100, bil. 18, s. 102-106) har lagts fram förslag om anslag för räddningstjänst m. m. Vad gäller anslaget till Beredskap för oljebekämpning till havs m. m. har frågan om medel för budgetåret 1981/82 till anskaffning av bekämpningsanordningar och be­kämpningsmedel m. m. helt hänvisats till den proposition som nu är i fråga.

Jag har tidigare förordat lösningar av olika frågor som fordrar atl de anslag som har föreslagits i budgetpropositionen för budgetåret 1981/82 behöver ökas. Efter samråd med chefen för budgetdepartementet anhåller jag nu att få ta upp frågan om ytterligare medel för budgetåret 1981/82 till Statens brandnämnd och lill Beredskap för oljebekämpning till havs m. m. Jag anhåller vidare om att få ta upp frågan om etl nytt reservationsanslag benämnt Strandbekämpningsbåtar.

D 1. Statens brandnämnd

1979/80 Utgift 1980/81 Anslag 1981/82 Förslag

11039177 11523000 14049000

1980/81

Beräknad ändring 1981/82

Brand-

Föredra-

nämnden

den

Personal

Handläggande personal

18

-1-2

 -

Övrig personal

15

+ 2

-

33

-F4

-

Anslag

Utgifter

Lönekostnader

7 556000

-H 278000

-1-   523 000

Sjukvård

6 500

-H      2 500

-

Reseersättningar

184000

-1-    43000

-1-      6000

Därav utrikes resor

(30000)

(-)

(-)

Lokalkostnader

1572500

-1-   118500

+   118000

Expenser

1835 000

+  601000

-F    83 000

Därav engångsulgifter

(300000)

(-)

Ersättning till kommuner för

lokaler och materiel, driv-

medel m. m.

315000

-

-

Visst försöks- och utvecklings-

arbete m. m.

174000

-

+    96000

Därå v engångsulgifter

(lOOOOO)

Regionala förråd

-

-

-1-1700000

11643000

-1-2043000

-t-2526000

Uppbördsmedel

Försäljning av publikationer

m. m.

120000

-

-

Nettoutgift

11523000

4-2043000

-1-2526000

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

39

Jag har tidigare behandlat frågan om övningar för atl den samlade beredskapsorganisationen för oljebekämpning och sanering skall kunna bli effektiv (avsnill 2.6.3). Brandnämnden har innevarande budgetär under anslagsposten Visst försöks- och utvecklingsarbete m.m. 100000 kr. för regionala övningar inom räddningstjänsten och föreslås i budgetproposi­tionen få samma belopp för budgetåret 1981/82. Beloppet räcker till två tillämpade övningar och fyra ledningsspel. Samordningen av räddnings-Ijänstinsatserna såväl till lands som till sjöss är enligt min mening mera komplicerad än den verksamhel som bedrivs enbart på land. Detla skulle tala för att del fordras flera samövningar. Jag anser emellertid atl samma ambitionsnivå som gäller för de regionala övningarna på land får godtas. Detla medför alt man kan genomföra ett ledningsspel inom varje tullregion varje år och en tillämpad övning vartannat år. Det förhållandet att övning­arna kommer ganska sällan bör enligt min mening i viss mån kunna avhjäl­pas t.ex. genom atl länsstyrelser och kommuner som inte berörs av en enskild övning får delta som observatörer. Jag anser också att övriga räddningstjänstövningar bör kunna ge erfarenheter som är av värde vid bekämpning av oljeutsläpp. Enligl min mening bör sälunda brandnämnden tillföras ytterligare lOOOOO kr. för samordnade övningar av den samlade organisationen för bekämpning av miljöskadliga ulsläpp som sker till sjöss.

Frågan om regionala förråd av bekämpningsmateriel är av väsentlig belydelse för att möta etl större oljeutsläpp när detta når stranden. Jag har tidigare föreslagil en uppbyggnad av sådana förråd och därvid förordat en utbyggnadstid på omkring tre är (avsnitt 2.3.2).

Mot bakgmnd härav beräknar jag medelsbehovet för ulbyggnad av re­gionala förråd under budgetåret 1981/82 till 1,7 milj. kr.

Sammanfattningsvis bör - utöver vad som har föreslagits i budgetpropo­sitionen 1981 på förslagsanslaget Statens brandnämnd för budgetåret 1981/82 anvisas ytterligare 1,8 milj. kr. Delta innebär en ökning av anslaget med 2 526000 kr. i stället för den i budgetpropositionen upptagna ökningen 726000 kr.

D 2. Beredskap för oljebekämpning till havs m. m.

1979/80 Utgift

10567593

1980/81 Anslag

12215000

1981/82 Förslag

14396000

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

40

1980/81

Beräknad ändring 1981/82

Generaltull-

Föredra-

styrelsen

ganden

Kostnader för bekämpnings-

operationer

1000

-

-

Kostnader för anlitande av kon-

sulter och annan expertis

230000

-1-      21000

+   166000

Anskaffning av bekämpnings-

anordningar och bekämp-

ningsmedel m. m.

5 255 000

-1-12 485 000

-t-   745 000

Tekniskt utvecklingsarbete och

forskning beträffande medel

och metoder för bekämpning

av miljöfarliga utsläpp till havs

samt i kustvattnen, Vänern

och Mälaren

1499000

-1-    486000

-

Drift och underhåll av teknisk

materiel för bekämpning av

miljöfariiga utsläpp

5 230000

-1- 2590000

-Hl 270000

12215000

-1-15582000

-1-2181000

Generaltullstyrelsen

1 sin anslagsframställning för budgetåret 1981/82 anser generaltullstyrel­sen att anslagsposten Anskaffning av bekämpningsanordningar och be­kämpningsmedel m.m. bör öka från 5255000 kr. fill 17740000 kr. Styrel­sen har då inte beräknat medel för anskaffning av stora och medelstora miljöskyddsfartyg. Anledningen härtill är att föredraganden i budgetpropo­sifionen 1980 (prop. 1979/80: 100, bil. 18, sid. 104) anförde att anskaffning av ytteriigare miljöskyddsfartyg, i enlighet med vad som har skett under senare år, borde kunna prövas som tidigareläggning av statliga beställning­ar.

För budgetåret 1981/82 begär generaltullstyrelsen medel för fortsalt an­skaffning av fjärranalysulrustning (1,7 milj. kr.), fem strandbekämpnings­båtar (2 250000 kr.), tre bärplansförsedda sjöslädar (1,2 milj. kr.), sju mindre arbetsbåtar (1,2 milj. kr.), diverse oljebekämpningsmateriel (10390000 kr.) och kemikalieskyddsmateriel (I milj. kr.). Bland diverse oljebekämpningsmateriel ingår ersättningsanskaffning av högsjölänsor. Enligt styrelsens mening bör denna maleriel, som anskaffades under åren 1973-1975, ersättas eftersom den har blivit försliten saml föråldrad från teknisk synpunkt.

Vad gäller miljöskyddsfartygen anser generallullstyrelsen att fyra me­delstora fartyg är helt omoderna och kräver orimligt höga underhållskost­nader. Fartygen är Ld. tullkryssare som byggdes om för all provisoriskt kunna användas för oljebekämpning när beredskapen skulle byggas upp i början av 1970-talet. De svarar inte nu tillnärmelsevis mot de krav som måste ställas på fartyg av delta slag. Generaltullstyrelsen anser också att ett av de stora miljöskyddsfartygen behöver bytas ut. Ytteriigare ell nytt

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

41

medelstort fartyg behövs enligt styrelsens mening för alt uppnå erforderlig beredskapsgrad.

Föredraganden

Vid behandlingen av oljeskyddsberedskapen till sjöss (avsnitt 2.2) har jag redovisat min syn på inriktningen av beredskapen. Erfarenheterna från oljebekämpningsoperationer både i Sverige och i utlandet visar att det behövs ulrustning för bekämpning av miljöskadliga utsläpp vilken är an­passad till att användas i olika situationer. Det gäller bl.a. fartyg, länsor, upptagnings- och mollagningsanordningar. Utrustningen skall kunna sät­tas samman till bekämpningssystem som är anpassade till omständigheter­na i den aktuella oljespillsituationen. Förhållandena kan variera i betydan­de grad. Tullverkets kustbevakning har hittills utvecklat åtta olika be­kämpningssystem. En översiktlig beskrivning av vilka komponenter som ingår i systemen, bör fogas till protokollet i detla ärende som bdaga 3.9.

Olje- och kemikaliebekämpningen lill sjöss utförs av den personal som finns inom tullverkets kustbevakning, sammanlagt omkring 550 personer. Detta är enligt min mening vad som behövs för alt utföra de uppgifter som bör fullgöras av kustbevakningen med anledning av olje- och kemikalieut­släpp till sjöss. Behovet av materiel är således anpassat till denna personal­styrka. Genom det intensiva arbete som nu bedrivs för atl effektivisera bekämpningen har kustbevakningens stabssida kommit att belastas särskilt hårt. Forsknings- och utvecklingsarbetet för alt förbättra bekämpningssys­temen samt samordningsarbetet inom landel och med andra länders orga­nisationer kräver stora arbetsinsatser. Enligt min mening är del nödvändigl med en förstärkning av kustbevakningsledningen med vad som motsvarar en tjänst under en övergångstid på elt par år. Jag beräknar alt 150000 kr. behövs för detta ändamål under anslagsposten kostnader för anlitande av konsulter och annan expertis. Jag vill framhålla atl denna förstärkning även bör kunna göra det möjligt för kustbevakningen att i större utsträck­ning än tidigare medverka i exportfrämjande åtgärder på området. Svenskt kunnande på oljebekämpningens område står på en myckel hög nivå och har väckt stort intresse i andra länder.

Jag har tidigare anfört att det fortfarande kvarstår behov av att anskaffa materiel till tullverkets kustbevakning (avsnitt 2.2). Del gäller både er­sättningsanskaffning och nyanskaffning. Bland den materiel som behöver ersättas ingår högsjölänsor. Såsom jag redan har sagt är det viktigt med en effektiv övervakning av havet för att bl.a. förhindra avsiktliga utsläpp. Fortsatt anskaffning bör därför ske av den i Sverige utvecklade fjärranalys­utrustningen för spaning efter oljeutsläpp, såväl avsiktliga som oavsiktliga. Enligt min mening bör en fortsatt utbyggnad ske med både kemikalie­skyddsmateriel och oljebekämpningsmateriel, som t.ex. mindre arbetsbå­tar, länsor och oljeupptagare. För budgetåret 1981/82 beräknar jag kostna­derna för materielanskaffning lill 6 milj. kr.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

42

Anskaffning av miljöskyddsfartyg bör som jag redan har framhållit ske som tidigareläggning av statliga beställningar. Jag återkommer till frågan om anskaffning av strandbekämpningsbåtar.

Genom den utökade övningsverksamhet som jag nu föreslår uppkommer ökade drifts- och underhållskostnader. Beställningen av ytteriigare två miljöskyddsfartyg, som regeringen genom beslut den 18 december 1980 uppdrog åt generaltullstyrelsen att upphandla, medför dessutom kostnader som inte har beaktats tidigare. Anslagsposten drift och underhåll bör därför ökas med 500000 kr. utöver det belopp som har angivits i budget­propositionen 1981.

Sammanfattningsvis bör - utöver vad som har föreslagits i budgetpro­positionen 1981 - på förslagsanslaget Beredskap för oljebekämpning till havs m.m. för budgetåret 1981/82 anvisas ytteriigare 6650000 (150000 4-6000000 + 500000) kr. Detta innebär en ökning av anslaget med 2 181000 kr. i stället för den i budgetpropositionen redovisade minskningen med 4469000 kr.

D 7. Strandbekämpningsbåtar'

1981/82 Förslag

1500000

Jag har framhållit att strandbekämpningsbåtar är av stor betydelse för bekämpningen i strandzonen och att det är angeläget att tullverkets kustbe­vakning får möjlighet till viss anskaffning av strandbekämpningsbåtar (av­snitt 2.2). Enligt min mening bör medel för anskaffning av sådana båtar las upp på ett reservationsanslag. Detta ger bättre förutsätlningar till en ratio­nell upphandling än om medlen anvisas som förslagsanslag.

Jag anser därför att medel för anskaffning av strandbekämpningsbåtar bör föras upp på elt särskilt reservationsanslag. Jag beräknar 1,5 milj. kr. fördetta ändamål.

3 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslär riksdagen att

1.godkänna de riktlinjer för bekämpning av och sanering efter olje-

och kemikalieutsläpp till sjöss som jag har förordat, 2.till   Statens   brandnämnd  för   budgetåret   1981/82   anvisa   ett

förslagsanslag av 14049(X)0 kr., 3.till Beredskap för oljebekämpning tdl havs m.m. för budgetärel

1981/82 anvisa etl förslagsanslag av 14 396000 kr.. 4.till Strandbekämpningsbåtar för budgetåret  1981/82 anvisa etl reservationsanslag av 1500000 kr. ' Nytt anslag

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3    Kommundepartementet

43

Innehåll

Utdrag av protokoll vid regeringssammanträde den 2 april 1981   ....

1

1 Inledning    .................................................................... 

..... 

I

1.1                                                                                  Nuvarande ordning           

1

1.2    Översyn av beredskapen mot olje- och kemikalieutsläpp till

sjöss   ...................................................................... 

2

2 Föredragandens överväganden    ................................. 

5

2.1

Inriktningen av den svenska beredskapen .............. 

.... 

6

2.2

Oljeskyddsberedskapen till sjöss............................. 

9

2.3

Oljeskyddsberedskapen i strandzonen    ................ 

11

2.3.1

Beredskapsätgärder i allmänhet   .................... 

11

2.3.2

Regionala förråd   ............................................ 

.. 

13

2.3.3

Ersättningsfrågor ............................................. 

.. 

17

2.4

Beredskap mot kemikalieutsläpp   ........................... 

.. 

19

2.5

Samordning och ledning   ........................................ 

.. 

20

2.6

Planläggning, utbildning och övning    ..................... 

.. 

26

2.6.1

Beredskapsplaner för olje- och kemikalieutsläpp      

26

2.6.2

Miljöhandböcker   ............................................. 

28

2.6.3

Utbildning och övning   .................................... 

28

2.7

Tillsyn av kusterna   ................................................. 

.. 

29

2.8

Övriga åtgärder........................................................ 

.. 

34

2.9

Anslagsfrågor   ......................................................... 

38

3 Hemställan   .................................................................. 

42

BUagor som ingår i separat bilagedel

Bilaga 3.1 Betänkandet (Ds Kn 1979:13) Beredskap mot oljeut­

släpp till sjöss   ............................................... 

193

Bilaga 3.2 Förteckning över remissinstanserna och en sammanställ­

ning av deras yttranden  ................................. 

384

Bilaga 3.3 Program för atl bygga upp regionala förråd av bekämp­

nings- och saneringsmateriel   ........................ 

397

Bilaga 3.4 Förteckning över remissinstanserna och en sammanställ­

ning av deras yttranden  ................................. 

407

Bilaga 3.5 Redovisning av länsstyrelsernas nuvarande beredskaps­

plan och förslag till åtgärder ........................... 

412

Bilaga 3.6 Förteckning över remissinstanserna och en sammanställ­

ning av deras yttranden  ................................. 

433

Bilaga 3.7 Sammanfattning ur betänkandet (Ds Kn 1980:2) Perso­

nal för tillsyn av kust och skärgård   ................ 

442

Bilaga 3.8 Förteckning över remissinstanserna och en sammanställ­

ning av deras yttranden  ................................. 

446

Bilaga 3.9    Översiktlig beskrivning av bekämpningssystem     

456

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1981

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.1   Jordbruksdepartementet

1

Bilaga l.l

Utdrag ur betänkandet (kap. 4-7) (SOU 1979:43) Ren Tur program för miljösäkra sjötransporter

4   Åtgärder för att minska utsläpp

4.1       Utsl

ä

pp vid olyckor

Å

tg

ä

rderna f

ö

r att minska utsl

ä

ppen inriktas p

å

 att dels f

ö

rebygga olyckor, dels begr

ä

nsa utsl

ä

ppen vid de olyckor som trots allt kominer att intr

ä

ffa. Dessa 

å

tg

ä

rder kan rikta sig mot fartyget, farleden och fartygets framf

ö

rande. Det mest genomgripande f

ö

rslaget 

ä

r att inrikes sj

ö

transporter av olja ska utf

ö

ras med s

ä

rskilt milj

ö

s

ä

kra kusttankfartyg.

Den mest effektiva 

å

tg

ä

rden mot de avsiktliga ut­sl

ä

ppen vore naturligtvis ett fullst

ä

ndigt respek­terat internationellt,totalf

ö

rbud mot alla utsl

ä

pp. Det f

ö

reslaget har framf

ö

rts bl a av Nordiska Olje­skyddsunionen. Steget dit 

ä

r dock l

å

ngt. Andra 

å

t­g

ä

rder m

å

ste d

ä

rf

ö

r vidtas. Delvis har de ocks

å 

olycksf

ö

rebyggande effekt.

4.1.1     Milj

ö

s

ä

kra kusttankfartyg ;ref bil 5)

Kommitt

é

n har l

å

tit Sal

é

n Technologies AB (SALTECH) belysa fartygsdelen i ett milj

ö

s

ä

kert transportsystan f

ö

r transport av oljeprodukter till i f

ö

rsta hand Stock­holmsregionen. Studien redovisar de tekniska f

ö

rut­s

ä

ttningarna f

ö

r att minska risken f

ö

r oljeutsl

ä

pp i h

ä

ndelse av grundst

ö

tning och kollision, i framf

ö

r allt sk

ä

rg

å

rdsfarleder. Dessa tekniska arrangemang till

ä

mpas p

å

 ett tankfartyg av l

ä

mplig storlek f

ö

r oljetransporter fr

å

n G

ö

teborg/Brofjorden alterna­tivt Rotterdam till Stockholm med h

ä

nsyn tagen till sk

ä

rg

å

rdsfarledernas begr

ä

nsningar. Det f

ö

rb

ä

ttrade skyddet mot oljeutsl

ä

pp bed

ö

ms och kostnaden f

ö

r transporter med ett s

å

dant milj

ö

s

ä

kert fartyg j

ä

m­f

ö

rs med ett i 

ö

vrigt likv

ä

rdigt fartyg. Ett mot­svarande fartyg f

ö

r m

ä

lartrafik diskuteras ocks

å

. 

Ä

ven mindre fartyg f

ö

r bl a v

ä

nertrafik kan konstrueras enligt samma principer.

I rapporten analyseras konstruktion, utrustning och egenskaper f

ö

r ett milj

ö

s

ä

kert tankfartyg p

å 

30 000 ton d

ö

dvikt. Fartyget har l

ä

ngden 190-200 m, bredden 30-32 m och djupg

å

endet 10 m.

I    Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.1    Jordbruksdepartementet

2

Den fara f

ö

r milj

ö

n i sk

ä

rg

å

rdsfarleder som ett fartyg inneb

ä

r kan ses som en samverkan av flera faktorer:

-

navigeringss

ä

kerhet

-

man

ö

vrerbarhet

-

utrustning

-

skadet

å

lighet

-

b

ä

rgningsbarhet

Navigeringss

ä

kertiet

Fartyget uppfyller alla existerande ocii f

ö

rutsebara krav p

å

 kommunikations- ocli navigeringsutrusning, inklusive kollisionsvarningsradar.

Man

ö

vrerbarhet

Fartyget har genom sitt h

ö

gre fribord, b

å

de i las­tat och barlastat tillst

å

nd, ett st

ö

rre vindf

å

ng i h

å

rt v

ä

der. Fartyget 

ä

r 

å

 andra sidan utrustat med framdrivnings- och styrutrustning som ger god man

ö

v­rerbarhet.   Styrsystemet och styrmaskineriet 

ä

r dubblerat i enlighet med kraven i SOLAS-nrotokollet 1978. Rodret 

ä

r eventuellt utrustat med klaffar f

ö

r uppn

å

ende av maximal roderverkan ocks

å

 vid l

å

ga farter. Fartyget liar st

ä

llbar propeller f

ö

r att m

ö

jligg

ö

ra snabba effektf

ö

r

ä

ndringar. Dubbla pro­pellrar och roder har d

ä

remot inte ansetts n

ö

dv

ä

n­diga. Prioritering b

ö

r ist

ä

llet ges 

å

t styrm

ö

jlig­heterna, kompletterat med m

ö

jligheten att f

ä

lla ankare fr

å

n bryggan. Med h

ä

nsyn till drifts

ä

kerhe­ten hos moderna framdrivningsmaskinerier bed

ö

ms detta arrangemang erbjuda fullt tillfredsst

ä

llande s

ä

keriiet mot man

ö

veroduglighet som f

ö

ljd av bort­fall av framdriftsmaskineriet.

Fartyget har tv

ä

rpropellrar f

ö

r- och akterut f

ö

r att f

ö

rb

ä

ttra man

ö

vrerbarheten i hamn och minska beroendet av bogserb

å

tar.

Utrustning

Med utrustning avses i detta sammanhang fartygets medf

ö

rda utrustningar och arrangemang f

ö

r att f

ö

re­bygga oljeutsl

ä

pp, s

å

v

ä

l under rutinm

ä

ssig drift som vid skador. M

å

nga av dessa utrustningar 

ä

r an­givna i f

ö

rutsedd lagstiftning och finns inskrivna i MARPOL- och SOLAS-konventionerna. 

Ö

versiktligt b

ö

r fartyget vara utrustat med f

ö

ljande egenskaper och anl

ä

ggningar i detta avseende.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet      3

F

ö

r uppfyllande av MARPOL Protocol 1978:

-

segregerad ballast med skyddsplacering

-

effektivt tankreng

ö

ringssystem med sloptankar

-

dr

ä

nersystem f

ö

r lastpumpar och lastledningar

-

l

ä

nsvattentank och l

ä

nsvattenseparator i maskin­rummet

-

oljehaltm

ä

tare f

ö

r utsl

ä

ppt vatten med automatisk st

ä

ngning av 

ö

verbordsventiler

-

gr

ä

nsskiktm

ä

tare i sloptankar

F

ö

r uppfyllande av SOLAS Protocol 1978:

-     inertgasanl

ä

ggning f

ö

r lasttankar och eventuellt

f

ö

r ballasttankarna

-  dubblerad styrmaskineriutrustning

~ dubbla radarutrustningar

Ö

vrig s

ä

kerhetsh

ö

jande utrustning:

~ ballasttankarna anordnade i dubbelbotten och sidotankar

-  centralt gasm

ä

tsystem f

ö

r ballasttankar

~ lossnings- och lastomf

ö

rdelningsarrangemang som ej s

ä

tts ur funktion vid skrovskador och som har reservkraftk

ä

lla ~ utrustning f

ö

r lossning av skadad tank ~ arrangemang f

ö

r n

ö

dl

ä

ktring till annat fartyg

Skadet

å

lighet

Fartyget

ä

r f

ö

rsett med dubbelbotten och sidotankar f

ö

r att f

ö

rhindra oljeutsl

ä

pp vid grundst

ö

tning respektive kollision. Dubbelbotten med tv

å

 meters djup synes vara tillr

ä

ckligt i minst 87 procent av grundst

ö

tningsfall

é

n. Genom sekund

ä

ra effekter s

å

som m

ö

jlighet till n

ö

dl

ä

ktring och lastomf

ö

rdelning kan effektiviteten av dubbelbottenarrangemanget i sin helhet uppskattas till minst 90 procent.

Fartygets sidotankar med tre meters bredd skyddar mot oljeutsl

ä

pp vid kollision i ca 86 procent av fallen. Genom en relativt t

ä

t tankindelning och m

ö

jligheterna till n

ö

dl

ä

ktring och lastomf

ö

rdelning kan omg

å

nget p

å

 oljeutsl

ä

pp vid de sv

å

rare gkadorna begr

ä

nsas.

B

ä

rgningsbarhet

Tankfartyg med dubbelbotten har ofta ansetts vara sv

å

rare att b

ä

rga 

ä

n de med enkelbotten d

ä

rf

ö

r att de senare vid sitada f

ö

rlorar en del av sin last och d

ä

rmed vikt, medan dubbelbottenfartyget ist

ä

llet

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet      4

f

ö

rlorar en del av sitt deplacement och d

ä

rigenom st

å

r tyngre p

å

 grundet. Om prim

ä

rsyftet att hindra oljeutfl

ö

de vid grundst

ö

tningen har uppn

å

tts upp­v

ä

gs de eventuella negativa effekterna fr

å

n b

ä

rg­ningssynpunkt dels genom att fartyget har fasta anslutningar f

ö

r att bl

å

sa tryckluft till skadade dubbelbottentankar, dels genom att fartyget har effektiva arrangemang f

ö

r n

ö

dl

ä

ktring.

F

ö

rslag

Transporter med ett milj

ö

s

ä

kert fartyg som tillgo­doser v

ä

sentligt h

ö

gre krav 

ä

n MARPOL, SOLAS och Protocol 1978 medf

ö

r en m

å

ttlig 

ö

kning av transport­kostnaden. Denna 

ö

kning 

ä

r mindre 

ä

n variationen i transportkostnaden mellan fartyg av olika storlek, 

å

lder, bemanning m m. Effekterna p

å

 milj

ö

n vid en olycka med ett milj

ö

s

ä

kert fartyg blir betydligt mindre 

ä

n vid en olycka med en annan typ av fartyg. Dessutom 

ä

r fartygets utrustning i sig olycksf

ö

re­byggande. Jag f

ö

resl

å

r att den svenska kusttanker-flottan f

ö

rnyas med s

ä

rskilt milj

ö

s

ä

kra fartyg en­ligt de riktlinjer som SALTECH skisserat.

Ytterligare analys b

ö

r komma till st

å

nd vad det g

ä

ller hur l

å

ngt de tekniska kraven skall drivas. De extra s

ä

kerhets

å

tg

ä

rderna m

å

ste v

ä

gas mot hur m

å

nga ton oljeutsl

ä

pp som ber

ä

knas kunna f

ö

rhindras. En s

å

dan analys har inte gjorts. Det 

ä

r ocks

å

 vik­tigt att notera att SALTECH-rapporten avser ett fartyg dimensionerat f

ö

r Stockholmstrafik och dis­kuterar ett m

ä

larfartyg. Kompletterande utredningar m

å

ste g

ö

ras betr

ä

ffande storlek och s

ä

kerhetsanord­ningar f

ö

r  mindre fartygstyper.

De stora kostnader och de milj

ö

skador som 

ä

r f

ö

re­nade med oljeutsl

ä

pp kan g

ö

ra det n

ö

dv

ä

ndigt att p

å

 sikt f

ö

rbjuda transport av olja och kemikalier i bulk med andra 

ä

n s

ä

rskilt milj

ö

s

ä

kra fartyg. Ett s

å

dant f

ö

rbud skulle i s

å

 fall fr

ä

mst avse v

å

ra k

ä

nsligaste sk

ä

rg

å

rdar och de stora insj

ö

arna.

Vanligt best

ä

llarst

ö

d f

ö

ruts

ä

tts utg

å

 f

ö

r produk­tionen av milj

ö

s

ä

kra tankfartyg om den sker vid svenska varv. Den sammanlagda merkostnaden d

ä

r­ut

ö

ver f

ö

r ett tidigarelagt utbyte av hela den ak­tuella kusttankerflottan uppskattas till ca 50 milj kr. Totalt r

ö

r det sig om en tidigarelagd investering p

å

 700-800 milj kr. Styrmedlen f

ö

r att f

ö

rnya kusttankertonnaget diskuteras i n

ä

sta av­snitt, 4.1.2.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.1   Jordbruksdepartementet

5

4.1.2    Best

ä

llarst

ö

d och s

ä

rskild farledsvaru­avgift (ref bil 13)

F

ö

r att det miij

ö

s

ä

krare tonnaget snabbt ska tas i bruk f

ö

r trafiken med oljeprodukter i v

å

ra k

ä

nsli­gaste sk

ä

rg

å

rdar och i de., stora sj

ö

arna b

ö

r ekono­miska styrmedel anv

ä

ndas. Krav p

å

 fartygets kon­struktion kan n

ä

mligen inte st

ä

llas p

å

 utl

ä

ndska fartyg s

å

vida det inte 

ä

r sanktionerat i interna­tionellt avtal. Ekonomiska styrmedel kan inf

ö

ras omg

å

ende.

Jag f

ö

resl

å

r att anskaffningen av s

ä

rskilt milj

ö­

s

ä

kra tankfartyg stimuleras med vanligt och s

ä

r­skilt best

ä

llarst

ö

d. F

ö

r att erh

å

lla best

ä

llarst

ö

d b

ö

r redaren kunna redovisa en avvecklingsplan f

ö

r det fartyg som ska bytas ut. Det s

ä

rskilda st

ö

det ska reducera kostnadsskillnaden mellan ett s

ä

rskilt milj

ö

s

ä

kert fartyg och ett fartyg byggt enligt ak­tuella konventioner (MARPOL och SOLAS med Protocol 1978).

Det finns vissa 

ö

verg

å

ngsproblem n

ä

r det g

ä

ller det s

ä

rskilda best

ä

llarst

ö

det. Risk f

ö

religger att redare som 

ö

verv

ä

ger att f

ö

rnya sina kusttankfartyg v

ä

ntar med detta i avvaktan p

å

riksdagsbeslut eller p

å

 att den v

ä

nerutredning som f

ö

resl

å

s i avsnitt 4.1.10 ska slutf

ö

ras. Det 

ä

r angel

ä

get att f

ö

rny­elsen av tonnaget inleds s

å

 snart som m

ö

jligt och jag f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att s

ä

rskilt best

ä

llarst

ö

d ska kunna utg

å

 retroaktivt f

ö

r best

ä

llningar gjorda fr o m den 1 juli 1979.

Vidare f

ö

resl

å

r jag att det f

ö

r olja inf

ö

rs en s

ä

r­skild farledsvaruavgift i storleksordningen tv

å

till tre g

å

nger nuvarande farledsvaruavgift. Av­giften avser att kompensera de h

ö

gre kapital- och driftskostnaderna f

ö

r de s

ä

rskilt milj

ö

s

ä

kra far­tygen. Denna s

ä

rskilda farledsvaruavgift f

ö

r olja utg

å

r 

ä

ven f

ö

r inrikes transporter och l

ä

ggs f

ö

r import och export av.oljeprodukter ovanp

å

 nu g

ä

l­lande avgift.

F

ö

r att inte diskriminera svenska raffinaderier undantas import av r

å

olja fr

å

n den s

ä

rskilda av­giften. R

å

oljeimporten sker fr

ä

mst till G

ö

teborg och Brofjorden med mycket stora tankfartyg. Dessa kan knappast regleras med h

ä

r diskuterade ekono­miska styrmedel. H

ö

g s

ä

kerhet m

å

ste ist

ä

llet upp­r

ä

tth

å

llas med farleds

å

tg

ä

rder, krav p

å

 fartygets framf

ö

rande och h

ö

g insatsberedskap f

ö

r eventuella olyckor.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet      6

Den ekonomiska styreffekten kommer in p

å

 s

å

 s

ä

tt att f

ö

r de s

ä

rskilt milj

ö

s

ä

kra fartygen utg

å

r 100 procents rabatt p

å

 den s

ä

rskilda farledsvaru­avgiften. F

ö

r fartyg som uppfyller IMCOs best

ä

mmel­ser f

ö

r nybyggda fartyg blir rabatten 50 procent medan de fartyg som endast uppfyller IMCOs best

ä

m­melser f

ö

r 

ä

ldre fartyg inte erh

å

ller n

å

gon rabatt. 

Ö

vriga fartyg f

ö

rbjuds f

ö

r transport av olja i s

ä

r­skild k

ä

nsliga farvatten.

Denna s

ä

rskilda avgift och reglering b

ö

r till en b

ö

rjan g

ä

lla trafik med oljelast i V

ä

nern, M

ä

laren och Stockholms sk

ä

rg

å

rd. Avgiften b

ö

r beslutas nu och tr

ä

da i kraft om tre 

å

r - detta f

ö

r att ge tid f

ö

r utbyte av tonnage. Avgiften b

ö

r sedan succes­sivt inf

ö

ras i andra delar av landet f

ö

r sj

ö

trans­porter av oljeprodukter. Formerna f

ö

r klassning av fartyg, debitering och uppb

ö

rd fastst

ä

lls av sj

ö­

fartsverket under denna tre

å

rsperiod. Genom av­giftens utformning blir det ett redarintresse, inte prim

ä

rt ett myndighetsintresse, att f

å

 fartyget h

ä

nf

ö

rt till rabattklass.

4.1.3     Kemikalietransport med specialfartyg

Ett specialfartyg f

ö

r transport av utbr

ä

nt k

ä

rn­br

ä

nsle projekteras f n i h

ö

gsta s

ä

kerhetsklassen. Hanteringen av utbr

ä

nt k

ä

rnbr

ä

nsle och radioaktivt avfall har 

ä

nnu inte n

å

tt n

å

gon st

ö

rre omfattning i Sverige men behov av transporter av utbr

ä

nt k

ä

rn­br

ä

nsle kommer att f

ö

religga 1981.

Ett specialfartyg f

ö

r dessa transporter ber

ä

knas f

å

 ca 50 procents utnyttjandegrad. Jag vill d

ä

rf

ö

r peka p

å

 m

ö

jligheten att utnyttja ett s

å

dant fartyg 

ä

ven f

ö

r transporter av kemiskt avfall till central f

ö

rvaring och behandling. Behandlingsanl

ä

ggning­arna b

ö

r lokaliseras s

å

 att sj

ö

transporter dit 

ä

r m

ö

jliga.  ven f

ö

r transport av f

ö

rpackat farligt gods, som idag transporteras med vissa f

ä

rjelinjer, finns behov av specialfartyg. En p

å

taglig risk 

ä

r annars att detta gods transporteras odeklarerat p

å

 vanliga passagerarf

ä

rjor. H

ä

nsyn till denna m

ö

j­lighet till kompletterande anv

ä

ndning b

ö

r tas vid planering av specialfartyget.

Jag f

ö

resl

å

r att programr

å

det f

ö

r radioaktivt av­fall och Svensk k

ä

rnbr

ä

nslef

ö

rs

ö

rjning beaktar denna kompletteringsanv

ä

ndning av ett specialfar­tyg f

ö

r utbr

ä

nt k

ä

rnbr

ä

nsle.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.1   Jordbruksdepartementet

7

4.1.4        Arbetsmilj

ö

n ombord

Den m

ä

nskliga faktorn har angetts som orsak till huvuddelen av sj

ö

olyckor. Bakom den m

ä

nsliga faktorn d

ö

ljs ofta en otillfredst

ä

llande arbetsmilj

ö

.

De ombordanst

ä

llda har sin arbetsplats, bostad och fritidsvistelse p

å

 fartyget. Fartyget 

ä

r d

ä

rigenom i stor utstr

ä

ckning ett slutet samh

ä

lle som 

ä

r be­tingat av arbetet. Kontinuerligt buller, vibrationer och sj

ö

g

å

ng utg

ö

r yttre faktorer i denna milj

ö

. De anst

ä

llda uts

ä

tts f

ö

r en sammansatt p

å

verkan av des­sa faktorer, vilket ut

ö

ver psykiska och medicinska effekter kan ha betydelse f

ö

r sj

ö

s

ä

kerheten.

Det 

ä

r viktigt att intensifiera arbetsmilj

ö

forskning­en kring fartygsarbetet. Tv

å

problemst

ä

llningar b

ö

r d

ä

rvid ges f

ö

rtur, n

ä

mligen teknikens anpassning till m

ä

nniskan (buller, brygg- och kontrollrumsmilj

ö

, giftexponering, 

å

tkomlighet och framkomlighet i ma­skinrum) och de psykosociala problem som 

ä

r f

ö

renade med fartyget som arbetsplats, bostad och fritidsmil­j

ö

. S

ä

rskild uppm

ä

rksamhet b

ö

r liksom i landtrafik 

ä

gnas alkohol som trafiks

ä

kerhetsproblem.

Det omfattande arbete som bedrivs inom fartygsmilj

ö­

utredningen, arbetarskyddsfonden och sj

ö

fartens ar­betarskyddsn

ä

mnd utg

ö

r en bra utg

å

ngspunkt f

ö

rvidare insatser att f

ö

rb

ä

ttra arbetsmilj

ö

n ombord i svenska fartyg. Kraven p

å

 b

ä

ttre arbetsmilj

ö

 m

å

ste givetvis sk

ä

rpas 

ä

ven internationellt. H

ä

r 

ä

r ILO och de fack­liga organisationerna garanter f

ö

r offensiva insat­ser.

Sj

ö

fartens arbetsmilj

ö

problem b

ö

r 

ä

gnas 

ö

kad upp­m

ä

rksamhet. Jag f

ö

resl

å

r att detta sker genom ar­betarskyddsfonden och bl a som s k deltagandeforsk­ning. F

ö

rslagsvis b

ö

r 

å

tg

ä

rderna inledningsvis ta i anspr

å

k ca tv

å

 milj kr ur fonden.

4.1.5      Trafik

ö

vervakning

(ref bil 6 

ö

ch 10)

Trafik

ö

/ervakning, som vanligen indelas i trafik­information och trafikledning, har sedan l

ä

nge varit en n

ö

dv

ä

ndighet f

ö

r flygs

ä

kerheten. N

ä

stan alla fartyg 

ä

r numera utrustade med VHF-radio. Fas­ta radarsystem 

ä

r i stor utstr

ä

ckning utbyggda l

ä

ngs v

å

ra kuster. F

ö

ruts

ä

ttningarna finns d

ä

rige­nom att etablera och utveckla trafik

ö

vervaknings­system 

ä

ven f

ö

r sj

ö

farten.

Trafikinformation ut

ö

vas genom att en trafikcentral p

å

 grundval av fr

ä

mst uppgifter frr.n rapporterande fartyg ger trafikanter upplysningar om trafikbilden

\

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet      8

i en farled. Trafikledning inneb

ä

r att man ocks

å

ger aktiva rekommendationer till fartygen med i vissa fall b

å

de fart- och kursangivelser. Trafik­ledning f

ö

ruts

ä

tter tillg

å

ng till radarinformation.

Traf ik

ö

vervakningssysteim med varierande ambitions­niv

å

 har byggts upp i de flesta st

ö

rre v

ä

rldshamnar och deras tillfartsleder.

Sj

ö

fartsverket har tillsatt en arbetsgrupp f

ö

r ut­veckling av trafikinfoimiationssystem. Under 1978 startade en f

ö

rs

ö

ksverksamhet med trafikinformation f

ö

r Br

å

viken med en informationscentral placerad p

å

 H

ä

vringe.

Trafik

ö

vervakning har en olycksreducerande effekt i farvatten med h

ö

g trafikintensitet och i andra far­vatten d

ä

r stor olycksrisk f

ö

religger t ex i sv

å

r­navigabla farleder . Den information bef

ä

lhavaren f

å

r genom ett trafik

ö

vervakningssystem ger ett b

ä

ttre beslutsunderlag vid framf

ö

randet av fartyget och minskar risken f

ö

r olyckor. I de utl

ä

ndska farvatten d

ä

r trafik

ö

vervakning till

ä

mpas har man goda erfa­renheter. Jag anser d

ä

rf

ö

r att trafik

ö

vervakning b

ö

r anv

ä

ndas i v

ä

sentligt cikad utstr

ä

ckning. 

Ö

vervak­ningen kan avse trafiken till havs eller i farleder.

Utsj

öö

vervakningen behandlas i detalj av sj

öö

vervak­ningskommitt

é

n (S

Ö

K), varf

ö

r jag h

ä

r endast i kort­het kommer att diskutera den. Jag f

ö

ruts

ä

tter att S

Ö

K i sitt bet

ä

nkande kommer att redovisa s

å

dana system. Utsj

öö

vervakning 

ä

r v

ä

sentlig 

ä

ven fr

å

n milj

ö

v

å

rdssynpunkt. S

å

ledes g

å

r omfattande trafik med milj

ö

farlig last t ex s

ö

der om 

Ö

land och syd­ost om Gotland, infarten i 

Ö

stersj

ö

n genom 

Ö

resund g

å

r i ett omrl.de d

ä

r trafik

ö

vervakning 

ä

r n

ö

dv

ä

ndig av milj

ö

v

å

rdssk

ä

l och pga trafikintensiteten. Posi­tionsrapporteringssystemet inom 

ö

stersj

ö

konventio-nens ram b

ö

r enligt min mening snarast komma till st

å

nd.Jag anser att rapporteringssystemet b

ö

r ut­vecklas mot ett trafikinformationssystem f

ö

r 

Ö

ster­sj

ö

n. Riskerna med t ex den tunga oljetrafiken till 

ö

ststaterna och Finland visar p

å

 vikten av en s

å

dan utveckling. Det kan 

ö

verv

ä

gas om Sverige skall er­bjuda sig att bygga upp ett s

å

dant trafikinforma­tionssystem lokaliserat till exempelvis Gotland.

Hot bakgrund av det stora antalet olyckor och till­bud som intr

ä

ffat i G

ö

teborgs och Stockholms sk

ä

r­g

å

rdar anser jag att trafik

ö

vervakning f

ö

r farle­derna i dessa omr

å

den b

ö

r ges h

ö

g prioritet. D

ä

r sker dessutom omfattande oljetransporter med stora fartyg. Risken f

ö

r utfl

ö

de av olja i samband med kollisioner och grundst

ö

tningar 

ä

r p

å

taglig. 

Ö

ver­vakningens utformning utreds f n av sj

ö

fartsverket.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet      9

Den h

ö

ga trafikintensiteten och komplicerade trafik­bilden i 

Ö

resund samt det stora antalet tillbud som f

ö

rekommer d

ä

r motiverar ocks

å

 inr

ä

ttandet av en trafik

ö

vervakningscentral i detta omr

å

de. Jag f

ö

r­uts

ä

tter att S

Ö

K utformar den av S

Ö

K f

ö

reslagna informa­tionscentralen i[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

 s

å

 att den kan ut

ö

va effek­tiv trafik

ö

vervakning i 

Ö

resundsomr

å

det.

Jag anser att de f

ö

reslagna trafik

ö

vervakningssys­temen f

ö

r farlederna inledningsvis b

ö

r utformas f

ö

r trafikinformation men b

ö

r snabbt utvecklas f

ö

r tra­fikledning.

Trafik

ö

vervakning

ä

r ett viktigt moment i s

ä

ker­hetsarbetet med en farled. 

Ö

vriga moment, t ex sj

ö­

m

ä

tning, planering och drift av s

ä

kerhetsanstalter och lotsning 

ä

r uppgifter som naturligt h

ö

r hemma hos sj

ö

fartsverket. Jag anser d

ä

rf

ö

r att sj

ö

farts­verket, och i framtiden den f

ö

reslagna nya kust-och sj

ö

fartsmyndigheten, ska vara huvudman f

ö

r ut­veckling och drift av farledernas trafik

ö

vervak­ningssystem. I G

ö

teborgsomr

å

det har fr

å

gan om hu­vudmannaskapet i ett 

å

rtionde f

ö

rsv

å

rat en snabb l

ö

sning av detta angel

ä

gna s

ä

kerhetsproblem. Jag 

ä

r dock medveten om att en stor del av den infor­mation som flyter genom ett system f

ö

r farleds

ö

ver­vakning 

ä

r n

ä

ra anknuten till och av stort v

ä

rde f

ö

r terminalfunktionerna. Hamnarna, men 

ä

ven reda­re, spedit

ö

rer, stuverif

ö

retag osv

ä

r intressenter i denna information. Behovet av samverkan 

ä

r uppen­bart, men s

ä

kerhetsfunktionen 

ä

r prim

ä

r varf

ö

r sj

ö

fartsverket b

ö

r vara huvudman. Jag f

ö

resl

å

r d

ä

r­f

ö

r att regeringen beslutar att sj

ö

fartsverket ska vara huvudman f

ö

r trafik

ö

vervakningen

ä

ven i G

ö

te­borgsomr

å

det.

Kostnaderna f

ö

r de f

ö

reslagna trafikinformations­systemen f

ö

r G

ö

teborgs och Stockholms sk

ä

rg

å

rdar 

ä

r helt beroende av vilken ambitionsniv

å

 som v

ä

ljs. En l

å

g ambitionsniv

å

 inneb

ä

rande manuell markering av fartygens r

ö

relser p

å

 en tavla inneb

ä

r i stort sett inga investeringskostnader, medan ett radar-och datorbaserat system betingar stora kostnader. Kostnaderna kan ber

ä

knas f

ö

rst sedan den n

ä

rmare utformningen gjorts av trafik

ö

vervakningen i far­lederna till G

ö

teborg och Stockholm. Jag f

ö

ruts

ä

t­ter att systemen utnyttjar datorteknik och f

ö

r G

ö

teborgs del dessutom radar.

I handlingsprogrammet b

ö

r 12 milj kr reserveras f

ö

r trafik

ö

vervakningssystem i G

ö

teborgs- och Stock­holmsomr

å

dena .

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.1    Jordbruksdepartementet

10

4.1.6          Trafik

ö

vervakning i Kalmarsund

(ref bil 6 och 10)

Trafiken i Kalmarsund uppvisar en h

ö

g frekvens av grundst

ö

tningar och grundk

ä

nningar. Visst lotstv

å

ng r

å

der.Omkringliggande kust- och sk

ä

rg

å

rdsomr

å

den 

ä

r skyddsv

ä

rda. Jag har i f

ö

reg

å

ende avsnitt redo­visat min uppfattning om trafik

ö

vervakningens olycks­reducerande effekt. Jag anser d

ä

rf

ö

r att trafik

ö

ver­vakning b

ö

r inf

ö

ras 

ä

ven 1 Kalmarsund. Systemet b

ö

r utformas av sj

ö

fartsverket. Jag anser att 

ö

vervakning­en b

ö

r kunna utformas relativt enkelt. Varken radar eller dator torde vara n

ö

dv

ä

ndig.

Kostnaden ber

ä

knar jag till 500 000 kr.

4.1.7          V

ä

gvalsstyrande avgift

(ref bil 13)

Transportv

ä

gar d

ä

r riskerna f

ö

r milj

ö

skador 

ä

r stora b

ö

r bel

ä

ggas med en h

ö

gre avgift 

ä

n transportv

ä

gar med sm

å

 risker. Avgiften ska allts

å

 medverka till ett milj

ö

betingat v

ä

gval. Ett s

å

dant avgiftssystem kan komplettera en direkt trafikreglering. Som ett till-l

ä

mpningsexempel kan n

ä

mnas Kalmarsund. En farleds­avgift f

ö

r att passera Kalmarsund skulle leda till f

ä

rre passager och mindre milj

ö

risker. Vid h

å

rt v

ä

der finns dock m

ö

jligheten att g

å

 genom Kalmarsund mot avgift. Om avgiften har r

ä

tt storlek medf

ö

r den att v

ä

gvalet minimerar milj

ö

risken.

Jag anser ett s

å

dant avgiftssystem v

ä

rt att pr

ö

va och f

ö

resl

ä

r d

ä

rf

ö

r att en v

ä

gvalsstyrande avgift ut­formas avseende Kalmarsund i syfte att minska genom­fartstrafiken fr

ä

mst avseende milj

ö

farliga transporter. Trafiken g

å

r d

å

 ocks

å

 l

ä

ngre ut fr

å

n norra Kalmar l

ä

ns kust, som i den fysiska riksplaneringen redovisas som obruten kust och d

ä

rigenom s

ä

rskilt skyddsv

ä

rd. Kalmarsundsomr

å

dets milj

ö

k

ä

nslighet och h

ö

ga olycks-tal 

ä

r avg

ö

rande f

ö

r detta f

ö

rslag.

I avsnitt 4.1.14 f

ö

resl

å

s en ut

ö

kning av lotstv

å

nget i Kalmarsund. Den h

ä

r f

ö

reslagna v

ä

gvalsstyrande av­giften b

ö

r l

ä

ggas ovanp

å

 lotsavgiften. Det i f

ö

re­g

å

ende avsnitt f

ö

reslagna trafik

ö

vervakningsystemet f

ö

r Kalmarsund utg

ö

r st

ö

d f

ö

r ett avgiftssystem. Genom trafik

ö

vervakningen erh

å

lls n

ä

mligen den n

ö

d­v

ä

ndiga kontrollen av genomfartstrafiken.

Inf

ö

rande av en v

ä

gvalsstyrande avgift inneb

ä

r inte n

å

gon nettokostnads

ö

kning.

4.1.8          Trafikseparering i 

Ö

resund

(ref bil 13)

Ö

resund 

ä

r ett av de livligaste trafikerade farvatt­nen i v

ä

rlden. Omkring 30 000 fartygspassager sker varje 

å

r f

ö

rbi[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

-K

ö

penhamn. D

ä

rtill kommer en

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     11

intensiv, korsande f

ä

rjetrafik. Fartygens storlek, djupg

å

ende och fart har 

ö

kat liksom antalet olje-, kemikalie- och gasfartyg. Den h

ö

ga trafikintensiteten g

ö

r att faran f

ö

r kollisioner och grundst

ö

tningar 

ä

r stor, s

ä

rskilt under d

å

liga v

ä

derleksf

ö

rh

å

llanden. 

Ä

rligen intr

ä

ffar ett antal sj

ö

olyckor i 

ö

reund, hit­tills dock inte n

å

gon allvarligare milj

ö

olycka. Risk­niv

å

n 

ä

r emellertid oacceptabelt h

ö

g, varf

ö

r 

å

t­g

ä

rder m

å

ste vidtas.

Erfarenheterna av trafikseparering 

ä

r att s

å

v

ä

l kollisioner st

ä

v mot st

ä

v som grundst

ö

tningar radi­kalt minskat. 1 Engelska kanalen och s

ö

dra Nordsj

ö

n inf

ö

rdes trafikseparering 1967. En studie av kolli­sionerna i omr

å

det under perioden 1957-19 76 utvisar att antalet kollisioner st

ä

v mot st

ä

v har minskat fr

å

n 110 till 17 per 

å

r.

L

ä

ngs svenska kusten finns trafikseparering i fyra omr

å

den. N

å

gon utv

ä

rdering har inte gjorts. Ingen kontinuerlig 

ö

vervakning finns i dessa str

å

k i mot­sats till i Engelska kanalen. Detta m

å

ste vara en viktig uppgift f

ö

r ett havs

ö

vervakningssystem.

I norra delen av 

Ö

resund och s

ö

der om Falsterbo till

ä

mpas f

ö

r n

ä

rvarande trafikseparering. Denna radar

ö

vervakas fr

å

n kustbevakningens sambandscentral i Glumsl

ö

v. I en gemensam svensk-dansk arbetsgrupp (

Ö

resundsgruppen) diskuteras att ut

ö

ka trafiksepa­reringen till att omfatta hela 

Ö

resund med Ven som naturligt separeringsomr

å

de. Drogdenr

ä

nnan p

å

 den danska sidan skulle reserveras f

ö

r sydg

å

ende trafik och Flintr

ä

nnan p

å

 den svenska sidan f

ö

r nordg

å

ende. N

å

got gemensamt slutgiltigt f

ö

rslag har 

ä

nnu inte utarbetats. F

ö

r att ett s

å

dant f

ö

rslag skall kunna realiseras kr

ä

vs f

ö

rst en f

ö

rdjupning av Flint­r

ä

nnan till minst samma djup som Drogden, dvs 

å

tta meter.

Kostnader f

ö

r breddning och f

ö

rdjupning av Flint­r

ä

nnan och kostnaden f

ö

r 

ä

ndrade fyrarrangemang ber

ä

knas till 15 milj. kr. Mot denna kostnad b

ö

r st

ä

llas minskade skador p

å

 fartyg, last och be­s

ä

ttning samt minskade milj

ö

skador. Om antalet kolli­sioner och grundst

ö

tningar halveras dr

ö

jer det upp­skattningsvis 20 

å

r innan 

å

tg

ä

rden blivit l

ö

nsam.. Om h

ä

nsyn tas till minskade milj

ö

skador 

ä

r den l

ö

n­sam tidigare.

Erfarenheterna av trafikseparering 

ä

r goda. De stora milj

ö

riskerna i 

Ö

resund kan inte godtas. Jag f

ö

re­sl

å

r att trafikseparering snarast inf

ö

rs i hela

Ö

re­sund, vilket m

ö

jligg

ö

rs genom att Flintr

ä

nnan f

ö

r­djupas till 

å

tta meters djupg

å

ende. Det b

ö

r under­s

ö

kas om kostnaderna kan f

ö

rdelas mellan Sverige och Danmark.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.1   Jordbruksdepartementet

12

4.1.9     F

ö

rbud mot bulktransporter av A- och B-

klassificercide kemikalier

(ref bil 2)

Kemikalier som sj

ö

transporteras i bulk h

ä

nf

ö

rs med avseende p

å

 milj

ö

fEirlighet till klass A-D av GESAiVlP som 

ä

r ett till FN knutet s

ä

rskilt expert­organ. Till kategori A f

ö

rs 

ä

mnen som bioackumuleras och som 

ä

r i h

ö

g grad giftiga f

ö

r vattenlivet. Till kategori B f

ö

rs 

ä

mnen som bioackumuleras under viss tid och som 

ä

r m

å

ttligt giftiga f

ö

r vattenlivet.

Enligt tillg

ä

nglig statistik transporteras i dag till svenska hamnar tre kemikalier av kategori A och nio av kategori B. Samtliga dessa A-

ä

mnen 

ä

r tyngre 

ä

n vatten och har l

å

g l

ö

slighet i vatten. F

ö

r de flesta B-

ä

mnen g

ä

ller samma sak. Fiertalet av A- och B-

ä

mnena 

ä

r sv

å

rnedbrytbara.

Vi har f

ö

r n

ä

varande inte kunskaper om dessa-

ä

mnens milj

ö

effekter eller hur ekosystem reagerar p

å

 ut­sl

ä

pp av olika storlek. Transporternas omfattning 

ä

r betydande bl a p

å

 V

ä

nern.

Jag f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att f

ö

rbud med dispensregler in­f

ö

rs f

ö

r bulktransport av A- och B-klassificerade kemikalier. S

ä

rskilda dispensregler inneb

ä

rande h

ö

j­ning av nuvarande s

ä

kerhet utarbetas och admini­streras av sj

ö

fartsverket. Ett dispensvillkor b

ö

r vara att uppgift l

ä

mnas i f

ö

rv

ä

g om fartyget och dess v

ä

g, varuslag och m

ä

ngd. Detta ger en aktuell helhetsbild av transporterna.

Administrationskostnaderna uppskattas till 100 000 kr per 

å

r.

4.1.10        Handlingsprogram f

ö

r V

ä

nern och G

ö

ta 

ä

lv

(ref bil 2)

Milj

ö

riskerna i V

ä

nern och G

ö

ta 

ä

lv 

ä

r i m

å

nga av­seenden speciella och allvarliga och i samband med sj

ö

transporter d

å

ligt k

ä

nda. Flera grundst

ö

tningar intr

ä

ffar varje 

å

r i flera fall under omst

ä

ndig­heter som inte borde f

ö

ranleda'olyckor. Fr

å

gor om oljeskydd, resurser f

ö

r olje- och kemikaliebek

ä

mp­ning och administration beh

ö

ver belysas ytterligare. Vattenv

ä

rnet har l

ä

mnat synpunkter p

å

 detta till regeringen i en skrivelse som delgivits MIST. Fler milj

ö

farliga 

ä

mnen 

ä

n tidigare transporteras i dag p

å

 V

ä

nern och G

ö

ta 

ä

lv. Riskerna f

ö

r utsl

ä

pp av olja och kemikalier vid sj

ö

transporter har kommit mer i f

ö

rgrunden sedan de landbaserade.utsl

ä

ppen 

å

tg

ä

rdats. Utsl

ä

pp vid sj

ö

transport av olja och kemikalier utg

ö

r hot mot bl a vattenf

ö

rs

ö

rjning, fiske, naturskydd och rekreation.

M

å

nga myndigheter, samarbetsorgan och organisationer har intressen att bevaka i omr

å

det kring V

ä

nern

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     13

och G

ö

ta 

ä

lv. 

Å

tskilliga utredningar har gjorts an­g

å

ende V

ä

nern och G

ö

ta 

ä

lv, men n

å

gon sammanst

ä

llning av uppgifterna har inte skett. Mot denna bakgrund b

ö

r nu en s

ä

rskild 

å

tg

ä

rdsinriktad studie av V

ä

nern-G

ö

ta 

ä

lvomr

å

det genomf

ö

ras. En sammanst

ä

llning av tidigare utredningar b

ö

r g

ö

ras och leda till en bed

ö

mning av p

å

 vilka punkter underlag saknas. Syftet med studien b

ö

r vara att ett konkret handlings- och samarbets­program f

ö

r hela vattenomr

å

det l

ä

ggs fram.

Exempel p

å

 fr

å

gor som b

ö

r tas upp 

ä

r transportm

ö

nstret f

ö

r milj

ö

farligt gods i och omkring V

ä

nern och G

ö

ta 

ä

lv f

ö

r att diskutera utbytbarheten mellan sj

ö

- och landtransporter, den totala f

ö

roreningssitu

ä

tionen n

ä

r det g

ä

ller utsl

ä

pp s

å

v

ä

l fr

å

n fartyg som fr

å

n landbaserade k

ä

llor samt sj

ö

transportsystemet i dess helhet m

é

d avseende p

å

 t ex fartyg, farleder, lots­ning, b

ä

rgning samt bek

ä

mpnings- och saneringsbered­skap.

Under 19 79 kommer en s

ä

rskild hamnplanering att g

ö

ras i ber

ö

rda l

ä

n. En samordning b

ö

r ske mellan denna hamnplanering och den h

ä

r f

ö

reslagna studien.

Studien b

ö

r genomf

ö

ras av en arbetsgrupp best

å

ende av representanter f

ö

r ber

ö

rda l

ä

nsstyrelser i om­r

å

det, kustbevakningen och V

ä

nerns seglationsstyrelse. Gruppen b

ö

r ha m

ö

jlighet att adjungera representant­er f

ö

r andra intressenter, t ex sj

ö

fartsverket. Trollh

ä

tte kanalverk och V

ä

nerns hamnf

ö

rbund. Till gruppen h

ö

r knytas en heltidsarbetande sekreterare.

V

ä

nern-G

ö

ta 

ä

lv-studien har bed

ö

mts kunna genomf

ö

ras inom ungef

ä

r ett 

å

r. Kostnaderna har uppskattats till 300 000 kr f

ö

r sekreterare, utskrifter, med­verkan av personer utanf

ö

r l

ä

nsstyrelserna m m. L

ä

nsstyrelsernas medverkan i 

ö

vrigt f

ö

ruts

ä

tts dock bekostas av dessa. L

ä

nsstyrelsen i V

ä

rmlands l

ä

n b

ö

r vara sammankallande.

4.1.11     Milj

ö

s

ä

kra oljetransporter till Stockholmsomr

å

det (ref bil 5 och 7)

Nul

ä

ge

Stockholms sk

ä

rg

å

rd 

ä

r en s

ä

rskilt k

ä

nslig milj

ö

dar f

ö

roreningar av olika slag medf

ö

r stora skador. Oljeskadorna 

ä

r ett v

ä

xande milj

ö

problem. Olja kom­mer b

å

de fr

å

n landbaserade utsl

ä

ppsk

ä

llor och fr

å

n sj

ö

farten. Utsl

ä

ppen leder till kortsiktiga och l

å

ng­siktiga effekter. Tankfartygsolyckor intar en s

ä

r­st

ä

llning genom att de ibland leder till stora ut­sl

ä

pp med p

å

tagliga kortsiktiga effekter. Fartygs­transporterna av olja till Stockholm 

ä

r omfattande, ca 4,8 milj  ton per 

å

r till Stockholm.

Ä

ven arman sj

ö

trafik 

ä

n oljetransporter till Stockholm och sj

ö

-

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     14

trafik till andra hamnar har medf

ö

rt oljeutsl

ä

pp som drabbat sk

ä

rg

å

rden h

å

rt. Statistisk;! uppskattningar antyder att den relativa frekvensen oljeutsl

ä

pp 

ö

ver 100 ton f

ö

r fartygstra­fiken i farlederna till Stockholm varit fyra g

å

nger st

ö

rre 

ä

n genomsnittet f

ö

r hela landet. Jag anser att milj

ö

riskerna med nuvarande oljetransporter genom Stockholms skarg

å

rd inte ar acceptabla. Detta har ocks

å

 l

ä

nge h

ä

vdats i den allm

ä

nna debatten.

I MISTs direktiv anges att begr

ä

nsningar av fartygs­transporter av olja kan vara aktuella i vissa s

ä

rskilt k

ä

nsliga vatt

>nomr

å

den och att f

ö

r- och nackdelar med alternativa transportsystem b

ö

r be­lysas. Kommitt

é

n har d

ä

rf

ö

r uppdragit till Transport-forskningskommissionen (TFK) att utveckla en generell analysmodell f

ö

r transport och lagring av olja samt att g

ö

ra en specialstudie av oljetransporterna till Stockholmsomr

å

det (bilaga 7). Denna studie har del­finansierats av Stockholms l

ä

ns landsting med 120 000 kr och avses ing

å

 i underlaget f

ö

r diskussioner och beslut om den regionala planeringen, s

ä

rskilt d

å 

hamnplaneringen. En l

ä

nshamnsutredning p

å

g

å

r f

ö

r n

ä

r­varande under medverkan av Stockholms l

ä

ns landsting och ber

ö

rda kommuner. Oljetransporterna utg

ö

r en viktig del av underlaget f

ö

r hamnverksamheten i regio­nen, varf

ö

r valet av transportalternativ p

å

verkar hamnstrukturen och f

å

r regionalpolitiska effekter.

Alternativ

Under den senaste tio

å

rsperioden har i den allm

ä

nna debatten en f

ö

r hela Stockholmsregionen gemensam oljeterminal i Nyn

ä

shamn ofta anf

ö

rts som en l

ö

sning av oljeskadeproblemet. N

å

gon systematisk analys av detta alternativ har dock inte redovisats. Stockholms­omr

å

det tillf

ö

rs nu oljeprodukter fr

ä

mst genom far-tygstransporterna till de fem dep

å

erna Loudden, V

ä

rtan, Kvarnholmen,[REDACTED_EFTERNAMN] och Rasta. N

å

gra storf

ö

r­brukare f

å

r ocks

å

 direktleverans med fartyg. En be­tydande och genom beredskapslagring 

ö

kande tillf

ö

rs­el sker ocks

å

ö

ver Nyn

ä

shamn, d

ä

r olja raffineras och transporteras vidare med tankbil  och mindre tankfartyg.

M

å

len m

å

ste vara dels att oljeutsl

ä

pp och oljeskador i Stockholms sk

ä

rg

å

rd snabbt minskas drastiskt, dels att oljetillf

ö

rseln tryggas till l

ä

gsta m

ö

jliga sam­h

ä

llsekonomiska kostnad. Oljeskadorna utg

ö

r nu en h

ö

g samh

ä

llsekonomisk kostnad.

Tv

å

huvudalternativ kan diskuteras - fortsatta fartycjs-transporter till Stockholm med kraftigt h

ö

jd milj

ö­

s

ä

kerhet och en f

ö

r regionen gemensam oljeterminal i Nyn

ä

shamn. F

ö

r det senare alternativet har j

ä

rn­v

ä

g och r

ö

rledning diskuterats f

ö

r transporterna fr

å

n Nyn

ä

shamn till Stockholm.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     15

TFK beskriver konsekvenserna f

ö

r oljetransporterna till Stockholmsregionen vid alternativa transport­system. F

ö

r varje alternativ uppskattas, dock med stor os

ä

kerhet, konsekvenserna f

ö

r milj

ö

risker och transportkostnader. Enligt TFK ger specialfartyg till Stockholm med nu g

ä

llande f

ö

ruts

ä

ttningar v

ä

sentligt l

ä

gre kostnader 

ä

n nyn

ä

shamnsalternativen. Utsl

ä

ppsreduktionen

ä

r av sairana storleksordning f

ö

r det s

ä

rskilt milj

ö

s

ä

kra fartyget som f

ö

r nyn

ä

shamns­alternativen. Dock hamnar utsl

ä

ppen i n

å

got olika omr

å

den vilket m

å

ste tillm

ä

tas viss vikt. Jag vill betona att os

ä

kerheten i uppskattningarna 

ä

r stor beroende p

å

 val av utg

å

ngspunkter och p

å

 v

ä

rderingar.

Med utg

å

ngspunkt i TFKs studie samt behovet av snab­ba 

å

tg

ä

rder och flexibilitet f

ö

r framtida 

ä

ndringar i transportsystemet f

ö

rordar jag fortsatt fartygs­transport av olja till Stockholm. Ett absolut vill­kor 

ä

r d

å

 att milj

ö

s

ä

kerheten vid sj

ö

transporterna omedelbart h

ö

js mycket kraftigt. Om nu f

ö

religgande f

ö

ruts

ä

ttningar 

ä

ndras v

ä

sentligt betr

ä

ffande bl a energiteknisk verksamhet i Nyn

ä

shamn och oljebransch­ens struktur kan slutsatsen komma att bli en annan. Jag har dock bed

ö

mt att andra f

ö

r

ä

ndringar inte kan genomf

ö

ras lika snabbt som 

ä

ndringar i sj

ö

transport­systemet. R

ö

rtransporter fr

å

n Nyn

ä

shamn till Stock­holm skulle, f

ö

rutom att de rent allm

ä

nt 

ä

r sv

å

rig­heter med m

å

nga olika produkter i flera relationer, inneb

ä

ra betydande omst

ä

llningsproblem i Stockholms­regionen, omst

ä

llningar som m

å

ste planeras 

ö

ver n

å

got l

ä

ngre tid. Ett r

ö

rtransportsystem, kan som jag ser det bli intressant i ett 5-10 

å

rs perspektiv. 

Å

tg

ä

rder mot milj

ö

risker i v

å

ra sk

ä

rg

å

rdsomr

å

den m

å

ste emellertid genomf

ö

ras snabbare.

De s

ä

kerhetsh

ö

jande 

å

tg

ä

rderna f

ö

r sj

ö

transporter avser fartyget, farleden, fartygets framf

ö

rande och bek

ä

mpningsberedskapen. De har betydelse ocks

å 

f

ö

r andra fartygstransporter och f

ö

r milj

ö

s

ä

kerheten i andra farledsomr

å

den. TFKs rapport visar att det f

ö

rordade alternativet med stor sannolikhet ger den l

ä

gsta kostnaden per ton eliminerat oljeutsl

ä

pp (se avsnitt 2.384 i bilaga 7). Det b

ö

r dock noteras att det med h

ä

nsyn till milj

ö

ns k

ä

nslighet inte saknar betydelse var utsl

ä

ppsreduktionen sker.

Transporterna av olja till Stockholm b

ö

r ske med s

ä

rskilt milj

ö

s

ä

kra tankfartyg som h

ä

nvisas till en farled. Denna b

ö

r erbjuda kort transportv

ä

g genom sk

ä

rg

å

rden varf

ö

r jag f

ö

rordar att de milj

ö

farliga transporterna koncentreras till Sandhamnsleden, som 

ä

r 4 3 sj

ö

mil. Alternativet Landsort-Dalar

ö

leden 

ä

r n

ä

stan dubbelt s

å

 l

å

ng (81 sj

ö

mil) och passerar fler milj

ö

k

ä

nsliga omr

å

den. Landsort-Dalar

ö

leden m

å

ste dock uppr

ä

tth

å

llas vid ishinder i Sandhamn och f

ö

r oljetransporter mellan Nyn

ä

shamn och Stockholm.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     16

Det milj

ö

s

ä

kra fartyg som f

ö

rordas har skisserats av Sal

é

n  Technolgies AB (bilaga 5). Fartyget 

ä

r i storleksordningen 30 000 ton d

ö

dvikt och ryms v

ä

l inom existerande farledsbegr

ä

nsningar. Djupg

å

endet 

ä

r 10 m vilket understiger i Sandhamnsleden nu till

ä

tet djupg

å

ende p

å

 11 m. Fartyget 

ä

r skisserat med dubbel botten och dubbel fartygssida, vilket ger stor s

ä

kerhet mot oljeutsl

ä

pp i .samband med grund­st

ö

tning och kollision. Fartyget har i 

ö

vrigt kon­struerats och utrustats med s

ä

kerhetsarrangemang som v

ä

sentligt 

ö

verstiger vad som kr

ä

vs i inter­nationella konventioner.

Upprustningen av Sandhamnsleden b

ö

r omfatta bl a b

ä

ttre utm

ä

rkning genom ytterligare ett femtontal isbojar som kan ligga ute 

å

ret runt, kompletterande ramning och sj

ö

m

ä

tning samt b

ä

ttre sj

ö

kort. Bort-spr

ä

nging av grund och muddringar av vissa land-grundningar s

ä

rskilt i Sandhamnsomr

å

det b

ö

r ocks

å ö

verv

ä

gas. En ut

ö

kad'trafikinformation b

ö

r inf

ö

ras med sikte p

å

ö

verg

å

ng till trafik

ö

vervakning snarast. Trafikf

ö

reskrifter b

ö

r uppr

ä

ttas f

ö

r far­ledsomr

å

det i vilka regleras t ex anm

ä

lningsskyldig­het, restriktioner f

ö

r fartygstrafik med h

ä

nsyn till v

ä

der- och ljusf

ö

rh

å

llanden, hastighetsbegr

ä

nsningar, restriktioner f

ö

r timmersl

ä

p, l

ä

ktring av oljel

ä

st m m. Lotstv

å

nget b

ö

r ut

ö

kas framf

ö

r allt f

ö

r ut­l

ä

ndska fartyg, s

ä

rskilt d

å

 s

å

dana med milj

ö

farlig last, f

ö

r stora torrlastfartyg och f

ö

r fartyg med otillr

ä

cklig utrustning eller bemanning. Lotsningen b

ö

r utvecklas och samordnas med trafikinformation/ trafik

ö

vervakning.

Bek

ä

mpningsberedskapen f

ö

r oljeutsl

ä

pp kommer att f

ö

rb

ä

ttras genom att kustbevakningen under budget­

å

ret 1979/80 kommer att anl

ä

gga en regionbas p

å 

Djur

ö

 i n

ä

ra anslutning till Sandhamns leden. D

ä

r kommer bek

ä

mpningsresurser av betydande omfattning att stationeras, t ex milj

ö

skyddsfartygen Tv 04 och Tv 021, personal och materiel.

Vidare f

ö

ruts

ä

tter jag att en v

ä

sentligt utvecklad beredskapsplanering sker genom l

ä

nsstyrelsens f

ö

r­sorg. I den b

ö

r regleras samarbetet mellan kustbe­vakningen, kommunerna, f

ö

rsvaret, b

ä

rgningsbolag, saneringsf

ö

retag, milj

ö

expertis m fl. De betydelse­fulla insatser som sk

ä

rg

å

rdsbor och frivilliga kan g

ö

ra ska ocks

å

 beaktas i planeringen. Som underlag f

ö

r bek

ä

mpningsarbetet b

ö

r snarast uppr

ä

ttas en milj

ö

atias genom l

ä

nsstyrelsens f

ö

rsorg i vilken s

ä

rskilt k

ä

nsliga milj

ö

omr

å

den i sk

ä

rg

å

rden redo­visas.

I syfte att ytterligare utveckla milj

ö

s

ä

kerheten vid oljetransporterna till Stockholmsomr

å

det b

ö

r Nyn

ä

shamn successivt utvecklas som kompletterande oljeterminal och energitekniskt centrum. N

å

gon

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     17

ytterligare stor oljeterminal i regionen b

ö

r inte etableras. D

ä

remot b

ö

r en begr

ä

nsning av antalet dep

å

er efterstr

ä

vas eftersom vissa av dem har ett fr

å

n milj

ö

synpunkt d

å

ligt l

ä

ge. En 

ö

kande beredskaps­lagring ger styrm

ö

jligheter f

ö

r ett miij

ö

s

ä

krare transportsystem. Statsmakterna b

ö

r ocks

å

 fr

å

n milj

ö­

synpunkt p

å

verka strukturf

ö

r

ä

ndringen i oljebransch­en. F

ö

r Stockholmsregionen kan en s

å

dan p

å

verkan f

å 

stor milj

ö

effekt.

Jag f

ö

resl

å

r att Stockholmsregionens oljef

ö

rs

ö

rjning p

å

 5-10 

å

rs sikt sker med sj

ö

transporter med kraftigt h

ö

jd milj

ö

s

ä

kerhet. F

ö

r f

ö

rs

ö

rjningen p

å

 l

ä

ngre sikt b

ö

r 

ä

ven andra alternativ komma i fr

å

ga.

Kostnaden f

ö

r de ytterligare farleds

å

tg

ä

rderna m m uppskattas till 500 000 kr per 

å

r. De f

ö

reslagna 

å

tg

ä

rderna diskuteras mera generellt i andra an-snitt i bet

ä

nkandet, d

ä

r ocks

å

kostnader redovisas.

Landsort-S

ö

dert

ä

lje och M

ä

laren

S

ö

rmlands sk

ä

rg

å

rd och M

ä

laren 

ä

r tv

å

 av landets prim

ä

ra rekreationsomr

å

den. Genom dessa g

å

r omfat­tande milj

ö

farliga transporter av fr

ä

mst olja till bl a Nyn

ä

shamn, S

ö

dert

ä

lje och M

ä

laren. Kraven p

å 

s

ä

kerhet vid dessa transporter m

å

ste s

ä

ttas h

ö

gt. Stora oljeutsl

ä

pp har under senare 

å

r intr

ä

ffat i farleden Landsort-S

ö

dert

ä

lje medan Nyn

ä

shamns­omr

å

det och M

ä

laren drabbats endast av mindre utsl

ä

pp.

TFK har diskuterat 

ä

ven M

ä

larregionens oljef

ö

rs

ö

rj­ning och som alternativ st

ä

llt s

ä

rskilt milj

ö

s

ä

kra tankfartyg och'blockt

å

g fr

å

n G

ö

teborg till V

ä

ster

å

s. Minskningen av oljeutsl

ä

ppen och kostnaden f

ö

r denna 

ä

r av samma storleksordning f

ö

r alternativen, varf

ö

r jag f

ö

rordar ytterligare analyser av dessa. D

ä

rvid m

å

ste M

ä

larens roll som vattent

ä

kt s

ä

rskilt beaktas.

S

ö

dert

ä

lje kommun har i rapporten 

Ö

kad s

ä

kerhet i farleden Landsort-S

ö

dert

ä

lje och i M

ä

laren (jan 1979)' redovisat f

ö

rslag till 

å

tg

ä

rder. Rapporten 

ä

r in­tressant. F

ö

rslagen, som b

ö

r pr

ö

vas i ett vidare sammanhang n

ä

r rapporten 

ö

verl

ä

mnas till regeringen, 

ä

r bl a att

farleden Landsort-S

ö

dert

ä

lje r

ä

tas ut och ges partiell trafikseparering, positionss

ä

kra farleds­m

ä

rken och ev kabelnavigering lotstv

å

ng och trafik

ö

vervakning sk

ä

rps kraven sk

ä

rps f

ö

r farligt gods-transporter resurserna f

ö

r beredskap och bek

ä

mpning f

ö

rst

ä

rks och

l

ä

nsor ska medf

ö

ras i fartyg som trafikerar M

ä

laren med oljelast

2   Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.1    Jordbruksdepartementet

18

Jag tillstyrker att materialet tas med som under­lag att beaktas vid uppr

ä

ttandet av ett handlings­program f

ö

r milj

ö

s

ä

kra sj

ö

transporter.

4.1.12        Mycket stora tankfartyg i 

Ö

stersj

ö

n

I samband med energikommissionens arbete utf

ö

rdes bed

ö

mningar av risken f

ö

r stora utsl

ä

pp av olja och de ekologiska effekterna d

ä

rav. Kommissionen studer­ade dels en t

ä

nkt tankfartygsolycka med utsl

ä

pp av 75-100 000 ton r

å

olja vid Norra Midsj

ö

banken, dels en hypotetisk f

ö

rlisning med avsev

ä

rda utsl

ä

pp av br

ä

nnolja vid H

ä

vringe. Milj

ö

effekterna inneb

ä

r att vissa arter riskerar att helt sl

å

s ut, att skador uppst

å

r p

å

fiskproduktion m m. Strandzon­ens 

å

terh

ä

mtning kan ta tiotals 

å

r.

Fr

å

n sj

ö

fartsh

å

ll h

ä

vdas ofta att olycksrisken med mycket stora tankfartyg i 

Ö

stersj

ö

n 

ä

r l

ä

gre 

ä

n med mindre fartyg. De totala utsl

ä

ppen vid visst transportarbete skulle ocks

å

 bli l

ä

gre. Grundst

ö

t­ning, kollision, brand och explosion kan dock inte uteslutas. Risk, om 

ä

n liten, finns s

å

ledes f

ö

r oljeolyckor med extremt stora oljeutsl

ä

pp. Det 

ä

r h

ä

rvid inte tillr

ä

ckligt med 

ä

tg

ä

rder som nedbring­ar risken. Jag anser inte, mot bakgrund av de kata­strofala f

ö

ljderna av extremt stora utsl

ä

pp (

ö

ver 10 000 ton), att ens mycket sm

å

 risker f

ö

r att detta skall intr

ä

ffa kan godtas. Enda s

ä

ttet att helt eliminera risken 

ä

r att ta bort den risk-alstrande faktorn n

ä

mligen trafiken i 

Ö

stersj

ö

n b

å

de med mindre tankfartyg som inte 

ä

r milj

ö

s

ä

kra och mycket stora fartyg med ol

ä

mplig tankstorlek och tankplacering eller l

å

g s

ä

kerhetsniv

å

 i 

ö

vrigt. H

å

rd trafikreglering kan ocks

å

 beh

ö

vas.

F

ö

r svenskt vidkommande b

ö

r inte st

ö

rsta till

ä

tna djupg

å

ende f

ö

r 

ö

stersj

ö

hamnarna 

ö

kas. B

ä

rgning och reparation av mycket stora tankfartyg i 

Ö

stersj

ö

n erbjuder stora sv

å

righeter. Sj

ö

m

ä

tningen 

ä

r inte s

å

 fullst

ä

ndig att en extrem s

ä

kerhet kan uppr

ä

tt­h

å

llas. Beredskapen mot mycket stora oljeutsl

ä

pp 

ä

r helt otillr

ä

cklig.

Jag f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att Sverige i 

Ö

stersj

ö

kommis-sionen tar upp fr

å

gan om reglering av trafiken med mindre milj

ö

s

ä

kra eller mycket stora tankfartyg i 

Ö

stersj

ö

n i syfte att eliminera risken f

ö

r extremt stora utsl

ä

pp.

4.1.13   Trafikf

ö

reskrifter om bl a fartygs­

storlek

Under en l

å

ng f

ö

ljd av 

å

r har storleken hos de fartyg som trafikerar Sverige successivt 

ö

kat. En fortsatt 

ö

kning av storleken ter sig sannolik. Denna utveckling leder till att allt st

ö

rre fartyg

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     19

kommer att framf

ö

ras i farleder som ursprungligen planerades under helt andra f

ö

ruts

ä

ttningar.

Vid vissa lotsplatser till

ä

mpas storleksrestriktion­er bl a med h

ä

nsyn till olika sikt- och v

ä

derf

ö

r­h

å

llanden. Dessa restriktioner 

ä

r vanligen inte formellt fastst

ä

llda utan har snarast karakt

ä

ren av praxis. Restriktionerna g

ä

ller dessutom endast de fartyg som anlitar lots. Normalt 

ä

r lotsens er­farenhet och omd

ö

me avg

ö

rande f

ö

r lotsningens ut­f

ö

rande. En formellt fastst

ä

lld regel kan i ett os

ä

kert l

ä

ge underl

ä

tta och avg

ö

ra lotsens st

ä

ll­ningstagande .

Dessa storleksrestriktioner b

ö

r ing

å

 i trafikf

ö

re­skrifter f

ö

r varje farledsomr

å

de, vilka ocks

å

 kan ta upp t ex trafikinformation, anm

ä

lningsskyldighet, lokalt lotstv

å

ng, trafikregleringar etc.

Mot bakgrund av ovanst

å

ende anser jag att trafik­f

ö

reskrifter b

ö

r fastst

ä

llas f

ö

r varje farleds­omr

å

de. Kostnaden f

ö

r detta uppskattas till 300 000 kr per 

å

r.

4.1.14     Lotsning

(ref bil 4 och 6)

IMCO har i rekormnendationer s

ä

rskilt understrukit vikten av att lots finns tillg

ä

nglig och utnyttjas av fartyg i sv

å

rnavigabla vatten. Behovet av att anlita lots har dessutom p

å

verkats av 

ö

kande far­tygsstorlekar och st

ö

rre fartresurser. Transporter­na av farligt gods har ocks

å

ö

kat.

Lotsen

ä

r v

ä

l f

ö

rtrogen med farleden, dess djup och bredd, str

ö

mf

ö

rh

å

llande, aktuella vattenst

å

nd m m och trafikbilden i farleden. Lotsen medverkar till att kommunikationen mellan fartygen och med trafikinformationscentraler fungerar tillfreds­st

ä

llande. Dagens fartyg 

ä

r bemannade med relativt liten personal. Lotsens medverkan som bef

ä

lhavarens r

å

dgivare utg

ö

r en f

ö

rst

ä

rkning av s

ä

kerhetstj

ä

nsten p

å

 bryggan. Med h

ä

nsyn till den snabba tekniska utvecklingen 

ä

r fort- och vidareutbildning av lotsar en viktig uppgift. H

ä

rvid utg

ö

r de simulatorer som byggts upp vid bl a sj

ö

bef

ä

lsskolorna i G

ö

teborg och Stockholm viktiga hj

ä

lpmedel.

Rent allm

ä

nt anser jag att lotsningsfunktionen kan utvecklas v

ä

sentligt som inslag i ett s

ä

kerhets­system. Lotsningen st

ä

mmer av fartyget, farleden och trafikinformationen mot varandra med h

ä

nsyn till sikt, trafikintensitet och andra restriktioner.

I Sverige r

å

der i princip lotsfrihet sedan 1970. Lotstv

å

ng f

ö

reskrivs dock f

ö

r vissa olje- och kemi­kalietransporter.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.1    Jordbruksdepartementet

20

Ett 

ö

kat antal utlands frivilligt anlita lots tyg har ofta bristande

ska fartyg har upph

ö

rt att . Bef

ä

lhavarna p

å

 dessa far-kunskap i g

ä

llande hamn­ordningar och trafikf

ö

reskrifter f

ö

r farleden. Det f

ö

religger 

ä

ven risk f

ö

r spr

å

kf

ö

rbistring vid t ex kommunikationer med VHF-radio.

Enligt nuvarande best

ä

mmelser kan bef

ä

lhavaren p

å 

ett stort torrlastfartyg v

ä

lja att g

å

 in i en far­led som han tidigare inte bes

ö

kt, utan att anlita lots. Bristen p

å

 lokalk

ä

nnedom g

ö

r att fartygen d

ä

rvid ofta framf

ö

rs p

å

 ett s

ä

tt som inte kan f

ö

rut­ses fr

å

n andra fartyg i samma farled. Bef

ä

lhavaren p

å

 fartyget tvingas d

å

 som regel 

ä

gna mycket tid 

å

t att f

ö

lja navigeringen i sj

ö

kortet och kan d

ä

r­f

ö

r inte 

ä

gna tillr

ä

cklig tid

å

t

ö

vrig trafik.

Ett

ö

kat utnyttjande av lots medf

ö

r otvivelaktigt en h

ö

gre grad av s

ä

kerhet s

ä

rskilt vid framf

ö

rande i sv

å

rnavigabla vatten, med vilket bef

ä

let 

ä

r obe­kant. Lotstv

å

ng m

å

ste best

ä

rrmias av det enskilda far­tygets behov av lots i en aktuell situation mer 

ä

n av i f

ö

rv

ä

g fastst

ä

llda generella regler. Brister i fartygets tekniska utrustning eller i fartygets upptr

ä

dande i farleden kan motivera lotstv

å

ng. Exempelvis b

ö

r alla fartyg p

å

 mer 

ä

n 100 tons brutto­tonnage som saknar VHF-radio underkastas lotstv

å

ng. Om ett fartyg bryter mot trafikf

ö

reskrifterna i en farled t ex avseende anm

ä

lningsskyldighet eller radiopassning b

ö

r lotstv

å

ng omedelbart intr

ä

da. H

ä

rigenom h

ö

js s

ä

kerheten i farleden samtidigt som brott mot trafikf

ö

reskrifterna leder till omedel­bara ekonomiska konsekvenser i form av lotsavgift och v

ä

ntetid. Principen m

å

ste vara att inget fartyg f

å

r uppeh

å

lla sig anonymt i farledsomr

å

det.

En behovsanpassning av lotstv

å

nget kan ocks

å

 inne­b

ä

ra att tv

ä

manslotsning regelm

ä

ssigt inf

ö

rs f

ö

r mycket stora fartyg, att lotstv

å

nget ut

ö

kas i s

ä

rskilt k

ä

nsliga eller sv

å

rnavigabla omr

å

den f

ö

r utl

ä

ndska fartyg och f

ö

r stora torrlastfartyg. Allm

ä

nt b

ö

r lotstv

å

nget enligt min mening anpassas till farledsf

ö

rh

å

llanden, fartygets utrustning, be­manning och lastens milj

ö

farlighet.

K

ä

nslig milj

ö

 och h

ö

ga olyckstal i Kalmarsund ger s

ä

rskilda motiv f

ö

r inf

ö

randet av ut

ö

kat lotstv

å

ng kombinerat med v

ä

gvalsstyrande avgifter f

ö

r alla milj

ö

farliga transporter.

Behovsanpassat lotstv

å

ng medf

ö

r en 

ö

kad lokal be­slutander

ä

tt inom farledsomr

å

dena. Detta inneb

ä

r en decentralisering som st

å

r i samklang med mitt f

ö

rslag till organisation av kust- och sj

ö

farts­myndigheten.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     21

F

ö

r fartyg som transporterar olja eller kemikalier b

ö

r ut

ö

kat lotstv

å

ng bl a geografiskt 

ö

verv

ä

gas. En riskv

ä

rdering d

ä

r milj

ö

v

ä

rdena v

ä

gs in b

ö

r g

ö

ras.

Enligt nu g

ä

llande best

ä

mmelser kr

ä

vs att fartygs­bef

ä

l som 

ö

nskar erh

å

lla tillst

å

ndsbevis skall ha deltagit i framf

ö

randet av fartyget under 30 resor i den aktuella farleden under de senaste tv

å

å

ren. Jag anser att nuvarande villkor b

ö

r mjukas upp. Kravet p

å

 exakt antal resor b

ö

r tas bort. I st

ä

llet ska fartygsbef

ä

l som 

ö

nskar tillst

å

ndsbevis kunna erh

å

lla detta efter en pr

ö

vning av deras kompetens f

ö

r aktuella farleder. M

ö

jligheten att erh

å

lla till­st

å

ndsbevis b

ö

r 

ä

ven i forts

ä

ttningen vara reser­verad f

ö

r svenska medborgare och fartygsbef

ä

l p

å 

utl

ä

ndska fartyg, vars flaggland till

ä

mpar mot­svarande regler f

ö

r svenskt fartygsbef

ä

l.

Jag anser att lotsning r

ä

tt utnyttjad och fort­l

ö

pande anpassad till sj

ö

fartens utveckling 

ä

r en viktig s

ä

kerhetsfaktor. I f

ö

rsta hand b

ö

r lotsning­en f

ö

rbeh

å

llas de fartyg vilkas bef

ä

l inte k

ä

nner den aktuella farleden. Det h

ä

vdas i vissa samman­hang att olycksfrekvensen med lots ombord 

ä

r h

ö

gre 

ä

n utan lots. Andra utg

å

r fr

å

n att all lotsning 

ä

r s

ä

kerhetsh

ö

jande. Lotsningens betydelse f

ö

r s

ä

kerheten m

å

ste klarl

ä

ggas b

ä

ttre eftersom den 

ä

r en kostnadskr

ä

vande s

ä

kerhets

å

tg

ä

rd, som m

å

ste kunna v

ä

gas mot andra 

å

tg

ä

rder. Jag f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att en s

ä

rskild utv

ä

rdering g

ö

rs av lotsningens s

ä

kerhetsh

ö

jande effekt.

F

ö

rslagen representerar i huvudsak en 

ä

ndrad ut­nyttjning av befintliga resurser. Jag f

ö

rutser d

ä

rf

ö

r ingen nettokostnads

ö

kning.

4.1.15      Samordning av lotsningsverksamheten i G

ö

teborg

Hamnlotsningen i G

ö

teborg bedrivs idag 

ä

v G

ö

teborgs hamn medan sj

ö

fartsverket ansvarar f

ö

r sj

ö

lotsningen. Fr

å

gan om samordning av lotsningen mellan sj

ö

farts­verket och G

ö

teborgs hamn har diskuterats under en f

ö

ljd av 

å

r. Bet

ä

nkandena S

ä

kerhet i farled (Ds K 1975:8) och Lotsning Vinga-V

ä

nern (Ds K 1976:5) ber

ö

rde fr

å

gan. Inom en f

ö

r sj

ö

fartsverket och G

ö

teborgs hamn gemensam arbetsgrupp, som arbet­ade under 1978, r

å

dde enighet om behovet av sam­ordning. Samordningsproblemen r

ö

r 

ä

ven trafikin­formationen, som behandlas i avsnitt 4.1.5. Under 1979 har ytterligare en utredning om dessa fr

å

gor p

å

b

ö

rjats. Den sv

å

rl

ö

sta huvudmannaskapsfr

å

gan har f

ö

rdr

ö

jt l

ö

sningen av samordningsproblemen. Det 

ä

r oacceptabelt att viktiga s

ä

kerhetsfr

å

gor hanteras p

å

 detta s

ä

tt.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     22

Som jag tidigare redovisat anser jag att lotsningen 

ä

r en viktig s

ä

kerhets

å

tg

ä

rd. Sj

ö

fartsverket

ä

r den f

ö

r sj

ö

s

ä

kerheten ansvariga myndigheten. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r naturligt att lotsning sker under sj

ö

farts­verkets huvudmannaskap. En s

å

dan l

ö

sning framst

å

r f

ö

r G

ö

teborgsomr

å

det ocks

å

 som mer rationell. I sammanhanget b

ö

r erinras om att hamnlotsningen i Stockholms hamn har 

ö

vertagits av sj

ö

fartsverket och ing

å

r i de ordinarie arbetsuppgifterna f

ö

r lotsarna vid Stockholms lotsplats.

Jag f

ö

resl

å

r att regeringen beslutar att sj

ö

farts­verket ska 

ö

verta hamnlotsningen i G

ö

teborg och integrera den med sj

ö

lotsningen.

F

ö

rslaget leder inte till n

å

gon kostnads

ö

kning.

4.1.16    

Ö

vriga farleds

å

tg

ä

rder (ref bil 3 och 4)

Vissa farieds

ä

tg

ä

rder och organisationsfr

å

gor be­handlas i andra avsnitt. I 

ö

vrigt ansluter jag mig i stort till de bed

ö

mningar som sj

ö

fartsverket gjort i sitt program f

ö

r 

ö

kad farledss

ä

kerhet. M

å

nga av de i programmet f

ö

reslagna 

å

tg

ä

rderna har redovisats konkret i flera tidigare utredningar men 

ä

nnu inte genomf

ö

rts. Resursbrist anges som huvud­orsak. Inom ramen f

ö

r en avgiftsfinansierad verk­samhet kan det vara sv

å

rt att tillr

ä

ckligt h

ä

vda kraven p

å

 resurser f

ö

r s

ä

kerhets

å

tg

ä

rder, som ju 

ä

r sv

å

ra att redovisa l

ö

nsamheten hos. Kost­nadnyttoanalyser av s

ä

kerhets

å

tg

ä

rder m

å

ste ut­vecklas s

å

 att den samh

ä

llsekonomiska l

ö

nsam­heten kan bed

ö

mas b

ä

ttre.

Jag vill s

ä

rskilt betona samspelet mellan s

ä

ker­hets

å

tg

ä

rder i sj

ö

transportsystemets olika delar. De funJctioner som fr

ä

mst tillgodoser detta samspel 

ä

r trafik

ö

vervakning och behovsanpassad lotsning. Vad avser de f

ö

reslagna farleds

å

tg

ä

rderna b

ö

r sj

ö­

kartl

ä

ggning, isbojar och nya radarfyrar priori- 

, teras tidsm

ä

ssigt. F

ö

reslagen f

ö

rdjupning till 11 m av B

ö

tt

ö

leden till G

ö

teborg b

ö

r ocks

å

 ges f

ö

rtur.

Kostnaderna f

ö

r en fem

å

rsperiod, 60 milj kr f

ö

r allm

ä

nna farleds

å

tg

ä

rder och 50 milj kr f

ö

r s

ä

rskilda farledsarbeten som muddring, bortspr

ä

ng­ning av grund etc, kan dock enligt sj

ö

fartsverket endast delvis rymmas inom budgetrainarna. Det g

å

r inte att nu bed

ö

ma erforderligt medelsbehov i de­talj och g

ö

ra exakta prioriteringar inom programmet. Jag bed

ö

mer att 30 milj kr f

ö

r farleds

å

tg

ä

rder under en fem

å

rsperiod 

ä

r en rimlig, summa i ett samlat handlingsprogram f

ö

r milj

ö

s

ä

kra sj

ö

transport­er. Detta tillskott b

ö

r ges f

ö

r genomf

ö

rande av specificerade 

å

tg

ä

rder som f

ö

resl

å

s av sj

ö

fartsverk­et, varvid samh

ä

llsekonomiska l

ö

nsamhetskalkyler ska redovisas. D

ä

rut

ö

ver f

ö

resl

å

r jag i s

ä

rskilda avsnitt ytterligare 

ä

tg

ä

rder.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.1    Jordbruksdepartementet

23

4.2      Avsiktliga utsl

ä

pp

4.2.1    Straffavgifter f

ö

r att f

ö

rhindra avsiktliga utsl

ä

pp (ref bil 13)

Avsiktliga utsl

ä

pp sker m

ä

nga g

å

nger av rent ekono­miska sk

ä

l. Ibland saknas mottagningsanl

ä

ggningar f

ö

r oljerester eller oljehaltigt ballastvatten.

Till skillnad fr

å

n f

ö

rh

å

llandena vid m

å

nga landbase­rade k

ä

llor f

ö

religger det vid dessa avsiktliga ut­sl

ä

pp problem att identifiera f

ö

rorenaren. Enligt Nordiska Oljeskyddsunionen kunde 1976 och 1977 f

ö

ro­renaren identifieras vid 19 procent av de registre­rade utsl

ä

ppen. D

å

ä

ven olyckor inr

ä

knas i denna statistik 

ä

r uppt

ä

cktsrisken f

ö

r avsiktliga utsl

ä

pp mindre. Motsvarande siffror anges av kustbevakning­en till 17 respektive 12 procent. Risken att upp­t

ä

ckas var d

å

 ungef

ä

r 10 procent. Kustbevakningens flyg

ö

vervakning medf

ö

r nu en 

ö

kning av antalet er-tappade oljef

ö

rorenare. Fj

ä

rranalystekniken medger att utsl

ä

pp sp

å

ras 

ä

ven under m

ö

rker och d

å

lig sikt.

Straffavgifter m

ä

ste inf

ö

ras f

ö

r att g

ö

ra det ol

ö

n­samt att sl

ä

ppa ut olja. De kan fastst

ä

llas efter olika principer. En m

ö

jlighet 

ä

r att f

ö

rorenaren skall betala en avgift som motsvarar kostnaden f

ö

r den skada som 

å

samkas. Avgiften kommer d

å

 att mot­svara de skadest

å

ndsanspr

å

k som st

ä

lls av olika in­tressenter. Ett effektivare s

ä

tt 

ä

r att anv

ä

nda administrativt fastst

ä

llda straffavgifter vilka f

ö

rhindrar den potentiella f

ö

rorenaren fr

å

n att g

ö

ra en ekonomisk vinst genom att avsiktligt g

ö

ra ett utsl

ä

pp. Avgiften fastst

ä

lls allts

å

 inte med ut­g

å

ngspunkt i f

ö

rmodade samh

ä

llsekonomiska milj

ö­

kostnader utan i st

ä

llet i de kostnader den poten­tiella f

ö

rorenaren f

ö

rv

ä

ntas undkomjna. Om dessa i ett visst fall antas vara 5000 kr och sannolikheten att ertappas 

ä

r 10 procent s

å

 blir straffavgiften 50 000 kr.

Straffavgifterna skall p

å

 f

ö

rhand vara k

ä

nda f

ö

r de potentiella f

ö

rorenarna. I de fall f

ö

rorenaren dessutom d

ö

ms att betala skadest

å

nd skall straff­avgiften inte kunna inr

ä

knas i skadest

å

ndsbeloppet och d

ä

rmed inte heller i det belopp till vilket redaren 

ä

ger begr

ä

nsa sitt skadest

å

nd. Straffav­giften f

å

r d

ä

r ses som ers

ä

ttning f

ö

r t ex fasta beredskapskostnader vilka inte till fullo kan tas ut via skadest

å

nd. F

ö

r att undvika att transpor­t

ö

ren vid rena olyckor debiteras en straffavgift kan en regel inf

ö

ras att s

å

dan avgift endast utg

å

r i de fall f

ö

rorenaren ertappas och inte sj

ä

lv an­m

ä

lt utsl

ä

ppet. Straffavgifter b

ö

r ses som en form av f

ö

retagsb

ö

ter, som allts

å

 drabbar transportf

ö

re­taget, inte n

å

gon enskild. De straff som i dag d

ö

ms

Prop. 1980/81:119 Bilagall Jordbruksdepartementet     24

ut

ä

r endast undantagsvis frihetsstraff. Vanligen d

ö

ms en enskild person till b

ö

ter, som ofta 

ä

r v

ä

sentligt mindre 

ä

n den vinst f

ö

retaget gjort genom det olagliga utsl

ä

ppet.

Jag f

ö

resl

å

r att straffavgifter enligt den skisser­ade principen utreds ytterligare av delegationen f

ö

r milj

ö

s

ä

kra sj

ö

transporter (avsnitt 6.7).

4.2.2       F

ö

rorenarens ansvar (ref bil 13)

Principen om f

ö

rorenarens kostnadsansvar 

ä

r inter­nationellt etablerad i milj

ö

politiken. Samh

ä

llet f

å

r 

ä

nd

å

 i dag, 

ä

ven i de fall d

ä

r f

ö

rorenaren identifieras, betala en stor del av de kostnader som ett olje- eller kemikalieutsl

ä

pp f

ö

rorsakar. Ers

ä

ttningsreglerna h

ä

r avsev

ä

rda luckor, de in­kluderar t ex inte kostnader f

ö

r milj

ö

f

ö

rst

ö

ring. Jag f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att Sverige internationellt arbetar f

ö

r och f

ö

r egen del beslutar att ers

ä

tt­ningsreglerna 

ä

ndras enligt f

ö

ljande.

F

ö

r det f

ö

rsta b

ö

r alla bek

ä

mpningskostnader er­s

ä

ttas och inte som i dag endast kostnader i sam­band raed bek

ä

mpning av best

ä

ndiga oljor. F

ö

r det andra b

ö

r 

ä

ven kostnader f

ö

r 

ö

vervakning och h

ö

jd beredskap vid gjorda utsl

ä

pp debiteras f

ö

rorenaren i de fall denna kan identifieras. F

ö

r det tredje-b

ö

r naturv

å

rdsverket som ansvarig milj

ö

myndighet f

å

 i uppdrag att uppskatta skador p

å

 fiske, turism, friluftsliv, vattent

ä

kter, timmermagasin etc, vilka inte 

ä

r att h

ä

nf

ö

ra till kostnader f

ö

r bek

ä

mpning och sanering. 

Ä

ven om skadev

å

llaren har f

ö

rs

ä

kringar som kan t

ä

cka skadest

å

ndsanspr

å

k kvarst

å

r dock pro­blemet f

ö

r dem som drabbas av utsl

ä

pp att formulera och driva igenom sina anspr

å

k. D

ä

rf

ö

r b

ö

r staten kunna bitr

ä

da med detta.

Dessa ansvarsregler inneb

ä

r att de f

ö

retagsekonomiska kostnaderna i h

ö

gre grad 

ä

n f

ö

r n

ä

rvarande avspeglar de samh

ä

llsekonomiska kostnaderna.

Det h

ä

r styrmedlet avser att f

ö

r

ä

ndra de ekonomiska f

ö

rh

å

llandena s

å

 att antalet utsl

ä

pp minskar. En f

ö

ruts

ä

ttning f

ö

r att det skall f

å

 full effekt 

ä

r dock att de potentiella f

ö

rorenarna k

ä

nner till det. Informationen kommer troligtvis snabbt svenska redare och ombordanst

ä

llda till del. S

ä

rskilt in­formation b

ö

r distribueras till utl

ä

ndska fartyg t ex genom m

ä

klare och lotsar.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     25

4.2.3     Mottagningsanl

ä

ggningar f

ö

r oljerester (ref bil 13)

I lagen om 

ä

tg

ä

rder mot vattenf

ö

roreningar fr

å

n far­tyg inom 

ö

stersj

ö

omr

å

det finns best

ä

mmelser om att mottagningsanl

ä

ggningar f

ö

r oljeavfall skall finnas i vissa hamnar, terminaler och varv. Avl

ä

mnandet av tankreng

ö

rings- och barlastvatten skall enligt lagen f

å

 ske avgiftsfritt, vilket 

ö

kar transport

ö

rens intresse av att l

ä

mna f

ö

rorenat vatten. Trots denna avgiftsfrihet kan transport

ö

ren drabbas av betydande kostnader. F

ö

r en 30 000-tonnare, d v s en ordin

ä

r produkttanker, 

ä

r tidskostnaden f

ö

r avl

ä

mnande av tankreng

ö

ringsvatten cirka 10 000 kr. En stor olje­dep

å

 har uppgett att barlastvatten bara mottagits tv

ä

 g

å

nger vid totalt 80 lastningstillf

ä

llen under 1977. Vid en annan dep

å

 har vid 130 lastningstill­f

ä

llen barlastvatten mottagits sex g

å

nger. Vid en tredje dep

å

 har bara ett fartyg l

ä

mnat barlastvatten under 

å

ret. Alla fartyg som lastar beh

ö

ver inte pumpa iland barlastvatten, men redovisade siffror 

ä

r anm

ä

rkningsv

ä

rt l

å

ga.

Vissa utl

ä

ndska hamnar, t ex Rotterdam, tar betalt f

ö

r mottagning av tankreng

ö

ringsvatten. Transport­

ö

ren kan d

å

 finna det l

ä

mpligt att p

å

b

ö

rja tank­reng

ö

ringen under 

ö

verfarten och spola det f

ö

roren­ade vattnet 

ö

verbord.

F

ö

r andra oljerester 

ä

n tankreng

ö

rings- och ballast­vatten har bl a Svenska Hamnf

ö

rbundet rekommenderat att avgift inte skall tas ut. De flesta hamnar f

ö

ljer denna rekommendation. G

ö

teborgs hamn tar dock fr o m i maj 1979 ut avgift f

ö

r s

ä

dana andra oljerester. Kostnaderna f

ö

r mottagningsanl

ä

ggningarnas drift ska t

ä

ckas inom hamnavgifterna. Denna debiterings­princip gynnar inte fartyg som har t ex segregerade barlasttankar. Tv

ä

rtom medf

ö

r milj

ö

s

ä

kra fartygs st

ö

rre volym 

ö

kade hamnavgifter. Avgiftsfr

å

gan vid mottagning av oljerester och avfall fr

å

n fartyg 

ä

r inte reglerad i n

å

gon internationell konvention.

Mottagningsanl

ä

ggningar subventioneras av staten genom naturv

å

rdsverket. Fr

ä

n oktober 1977 till oktober 1978 utbetalades 20 milj kr i bidrag. Mottagningsm

ö

jligheterna f

ö

r tankreng

ö

ringsvatten och oljerester 

ä

r trots detta inte tillfredsst

ä

llande i Sverige. Utomlands 

ä

r f

ö

rh

å

llandena vanligtvis 

ä

nnu s

ä

mre. M

å

let m

å

ste vara att vare sig praktiska eller ekonomiska sk

ä

l ska finnas mot avl

ä

mning av oljerester eller oljehaltigt vatten i hamn.

Om f

ö

rorenaren vid utsl

ä

pp av olja identifieras kan detta leda till b

ö

ter eller f

ä

ngelse och skadest

å

nd. Bef

ä

lhavaren kan vid bristande tillsyn 

ö

ver hanteringen ombord av olja d

ö

mas till b

ö

ter eller f

ä

ngelse. Det 

ä

r dock oftast sv

å

rt att visa vem som 

ä

r ansvarig samt om handlandet b

ö

r f

ö

ranleda

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     26

straffansvar. N

ä

r trots allt f

ä

llande domar av­kunnats 

ä

r de utd

ö

mda b

ö

tesbeloppen sm

å

.

Utsl

ä

pp kan allts

å

 bero p

å

 att destinationshamnen inte har mottagningsm

ö

jligheter f

ö

r oljeavfall och oljef

ö

rorenat vatten. F

ö

r att s

ä

tta press p

å

 be­r

ö

rda hamnar och l

ä

nder att bygga mottagningsan­l

ä

ggningar och p

å

 fartygen att anv

ä

nda anl

ä

ggning­arna kan ett depositionssystem utvecklas. Detta skulle i korthet inneb

ä

ra att vissa fartyg (t ex de som saknar segregerade barlasttankar eller f

ö

rmodas g

ö

ra rent sina tankar med vatten) 

å

l

ä

ggs att i lossningshamnen deponera en h

ö

g summa. Denna suimna 

å

terbetalas s

å

 snart transport

ö

ren med ett intyg redovisat att barlastvatten, tankreng

ö

rings­vatten etc omh

ä

ndertagits p

å

 l

ä

mpligt s

ä

tt. Inf

ö

r hotet att mista depositionsavgiften s

ö

ker transport­

ö

ren att avl

ä

mna sitt avfall och f

å

 intyg p

å

 detta. De hamnar som inte har mottagningsm

ö

jligheter kommer d

ä

rmed att uts

ä

ttas f

ö

r ett tryck fr

ä

n transport

ö

ren att skaffa s

å

dana.

En snabb utv

ä

rdering av befintliga mottagnings­anl

ä

ggningar b

ö

r g

ö

ras av naturv

ä

rdsverket och sj

ö­

fartsverket mot bakgrund av den l

å

ga utnyttjande­graden och uppenbart otillfredsst

ä

llande service­niv

å

n. Bland f

ö

rslag som framf

ö

rts f

ö

r att 

ö

ka utnyttjandet och f

ö

rdela kostnaderna vill jag n

ä

mna oljerestdeklaration vid fartygets ankomst till hamn, kontroll av fartyget innan det l

ä

mnar hamn och en fond f

ö

r kostnadsutj

ä

mning mellan hamnar. Jag anser att i lag f

ö

reskriven avgiftsfri avl

ä

mning av 

ä

ven andra oljerester 

ä

n barlastvatten och tankreng

ö

ringsvatten nu b

ö

r 

ö

verv

ä

gas. H

ä

rvid b

ö

r 

ä

ven f

ö

rslaget om depositionsavgifter pr

ö

vas. Kostnaden f

ö

r detta ber

ä

knas till 200 000 kr.

Jag f

ö

resl

å

r vidare att mottagningsanl

ä

ggningar f

ö

r kemikalierester lokaliseras till lossningshamn och att fartyg inte f

å

r l

ä

mna denna med kemikalie­rester ombord.

4.2.4       Partikelm

ä

rkning av olja

F

ö

rs

ö

k med partikelm

ä

rkning genomf

ö

rdes och ut­v

ä

rderades i Sverige redan 1975. Sj

ö

fartsverket har nu av statsmakterna anvisats medel f

ö

r med­verkan i en internationell f

ö

rs

ö

ksverksamhet av­seende partikelm

ä

rkning av lastoljerester i tank­fartyg. Arbetet avses ske inom ramen f

ö

r arbetet inom interimskommissionen till skydd f

ö

r 

ö

ster­sj

ö

omr

å

dets marina milj

ö

. F

ö

rs

ö

ket skall genom­f

ö

ras under en sexm

å

nadersperiod och syftar till att i de deltagande l

ä

ndernas hamnar m

ä

rka last­oljerester i tankfartyg med metallpartiklar. Sverige anskaffar och distribuerar metallpartikelpulvret samt svarar f

ö

r utbildning av m

ä

rkningspersonal, projektledning och analysarbete. F

ö

rs

ö

ket ber

ä

knas

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     27

starta under andra h

ä

lften av 19 79.

Jag anser att detta f

ö

rs

ö

k 

ä

r mycket angel

ä

get fram­f

ö

r allt genom partikelm

ä

rkningens f

ö

rebyggande effekt. Eftersom m

ä

rkningen bara avser lastoljerester kommer 

ä

ven i forts

ä

ttningen oidentifierade utsl

ä

pp att f

ö

re­komma. En utvidgning av m

ä

rkningssystemet till att omfatta 

ä

ven br

ä

nnolja m m b

ö

r d

ä

rf

ö

r efterstr

ä

vas om f

ö

rs

ö

ket visar sig lyckat. Det b

ö

r 

ä

ven noteras att olja kan identifieras med viss s

ä

kerhet genom sin kemiska sammans

ä

ttning. Referensprov fr

å

n miss­t

ä

nkt fartyg kr

ä

vs dock, vilket ofta inte kan tas. Det 

ä

r sv

å

rt att f

å

juridiskt bindande bevis med denna metod, varf

ö

r systemet med partikelm

ä

rkning b

ö

r utvecklas ytterligare.

4.2.5    Utbildning i milj

ö

teknik och s

ä

kerhets­

fr

å

gor

(ref bil 6)

Vid den tv

åå

riga fartygstekniska kursen inom gymnasie­skolan b

ö

r inf

ö

ras ett nytt 

ä

mne, milj

ö

teknik. En s

ä

rskild kurs i milj

ö

teknik- och s

ä

kerhetsfr

å

gor b

ö

r ocks

å

 inf

ö

ras i. den nya sj

ö

bef

ä

lsh

ö

gskolan, varvid kan utnyttjas de personella och materiella resurserna som byggts upp vid sj

ö

bef

ä

lsskolan i[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

. Syftet med kurserna 

ä

r att hos blivande sj

ö­

personal 

ö

ka kunskapen om havsmilj

ö

n och 

å

tg

ä

rder mot f

ö

rorening av denna. S

ä

rskild uppm

ä

rksamhet skall 

ä

gnas 

ä

t milj

ö

teknisk utrustning ombord. Under en 

ö

verg

å

ngstid kommer fortbildning av nuvarande l

ä

rare att beh

ö

vas.

Enligt nuvarande best

ä

mmelser kr

ä

vs s

ä

rskilt beh

ö

rig befattningshavare p

å

 fartyg som transporterar farligt gods. F

ö

r att f

å

 beh

ö

righet b

ö

r f

ö

rutom kurs i farligt gods f

ö

r torrlastfartyg kr

ä

vas 

ä

ven s

ä

rskild brand­skyddskurs. Vid sj

ö

bef

ä

lsskolorna f

ö

rekommer f

ö

r n

ä

r­varande viss utbildning om g

ä

llande vattenf

ö

rorenings­lagstiftning. I samband med kurserna om farligt gods f

ö

rekommer ocks

å

 utbildning i milj

ö

fr

å

gor.

Jag f

ö

resl

å

r att utbildning i milj

ö

teknik och s

ä

ker­hetsfr

å

gor genomf

ö

rs. Fortbildning av l

ä

rare ber

ä

knas kosta 250 000 tkr.

4.2.6           Milj

ö

ombud och milj

ö

information

(ref bil 6 och 13)

Sverige b

ö

r i IMCO driva kravet p

ä

 att ett milj

ö­

ombud ska finnas p

å

 varje fartyg. Detta milj

ö

ombud (som t ex kan vara maskinchef eller styrman) ska vara den som har kunskap om olika l

ä

nders milj

ö

regler och olika utsl

ä

pps milj

ö

effekter. Kunskap om detta f

å

r milj

ö

ombudet genom utbildning och som mottagare av milj

ö

information. I praktiken ska det fungera s

å

 att milj

ö

ombudet bitr

ä

der bef

ä

lhavaren med in-

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     28

formation om de regler som g

ä

ller i de l

ä

nders farvatten vilka passeras. Milj

ö

ombud, soir. ska v

ä

rna om den yttre milj

ö

n, kan ses som en parallell till befattningen skyddsombud, som v

ä

rnar om den inre milj

ö

n. Milj

ö

ombud b

ö

r utses p

å

 svenska far­tyg.

En l

ä

ttillg

ä

nglig information p

å

å

tminstone sex spr

å

k b

ö

r utarbetas om den svenska synen p

å

 och lagstiftningen om skyddet av den marina milj

ö

n. Den b

ö

r p

å

 l

ä

mpligt s

ä

tt distribueras till ut­l

ä

ndska fartyg destinerade till svensk hamn. Ett svenskt initiativ i 

Ö

stersj

ö

konventionen om gemensam information av detta slag b

ö

r dessutom tas.

En l

ä

ttillg

ä

nglig och regelbunden information om milj

ö

- och s

ä

kerhetsfr

å

gor till svensk sj

ö­

fartspersonal framst

å

r som angel

ä

gen och b

ö

r 

ö

verv

ä

gas av sj

ö

fartsverket.

Jag f

ö

resl

å

r att sj

ö

fartsverket f

å

r i uppdrag att med sj

ö

fartens arbetsmarknadsorganisationer ta upp f

ö

rhandlingar om inr

ä

ttandet av milj

ö

ombud ombord.

Jag f

ö

resl

å

r vidare att information om den svenska inst

ä

llningen till skyddet av den marina milj

ö

n redovisas i en skrift utarbetad av sj

ö

fartsverket.

Kostnaden f

ö

r informationsskriften ber

ä

knas till 100 000 kr.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     29

5

Å

tg

ä

rder f

ö

r att minska skadeverkningarna

av utsl

ä

pp

5.1       Beredskapsplaner f

ö

r olje- och kemikalie­utsl

ä

pp (ref bil 1 och 10)

Bek

ä

mpning och sanering av olja och kemikalier syftar till att s

å

 l

å

ngt som m

ö

jligt avv

ä

rja eller begr

ä

nsa skadorna i milj

ö

n. F

ö

r att detta ska kunna utf

ö

ras effektivt ra

å

ste det finnas en i f

ö

rv

ä

g utarbetad plan f

ö

r bek

ä

mpningsarbetet. Brandlagen ger oklara anvis­ningar om detta. Vissa l

ä

nsstyrelser och kommuner har enklare planer. I avsnitt 6.2 f

ö

resl

å

r jag 

ä

ndring av lagstiftningen.

Varje ber

ö

rd l

ä

nsstyrelse b

ö

r nu 

å

l

ä

ggas att uppr

ä

tta en helt

ä

ckande beredskapsplan f

ö

r oljebek

ä

mpning, i vissa fall ocks

å

 kemikaliebek

ä

mpning. I planen b

ö

r kustbevakningens planer och instruktioner tas in lik­som f

ö

rekommande koimnunala planer. Det 

ä

r angel

ä

get att 

ä

ven f

ö

rsvarets resurser och m

ö

jligt utnyttjan­de av dessa redovisas. Informationsverksamheten i samband med bek

ä

mpningsoperationer har hittills f

ö

r­summats. Den m

å

ste nu uppm

ä

rksammas redan i plane­ringen.

Planen ska ge

anvisningar f

ö

r ledning, samordning, resurstill­g

å

ng och resursdisposition

v

ä

gledning fr

å

n milj

ö

synpunkt om hur bek

ä

mpnings­insatserna b

å

de mot olja i vattnet och p

å

 stran­den ska ske och vilka omr

å

den som fr

ä

mst ska skyd­das

anvisningar om vilka bek

ä

mpnings- och sanerings­metoder som av milj

ö

sk

ä

l f

ö

rordas i olika omr

å­

den

anvisningar om omh

ä

ndertagande av olja och kemi­kalier som tagits upp

anvisningar om intern och extern information, do­kumentation och utv

ä

rdering samt milj.effektstu-dier.

Det

ä

r ocks

ä

 angel

ä

get att kartl

ä

gga vilka av total­f

ö

rsvarets materiella och personella resurser som kan tas i anspr

å

k vid stora oljebek

ä

mpningsoperationer och p

å

 vilka villkor detta kan ske.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.11 Jordbruksdepartementet     30

Jag f

ö

resl

å

r att regeringen ger ber

ö

rda l

ä

nsstyrel­ser i uppdrag att uppr

ä

tta beredskapsplaner f

ö

r olje-och kemikaliebek

ä

mpning. Initialkostnaden f

ö

r att uppr

ä

tta beredskapsplaner uppskattas till 700 000 kr och den 

å

rliga kostnaden f

ö

r 

ö

versyn och 

ö

vning till 800 000 kr.

Jag f

ö

resl

å

r vidare att regeringen ger 

ö

verbef

ä

lhava­ren, civilf

ö

rsvarsstyrelsen och arbetsmarknadsstyrel­sen i uppdrag att redovisa totalf

ö

rsvarets resurser f

ö

r oljebek

ä

mpning.

5.2        Milj

ö

atias

(ref bil 1)

Till beredskapsplanen i avsnitt. 5.1 skall h

ö

ra en handbok (milj

ö

atias) d

ä

r v

ä

rdefulla och k

ä

nsliga na­turomr

å

den finns redovisade p

å

 ett 

ö

versk

å

dligt och l

ä

ttl

ä

st s

ä

tt. Ber

ö

rda l

ä

nsstyrelser b

ö

r f

å

 i uppdrag att inom ramen f

ö

r den fysiska riksplaneringen upp­r

ä

tta eller komplettera s

ä

dana milj

ö

atlaser. Milj

ö

at­lasen kan ocks

å

 ligga till grund f

ö

r t ex farleds- och hamnplanering. I en s

å

dan atlas b

ö

r l

ä

nsvis kartl

ä

ggas vilka typer av v

ä

xtlighet och djurliv som 

ä

r s

ä

rskilt k

ä

nsliga i s

ä

rskilda omr

å

den under s

ä

rskilda perio­der och f

ö

r olika bek

ä

mpningsmedel. Arbetet b

ö

r g

ö

ras i samarbete med naturv

å

rdsverket och l

ä

mpliga forsk­ningsinstitutioner. F

ö

rtur b

ö

r ges de omr

å

den som i den fysiska riksplaneringen betecknas som s

ä

rskilt v

ä

rdefulla eller k

ä

nsliga, dvs Bohusl

ä

n, 

Ö

resund, Blekinge, norra Kalmarl

ä

n, Stockholms sk

ä

rg

å

rd. 

Å

nger­manlandskusten, Norrbottens sk

ä

rg

å

rd, V

ä

nern och M

ä­

laren. I Blekinge genomf

ö

rs en marin f

ö

rs

ö

ksplanering som i detta sammanhang 

ä

r av s

ä

rskilt intresse.

Initialkostnaden f

ö

r att uppr

ä

tta eller utveckla mil­j

ö

atlaser uppskattas till h

ö

gst 1 milj kr.

5.3        F

ö

rvaring, transport och behandling av

upptagna oljor och kemikalier

(ref bil 2)

Oljebek

ä

mpning till sj

ö

ss 

ä

r inte bara en fr

å

ga om att uppt

ä

cka, ringa in och ta upp olja. Den upptagna oljan ska f

ö

rvaras p

å

 bek

ä

mpningsplatsen, helst med separation av vatten och fasta f

ö

roreningar. Den ska transporteras till behandling helst utan omlastning. Behandlingen kan vara 

å

tervinning, f

ö

rbr

ä

nning eller destruktion. L

ä

mpligt utformade resurser f

ö

r f

ö

rva­ring, transport och behandling av den upptagna oljan kan p

å

 ett avg

ö

rande s

ä

tt p

å

verka totalkostnaderna f

ö

r bek

ä

mpningen. I stort sett samma f

ö

rh

å

llande g

ä

l­ler vid bek

ä

mpning av kemikalieutsl

ä

pp. N

ä

gon bered­skap att ta emot och hantera stora avfallsm

ä

ngder av detta slag finns inte idag.

F

ö

rvaringen kan ske antingen i pr

å

mar och mindre tank-

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     31

fartyg, i containrar eller p

å

 land i cisterner. De oli­ka alternativen beh

ö

ver utvecklas s

å

 att erforderliga resurser snabbt finns tillg

ä

ngliga 

ä

ven vid st

ö

rre ut­sl

ä

pp. F

ö

r att kostnaderna ska minimeras b

ö

r dessa re­surser normalt kunna anv

ä

ndas f

ö

r andra 

ä

ndam

å

l. Id

é

er till bl a containersystem har presenterats f

ö

r kommitt

é

n. Det 

ä

r inte rationellt att belasta bek

ä

mp­ningsorganisationen med att l

ö

sa dessa problem fr

å

n fall till fall. En fast planering och f

ö

rberedda re­surser, 

ä

ven personella och organisatoriska, m

å

ste d

ä

r­f

ö

r finnas p

å

 samma s

ä

tt som f

ö

r sj

ä

lva bek

ä

mpnings­verksamheten. Uppgifter om s

å

dana resurser b

ö

r ing

å 

i de beredskapsplaner f

ö

r bek

ä

mpning och sanering som f

ö

resl

å

s i avsnitt 5.1.

F

ö

r att uppn

å

 effektivitet inom detta omr

å

de beh

ö

vs dels forskning och utveckling, dels en organisato­risk beredskap f

ö

r att ta hand om dessa rester, vil­ka r

ä

knas som milj

ö

farligt avfall. Forskning och ut­veckling behandlas i avsnitt 5.12.

Jag f

ö

resl

å

r att regeringen uppdrar 

å

t statens na­turv

å

rdsverk att utreda denna fr

å

ga och teckna avtal med ett eller flera avfallshanteringsf

ö

retag i lan­det om en riksomfattande beredskap f

ö

r att ta hand om denna typ av avfall. Genom avtalet b

ö

r f

ö

retagen f

å

 resurser att f

ö

rbereda sig tekniskt och organisa­toriskt.

Kostnaden har uppskattats till 1 milj kr per 

ä

r.

5.4       Regionala materielf

ö

rr

å

d

Dagens ansvarsf

ö

rh

å

llanden och ers

ä

ttningspraxis med­f

ö

r att kommunerna 

ä

r 

å

terh

å

llsamma med anskaffning av bek

ä

mpnings- och saneringsmateriel. Detta minskar f

ö

ruts

ä

ttningarna att snabbt och effektivt bek

ä

mpa ilandfluten olja. Eftersom staten 

ä

nd

å

 har det slut­liga kostnadsansvaret b

ö

r det fr

ä

mja en god hush

å

ll­ning att regionala f

ö

rr

å

d av bek

ä

mpningsmateriel l

ä

ggs upp och st

ä

lls till f

ö

rfogande f

ö

r ber

ö

rda kommuner och vid behov 

ä

ven f

ö

r kustbevakningen. I f

ö

rr

å

den b

ö

r finnas handredskap, skyddsutrustning, reng

ö

rings­medel, sm

å

 arbetsb

å

tar, transportmateriel, mindre l

ä

nsor etc. Materielen kan f

ö

rvaras hos brandf

ö

rsva­ret, i kustbevakningens f

ö

rr

å

d och ev i civilf

ö

rsva­rets f

ö

rr

å

d. Viss l

ä

mplig materiel kan ocks

å

 l

ä

ggas upp ute i sk

ä

rg

å

rds- och kustomr

å

den f

ö

r omedelbar anv

ä

ndning av ortsbor n

ä

r olja flyter iland.

Jag f

ö

resl

å

r att statens brandn

ä

mnd f

å

r i uppdrag att i samr

å

d med kustbevakningen l

ä

gga upp regionala och vissa lokala f

ö

rr

å

d av materiel f

ö

r bek

ä

mpning av ilandfluten olja.

Initialkostnaden uppskattas till fem miljoner och drifts- och underh

ä

llskostnaden till 500 000 

å

rligen. F

ö

rbrukningskostnader f

ö

ruts

ä

tts belasta enskilda be­k

ä

mpningsoperationer och d

ä

rmed ordinarie f

ö

rslags­anslag.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.1   Jordbruksdepartementet

32

5.5             Specialstyrka f

ö

r kemikaliebek

ä

mpning

(ref bil 2)

Beredskapen mot kemikalieutsl

ä

pp till sj

ö

ss 

ä

r integ­rerad med kustbevakningens beredskap f

ö

r oljebek

ä

mp­ning. Ansvaret f

ö

r motsvarande beredskap i hamn och p

å

 land 

å

vilar brandf

ö

rsvaret.

F

ö

r att framg

å

ngsrikt undanr

ö

ja eller motverka skador vid kemikalieutsl

ä

pp m

ä

ste man bl a ha

kunskap om det aktuella 

ä

mnets egenskaper och be­teende i kontakt med vatten

kunskap om vilka bek

ä

mpnings- och saneringsmeto­der som 

ä

r m

ö

jliga och l

ä

mpliga

kunskap om risker f

ö

r personer, milj

ö

 och egen­dom

utrustning f

ö

r att ta hand om kemikalien personal som 

ä

r v

ä

l utbildad och tr

ä

nad.

Kustbevakningen har sedan flera 

å

r, f

ö

r kemikalie­bek

ä

mpning, beg

ä

rt anslag f

ö

r en specialstyrka. Styr­kan ska ha h

ö

g beredskap och vara beredd att snabbt s

ä

ttas in till havs eller i kustvatten d

ä

r behov upp­st

å

r. Personalen ska fortl

ö

pande f

ö

lja upp utveck­lingen inom omr

å

det och dessutom vara instrukt

ö

rer f

ö

r 

ö

vrig kustbevakningspersonal. Gruppen ska vidare pr

ö

va och utv

ä

rdera den kemskyddsmateriel som finns p

å

 marknaden. Specialstyrkans uppgift vid kemikalie­olyckor till sj

ö

ss ska vara att g

ö

ra f

ö

rstahandsinsat­ser f

ö

r skadebegr

ä

nsning och att leda 

ö

vrig kustbevak­ningspersonal i bek

ä

mpnings

å

tg

ä

rder. En samverkan med brandf

ö

rsvaret i en del st

ö

rre kommuner 

ä

r naturlig, t ex vid kemikalieolyckor i hamnar, vid kunskapsupp­byggnad, 

ö

vningar, utveckling av bek

ä

mpningsmetoder etc. Kustbevakningen har f

ö

reslagit att gruppen under ett inledande skede ska best

ä

 av sex personer. En tj

ä

nst inr

ä

ttas under 1979.

Jag anser det vara av stor vikt att en s

å

dan special­styrka f

ö

r bek

ä

mpning av kemikalier uppr

ä

ttas. Kost­naden f

ö

r fem nya tj

ä

nster uppskattas till ca 700 000 kr 

å

rligen.

5.6        B

ä

rgningsresurser i 

Ö

stersj

ö

n

(ref bil 6 och 13)

Vid en intr

ä

ffad olycka som medf

ö

r utsl

ä

pp av milj

ö­

farliga 

ä

mnen eller risk f

ö

r utsl

ä

pp 

ä

r det angel

ä­

get att b

ä

rgningsresurser finns tillg

ä

ngliga och snabbt kommer p

å

 plats.

Antalet olyckor i svenska farvatten 

ä

r litet. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r risk att nu tillg

ä

ngliga b

ä

rgningsresurser i 

Ö

stersj

ö

omr

å

det av f

ö

retagsekonomiska sk

ä

l flyttas. F

ö

r att hindra en s

å

dan utveckling b

ö

r staten f

ö

rs

ä

k­ra sig om att b

ä

rgningskapacitet beh

ä

lls i omr

å

det.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     33

Enklast sker detta genom att staten till beslut om eventuellt kommande rederist

ö

d knyter villkoret att b

ä

rgningsresurser beh

å

lls i 

Ö

stersj

ö

n. I andra hand kan ett avtal om int

ä

ktsgaranti f

ö

r b

ä

rgningsverksam­heten tecknas mellan staten och ber

ö

rda f

ö

retag.

Jag f

ö

resl

å

r att staten 

ö

verenskommer med ber

ö

rda f

ö­

retag om att b

ä

rgningsresurser beh

ä

lls i 

Ö

stersj

ö

om­r

å

det.

5.7        B

ä

rgarl

ö

n

(ref bil 6)

En grundprincip vid fastst

ä

llande av b

ä

rgarl

ö

nen 

ä

r att den inte kan s

ä

ttas h

ö

gre 

ä

n till v

ä

rdet av det b

ä

rgade. Denna begr

ä

nsning av b

ä

rgarl

ö

nen 

ä

r otill­fredsst

ä

llande fr

å

n milj

ö

skyddssynpunkt. Ett inte s

ä

rskilt v

ä

rdefullt fartyg som havererat p

å

 en plats som 

ä

r besv

ä

rlig att n

å

 f

ö

r en b

ä

rgare 

ä

r d

å

 inget attraktivt b

ä

rgningsprojekt. Detta beror dels p

å

 den allm

ä

nt till

ä

mpade principen "no cure - no pay" (be­talning endast vid lyckad b

ä

rgning), dels p

å

 det be­gr

ä

nsade v

ä

rdet av det b

ä

rgade..I ett s

å

dant fall 

ä

r nuvarande principer f

ö

r fastst

ä

llande av b

ä

rgarl

ö

nen otillfredsst

ä

llande. B

ä

rgningsreglerna m

å

ste d

ä

rf

ö

r omarbetas s

å

 att b

ä

rgaren premieras 

ä

ven f

ö

r insatser f

ö

r att skydda milj

ö

n. En snabbt ig

å

ngsatt b

ä

rgning betyder ofta att skadorna p

å

 milj

ö

n begr

ä

nsas. S

ä

r­skilt angel

ä

get 

ä

r det att justera kontraktsformerna f

ö

r b

ä

rgning av tankfartyg.

Sj

ö

fartsverket kan beordra b

ä

rgning. Den m

ö

jligheten m

å

ste av h

ä

nsyn till milj

ö

n utnyttjas i st

ö

rre ut­str

ä

ckning 

ä

n hittills. Fartygs

ä

garens 

å

ligganden att undanr

ö

ja havererat fartyg 

ä

r i nuvarande lagstift­ning otillr

ä

ckliga.

Jag f

ö

resl

å

r att Sverige internationellt verkar f

ö

r mer tidseiiliga principer f

ö

r b

ä

rgning och b

ä

rgarl

ö

n samt 

ä

ndring av 1910 

å

rs Brysselkonvention. Erfor­derliga justeringar i svensk lagstiftning kan vidtas delvis p

å

 basis av bet

ä

nkandet Farliga vrak (SOU 1975: 81) men fr

ä

mst genom p

å

g

å

ende offentlig utredning om 

ö

versyn av lagstiftning om bl a b

ä

rgning (Dir 1978:27)

5.8        L

ä

ktringstonnage och reparationsresurser

(ref bil 6)

Vid haverier som medf

ö

r oljeutfl

ö

de 

ä

r det viktigt att l

ä

ktring snabbt kommer ig

å

ng. D

ä

rf

ö

r m

å

ste till­g

å

ng alltid finnas till l

ä

mpligt l

ä

ktringstonnage, som ocks

å

 kan anv

ä

ndas f

ö

r mottagning av fr

å

n vatt­net upptagen olja. D

ä

rf

ö

r b

ö

r sj

ö

fartsverket och kustbevakningen avtala med l

ä

mplig redarorganisation om att tankfartyg n

ä

r s

å

 beh

ö

vs st

ä

lls till f

ö

rfogan­de mot ers

ä

ttning. Snabbl

ä

ktringsutrustning b

ö

r vi-

3    Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     34

d

å

re h

å

llas i beredskap f

ö

r helikoptertransport till en haverist, s

å

 att l

ä

ktringen snabbt kan ske 

ä

ven om fartygets egna pumpar inte fungerar.

Jag f

ö

resl

å

r att sj

ö

fartsverket och kustbevakningen med l

ä

mplig redarorganisation tr

ä

ffar ett ramavtal om engagemang av fartyg som l

ä

ktringstonnage.

Det

ä

r n

ö

dv

ä

ndigt att f

ö

rberedda n

ö

dhamnar och repa­rationsresurser finns l

ä

ngs v

å

ra kuster. Resurserna vid Finnboda varv och Karlstad varv m

å

ste d

ä

rf

ö

r be­h

å

llas. Jag f

ö

resl

å

r att en inventering g

ö

rs av ham­nar l

ä

mpliga att ta emot n

ö

dst

ä

llda eller havererade fartyg med milj

ö

farlig last.

5.9             01jespridningsmodeller

SMHI uppr

ä

tth

å

ller en begr

ä

nsad, provisorisk prognos­beredskap f

ö

r spridning av olje- eller kemikalieut­sl

ä

pp till sj

ö

ss.

En b

ä

ttre beredskap f

ö

r spridningsprognoser b

ö

r ut­g

å

 fr

å

n en systematisk genomg

å

ng och riskv

ä

rdering av svenska vatten och kuststr

ä

ckor. En spridnings­katalog f

ö

r svenska vatten b

ö

r framst

ä

llas.- I vissa fall kan detta ske med hj

ä

lp av befintliga oceanogra­fiska data, i andra fall kommer till

ä

mpningar av spridningsmodeller samt s

ä

rskilda f

ä

ltunders

ö

kningar att beh

ö

vas. SMHI har under senare 

å

r arbetet med till

ä

mpning av spridningsmodeller.

Jag anser det v

ä

sentligt f

ö

r oljebek

ä

mpningsarbetet att en god prognosberedskap f

ö

r att f

ö

ruts

ä

ga sprid­ningen av oljor och kemikalier finns. Enligt 

Ö

stersj

ö­

konventionen b

ö

r dessutom kuststaterna h

å

lla varand­ra underr

ä

ttade om vart l

ö

skommen olja driver. V

å

r f

ö

rm

å

ga att uppfylla detta krav 

ä

r inte tillr

ä

cklig. Jag anser d

ä

rf

ö

r att resurser b

ö

r tillf

ö

ras SMHI f

ö

r att utveckla spridningsmodeller och uppr

ä

tta en ka­talog med f

ö

rberedda spridningsprognoser f

ö

r vissa vattenomr

å

den. Ett samarbete inom Norden och mellan 

Ö

stersj

ö

staterna 

ä

r h

ä

rvid angel

ä

get. F

ö

r b

ä

rgnings-och bek

ä

mpningsarbete 

ä

r lokala v

ä

der- och vatten­st

å

ndsprognoser av stor betydelse. En h

ö

jning av SMHIs beredskap att bidra med s

å

dana prognoser b

ö

r ske.

Kostnaden ber

ä

knas till 500 000 kr och f

ö

ruts

ä

tts anvisas vid riksdagens energipolitiska beslut 1979.

5.10      F

ö

rst

ä

rkning av giftinformationscentralen

(ref bil 2)

Ett 

å

terkommande problem vid kemikalieolyckor b

å

de till lands och till sj

ö

ss, 

ä

r att snabbt f

å

 fram den information som beh

ö

vs om aktuella kemikalier. Erfa­renheterna fr

å

n intr

ä

ffade olyckor tyder p

å

 att det 

ä

r fr

å

ga om dels uppgifter om 

ä

mnens kemiska och

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     35

fysikaliska egenskaper, dels 

ä

mnenas effekter p

å

 mil­j

ö

n. Informationen m

å

ste vara tillg

ä

nglig dygnet runt, n

ä

rhelst en olycka intr

ä

ffat. Som ett f

ö

rsta steg f

ö

r att 

å

tg

ä

rda denna brist b

ö

r giftinformationscentra­len (GIC) f

ö

rst

ä

rkas med viss kemistjour.

Giftinformationscentralen

ä

r knuten till Karolinska sjukhuset och l

ä

mnar vid SOS-alarmering p

å

 telefon 90 000 information av medicinsk karakt

ä

r n

ä

r det g

ä

l­ler gifter, kemikalier och annat.

F

ö

r att nu kunna besvara de fr

å

gor som st

ä

lls av brand­f

ö

rsvaret samarbetar GIC med experter p

å

 bl a organisk kemi. Dessa b

ö

r knytas till GIC genom avtal om viss jour. Kemisterna b

ö

r l

ä

ra k

ä

nna s

å

v

ä

l brandf

ö

rsvarets som kustbevakningens arbetssituation. Kostnaden be­r

ä

knas till 150 000 kr per 

å

r.

F

ö

r s

ä

dana A~ och B-kemikalier som ofta sj

ö

transpor­teras i bulk b

ö

r s

ä

rskild sakkunskap p

å

 hantering och skyddsutrustning kunna f

ö

rmedlas.

Jag f

ö

resl

å

r att giftinformationscentralen f

ö

rst

ä

rks med viss jourtj

ä

nst f

ö

r specialister p

å

 r

å

dgivning vid kemikalieolyckor.

5.11      F

ö

rb

ä

ttrad statistik 

ö

ver milj

ö

farliga sj

ö

transporter (ref bil 2)

Statistiska centralbyr

å

ns (SCB) sj

ö

fartsstatistik 

ä

r b

å

de ofullst

ä

ndig och oenhetlig. Den baseras p

ä

 ad­ministrativa uppgifter avsedda f

ö

r skilda 

ä

ndam

å

l. En koppling saknas mellan uppgifter om fartygsr

ö

rel­ser och uppgifter om lastat och lossat gods.

Den allvarligaste bristen i underlaget 

ä

r att en ge­nerell standardklassificering saknas f

ö

r varors mil­j

ö

farlighet. En gemensam internationell standardklassi­ficering b

ö

r utarbetas, som kan till

ä

mpas p

å

 varupro­duktion, avfallsproduktion, varutransporter med alla transportmedel, varulagring och varudistribution.

En utveckling av statistiken b

ö

r leda till ett in-formationsssytem 

ö

ver sj

ö

fartens milj

ö

risker, vilket s

å

 l

å

ngt som m

ö

jligt baseras p

å

 existerande administ­rativa system och p

å

 s

å

dana administrativa rutiner som kan komma att inf

ö

ras i milj

ö

skyddssyfte. Infor­mationssystemet b

ö

r omfatta

lasten

fartygsr

ö

relserna

fartygen

hamnarna och farlederna

utsl

ä

ppen

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     36

Grunden f

ö

r systemet b

ö

r vara SCBs nuvarande statistik 

ö

ver transports

ä

tt kopplad till en utbyggd information om fartygsr

ö

relser. Transports

ä

ttsstatistiken b

ö

r ock­s

å

kompletteras med en milj

ö

farlighetskod vad g

ä

ller olja och kemikalier.

Vidare finns behov av en f

ö

rpackningskod som b

ö

r vara skild fr

å

n milj

ö

farlighetskoden och som talar om t ex om en vara transporteras i bulk eller i f

ö

rpackad form.

F

ö

r varje fartyg som anl

ö

per en hamn registreras far­tygets identitetsbeteckning i fartygsregistren, last av farligt gods med uppgift om milj

ö

farlighet och f

ö

rpackningskod samt n

ä

rmast f

ö

reg

ä

ende anl

ö

pshamn och n

ä

sta destination.

F

ö

r den utrikes trafiken finns vissa av dessa uppgif­ter idag. Betr

ä

ffande inrikes fart finns endast upp­gift om lossade och lastade varor men inte om farty­gen och fartygsr

ö

relserna.

Klara sekretesskydds- och beh

ö

righetsregler m

å

ste ut­arbetas s

å

 att man f

å

r en rimlig avv

ä

gning mellan milj

ö

skyddsintressena och uppgiftsl

ä

mnarnas aff

ä

rs­m

ä

ssiga intressen.

Det h

ä

r statistiksystemet kan v

ä

ntas leda till mins­kade milj

ö

skador eftersom f

ö

rebyggande och bek

ä

mpande 

å

tg

ä

rder kan planeras och genomf

ö

ras p

å

 b

ä

ttre fakta­underlag. B

ä

ttre underlag erh

å

lls ocks

å

 f

ö

r transport­planering.

Jag f

ö

resl

ä

r att SCB f

ä

r i uppdrag att inom kostnads­ramen en halv milj kr redovisa ett detaljerat program f

ö

r utveckling och f

ö

rnyelse av sj

ö

farts- och varusta-stik som tillgodoser milj

ö

v

å

rdens informationsbehov. Samr

å

d b

ö

r ske med bl a utredningen om transport av farligt gods (K 1979:1), sj

ö

fartsverket, naturv

å

rds­verket, milj

ö

datan

ä

mnden. Svenska hamnf

ö

rbundet, ar­betarskyddsstyrelsen, tullverket och sj

ö

fartsn

ä

ringen.

Kostnad: 500 000 kr

5.12      FoU-program f

ö

r oljebek

ä

mpningsteknik (ref bil 8)

Behovet

ä

r stort av forskning och teknisk utveckling avseende system, metoder och teknik f

ö

r bek

ä

mpning och sanering av olja och kemikalier. Kustbevakningens bek

ä

mpningsresurser har byggts upp under en tio

å

rs­period och omfattar delar som dimensionerats f

ö

r andra uppgifter t ex tulljakter. Resurserna beh

ö

ver f

ö

rnyas och bl a anpassas 

ä

nnu b

ä

ttre till det internationella samarbete som kommer att 

ö

ka kraftigt under de n

ä

r­maste 

å

ren. Samarbete 

ä

r s

ä

rskilt angel

ä

get vad av­ser bek

ä

mpning av mycket stora utsl

ä

pp, f

ö

r vilka delvis helt nya system m

ä

ste tas fram.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     37

Det senaste 

å

rets erfarenheter p

å

visar v

ä

lk

ä

nda men 

ä

nd

å

allvarliga begr

ä

nsningar i tekniken. Det avance­rade fj

ä

rr

ö

vervakningssystem som kustbevakningen byggt upp kan inte avsl

ö

ja olja under vattenytan. Bek

ä

mp­ning av olja i is, s

ä

rskilt utspridd olja, erbjuder o

ö

verstigliga sv

å

righeter. Upptagning av olja som be­finner sig under vattnet har inte kunnat ske effektivt. Sanering av olja p

ä

 str

ä

nder m

ä

ste kunna ske med b

ä

tt­re teknik och redskap.

Det 

ä

r angel

ä

get att st

ö

rre m

ö

jligheter skapas till f

ä

ltm

ä

ssig utprovning av nya konstruktioner och sys­tem. Marknadsbed

ö

rmiingar och exploateringsr

å

dgivning 

ä

r annat som m

å

nga uppfinnare och konstrukt

ö

rer be­h

ö

ver assistans med.

Styrelsen f

ö

r teknisk utveckling (STU) har p

å

 initia­tiv av MIST i samr

å

d med oljeskyddskommitt

é

n tagit fram en programutredning f

ö

r bek

ä

mpnings- och sane­ringsteknik. Den utg

ö

r ett bra underlag f

ö

r ett stort STU-projekt (insatsomr

å

de) med h

ö

g prioritet. STU b

ö

r ges i uppdrag att omedelbart f

ö

rbereda ett in­satsomr

å

de baserat p

å

 en remissbehandling av program­utredningen. Ett slutligt program och en genomf

ö

ran­deorganisation b

ö

r uppr

ä

ttas under 1979. Under f

ö

rs­ta halv

å

ret 1980 b

ö

r uppdragsformuleringen, utveck-lingsinitierande information, internationella kon­takter, marknadsanlyser m 

m  

g

ö

ras. Viss samplane­ring b

ö

r ske med verksamheten inom det av Svenska Varv AB etablerade projektet SEPS (Swedish Environmental Protection Service). Jag anser det synnerligen ange­l

ä

get att SEPS utvecklas med inriktning fr

ä

mst p

å 

export och u-hj

ä

lp i form av bl a kompletta oljebe-k

ä

mpningsssystem. Med h

ä

nsyn till den betydelse olje­bek

ä

mpningsmateriel kan ha f

ö

r syssels

ä

ttningen vid varven b

ö

r kontakter ocks

å

 h

å

llas med kommitt

é

n f

ö

r alternativ varvsproduktion som b

ö

r kunna medverka i produktionsfasen. Samplanering b

ö

r vidare ske med 

ö

vriga nordiska l

ä

nder.

Vid planeringen av insatsomr

å

det b

ö

r ber

ö

rda fackmyn­digheters FoU-ansvar s

ä

rskilt beaktas. S

å

lunda b

ö

r samarbetet mellan kustbevakningen och Svenska Rymd­aktiebolaget forts

ä

tta avseende fj

ä

rranalyssystem, n

ä

rmast f

ö

r utveckling av teknik f

ö

r att uppt

ä

cka olja som finns under vattenytan.

Jag f

ö

resl

å

r att ett insatsomr

å

de enligt ovan etable­ras vid STU med en kostnadsram f

ö

r fem 

å

r p

å

 24 milj kr, varav 15 milj kr finansieras inom ramen f

ö

r det av mig f

ö

reslagna handlingsprogrammet. Resterande del b

ö

r ing

å

 i STUs ordinarie budget. En skrivelse med f

ö

rslag om detta har s

ä

nts av MIST till industri­departementet den 11 maj 1979.

Prop. 1980/81:119 BUaga 1.1 Jordbruksdepartementet     38

5.13     Forskning om milj

ö

effekter av olje- och kemikalieutsl

ä

pp (ref bil 1)

Forskning om milj

ö

effekter av olje- och kemikalie­utsl

ä

pp ska 

ö

ka kunskaperna om skadeverkningarna p

å

 kort och l

å

ng sikt. Kunskaperna 

ä

r n

ö

dv

ä

ndiga dels f

ö

r att ge s

ä

krare underlag f

ö

r att bed

ö

ma milj

ö

ris­kerna vid utsl

ä

pp och sj

ö

transporter, dels f

ö

r att bek

ä

mpning och sanering ska kunna dimensioneras och inriktas s

å

 att milj

ö

skadorna av intr

ä

ffade utsl

ä

pp minimeras.

Forskningsinsatserna b

ö

r nu inriktas dels p

å

 fasta unders

ö

kningsprogram vid akut oljef

ö

rorening, dels p

å

 att 

ö

ka kunskaperna om de l

å

ngsiktiga milj

ö

effek­terna av olje- och kemikaliespill b

å

de i havet och de stora insj

ö

arna.

Unders

ö

kningsprogram vid oljeutsl

ä

pp

Hittills har unders

ö

kningar av milj

ö

effekter vid olje­utsl

ä

pp planerats och organiserats f

ö

rst n

ä

r en olycka intr

ä

ffat, i den m

å

n de 

ö

verhuvud taget utf

ö

rts. Per­sonal, utrustning och finansiering har inte varit f

ö

r­beredd. Om unders

ö

kningarna ska ge 

ö

nskv

ä

rt utbyte m

å

ste de p

å

b

ö

rjas omedelbart sedan ett utsl

ä

pp skett.

F

ö

r att m

ö

jligg

ö

ra denna snabba insats kr

ä

vs att plan och organisation gjorts upp i f

ö

rv

ä

g. Internationell samordning p

å

g

å

r f

ö

r att en j

ä

mf

ö

rbarhet ska uppn

å

s. Ett svenskt program b

ö

r avse dels stora eller prin­cipiellt viktiga utsl

ä

pp, dels mindre utsl

ä

pp vid vil­ka unders

ö

kningarna kan begr

ä

nsas. De fr

ä

msta syfte­na med unders

ö

kningarna 

ä

r att fastl

ä

gga milj

ö

effek­terna och att ge underlag f

ö

r en samh

ä

llsekonomisk v

ä

rdering. Visst underlag finns i det tidigare upp­drag som naturv

å

rdsverket, kustbevakningen och petro­leuminstitutet lagt p

å

 institutet f

ö

r vatten och luft­v

å

rdsforskning (IVL).

Programmet b

ö

r omfatta bakgrundsdata, unders

ö

kningar under akutfasen av ett utsl

ä

pp och uppf

ö

ljande forsk­ning. Basdata om milj

ö

n b

ö

r tas fram inom det program f

ö

r 

ö

vervakning av milj

ö

kvalitet (PMK) och de sam­ordnade recipientkontroller som naturv

å

rdsverket ad­ministrerar. I akutfasen klarl

ä

ggs bl a oljans sprid­ning, oljans akuteffekter p

å

 flora och fauna samt inlagring i organismer och sediment. Den uppf

ö

ljande forskningens omfattning avg

ö

rs fr

å

n fall till fall.

B

å

de det st

ö

rre och mindre programmet b

ö

r uppta meto­der f

ö

r unders

ö

kningarna, provtagningsmateri

é

l, prov­tagningspunkter, uppgift om institutioner och perso­ner samt uppgift om administration och organisation av unders

ö

kningarna. Regionalt anpassade unders

ö

k­ningsprogram som ska fogas till de i avsnitt 5.1 f

ö

re­slagna l

ä

nsvisa beredskapsplanerna, uppr

ä

ttas ocks

å

.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     39

Huvudansvaret f

ö

r programarbetet b

ö

r ligga hos sta­tens naturv

å

rdsverk, som b

ö

r bitr

ä

das av en lednings­grupp i vilken kan ing

å

representanter f

ö

r kustbevak­ningen, fiskeristyrelsen, SMHI, IVL m fl. Inom natur­v

å

rdsverket b

ö

r personal utses som har huvudansvaret f

ö

r oljeskyddsfr

å

gor. Det finns flera marinbiologiska laboratorier, som b

ö

r ges omr

å

desansvar f

ö

r provtag­ning och medverka i uppf

ö

ljningsprogrammet. Provtag­ningsmateri

é

l och metoder m

å

ste standardiseras och utiyckningsberedskap uppr

ä

tth

å

llas. Programmet m

å

ste ocks

å

ö

vas, f

ö

retr

ä

desvis i samarbete med kustbevak­ningen. Kostnaderna f

ö

r personalberedskap, materiel, programutveckling m m b

ö

r delvis t

ä

ckas av s

ä

rskilt anslag, delvis ses som en del av bek

ä

mpnings- och saneringskostnaden.

Jag f

ö

resl

å

r att naturv

å

rdsverket ges i uppdrag att uppr

ä

tta unders

ö

kningsprogram f

ö

r oljeutsl

ä

pp och ber

ä

knar kostnaden f

ö

r den redovisade uppl

ä

ggningen till 2,5 milj kr under en fem

å

rsperiod. H

ä

rut

ö

ver belastas varje bek

ä

mpningsoperation med de direkta kostnaderna i anslutning till denna.

L

å

ngsiktig forskning av grundl

ä

ggande karakt

ä

r

Det

ä

r av stor betydelse att klarl

ä

gga om de 

ö

kande oljehalterna l

ä

ngs v

å

ra kuster resulterar i best

å­

ende effekter p

å

 fauna och flora. Bl a b

ö

r forskning ske kring 

ö

kningen av oljehalterna i mjukbottnarna runt om v

å

ra kuster.

Ett annat viktigt omr

å

de att studera 

ä

r om undvik-ningsreaktioner hos fisk och fiskens f

ö

dodjur kan observeras i samband med akuta oljespill samt i om­r

å

den som drabbats av en kroniskt f

ö

rh

ö

jd oljehalt i sedimenten.

Likas

å

ä

r det viktigt att 

ö

ka kunskaperna om huruvi­da det sker en 

ö

kning av sjukdoms- eller parasitan­grepp p

å

 fiskar som lever i kroniskt oljef

ö

rorenade omr

å

den. Den indikerade 

ö

kningen av milj

ö

giftsacku-mulering i organismer som lever i oljekontaminerade sediment b

ö

r ytterligare klarl

ä

ggas.

De m

ä

tningar som tidigare skett av oljehalterna i bottensediment och organismer har visat p

å

 f

ö

rh

ö

jda halter p

ä

 m

å

nga st

ä

llen runt v

å

ra kuster. Det 

ä

r av stor betydelse att en fortsatt registrering av dessa oljekoncentrationer sker s

å

 att eventuella f

ö

r

ä

nd­ringar kan observeras.

F

ö

ljande huvudpunkter kan anges

- forskning r

ö

rande 

å

terh

ä

mtningsf

ö

rlopp hos olje-skadade ekosystem (250 000 kr per 

å

r under fem 

å

r)

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     40

-     forskning om ekologiska effekter av olja i sedi­

ment (1,25 milj kr per 

ä

r under tv

å

ä

r)

-

forskning och kartering r

ö

rande halter av oljef

ö

r­oreningar i vatten, sediment och organismer runt v

å

ra kuster (250 000 kr per 

å

r under fem 

å

r)

-

prognos och f

ö

rv

ä

ntade effekter av sj

ö

transporte-rade kemikalier (125 000 kr under ett 

å

r)

-

laboratorietest av milj

ö

effekter fr

å

n s

ä

rskilt far­liga kemikalier (375 000 kr per 

å

r under tre

ä

r)

M

ä

let f

ö

r dessa l

å

ngsiktiga studier b

ö

r vara att kvantifiera effekterna och utv

ä

rdera deras ekologiska betydelse f

ö

r det marina systemet i stort. Ett m

å

l f

ö

r s

å

dana unders

ö

kningar 

ä

r 

ä

ven att ge underlag f

ö

r en utv

ä

rdering i ekonomiska termer s

å

 att en av­v

ä

gning mot andra samh

ä

llsm

å

l kan ske.

Jag f

ö

resl

å

r att naturv

å

rdsverket ges i uppdrag att utarbeta program och budget f

ö

r forskningen om de l

å

ngsiktiga milj

ö

effekterna.

F

ö

r unders

ö

kningsprogram p

å

 l

ä

nsniv

å

 och s

ä

rskilda unders

ö

kningar i samband med utsl

ä

pp bed

ö

mer jag att ca 2,5 milj kr b

ö

r reserveras under en fem

å

rsperiod. F

ö

r det l

å

ngsiktiga forskningsprogrammet bed

ö

mer jag att ca 6,25 milj kr b

ö

r reserveras under en fem

å

rs­period.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     41

6

Ä

tg

ä

rder f

ö

r att utnyttja resurserna

b

ä

ttre

6.1       Ny statlig organisation av kust- och sj

ö

fartsverksamhet (ref bil 9)

Ett gemensamt m

å

l f

ö

r sj

ö

fartsverket och kustbevak­ningen 

ä

r att verka f

ö

r god sj

ö

s

ä

kerhet. Den splitt­ring av arbetsuppgifter och ansvar som idag finns mellan dessa myndigheter medger inte en effektiv planering av och avv

ä

gning mellan f

ö

rebyggande och bek

ä

mpande 

å

tg

ä

rder. Enligt min mening finns det ett intimt samband mellan dessa typer av 

å

tg

ä

rder, vilket ocks

å

 b

ö

r 

å

terspeglas i organisationen.

En s

ä

rskild arbetsgrupp, i vilken sj

ö

fartsverket och kustbevakningen varit representerade, har inom kom­mitt

é

n 

ö

verv

ä

gt fr

å

gan om en sammanslagning av sj

ö­

fartsverket och kustbevakningen till en ny myndighet. Gruppen f

ö

resl

å

r en s

å

dan sammanslagning. F

ö

rutom f

ö

rb

ä

ttrad 

ö

vergripande planering inneb

ä

r f

ö

rslaget enligt arbetsgruppen ett effektivare resursutnytt­jande som bl a leder till b

ä

ttre tillsyn av farleds­anordningar, intensifierad besiktningsverksamhet och samordnade insatser vid olje- och andra katastrof­situationer. Sammanslagningen medger ocks

å

 en 

ö

kad satsning p

å

 forskning och utveckling liksom investe­ringar i avancerad teknisk utrustning f

ö

r sj

öö

ver­vakning.

Arbetsgruppen har inte funnit att en utbrytning av kustbevakningen inneb

ä

r n

å

gra avg

ö

rande negativa effekter f

ö

r tullverkets 

ö

vriga verksamhet.

Arbetsgruppen har redovisat sin syn p

å

 hur grunddra­gen i den nya organisationen b

ö

r se ut.

Den omfattande operativa verksamheten i det nya ver­ket 

ä

r avg

ö

rande f

ö

r att en regional niv

å

 b

ö

r finnas. Regionerna b

ö

r - f

ö

r att f

å

 en slagkraft b

å

de opera­tivt och planeringsm

ä

ssigt - f

ä

 en stark st

ä

llning i det nya verket. Till regionerna b

ö

r samtliga ope­rativa uppgifter - f

ö

rutom sj

ö

kartl

ä

ggning och is­brytning som av resurssk

ä

l leds centralt - samlas, dvs farledsverksamhet inkl lotsning, sj

ö

bevakning, bek

ä

mpning och sj

ö

fartsinspektion. Detta f

ö

r att or­ganisationen skall kunna ha ett samlat grepp om de

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     42

olika s

ä

kerhetsbefr

ä

mjcinde uppgifterna. Dessa arbets­uppgifter inneb

ä

r ocks

å

 att man p

ä

 f

ä

ltet m

å

ste skaf­fa sig en samlad bild av sj

ö

fartens f

ö

rh

å

llande var­med avses inte bara t ex hamn- och farledsfr

å

gor utan ocks

å

geografiska f

ö

ruts

ä

ttningar f

ö

r en be­k

ä

mpningsaktion m m. Den delegering som detta inne­b

ä

r 

ä

r enligt min mening efterstr

ä

vansv

ä

rd i stats­f

ö

rvaltningen. Regionernas verksamhet 

ä

r av s

å

dan omfattning och bredd att arbetsgruppen f

ö

rordar en l

ö

sning som inneb

ä

r att regionerna direkt underst

ä

lls generaldirekt

ö

ren i den nya myndigheten.

Under regionerna sorterar den lokala organisationen, dvs de av sj

ö

fartsverket f

ö

reslagna farledsomr

å

dena, de nuvarande kustbevakningsomr

å

dena och sj

ö

fartsin­spektionsdistrikten. En. samordning av de f

ö

reslagna farledsomr

å

dena och nuvarande kustbevakningsomr

å

dena torde vara m

ö

jlig med en 

ö

kad effektivitet som f

ö

ljd.

Den centrala f

ö

rvaltningen b

ö

r ha en policyskapande och st

ö

djande roll gentemot regionerna och lokalf

ö

r­valtningen. Detta beh

ö

ver i och f

ö

r sig inte hindra att man inom organisationen kan finna det l

ä

mpligt med central operativ ledning d

å

 det g

ä

ller st

ö

rre 

ö

vervakningsinsatser av principiell natur liksom vid st

ö

rre eller mer komplicerade r

ä

ddningstj

ä

nst-insatser. Organisationen k

ä

nnetecknas av en str

ä

van att h

å

lla samman f

ö

rebyggande och bek

ä

mpande 

å

tg

ä

r­der. Inom centralf

ö

rvaltningen b

ö

r s

å

ledes de sj

ö­

operativa verksamhetsgrenarna h

å

llas samman inom en huvudenhet. Dessa verksamhetsgrenar 

ä

r lotsning, 

ö

vrig farledsverksamhet, bek

ä

mpning, sj

ö

bevakning och sj

ö

r

ä

ddning. Av de sk

ä

l som framf

ö

rdes i samband med sj

ö

fartsverkets omorganisation 1969 och som 

ä

ven pr

ö

vats i den nyligen genomf

ö

rda organisations

ö

ver­synen inom sj

ö

fartsverket b

ö

r sj

ö

fartsinspektionen utg

ö

ra en egen huvudenhet. Vidare f

ö

resl

å

s en s

ä

r­skild huvudenhet f

ö

r teknisk utveckling. Denna en­het ska ansvara f

ö

r forskning och utveckling inom s

å

v

ä

l det f

ö

rebyggande som det bek

ä

mpande omr

å

det och m

å

ste arbeta intimt samman med 

ö

vriga huvuden­heter.

Jag ansluter mig till arbetsgruppens f

ö

rslag.

Jag vill s

ä

rskilt understryka fackmyndighetens FoU-ansvar. De viktigaste FoU-insatserna p

å

 sj

ö

fartsom­r

å

det utf

ö

rs idag av transportforskningsdelegatio-nen, statens skeppsprovningsanstalt och styrelsen f

ö

r teknisk utveckling. Det 

ä

r angel

ä

get att dessa insatser f

ö

rs vidare och samordnas, bl a genom ett helt

ä

ckande FoU-program, av den nya myndigheten.

En s.aii\manslagning av sj

ö

fartsverket och kustbevak­ningen 

ä

r en stor f

ö

r

ä

ndring som tar relativt l

å

ng tid att genomf

ö

ra. En organisationsf

ö

r

ä

ndring av

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     43

detta slag 

ä

r av stor vikt f

ö

r att 

ö

ka s

ä

kerheten i sj

ö

transportsystemet, varf

ö

r en s

å

dan f

ö

r

ä

ndring b

ö

r komma till st

å

nd snarast m

ö

jligt. Dessutom har sj

ö­

fartsverket under en l

å

ng f

ö

ljd av 

ä

r varit f

ö

rem

å

l f

ö

r olika utredningar, senast en intern organisa­tions

ö

versyn som rapporterades till regeringen h

ö

s­ten 1978. Om f

ö

ruts

ä

ttningarna nu 

ä

ndras f

ö

r detta f

ö

rslags genomf

ö

rande b

ö

r verket och personalen snabbt f

å

 besked om detta.

Att lyckosamt kunna genomf

ö

ra en organisationsf

ö

r­

ä

ndring kr

ä

ver aktiv medverkan fr

å

n personalen b

å

de i utredningsarbetet och genomf

ö

randet. F

ö

rst d

å

 f

å

r man ig

å

ng den process som leder till att all kun­skap tas till vara och att utformningen av organi­sationen knyter an till f

ö

rh

å

llandena i det dagliga arbetet.

Jag f

ö

resl

å

r att regeringen tills

ä

tter en organisa­tionskommitt

é

 som f

å

r i uppdrag att utforma en ny statlig organisation f

ö

r kust- och sj

ö

fartsverksam­het i enlighet med den principl

ö

sning som arbets­gruppen angett. Jag f

ö

resl

å

r att kommitt

é

n tills

ä

tts omg

å

ende och att personalorganisationerna ges erfor­derlig representation.

Betr

ä

ffande det f

ö

rslag till f

ö

r

ä

ndringar i sj

ö

farts­verkets organisation som redan f

ö

religger b

ö

r, en­ligt min mening, de delar genomf

ö

ras som inte hind­rar en sammanslagning med kustbevakningen.

Kostnaden f

ö

r organisationskommitt

é

n ber

ä

knas till 600 000 kr.

6.2      L

ä

nsstyrelsens roll (ref bilaga 10)

L

ä

nsstyrelsen har vid st

ö

rre bek

ä

mpningsoperationer en n

å

got oklar roll till f

ö

ljd av att den endast kan ingripa under vissa f

ö

ruts

ä

ttningar. Till sj

ö

ss har kustbevakningen det riksomfattande bek

ä

rapningsansva-ret medan ber

ö

rd kommun har det direkta ansvaret till lands. En utredning om huvudmannaskapet f

ö

r r

ä

dd­ningstj

ä

nsten till lands genomf

ö

rsp

å

riksdagens be­g

ä

ran. Jag bygger min diskussion p

å

 r

å

dande ansvars­f

ö

rdelning n

ä

mligen att det r

ä

ddningsledningsansvar som l

ä

nsstyrelsen har enligt brandlagen vid st

ö

rre olyckor (n

ö

dl

ä

ge) p

å

 land inte motsvaras av ett lik­nande ansvar till sj

ö

ss.

Enligt min uppfattning 

ä

r det v

ä

sentligt att l

ä

ns­styrelsen som samh

ä

llets samlande regionala organ ges m

ö

jlighet att p

å

verka bek

ä

mpningsaktioner till sj

ö

ss. Detta kan ske t ex genom en anvisningsr

ä

tt f

ö

r l

ä

nsstyrelsen gentemot kustbevakningen. Det finns ofta anledning att redan till sj

ö

ss vidta vissa dis-

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     44

positioner i bek

ä

mpningsarbetet eftersom det kan komma att kraftigt p

å

verka m

ö

jligheterna att skydda s

ä

rskilt k

ä

nsliga omr

å

den och att sanera ilandfluten olja. Detta kr

ä

ver att l

ä

nsstyrelserna har n

å

gon form av st

ä

ndig beredskap, som vid en olycka 

ä

r v

ä

l 

ö

vad s

ä

 att den omg

å

ende kan samverka med kustbevakningen och vidta l

ä

mpliga 

å

tg

ä

rder, t ex 

ö

verta bek

ä

mpnings­samordning och r

ä

ddningsledning p

ä

 land. N

å

gon s

å

dan organisation har inte l

ä

nsstyrelsen idag. Inte heller 

ä

r brandlagens 12 och 13 

§§

 enligt min mening till­l

ä

mpliga f

ö

r en s

å

dan l

ö

sning. D

ä

r f

ö

ruts

ä

tts n

ä

m­ligen att n

ö

dl

ä

ge skall ha intr

ä

ffat f

ö

r att l

ä

ns­styrelsen skall kunna agera. Enligt min uppfattning har l

ä

nsstyrelsen behov av att kunna agera l

å

ngt innan n

ö

dl

ä

ge intr

ä

ffat och med h

ö

g handlingsbered­skap f

ö

lja h

ä

ndelseutvecklingen vid ett olje- eller kemikalieutsl

ä

pp.

En 

ä

ndring av brandlagens 12 och 13 

§§

 s

å

 att l

ä

ns­styrelsen f

å

r r

ä

ddnings ledningsansvar f

ö

r bek

ä

mp­ningen

ä

ven till sj

ö

ss anser jag inte vara 

ä

ndam

å

ls­enlig. Ist

ä

llet b

ö

r man genom en s

ä

rskild f

ö

rfatt­ning skapa m

ö

jlighet till f

ö

rb

ä

ttrad planering och beredskap p

å

 l

ä

nsstyrelserna. En f

ö

rebild kan h

ä

r h

ä

mtas ur lagen om skydds

å

tg

ä

rder vid olyckor i atomanl

ä

ggningar m m (1960:331), 

ä

ven vad g

ä

ller ianspr

å

ktagande av materiel, uttagning av personal, jourtj

ä

nst m m. Jag f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att l

ä

nsstyrel­serna vid kusterna, M

ä

laren och G

ö

ta 

ä

lv - V

ä

nern i s

ä

rskild f

ö

rfattning 

å

l

ä

ggs att uppr

ä

tta bered­skapsplaner f

ö

r samh

ä

llets insatser mot olje- och kemikalieutsl

ä

pp 

ä

ven till sj

ö

ss och att med ber

ö

rda parter - bl a kommuner, kustbevakningen och sj

ö

farts­verket - 

ö

va dessa planer. Inneh

å

llet i s

å

dana bered­skapsplaner behandlas i avsnitt 5.1, d

ä

r ocks

å

 kost­naden f

ö

r dessa 

å

tg

ä

rder anges. Jag f

ö

resl

å

r ocks

å 

att erforderlig f

ö

rfattningsreglering sker av l

ä

ns­styrelsernas ansvar och uppgifter vid st

ö

rre olje-och kemikalieolyckor.

6.3      Samarbetsorgan (ref bilaga 1)

Milj

ö

- och naturv

å

rdsintressena har idag sm

å

 m

ö

jlig­heter att p

å

verka det f

ö

rebyggande och bek

ä

mpande arbetet i 

ö

nskv

ä

rd utstr

ä

ckning. I den akuta bek

ä

mp­ningssituationen

ä

r tillg

å

ng till naturv

å

rdskunskap n

ö

dv

ä

ndig. Kustbevakningen kan inte besitta en ing

å­

ende s

å

dan kunskap. Ist

ä

llet g

ä

ller det att utveckla samr

å

det mellan operativt ansvarig myndighet och naturv

å

rdsintressenterna. Idag f

ö

rekommer underhands­kontakter mellan dessa.

I vissa l

ä

nder har man byggt in milj

ö

v

å

rdskunskapen i bek

ä

mpningsorganisationen. S

å

v

ä

l i USA som i Dan­mark har bek

ä

mpningsmyndigheten under sj

ä

lva insatsen

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     45

tillg

å

ng till marinbiologisk och annan milj

ö

expertis. I Norge tar vid st

ö

rre olyckor en grupp med en av naturv

ä

rdsmyndigheten utsedd ordf

ö

rande 

ö

ver ledning­en av bek

ä

mpningen.

Det

ä

r angel

ä

get att 

ä

ven i Sverige skapa utrymme f

ö

r ett mera formbundet samarbete mellan mij

ö

v

å

rds- och bek

ä

mpningsmyndigheter. Ett s

å

dant samarbete avser s

å

v

ä

l beredskapsplanering som r

å

dgivning vid den en­skilda skadeplatsen. Jag f

ö

rsl

å

r d

ä

rf

ö

r att detta samarbete formaliseras p

å

 s

å

v

ä

l central som regional niv

å

. Jag f

ö

resl

å

r att det p

å

 den centrala niv

å

n bildas ett s

ä

rskilt samarbetsorgan under ledning av statens naturv

å

rdsverk och med representanter f

ö

r kustbevakningen och sj

ö

fartsverket - eller den f

ö

re­slagna sammanslagna myndigheten. SMHI har viktiga uppgifter avseende havsmilj

ö

n m m liksom fiskeri­styrelsen avseende fisket varf

ö

r dessa tv

ä

 myndig­heter b

ö

r ing

å

 i samarbetsorganet.  Vidare b

ö

r i detta organ 

ä

ven diskuteras bek

ä

mpning av ilandflu­ten olja och samordning med bek

ä

mpning till sj

ö

ss varf

ö

r statens brandn

ä

mnd b

ö

r representeras liksom kommunerna genom Svenska kommunf

ö

rbundet.

Detta samarbetsorgan ska utarbeta en l

å

ngsiktig poli­cy f

ö

r hur bek

ä

mpning ska bedrivas i v

å

rt land och uppr

ä

tta riktlinjer f

ö

r l

ä

nsstyrelsernas beredskaps­planering. Gruppens direkta medverkan vid mycket stora oljeolyckor b

ö

r 

ö

verv

ä

gas. Samarbetsorganet b

ö

r ocks

å

 behandla utbildningsfr

å

gor f

ö

r bek

ä

mpnings­personal och informationsplanering f

ö

r bek

ä

mpnings­operationer. Ett annat viktigt inslag i organets arbete 

ä

r att diskutera teknisk forskning och utveck­ling p

å

 omr

å

det. Det kan knytas som referensgrupp till styrelsen f

ö

r teknisk utveckling och till den huvudenhet f

ö

r teknisk utveckling, som jag skisserat i tidigare avsnitt ang

å

ende en ny statlig organisa­tion av kust- och sj

ö

fartsverksamhet.

Ocks

å

 p

å

 regional niv

å

 b

ö

r finnas ett p

å

 f

ö

rhand utsett s

ä

rsltilt samarbetsorgan, som vid oljebek

ä

mp­ningsoperationer bitr

ä

der ledningsorganisationen. Landet b

ö

r h

ä

rvid liksom i mitt f

ö

rslag till ny or­ganisation f

ö

r kust- och sj

ö

fartsverksamhet indelas i fyra regioner. I var och en av dessa fyra region­grupper b

ö

r ing

å

 representanter f

ö

r den nya kust-och sj

ö

fartsmyndigheten, ber

ö

rda l

ä

nsstyrelser och statens naturv

å

rdsverk. De regionala organen b

ö

r f

å 

i uppgift att bl a behandla och vidta erforderliga 

å

tg

ä

rder utifr

å

n de milj

ö

atlaser som behandlas i avsnitt 5.2. De regionala grupperna b

ö

r 

ä

ven f

å

 till uppgift att diskutera bek

ä

mpningsmaterielens lokali­sering och vilken typ av materiel som 

ä

r l

ä

mplig i regionernas olika delar.

De h

ä

r f

ö

reslagna samarbetsorganens relationer till den till industriverket knutna n

ä

mnden f

ö

r farligt

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     46

gods f

ö

ruts

ä

tter jag 

ö

verv

ä

gs av den s

ä

rskilde ut­redan f

ö

r transport av farligt gods (K 1979:01).

Kostnaden f

ö

r samarbetsorganen ber

ä

knas till 100 000 kr per 

å

r och f

ö

r naturv

å

rdsverkets samordningsuppgifter till 200 000 kr per 

å

r.

6.4       Bemanning l

ä

ngs v

å

ra kuster

Antalet statligt anst

ä

llda tj

ä

nstem

ä

n med stationering l

ä

ngs kusterna har under en l

ä

ng f

ö

ljd av 

ä

r minskat. Under den senaste tio

å

rsperioden har denna reduktion varit s

ä

rskilt markant.

Sj

ö

fartsverket har p

å

 uppdrag av regeringen i sam­arbete med naturv

å

rdsverket och SMHI utrett fr

å

gan om huvudmannaskapet och kostnadsf

ö

rdelningen f

ö

r den fortsatta bemanningen av Kullens fyr. I sin skri­velse till regeringen anm

ä

ler sj

ö

fartsverket att man med n

ä

mnda myndigheter utarbetat en rapport om ett tiotal utsj

ö

platsers bemanning. Nu m

å

ste en fullst

ä

n­dig kartl

ä

ggning g

ö

ras av bl a statliga myndigheters bemanning l

ä

ngs kusterna.

Det

ä

r fr

ä

mst sj

ö

fartsverket, kustbevakningen och f

ö

rsvaret som har personal placerad l

ä

ngs kusterna. Dessutom har kommunala myndigheter och vissa orga­nisationer verksamhet d

ä

r. Den genomgripande tekniska rationaliseringen av fyrv

ä

sendet, som inleddes p

å 

1960-talet och medgivit centraliserad drift och 

ö

ver­vakning, har kraftigt minskat behovet av personal vid fyrarna. 1979 finns endast 10 bemannade fyrplat­ser kvar. Sj

ö

farten har alltmer, delvis som en f

ö

ljd av st

ö

rre fartyg, koncentrerats till ett mindre an­tal hamnar med minskat behov av spridd lotsservice som f

ö

ljd. Principen om lotsfrihet har inneburit att en allt st

ö

rre del av den s k linjetrafiken upp­h

ö

rt att anlita lots, vilket i kombination med den allm

ä

nt vikande sj

ö

fartskonjunkturen medf

ö

rt ett minskat behov av lotsar och d

ä

rmed 

ä

ven b

å

tm

ä

n. An­talet anst

ä

llda utmed kusterna i sj

ö

fartsverket har d

ä

rmed minskat kraftigt de senaste decennierna.

Tullverkets kustbevakning har 

å

 andra sidan under­g

å

tt en betydande utveckling under den senaste tio­

å

rsperioden. Detta beror dels p

å

 att kustbevakningen inte har avgiftsbelagd verksamhet, dels att kustbe­vakningen tillf

ö

rts en rad nya, stora uppgifter som oljebek

ä

mpningen 1970 och 

ö

vervakningen av den ut­vidgade fiskezonen 1976. SMHI har behov av personal l

ä

ngs kusterna f

ö

r v

ä

derrapportering. Detta arbete utf

ö

rs till en del av sj

ö

fartsverkets och kustbevak­ningens personal, men till f

ö

ljd av bl a fyrautoma-tiseringen har SMHI anst

ä

llt egen personal f

ö

r 

ä

nda­m

å

let - inte s

ä

llan f

ö

rutvarande fyrvaktare.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     47

statens naturv

å

rdsverk och l

ä

nsstyrelsernas natur­v

å

rdsenheter har f

ö

r sin kunskapsuppbyggnad behov av att n

å

gorlunda regelbundet f

å

rapporter om f

ö

r­

ä

ndringar i milj

ö

n, allts

å

 inte enbart i samband med olyckor. Man har d

ä

rvid replierat p

å

 bl a sj

ö­

fartsverkets och kustbevakningens personal.

Fr

å

n milj

ö

v

ä

rdssynpunkt

ä

r det v

ä

sentligt att beman­ningen l

ä

ngs kusterna 

ä

r s

å

 helt

ä

ckande som m

ö

jligt. Dels f

å

r man d

å

 en manuell bevakning som ger m

ö

jlig­het att snabbt sl

å

 larm, dels kan personalen i kust­bandet sj

ä

lv g

ö

ra vissa insatser. Vid t ex en olje­bek

ä

mpning 

ä

r det v

ä

sentligt att ha tillg

å

ng till personal som 

ä

r f

ö

rtrogen med skadeplatsens f

ö

rh

å

l­landen. Liknande resonemang kan f

ö

ras betr

ä

ffande andra r

ä

ddningstj

ä

nstuppdrag.

Avbemanningen l

ä

ngs kusterna har skett bl a genom teknisk rationalisering i ett verk som i princip 

ä

r aff

ä

rsdrivande. Sj

ö

fartsverket kan inte i sin verk­samhetsplanering v

ä

ga in de krav p

å

 t

ä

ckning utmed kusten som andra myndigheter och intressen st

ä

ller. H

ä

nsyn m

å

ste givetvis tagas till alla samh

ä

llsintres­sen n

ä

r bemanningen fastst

ä

lls. Den nya kust- och sj

ö

fartsmyndighet som jag diskuterat tidigare inne­b

ä

r att man l

ä

ttare kan undvika en situation d

ä

r man har personell dubblering p

å

 vissa orter medan andra l

ä

mnas utan bemanning. En s

å

dan myndighetsf

ö

r­

ä

ndring kommer dock under alla f

ö

rh

å

llanden att ta tid att helt genomf

ö

ra. Naturv

å

rdsverkets och l

ä

ns­styrelsernas st

ä

llning f

ö

r

ä

ndras inte av en s

å

dan omorganisation.

Jag finner det angel

ä

get att man snabbt kommer till klarhet om vilken bemanning utmed v

å

ra kuster som en a-w

ä

gning av alla samh

ä

llsintressen ger. Visser­ligen fattar regeringen beslut om avbemanning av lotsplatser och lotsuppassningsst

ä

llen, men splitt­ringen p

å

departements- och myndighetsniv

å

 har all­varligt f

ö

rsv

å

rat den samlade bed

ö

mning som givetvis b

ö

r ske. Jag f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att en s

ä

rskild utredare omg

å

ende tills

ä

tts f

ö

r att g

ö

ra en helhetsbed

ö

mning och ge f

ö

rslag om denna bemanning. Till utredaren b

ö

r knytas experter som representerar bl a sj

ö

farts­verket, kustbevakningen, f

ö

rsvaret, statens natur­v

å

rdsverk, SMHI, Svenska kommunf

ö

rbundet och n

ä

gon eller n

å

gra l

ä

nsstyrelser. Arbetet b

ö

r bedrivas skyndsamt f

ö

r att kunna 

ö

verl

ä

mnas till och behand­las av den av mig f

ö

reslagna organisationskommitt

é

n f

ö

r en sammanf

ö

rande av sj

ö

fartsverket och kustbe­vakningen till en ny statlig organisation av kust-och sj

ö

fartsverksamhet.

Kostnaden f

ö

r den s

ä

rskilde utredaren uppskattas till 500 000 kr.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.1    Jordbruksdepartementet

48

6.5         Sj

ö

fartens haverikommission

(ref bilaga 6)

Enligt nuvarande best

ä

mmelser kan haverikommission tills

ä

ttas vid olyckor som medf

ö

rt stora f

ö

rluster i liv eller egendom eller d

ä

r utredningen f

ö

rv

ä

ntas bli synnerligen omfattande eller av invecklad be­skaffenhet. Enligt min mening b

ö

r kommissionen 

ä

ven kunna tills

ä

ttas vid olyckor som medf

ö

rt stora skador p

å

 milj

ö

n, t ex stora oljeutsl

ä

pp.

F

ö

r att sj

ö

fartens haverikommission skall kunna ut­vidga sin utredningsverksamhet att g

ä

lla 

ä

ven skador p

å

 den marina milj

ö

n i samband med fartygshaverier kr

ä

vs personalf

ö

rs

ä

rkning. Haverikommissionens ut­redningsverksamhet kan d

ä

rmed utvidgas vid s

å

dana haverier som 

ä

r av stort principiellt intresse fr

å

n s

ä

kerhets- och milj

ö

synpunkt. Kostnaden f

ö

r perso­nal

ö

kning blir ca 200 000 kr per 

å

r.

Sj

ö

lagens best

ä

mmelser anses f

ö

r n

ä

rvarande inte kunna tolkas s

å

 att en haverikommission kan till­s

ä

ttas vid olyckor som intr

ä

ffat med utl

ä

ndska far­tyg i svenska farvatten. Enligt nuvarande best

ä

m­melser i 313 

§

 sj

ö

lagen kan sj

ö

fartsverket f

ö

rordna om att sj

ö

f

ö

rklaring skall avges f

ö

r att utreda h

ä

n­delser som intr

ä

ffat med utl

ä

ndskt fartyg i svenskt farvatten. Dock m

å

ste det utl

ä

ndska fartyget ligga i svensk hamn f

ö

r att sj

ö

f

ö

rklaring skall kunna av­kr

ä

vas. Enligt 301 

§

 sj

ö

lagen beh

ö

ver inte sj

ö

f

ö

rkla­ring h

å

llas n

ä

r haverikommission har f

ö

rordnats. M

ö

jligheten att kunna tills

ä

tta en haverikommission vid st

ö

rre haverier ist

ä

llet f

ö

r att h

å

lla sj

ö

f

ö

r­klaring har ansetts vara av stort v

ä

rde. Det 

ä

r d

ä

r­f

ö

r en brist av sj

ö

lagen inneb

ä

r att regeringen inte kan f

ö

rordna om tills

ä

ttande av en haverikommission vid olyckor med utl

ä

ndska fartyg i svenska farvatten.

Jag f

ö

resl

å

r att sj

ö

lagens 314 

§

 kompletteras s

å

 att haverikommission kan tills

ä

ttas 

ä

ven vid olyckor med utl

ä

ndska fartyg som intr

ä

ffat i svenska farvatten. Dessutom b

ö

r f

ö

reskriften om svensk hamn i 313 

§ 

andra stycket sj

ö

lagen tas bort eller mjukas upp.

En kommission 

ä

r ett opartiskt organ som granskar h

ä

ndelsef

ö

rloppet vid intr

ä

ffade olyckor. En s

å

dan verksamhet 

ä

r en v

ä

sentlig del av ett effektivt s

ä­

kerhetsarbete. Enligt min mening b

ö

r sj

ö

fartens ha­verikommission inordnas i statens haverikommission. D

ä

rmed kan b

ä

ttre kontinuitet och kompetensuppbygg­nad tillf

ö

rs

ä

kras.

6.6           Forskning om samh

ä

llsekonomiska kostnader

(ref bilaga 13)

De samh

ä

llsekonomiska kostnader som uppst

å

r till

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     49

f

ö

ljd av utsl

ä

pp i vatten kan vara

-

f

ö

rlorade rekreationsv

ä

rden (estetiska effekter, bad, fiske etc)

-

negativ p

å

verkan p

å

 turistn

ä

ringen

-     f

ö

rs

ä

mrade ekonomiska f

ö

rh

å

llanden f

ö

r fisken

ä­

ringen

~ 

ö

kade kostnader f

ö

r vissa vattenf

ö

rbrukare, t ex industrier och kommuner (s

ä

rskilt V

ä

nern och M

ä

laren som 

ä

r dricksvattent

ä

kter)

-  kostnader f

ö

r 

å

terst

ä

llande 

å

tg

ä

rder

-  utredningskostnader m m

Som jag p

å

pekade i avsnitt 4.2.2 reser samh

ä

llet inte skadest

å

ndskrav p

ä

 alla de kostnader som det 

å

samkas av olje- eller kemikalieutsl

ä

pp. Till stor del beror detta p

å

 att de totala samh

ä

llskostnaderna med dagens metoder endast undantagsvis kan r

ä

knas ut. Den juridiska aspekten 

ä

r dock bara en del av problematiken. Bristen p

å

 kunskap om de totala sam­h

ä

llsekonomiska kostnaderna g

ö

r att samh

ä

llet inte kan g

ö

ra en effektiv avv

ä

gning mellan olika insatser.

Den bristande kunskapen kan delvis f

ö

rklaras av att de fysiska effekterna 

ä

r sv

å

rbed

ö

mbara. Men den av­g

ö

rande f

ö

rklaringen f

ö

refaller dock vara att sam­h

ä

llsekonomi och vattenf

ö

roreningar inte setts i ett sammanhang. F

ö

rhindrandet av utsl

ä

pp har n

ä

stan enbart formulerats som juridiska och tekniska sp

ö

rs­m

å

l, vilka aktualiserats beroende p

å

 vissa m

ä

rkbara fysiska effekter. N

ä

r ett utsl

ä

pp skett har 

ä

ven h

ä

r de juridiska och de tekniska fr

å

gorna kommit i f

ö

r­grunden. Utsl

ä

pp inneb

ä

r 

ä

ven som n

ä

mnts p

å

tagliga effekter p

å

 samh

ä

llsekonomin och d

ä

rf

ö

r b

ö

r utsl

ä

p­pet ocks

å

 behandlas som ett ekonomiskt problem.

Vid valet mellan f

ö

rebyggande och 

å

terst

ä

llande 

å

t­g

ä

rder 

ä

r det av vikt att kunna uttala sig om ut­sl

ä

ppens totala samh

ä

llsekonomiska kostnader. En begr

ä

nsning till att enbart beakta t ex bek

ä

mpnings-och saneringskostnaderna kan leda till felaktiga av­v

ä

gningar mellan de b

å

da olika huvudtyper ra av 

å

t­g

ä

rder. Bek

ä

mpnings- och saneringskostnaderna 

ä

r visserligen oftast t

ä

mligen l

ä

tta att ber

ä

kna men om dessa endast svarar f

ö

r en liten del (vid Amoco Cadiz-olyckan endast n

å

gra f

å

 procent) av de totala kostnaderna m

å

ste andra kostnader ocks

å

 kartl

ä

ggas, 

ä

ven om detta i och f

ö

r sig 

ä

r betydligt sv

å

rare att g

ö

ra. F

ö

rutom att vissa delar av totalkostnadspos­terna m

å

ste uts

ä

ttas f

ö

r en politisk "priss

ä

ttning" dvs en subjektiv v

ä

rdering av t ex "rena" badstr

ä

n-

4   Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 119. Biiagedel

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     50

der, kan h

ö

ga informationskostnader s

ä

tta en gr

ä

ns f

ö

r hur exakta kostnadsuppskattningarna skall g

ö

ras. Jag f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att forskning och utveckling av­seende bl a metodik f

ö

r ber

ä

kning av samh

ä

llsekono­miska kostnader till f

ö

ljd av utsl

ä

pp av olja eller kemikalier intensifieras. F

ö

rslagsvis sker detta som uppdragsforskning finansierad av delegationen f

ö

r milj

ö

s

ä

kra sj

ö

transporter (se avsnitt 6.7).

Kostnaden ber

ä

knas till 250 000 kr per 

å

r.

6.7       Delegation f

ö

r milj

ö

s

ä

kra sj

ö

transporter

Jag f

ö

resl

å

r att ett samlat handlingsprogram skall genomf

ö

ras under en fem

å

rsperiod i syfte att minska milj

ö

riskerna vid sj

ö

transporter. F

ö

r programmets genomf

ö

rande kr

ä

vs samordning och uppf

ö

ljning av programmets effekter. Jag bed

ö

mer att det inte finns n

å

gon naturlig organis.ationstillh

ö

righet f

ö

r ett s

å

dant orogram. Alltf

ö

r m

å

nga myndigheter och orga­nisationer 

ä

r inblandade f

ö

r att en effektiv sam­ordning skall komma till st

å

nd direkt mellan dessa. Jag f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r att en till regeringskansliet knuten mindre delegation inr

ä

ttas - delegationen f

ö

r milj

ö

s

ä

kra sj

ö

transporter.

Delegationen ska ha som huvuduppgift att verka f

ö

r milj

ö

s

ä

kra sj

ö

transporter, fr

ä

mst genom att utveckla och genomf

ö

ra det f

ö

reslagna handlingsprogrammet. Delegationens f

ö

rsta uppgift blir att utarbeta pro­gram f

ö

r det praktiska genomf

ö

randet. 

Ä

rlig uppf

ö

lj­ning och vidareutveckling av programmet 

ä

r naturliga uppgifter f

ö

r delegationen. Likas

å

 b

ö

r det ankomma p

å

 delegationen att f

ö

resl

å

 f

ö

r

ä

ndringar s

ö

m motive­ras av utvecklingen av milj

ö

riskerna i samband med sj

ö

transporter.

Delegationen b

ö

r initiera och bedriva utvecklingsar­bete f

ö

r ber

ä

kning av samh

ä

llsekonomiska kostnader av olje- och kemikalieutsl

ä

pp. I detta metodarbete ligger ocks

å

 att med milj

ö

sk

ä

l som bakgrund utreda och f

ö

resl

å

 den s

ä

rskilda farledsvaruavgiftens stor­lek.

Delegationen b

ö

r genom fortl

ö

pande analyser av mil­j

ö

riskerna vid sj

ö

transporter l

ä

mna underlag f

ö

r regeringens och myndigheternas st

ä

llningstagande i fr

å

gor som r

ö

r milj

ö

s

ä

kra sj

ö

transporter.

Delegationen b

ö

r knytas till jordbruksdepartementet och p

å

b

ö

rja sin verksamhet redan vid remissbehand­lingen av detta bet

ä

nkande. I delegationen b

ö

r ing

å 

representanter f

ö

r naturv

å

rdsverket, sj

ö

fartsverket, kustbevakningen, brandn

ä

mnden, havsresursdelegatio­nen samt sj

ö

fartsorganisationerna. Till delegationen b

ö

r knytas erforderliga sekretariatresurser.

Delegationens medelsbehov uppskattas till 600 000 kr per 

å

r.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.1    Jordbruksdepartementet

51

7        Handlingsprogram

Genomf

ö

rande

Det redovisade underlaget f

ö

r ett handlingsprogram 

ä

r utformat f

ö

r att kunna genomf

ö

ras inom 5 

ä

r. En del f

ö

rslag beh

ö

ver granskas och utredas ytterlig­are. M

å

nga f

ö

rslag kan genomf

ö

ras med b

ö

rjan efter remissbehandling. Andra kan leda till 

å

tg

ä

rder omedelbart, fr

ä

mst d

å

 s

å

dana som inneb

ä

r uppdrag till myndigheter att gcra utredningar, redovisning­ar och konltreta 

å

tg

ä

rder. Ett handlingsprogram komraer givetvis att omfatta 

ä

ven 

å

tg

ä

rder ut

ö

ver de h

ä

r f

ö

reslagna, bl a s

å

dana som kommer att f

ö

re­sl

å

s av andra utredningar. De kan f

ö

ras in vid 

ö

versyn och utveckling av programmet.

Samtliga f

ö

rslag till 

å

tg

ä

rder som presenteras i kapitlen 4-6 finns samlade i den avslutande tabel­len. I tabellen har jag 

ä

ven f

ö

rt in de kostnader som f

ö

rslagen bed

ö

ms orsaka och gjort en priorite­ring.

Finansiering

De f

ö

reslagna 

å

tg

ä

rderna i handlingsprogrammet kostar netto ca 150 milj kr under en fem

å

rsperiod. Jag f

ö

resl

å

r att programmet finansieras genom en importavgift p

å

 olja. 150 milj kr motsvarar unge­f

ä

r en kr per ton. Denna summa tas l

ä

mpligen ut som ett s

ä

rskilt till

ä

gg till den nu utg

å

ende far­ledsvaruavgiften f

ö

r olja.

Omedelbara

å

tg

ä

rder

Bland de f

ö

rslag som kan genomf

ö

ras omg

å

ende vill jag n

ä

mna f

ö

ljande.

-

Uppdrag till statens brandn

ä

mnd att i samr

å

d med kustbevakningen med s

ä

rskilt anslag bygga upp regionala f

ö

rr

å

d av bek

ä

mpnings- och sanerings­materiel f

ö

r fr

ä

mst kommunernas behov.

-

Uppdrag till styrelsen f

ö

r teknisk utveckling att etablera insatsomr

å

det "Metoder och teknik f

ö

r bek

ä

mpning och sanering av olja och kemi-

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     52

kaller till sj

ö

ss och i strandzonen". Delvis ber

ä

knas insatserna kunna ske genom prioritering inom ordinarie budget. S

ä

rskilda medel, enligt min bed

ö

mning minst 15 milj kr erfordras under en fem

å

rsperiod.

Ä

tg

ä

rden har initierats genom skriv­else fr

å

n JUST till industridepartementet den 11 maj 1979.

Uppdrag till ber

ö

rda l

ä

nsstyrelser att med s

ä

r­skilt anslag uppr

ä

tta och redovisa beredskapspla­ner f

ö

r st

ö

rre bek

ä

mpningsoperationer avseende oljeutsl

ä

pp till sj

ö

ss. Planerna baseras p

å

 brand­lagen i avvaktan p

å

 f

ö

reslagen ny lagstiftning. I planerna ska ing

å

 dels hur samverkan ska ske mel­lan l

ä

nsstyrelsen, kustbevakningen, kommunerna, ortsbefolkningen, frivilliga, totalf

ö

rsvaret, saneringsf

ö

retag, milj

ö

v

å

rdsforskning m fl, dels funktionerna  information, dokumentation, utv

ä

r­dering och miljfieffektstudier.

Uppdrag till ber

ö

rda l

ä

nsstyrelser att med s

ä

r­skilda anslag uppr

ä

tta och redovisa inventering i form av en "milj

ö

atias" av fr

ä

n milj

ö

v

å

rdssyn­punkt s

ä

rskilt K

ä

nsliga omr

å

den som underlag for bl a bek

ä

mpnings- och saneringsverksamhet, plane­ring av farleder och hamnar samt lokalisering av milj

ö

farlig verksamhet som genererar sj

ö

transpor­ter. Denna milj

ö

atias ,3ka kunna anv

ä

ndas som v

ä

g­ledning vid bek

ä

mpnings- och saneringsinsatser. Uppdraget utg

ö

r ett inslag i den fysiska rikspla­neringen.

Uppdrag till 

ö

verbef

ä

lhavaren, civilf

ö

rsvarssty-relsen och arbetsmarknadsstyrelsen att kartl

ä

gga de resurser, s

å

v

ä

l personella som materiella, som totalf

ö

rsvaret inkl vapenfria v

ä

rnpliktiga kan st

ä

lla upp med vid en stor oljebek

ä

mpnings­operation och p

å

 vilka villkor detta kan ske.

Uppdrag till statens naturv

å

rdsverk att uppr

ä

tta en standardplan f

ö

r unders

ö

kning av milj

ö

effekter vid alla st

ö

rre oljeutsl

ä

pp till sj

ö

ss.

Uppdrag till l

ä

nsstyrelserna vid V

ä

nern-G

ö

ta 

ä

lv, kustbevakningen samt V

ä

nerns seglationsstyrelse att uppr

ä

tta ett s

ä

rskilt handlingsprogram f

ö

r milj

ö

s

ä

kra sj

ö

transporter.

Tills

ä

ttandet av en s

ä

rskild utredare som snabbt inventerar det totala samh

ä

llsbehovet av beman­nade platser l

ä

ngs v

å

ra kuster.

Uppdrag till sj

ö

fartens haverikommission och sj

ö­

fartsverket att vid utredningar om sj

ö

olyckor 

ä

ven granska milj

ö

konsekvenserna. Vid oljeolyckor till sj

ö

ss, som inte f

ö

ranleder s

å

dan utredning

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     53

men som 

ä

r av mycket stor omfattning, t ex som Bohusl

ä

n 1978 och Stockholms sk

ä

rg

å

rd 1979, till-S

ä

tter regeringen en s

ä

rskild kommission, j

ä

mf

ö

r­lig med sj

ö

fartens haverikommission, som 

ö

vertar ansvaret f

ö

r utv

ä

rdering och granskning fr

å

n de direkt engagerade myndigheterna.

- Uppdrag till SMHI att inom kostnadsramen 0,5 milj kr vidareutveckla spridningsmodeller f

ö

r olja i Vatten och prognoser som underlag f

ö

r oljebek

ä

mp­ningsoperationer. F

ö

rslaget har under hand redo­visats f

ö

r jordbruksdepartementet f

ö

r snabbb ef-fektuering med medel anvisade i energiproposition­en (1978/79:115) .

Å

tg

ä

rder efter remissomg

å

ng

Huvuddelen av de f

ö

reslagna 

å

tg

ä

rderna kan utredas vidare eller genomf

ö

ras efter sedvanligt remissf

ö

r­farande. Jordbruksdepartementet b

ö

r i remisskrivel­sen s

ä

rskilt anmoda ber

ö

rda remissinstanser att re­dovisa och f

ö

rbereda de 

å

tg

ä

rder som beh

ö

vs f

ö

r handlingsprogrammets genomf

ö

rande. Den i avsnitt 6.7 f

ö

reslagna delegationen f

ö

r milj

ö

s

ä

kra sj

ö

tran­sporter b

ö

r p

å

b

ö

rja sin verksamhet redan under re­misskedet, varigenom genomf

ö

randet kan p

å

skyndas.

Om fem 

å

r

Handlingsprogrammet avser en fem

å

rsperiod. Det m

å

ste under denna tid utvecklas och f

ö

rnyas fortl

ö

pande. 

Ä

ven p

å

 sikt 

ä

r naturligtvis 

å

tg

ä

rder not olje- och kemikalieskador till sj

ö

ss n

ö

dv

ä

ndiga. Den princip­iella inriktningen kan d

å

 vara densamma som i detta program. Att nu diskutera konkreta 

å

tg

ä

rder som 

ä

r aktuella tidigast om fem-sex 

å

r 

ä

r inte meningsfullt. N

å

gra utblickar vill jag dock gcra.

Om fem 

å

r b

ö

r det totala utsl

ä

ppet i samband med oljetransporter i svenska vatten ha minskat till mindre 

ä

n h

ä

lften av dagens. Stora utsl

ä

pp i sam­band med olyckor har reducerats v

ä

sentligt mer. De avsiktliga utsl

ä

ppen b

ö

r vara praktiskt taget helt eliminerade. Kvar 

ä

r mindre utsl

ä

pp i samband med olyckor och tekniska fel. 

Ä

ven utsl

ä

pp fr

å

n andra fartyg och de landbaserade utsl

ä

ppen ber ha reduce­rats p

å

tagligt.

Internationellt har tankertonnaget gjorts v

ä

sentligt miij

ö

s

ä

krare fr

ä

mst genom f

ö

rb

ä

ttringar i dagens fartyg. Nybyggda fartyg 

ä

r konstruerade s

å

 att ut­sl

ä

pp endast ska f

ö

rekomma i samband mea olyckor, ilottagningsanl

ä

ggningar f

ö

r alla oljerester finns i de flesta hamnar.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 1.1 Jordbruksdepartementet     54

ö

stersj

ö

konventionen har \;arit i kraft n

ä

stan hela fem

å

rsperioden vilket medf

ö

r att utsl

ä

ppen av f

ö

ro­reningar minskat kraftigt i 

ö

stersj

ö

omr

å

det. Kanske har den punkt n

å

tts d

å

 en 

å

terh

ä

mtning b

ö

rjat dvs de totala utsl

ä

ppen 

ä

r mindre 

ä

n den naturliga ned­brytningen. Upplagringen i organismer av vissa 

ä

mnen 

ä

r dock fortfarande ett allvarligt milj

ö

problem. Populationen av m

å

nga utrotningshotade arter b

ö

rjar 

ö

ka.

Kostnaderna f

ö

r 

å

tg

ä

rderna har helt lagts p

å

 olje­priset, som d

ä

rigenom 

ö

kat med h

ö

gst en procent. Av andra sk

ä

l kanske priset om fem 

å

r har 

ö

kat med 50-100 procent.

v

å

ra kraftigt 

ö

kade kunskaper om effekterna av ut­sl

ä

pp av olja och kemikalier i den marina milj

ö

n ger motiv till fortsatta krafttag mot alla utsl

ä

pp av f

ö

roreningar. Samtidigt vet vi att 

ä

ven andra st

ö

r­ningar i den marina milj

ö

n 

ä

n utsl

ä

pp har betydelse.

Om fem 

å

r har betydelsen av internationellt samarbe­te 

ö

kat ytterligare, 

ö

stersjc- och Nordsj

ö

staterna inriktar sitt samarbete p

å

 bl a samordnad 

ö

vervak­ning och bek

ä

mpning av utsl

ä

pp. De ekonomiska sank­tionerna mot milj

ö

risker och milj

ö

brott b

ö

rjar sl

å 

igenom internationellt och medf

ö

r att miljcs

ä

kerhet-en vid sj

ö

transporterna 

ä

r f

ö

retagsekonomiskt l

ö

nsam. i:iCO:s roll har f

ö

rst

ä

rkts ytterligare.

Marina milj

ö

v

å

rdstekniska sytem, t ex f

ö

r oljebe­k

ä

mpning, har f

å

tt stor betydelse f

ö

r svensk export och u-hj

ä

lp. N

ä

r vi l

ä

rt oss att beh

ä

rska v

å

ra egna milj

ö

v

ä

rdsproblem v

ä

xer v

å

r internationella ambi­tion.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.1   Jordbruksdepartementet

55

ba

H

a

M

u

E

p

     1

,-1   h   0)

rt

ra :o ja

:o

a) Ch

4J

Xi      +>

ra

Pi-d rH

H

H   d -H

ert

o  C>i

rH

C 4J ra

H

H ra h

:nl

h o :nJ

+3

Ph 

«

  ra

ra

!>

/span> cd

-P

:cö

fi

ert 

fi

HJ

ra o M

fi

1

ert

4

O

.Q

C

trt

Ti

fi

U

o

3

tH

ra

H

T!

0)

Ti

T-)

0>

i!

S

ra

O   0

H   HJ     I

CO

!h 

S

CO

CO

E O

CO

fH

e

C\J CO

ho 

ö

Ti

n

cd  H->

ö 

:trt

1

HJ

m

n

ii

trt

sn

!h

>>

J

«

i

HJ

:trt

;j

ra

trt

:o

Ch

0 4

T

rH

C

H

rrt

i-E

HJ

HJ

J3

1

u ba

O

m

o >,

O

T3

P.HJ

ra 

-

ö

rH

c trt

;o

fH

trt Cm

HJ

trt

   rH

ra

tM

HJ

HJ    f

å

U

tM

CD   -H

trt

T)

H

H    O

rH

rH

hl)

:-

rH

rt

>

ert  ft

CM :trt

.y

trt

K>

,-  ra

   HJ

m

-I

.

.H

T-  ra

U

h

T

e -

ö

.   0)

:nl

trt

.

tu   

 W

w

>

Ni   S

T) 

fH O

.Q

tD

C

M

trt

>

iH

(U

>

:o

AJ

LO .H

m

HJ

-r-    trt

U

!h

a

=3- En

Ch

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.1    Jordbruksdepartementet

56

1

ra

fi

o   fl

.rl -.o

1

HJ Ch    i

ba

ra

trt        fl

fi

HJ

fl   fl :o

.H

CD

HJ    Ch

fi

.fi   HJ

ra Ti  ra  (D

M

WiCh

rH    lrt    fi   tJ

U

rt   .H

C   c   ID   fi

.

trt

TI ba

.r.{ .  P. trt

B

fi p.

e  ra  m  fH

fi

>:    Pl

Ti   o 

H   trt

s   

1    HJ   MA

O    0)

H   +J      1

f-

C\J

CvJ

fH   -H

PL.     H    

u

X

ir\

HJ

CO

O

o

CO

-

fH

fl

X

fH

.

st

HJ

M

HJ

00

O

e

O

N>

O

ir\

o

CO

lr

T-

fl

.iJ

ro

HJ

CO

O

CvJ

O

CO

fH

M

CM

HJ

CO

O

T

o

CO

fH

"trt

fl

HJ

M

tD          .-

HJ

ba     CO

n     -\

O

ri      o

o

m      CO

'"

1

rH           TI

tD             f-l

Ti        :tti

E  trt HJ

o   ,13  

«

)

ba

A-  och e  kemi-

tD

fi

>i          Ti

1      1

Ti

H

H  >  trt

J

«

l    fH

fi

fH

;i  trt  fH

trt   ert

trt

ID

fi       ti)

!>  a

fH

fH

fH    O

fH   ,-1

>,

trt

+J    (D   

H

tD   trt

HJ

Pl T)

O HJ Ch

> tri

ra

eu  fi

S    fH   -rl

:o

to

rn  

O  ra

Ti

a;    

-rl

rH   +J

J

Ti     Ph   ra    fH

fH

   -H

1   trt  Ch

CO  -H    tD

CJ :ri  ra   trt  tD

:trt

.  Ch    MtJ

.   >  .H

Ch   fH

.fi     fi   rH   -rl

M

   trt   fi   G

    M  tiD

t-   trt:0

T-     fH     trt   A   rH

HJ

    fH   -H    pl

. :irt   >

 fl

. :o   fH   1    trt

0

 >   ert

Eh  -H

 fk, +j m A!

fl

O

Ch

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.1   Jordbruksdepartementet

57

HJ

------------ 1

Ch

HJ

H

»

 rH

ho

M

T)   rH

p.

C

ei)  tu

p.

1    -H

C    fi

O   fi

M

HJ    O

ra

HJ Al

Ö

ro -rH   t

»

HJ

HJ :o

H

o  +J   

H

tu

0  ra

C

Al  ert -p

J3

fix)

C   ert

M

ert

C   fH  -rH

H

C   fi

:irt

eu  eu HJ

T)

(U +J

M+J   -H

fi

ba ra

fi

fi  C  C

l>>

fi o

M   

H   -H

E

M Al

1  HJ N-

O tu

H   HJ     1

T

CVJ

OJ

CJ

fS    fl   1-

fH

M

"

HJ

00

O

o

CO

tr\

fH

M

'

HJ

CO

O

ro

o

CO

fH

N-\

HJ

00

O

CM

o

00

fi 

M

Cvj

HJ

CO

O

O

00

ir\

vi

fH

fH

HJ

M

M

tu       1-

+5

HJ

hD      CO

ö

       ~\

o

o

§

O

o

ro

ITN

1

r.1          ti

tu           fH

ö

       :ert

X

0   fl   IiD

B   ert +J

O .o ocrt

B

fH

1

O

:o

C

Al

Ch  

!>

ert

1     fi

fl   O

r

fH          HJ

M :o

tu   rH

B :crt

HJ             tu

C -o

HJ    fH

ert

tu      tJ

f

å

  ra

Ch   o

fl   c

ö

r-D        tici

HJ    fl

rl  +J

hOHJ

M           fH

tu

fl ra

o :o

O  rH    S

trt HJ

Al ra

fH O

rH    O

fH  ra

ra  bo

P.

ert -H  ra

o:0

tu     >3

ra 

Ä

fH +j a

HJ

fl   HJ

ba o

M          r-l

ro -H

:o  fl

M

c o

:ert  fl  O

Ch   

trt

C

TI

o    -rl      c

T-   rH    fi

r-   m   xt

CM HJ    M

ro A( Ch

  -rH

fH

1- :o +j Al

T-   tu   >,

-   

H  

t-     fi

ra

:trt

. 13   IU

.  -ro  fH    o

 AS HJ

Ch   ert

 ra

|j

hD

 fi c

T-    o    fH

»

-  ert

-   HJ

fH

HJ

.   ert :a

.  -H    P.HJ

 > trt

    fH   rH

.   O

O

°

 W >

it S  ra CO

-cfS Ch

tt Eh .Q

-*rq

H

Prop. 1980/81:119   Bilaga M    Jordbruksdepartementet

58

M) C 

H C Ai fl :crt B fi

tin

c

1

.H

O

fi

4J

a;

HJ

:o

ra

fi

T-l

trt

fi

C

tu

HJ

hr

rn

fi

o

hH

jri

bo

trt

rH

HJ

m

0

fH

1

AJ

:o

:o

fl

Ch

ro

0

ra

>

fl

ra

tu

fi

HJ

HJ

otrt

fl

Ch

fl

trt

W

Ch

Ch

1  +J to

o   0

H  +J      I

fH  -H

Ph   

fH   

CO

oo

CO

AI

B

fl

otrt

HJ

0)

.

hn

CO

Ti

3

o

M

CO

1

n

0

fH

-n

:trt

0

fl   ba

K

f

å

 HJ

o

fi 'f

å

fl AJ 

HJ

O O OO

Ti fl

:trt ba

i    

H

ro

HJ   c

1

O    0

HJ

r-l   HJ

otrt

0

ra

>  JS

ö

trt  E

0

ti)

rH

tiC ra

fH

C a;

f

å

H    fH

bn

Ch

fi  0

fl

to -d   i>

o

KD

f

å

   U

T-  fH  ra

fi

r-

bil  0

  o   tiO

0

.

H   '

Ö

1-   6   fi

HJ

T

fl     fl

.  trt 

H

:o

.

>    Jtrt

=1- W   fi

O

-:0   bo

fl

:o

1

Cm

>

P

ert

p.

fl

:nt

0

ert

rH

HJ

fH

ra

Ch

7-!

fj

H

fi

bC

H

!>

Ä

trt

trt

fl

bn

Ch

:t)

h

1-  Ch

Ch

rH

   f

å

HJ

Ovj   fl

HJ

AJ

.   HJ

HJ

H

 m

trt

ra

fl 0

HJ

I

ra

bD

0

bfl

fl

:trt

0

rH   'rj

fi   rH

trt o ra

bfl fH C :o 

H

Ch C

bD fH

ro trt   ert

HJ   bfl

CM  HJ   fi .    o   -rl

e E   fi

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.1    Jordbruksdepartementet

59

0

fl

trt

bD

H

bD

Ti

fi

H

H

HJ

C

AJ

HJ   HJ

fl

ho  JU

:trt

H   rH

E

rH    ra

C

ä

1   HJ ro

o   0

H   HJ      1

1

ro

ro

V-

T

fl   -H

PM   fl  

V-

fH

M

LO

HJ

CO

O

O

CO

CO

fl

=t

HJ

CO

O

ro

O

CO

CO

fH

AJ

ro

HJ

CO

O

CM

o

00

CO

fH

fl

AJ

AJ

CM

HJ

HJ

OO

to

O

.

CM

O

OO

c-

OO

fl

otrt

fH

fH

fH

HJ

AJ

AJ

AJ

0           1-

HJ

HJ

e

fl

bo      oo

AJ

T3        --

to

O

to

S

      o

CM

O

..

m      CO

'-

'-

i

r-\           Ti

AJ

0             fH

:o   fH

O        :trt

ro otrt

0   fH   bo

fl   bo

X

X

B   trt HJ

:o otrt

o 

XI 

otrt

P=H    p

U    1

1

:o   0

:o

Ch  

h

rr>   1

r-\

bo

r-l     U

fi

U   trt

fi

H    0

O

0 AI

H

S AJ

si   -rl

C   -H

fi

.f

å

o   HJ

trt   B

AJ

H  ra

O   f

å

r-t     0

fH

Pi. AJ

:trt

bOfi   U

d   fl

ra        bo

ra

B-

COO

pl   o

P jq   fi

trt

rH

H   o   bo

fi Ch

ert   o .H

r-i

0     f

å

fi       oert

6   fi

Al   o   c

HJ

Ti

AJ  -o

Ti   AJ    fH

o   

H

ra        ft

ert

fH

H  

LO rH   -rH   Ch

\D :o :o

Ti    1    E

:o

ro

:trt

   HJ    O

. -H  fi  ra

.   -r-J -r:)

0   0 :ert

r-i

HJ

bfl

CvJ    fH

0\J   JD   AJ   HJ

CM   H   rH

T-  fl -n) AI

CM   rH

fl

HJ

  trt   >

.  4J    0    0

.   -H   -H

    0   rH     0

.   

H

O

o

Ph    trt

 t)   HJ   J5

S    B

LO m   o J3

LO S

Ch

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.1   Jordbruksdepartementet

60

H

HJ r-l

fH

r-i

otrt

0

bo

fi

bD

fi -a

O

H :o

n  >

'ri

HJ

HJ   .H

C

tJ  

ra

trt HJ

AI

ed 

H

fi  ert

fi    fH

fl   -H

:trt

HJ    0

0   HJ

B

ra Ti

HJ   

H

«

O   0 .

fi  c

W    fH

M   

H

1   HJ ro

O    0

H  -P     1

T-

T

OM

CM

ro

fl -rl

P.    fH   --

fl

fl

AJ

AJ

LJ-

fl

HJ

+J

oD

AI S

o

O

-=>"

O

O

CO

-

LO fH

AI

fH

Ai

'l-

fl

HJ

HJ

CD

Al

E

O

O

r

o

o

oO

LO 

fl

Ai

t

fl

Ai

N->

fH

HJ

HJ

CO

AI

B

o

O

OM

O

O

cO

LO

fl

Ai

t

fH AI

OJ

fl

HJ

HJ

00

AI B

o

O

1                           ,

o

o

CO

'-

LO

t~-

otrt

fH

fl

HJ

AJ

AI

0             r-

fl

e

HJ

bo      oO

Al

Ti          

B

LO

O

pl        O

..

O

m     co

"

LO

r

1        1

rH             Ti

0               fl

13         'f

å

0   fl   hO

X

B  trt +J

o  otrt

HJ

fH

1

bD

H

O           .fi

r-\

C

P   >    O

0

fH   

H

fH

ro   trt  O

H

:o   fi

0

fi

fl

Ch   P

ra

trt  bo fH

0

fl   fi   o

HJ

ert :i

pi

HJ   

H   -r-D

ert

.   Ai AI

ra

rH   rH

B

fH   0

0

*T3    O    fH

ffi

fH

bo C          0

f

å

HJ    0

ra   fi

c

fi   trt  trt -H

rH

ra -H

bD:o

:o

H   

Ä

    fi   rH

trt

r-i   r-i

C -ro

r-i

-a

fl  0   bo trt

fi   Ti

f

å

    f

å

H ra

u

trt ja  trt Al

O otrt

ri   AI

c   fl

f

å

ra

:trt

>          HJ   

H

H    fl

O   

H

bfl   0

ba

HJ

bO

to  fl jc   p, g

to 0   B

    fH   HJ

f- u

fl

HJ

. :o   O   Ph 0

.   0 :o

     Pl   0

 :trt  to

 :ni

O

o

LO Pn   o   3 AI

LO p:J Ch

LOCO   AJ

10(11:0

LO cq

Ch

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.1   Jordbruksdepartementet

61

LO

HJ

1             0

,

0        bo

HJ    

ert        Ti

boos

pl

H r-

0   ra -Q

ba

rH

fH  P

fi

fi 00

ert Eh   0

H

0 t

bfl Kl -H

fi

ON

rH                fH

AI

bfl

r.   -rt    f

å

fl

r-i

f

å

h         C

:trt

f

å

rH    P.

0   bfl H

B

HJ

ra  o

HJ   ert Ti

fi

>

c   fl

HJ   rH    fl

Ph

l>H  ra  o

1   HJ ro

o   0

H  +J     1

T-

T

ro

ro

fl   -H

Ph    

fH   '-

fH

AI

LO

HJ

CO

O

"*

LO

CO

fl

Ai

-=J-

HJ

00

O

ro

LO

00

fH

AI

fH

ro

HJ

Al

oo

O

E

CM

LO

LO

00

fl

Al

CM

HJ

CO

O

r~

LO

CO

.

T-

fl

M

otrt

AI

fl

fl

HJ

HJ

Ai

Al

0           1-

HJ

HJ

bD      OO

o

T(          ---

o

O

O

p!         o

LO

LO

O

m     CO

'-

LO

1

rH           

X)

0             fl

Ti       :trt

0   fl   bD

X

X

X

B   trt HJ

o  JD otrt

fH

0

1     fi

1

r-1

-fJ    0

AI

0

r-i

Ch   

rH

rl

O

0

rH     f

å

HJ

rH

d

bo fH

ra   ert

O   Al

0  1

O

HJ

H  bfl

H

bD ra

B

>    fi

HJ   -H

fH    fi

f

å

  C

m

trt  0

ert   rH    fl

:o Ai

fi  o

bfl

o

HJ    fH    o

Ch   

0

fi   -H

fi

bD tn

ra  trt HJ

HJ

o HJ

rl

fi fi

Ch   

fl

E  ra

HJ  ert

fi

.rH o

d :o   o

f

å

   bo

ra  fH

Ti

c    -rl

ert rj Ph

fH   fi

bo ert  fH

-H

Ai HJ

fH rH  ra

bO-H

fi    Ph   0

fl

fH  ert

HJ   -rl    fi

o   fi

Ti

H  0  ra

P

:crt  E

HJ   B   ert

fl    Ph

fl

fH    fH    fH

ra

HJ    fH

.f

å

      fl

Pl E

:eij

HJ             pl

0

O ta o

T-  .J3    fl   +J

OJ   1   :f

å

bo

oo AI jzj  ra

ON -ra

.-   fl Ch

T-   fl   0 ;o

 t> AI

HJ

. :ert  o  0

 rH

. :0   fi

. :o  !> -ri

    o    0

o

LO iJ    o    fH

LO O

LO Fn    -rl

LO Pn :o   ra

LO ptH   JD

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.1    Jordbruksdepartementet

62

1

H

'0        .

0

HJ

fl

HJ

HJ

otrt

HJ

H

bfl

rl

bo

B

fi

B

E

rl

B

rl

O

o

S

AJ   Ti

d

Ai d

trt

trt

trt

fH

fH    fi

fi -1-

fl   C

:trt

0   HJ

HJ       

0   HJ

(=3

ra  ra

ro LO

ro   ro

1

>   o

o

>   o

M   -H

1   HJ ro

1             O    0

H   HJ     1

T-

T

T

,

.

fl -n

Ph    

fH   

fl

Ai

LO

HJ

CO

LO 1    fl

O

' A!

o

OO

'-   E

ro

fH

Ai

'l-

HJ

OO

LO C-   fH

o

ro

- AJ

o

CO

'-   B

ro

fH

AJ

1                   f

HJ

CO

LO t~-   fl

O

CM

- Ai

O

00

   E

ro

fl AI

OO

HJ

CO

LO

O

T

- Ai

O

CO

-   B

ro

otrt

fl

fl

+=

AJ

Al

Ai

0          

HJ

HJ

HJ

bo      00

LO

Ti          ~-~.,

t~-    fl

O

O

°

      o

- AI

o

o

o

m     CO

--   B

VD

ro

LO

1

rH             Ti

0              fH

a       :trt

0  fH   bD

X

X

X

X

E  ert HJ

o .p otrt

P

1

1           P

trt

rH

:o       :trt

ra       HJ

rH

r    1    r-i

ri    fi     d)

o

rH    0    ra

fi   o J5

fH

H   -r-i -p

trt  o  E

ro

E   rH     pJ

bo       trt

ra

fi

bfl

O    0

fl   1   ra

fi

trt

E          rl

o -p AJ

0

bO

;trt

O    >   rH

ra   fH

ra

fl

r-i

f

å

  trt

bo pi  0

rH

o

bfl      AJ

H Ai   >

0

ra

ba

fi    fl   -H

H        ra

fl

HJ

c   ert

H    0    B

HJ     >   HJ

>>

0

H   fi

d

fi   HJ    0

trt  trt  fl

HJ

.p

C    fH

Ai AI  AJ

HJ        trt

ra

fl

C   0

:trt

to ra  0

ra    fi  Ch

ro

trt

f

å

   HJ

bD

1-  fl Ch ja

         o :0

OM    fi

to E

 E   ro

HJ

.   o Ch   o

.    > -H   r:)

. '.f

å

.  trt

  0   pl

»

LO Pn   0   O

  HJ  ro

VD  r

VO m

VD m Al

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.1   Jordbruksdepartementet

63

bfl fi

rl

fi

Al 

fl

:ert

E

--- 2"

0

bo fi

fH   H 0   rH

d Ti

fi trt fi ra 0 ert fi HJ ra HJ ra :trt -H fl B fi   0

HH    fl

t   HJ ro o   0

H  HJ     I fl   

H Ph    fl   1-

fH Al

fl

AI

fH

Ai

OO

o

O

O

O VO

00

fl 

Ai

O

o

CM

fl Al 

HJ

fl

AI

HJ O

o

VD

ro 

CO

OJ

oo

fH 

Ai

HJ

O

O

fl

AI

fl

AI 

HJ

O O VD

fH 

Al

fl Ai

HJ

fH

Ai

o o

O O VD

fH

otrt

HJ

0

T

ho

CO

Ti

pl

o

m

OO

1

rH

TJ

0

fH

d

:trt

0

fH   bfl

E

f

å

   HJ

O JD otrt

fH Al

HJ

o o

fH

AI

HJ

O

LO

O O

TI

fl

:trt bo

fH 0

>

f

å

ja

LO :o  B

.   -r   O

VD  t/3 Al

ro  ra

O E AI O

trt bfl AI fi   ro

H    .rl

C   B Ai   O

ra  G

VD    fH    O

.    O   Ai

VD   pH     0

:o   fH

ro tu rH -P rl U 

B O P

fH ra

:o   fi Ch    f

å

u

fi   HJ

O ;o

H     T

HJ   ra

trt

bo  trt

0    fH

I  rH    AJ

.   0 :trt VD F  ra

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

65

Bilaga 1.2

Sammanställning av remissyttranden över betänkandet (SOU 1979:4345) Ren Tur program för miljösäkra sjötransporter

Miljösäkra kusttankfartyg samt beställarstöd och särskild farleds­varuavgift

Utredningens förslag att anskaffning av särskilt miljösäkra kusttankfar­tyg skall stimuleras och kostnaderna härför kompenseras genom beställar­stöd och särskild farledsvaruavgift möts från flera remissinstanser med principiella invändningar. Få instanser ifrågasätter dock förslagen om yt­terligare analys och kompletterande utredningar.

Sjöfartsverket:- Bortsett från de mera praktiska frågorna, som torde

gå att hantera om rimlig tid avsätts för förberedelser, väcker emellertid också de olika delarna av förslaget så många principiella frågor att sjöfarts­verket i nuvarande läge inte kan förorda en principlösning enligt den modell som utredaren föreslagit. Sjöfartsverkets allmänna intryck är att förslaget med dess många och var för sig komplicerade komponenter ändå får en relativt begränsad räckvidd från miljöskyddssynpunkt. Samma eller i vart fall i det närmaste samma effekter ligger till stor del redan inbyggda i den utveckling som är på gång i det internationella sjösäkerhetsarbetet. Med en inriktning av det diskuterade fartygsprojektet som i högre grad ansluter till detta arbete kommer också hela frågan om de ekonomiska styrmedlen i ett annat läge.

Som utgångspunkt för en bedömning av fartygsprojektet vill sjöfartsver­ket sålunda lägga det internationella sjösäkerhetsarbetet och de resultat som i form av SOLAS - MARPOL-protokollen har uppnätts. Sjöfartsver­ket ifrågasätter det rimliga i att Sverige på egen hand utvecklar en fartygs­typ som avviker från och går längre än de krav som dessa överenskom­melser anger när det gäller miljösäkerheten. Detta särskilt mot bakgrund av att det får anses tveksamt om MIST-fartyget ger någon väsentlig ökad skyddsverkan jämfört med vad som är möjligt inom ramen för MARPOL-protokollet.

------ . För fartyg avsedda för trafik på Mälaren och Vänern har utre­

daren tänkt sig en form av "nedskalning" av det redovisade 30000 tons

fartyget. Nedskalningen synes dock inte avse dubbelbottenhöjden som i

stället relativt sett ökas. Fartyget kommer pga sin storlek inte att omfattas

av reglerna i MARPOL-protokollet. Fartyget uppvisar dessutom vad avser

skydd mot grundstötning och kollision avsevärt högre krav än fartyg av typ

II 

enligt kemikaliebulkkoden men underskrider avsevärt kraven för typ 

I-

fartyg vad gäller sidotankbredden.

Även här uppkommer frågan om det lämpliga i att göra avsteg från internationella regler som gäller för andra slag av skadliga laster. Dagens regler för typ Il-fartyg anses internationellt ge ett skydd vid grundstötning och kollision som bedömts vara tillräckligt vid transport av kemikalier som är farligare än olja. För kemikalier som är ungefär lika farliga som olja krävs fartyg av typ III. Några ändringar av dessa säkerhetskrav har inte föreslagits av utredaren. I det fall ökad säkerhet för oljetransporter kom­mer att genomföras bör logiskt en höjning av säkerheten för kemikalie-

5   Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

66

transporter att övervägas. Det torde vara svårt att motivera de olika säkerhetsnivåer för kemikalie- resp. oljetransporter i samma farvatten, som utredarens förslag innebär.

Sjöfartsverket anser liksom utredaren att en höjning av säkerheten på våra inre vattenvägar är motiverad. Det är emellertid svårt att förorda den ena eller andra konstruktionen när inte närmare förutsättningar för skade­minskning är fastställda. Man bör enligt sjöfartsverkets bedömning i första hand utgå frän att fartyget bör konstruktionsmässigt uppfylla minst krav för typ Il-fartyg enligt kemikaliebulkkoden.

Den "nedskalning" av MIST-fartyget som synes föresväva utredaren när det gäller de mindre fartygen är som nämnts inte fullständigt definierad men förefaller att i vissa fall kunna leda till transportekonomiskt orimliga lösningar.

Sjöfartsverket vill också peka pä en annan konsekvens eller snarare inkonsekvens som utredarens förslag innebär. MIST-fartyget med dess högre krav på miljösäkerhet avser ett produktfartyg, medan nägot mot­svarande förslag inte redovisas för råoljetransporterna, trots atl dessa frän miljösynpunkt utgör ett större problem. I MARPOL-protokollet har detta kommit till uttryck genom att de krav som där anges för tankfartyg skall vad gäller nya råoljefartyg tillämpas ned till en storiek av minst 20000 ton dödvikt, medan för produktfartyg den nedre gränsen satts vid 30000 ton dödvikt.

Sjöfartsverket, som självfallet delar utredarens uppfattning att man bör sträva mot att styra fartygsutvecklingen mot fartyg som konstrueras och utrustas så att skyddet mot miljöfariiga lastutsläpp ökar, menar att en annan inriktning än den utredaren föreslagit är att föredra. Som grund för arbetet bör ligga det internationella sjösäkerhetsarbetet. Sjöfartsverket vill ocksä betona att det internationella regelutvecklingsarbetet är en fortlö­pande process, som kan väntas leda till allt mer preciserade krav pä fartygen. Det är av vikt att Sverige både kan utöva inflytande på detta arbete och tillgodogöra sig effekterna av den utveckling som sker.

Inom denna ram kan föras en diskussion om att med ekonomiska stimu­lansåtgärder söka styra fartygskonstruktionen i en efter svenska förhållan­den gynnsam riktning. Vid utformningen av eventuella stimulansåtgärder bör enligt verkets mening även iakttas behovet av isförstärkta tankfartyg. Att säkra tillgången pä fartyg för gång i is får ses som ett led i miljöskyddet.

Sjöfartsverket vill mot bakgrund av det anförda antyda möjligheten av att nå den av utredaren eftersträvade höjningen av fartygens miljösäkerhet på ett nägot annorlunda och som det förefaller verket smidigare sätt.

Tanken är härvid att man genom särskilt beställarstöd eller liknande skulle kunna premiera en fartygsutformning med den allmänna inriktning dubbel botten och sidotankar inom lastområdet - som MIST-fartyget bygger på inom MARPOL-reglernas ram dvs. ett styrt MARPOL-utföran-de.

Härigenom kan fartygen också komma att uppfylla kraven för typ Il-fartyg enligt kemikaliebulkkoden. Problemen med miljöklassning av farty­gen skulle till stor del undvikas och motiven för den särskilda farledsvaru­avgiften som enligt sjöfartsverket av flera skäl är tveksam skulle ocksä i huvudsak falla bort. Därmed skulle också den lite märkliga effekt som följer av utredarens förslag till avgiftssystem inte behöva uppstå, nämligen att fartyg som uppfyller internationellt fastställda och av Sverige accepterade krav i trafik på vissa svenska hamnar skulle drabbas av en förhöjd avgift genom utebliven avgiftsrabattering.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

67

------ . Sjöfartsverket delar uppfattningen att det från miljöskyddssyn­

punkt vore tillfredsställande om all olja och alla oljeprodukter i svenska

farvatten transporterades med miljösäkra fartyg. Frågan hur ett sädant mål

skall kunna uppnås är emellertid, som redan tidigare framhällits, komplice­

rad.

Sålunda måste beaktas att sjötransport av olja och oljeprodukter i de svenska farvattnen sker med fartyg av många nationaliteter. Även om alla i trafiken insatta svenska fartyg skulle uppfylla särskilda miljökrav, skulle frågan därför inte vara löst. Härför förutsattes ett förbud mot utnyttjande i denna trafik av andra än de s. k. särskilt miljösäkra fartygen. En sådan reglering torde vara en fråga på mycket läng sikt. Sjöfartsverket avstår därför från att i detta sammanhang utveckla sin syn på de internationella komplikationer ett sådant förbud skulle kunna medföra.

Emellertid är uppenbart att ju mer av oljetransporterna i våra farvatten som utförs med miljösäkra och isförstärkta fartyg ju bättre skydd för miljön kan vinnas. Detta är ocksä utredarens utgångspunkt då han föreslår att anskaffning av särskilt miljösäkra fartyg skall stimuleras. Denna aspekt kan sägas åtminstone i viss mån vara beaktad genom ikraftträdandet av MARPOL-protokollet vad gäller fartyg om 30000 ton och däröver. Av större intresse för de särskilt känsliga områdena Vänern, Mälaren och skärgårdarna är emellertid fartyg av mindre storlek. För alt även för denna trafik skall utnyttjas miljösäkra fartyg kan särskilda stimulansåtgärder vara motiverade i varje fall under en övergångstid.

Betydelsen av detta och vad sjöfartsverket i det föregående anfört om utformningen av s.k. miljösäkra fartyg bör beaktas vid utformningen av det framtida varvsstödet och eventuella ätgärder med anledning av det förslag som framlagts av sjöfartspolitiska utredningen. Härvid vill verket framhålla att en förutsättning för statligt fartygsstöd bör vara att i varje fall redan gällande svenska säkerhetskrav skall uppfyllas. Sjöfartsverket ser det vidare angeläget att säkerställa tillgången på svenska fartyg för trafi­kerande av de känsliga, tidvis isbelagda områdena, vilket är betydelsefullt inte minst ur beredskapssynpunkt.

------ . Beträffande förslaget om ett särskilt beställarstöd vill sjöfarts­

verket därutöver göra ett par påpekanden. Att göra stödet beroende av att

beställaren kan redovisa en avvecklingsplan för ett fartyg som skall bytas

ut förefaller inkonsekvent. Huvudsaken är att det särskilt miljösäkra fartyg

som anskaffas med hjälp av det särskilda beställarstödet, kommer atl

användas i trafik på svenska hamnar. Detta torde emellertid kunna tas för

givet, då de högre driftskostnaderna för ett sådant fartyg av konkurrens­

skäl gör att det svårligen torde kunna utnyttjas i annan trafik där rabattsy­

stem beträffande nägon avgift inte tillämpas. Det bör vidare beaktas att

särskilda normer måste utarbetas som uttrycker rekvisit för erhållande av

det särskilda beställarstödet. Även andra fartygstyper än de av Salén

Technologies AB skisserade fartygen kan som påpekats i det föregående

byggas som särskilt miljösäkra. Som också framhällits tidigare blir klassifi­

ceringen av miljösäkra fartyg en mycket komplicerad fråga.

Vad härefter angår den särskilda farledsvaruavgift som skulle tas ut för olja och oljeprodukter kemikalier har undantagits trots att samma skäl kan åberopas för dessa som för olja och oljeprodukter som transporteras till svenska hamnar med andra än miljösäkra fartyg. Har utredningsman­nen inte närmare angett hur denna avgift skulle debiteras och uppbäras.

För transport av olja och oljeprodukter i inrikes trafik utgår ingen farledsvaruavgift. Den av utredaren för sådan transport föreslagna "för-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

68

höjda farledsvaruavgiften" skulle därför bli en helt ny avgift. Då fartyg och gods i inrikes trafik inte tullbehandlas, skulle den nya avgiften inle kunna debiteras och uppbäras i samband med tullavgift. Ett helt nytt system skulle få skapas för debiterings- och uppbördsförfarandet. Sjöfartsverkets erfarenheter från diskussionerna med berörda hamnar rörande debitering och uppbörd av nuvarande fariedsvaruavgift tyder på att det skulle bli svårt att få medverkan av hamnarna eller i vart fall att kostnaderna härför skulle bli högst avsevärda och sannolikt överstiga intäkterna av avgiften. Att bygga uppbörd och debitering på ett deklarationssystem är inte heller tillfredsställande då detta rimligen måste kompletteras med ett komplicerat och kostnadskrävande kontrollsystem. I synnerhet torde svårigheter upp­komma vid lastageplatser. Sjöfartsverket ifrågasätter därför om det över huvud taget är praktiskt möjligt att till rimliga kostnader skapa ett ur kontrollsynpunkt någoriunda tillfredsställande system för debitering av uppbörd av en differentierad fariedsvaruavgift beträffande transport av olja och oljeprodukter i inrikes trafik.

Emellertid förefaller det sjöfartsverket som om grundtanken bakom utredningsmannens förslag att stimulera utnyttjande av miljösäkra fartyg för oljetransporter i svenska farvatten skulle kunna tillgodoses på annat än föreslaget sätt.

Tanken bakom detta alternativ är att, i stället för att genom avgiftsdiffe­rentiering direkt stimulera redare att använda miljösäkra fartyg, vinna denna stimulanseffekt genom atl stimulera oljebolagen och övriga befrak-tare, att i första hand befrakta miljösäkra fartyg. Förutsättning härför är att oljeföretagen förmås att även beträffande inrikes transporterad olja påta sig det direkta och slutliga betalningsansvaret för den särskilda farledsva­ruavgiften. Formen för debitering och uppbörd av avgiften skulle då kunna bli den, att befraktaren av tankfartyg till sjöfartsverket redovisar de kvanti­teter olja och oljeprodukter de tagit in till svenska hamnar i utrikes och inrikes trafik och erlägger därpå belöpande, oreducerad farledsvaruavgift. De skulle därefter, förslagsvis årligen, på ansökan erhålla restitution av erlagda avgifter för de kvantiteter de kan visa blivit transporterade med miljösäkra fartyg.

Effekten av att rikta stimulanseffekten i första hand mot oljebolagen/ betraktarna i stället för mot redarna skulle bli att betraktarna finge intresse av att för sina transporter efterfråga miljösäkra fartyg och detta även om sådana fartyg på grund av högre driftskostnader, skulle betinga högre frakt. För att uppnå stimulanseffekt måste dock reduktionen av farledsvaruavgiften vara större än eventuella fraktpåslag för de miljösäkra fartygen.

Innan denna lösnitig kan förordas måste emellertid undersökas om den är förenlig med Sveriges åtaganden i olika avtal pä det handelspolitiska området. Som påpekats redan under föregäende avsnitt kan dock en an­noriunda utformning av det miljösäkra fartyget leda till att motiven för den särskilda farledsvaruavgiften i huvudsak faller bort.

Riksrevisionsverket: Utgående från ett resonemang om att gränskostnaden är noll för utnyttjande äv farledssystemet anser kommittén att det inte finns några samhällsekonomiska effektivitetsskäl som talar mot att ersätta en del av de sjöfartsavgifter som finns idag framför allt fyr- och farleds-varuavgiftema - med motsvarande styrande miljöavgifter, dvs. de höjda farledsvaruavgifterna på olja. Kommittén anser att inga negativa samhälls­ekonomiska effekter uppstår därigenom samtidigt som konkurrenssitua­tionen för sjöfartsnäringen totalt sett inte försämras.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

69

Om gällande ekonomiska mål för sjöfartsverket skall bibehållas torde, såvitt RRV kan finna, den föreslagna höjningen av fariedsvaruavgiften på olja med 200-300% medföra att övriga fariedsvaruavgifter och fyravgifter mäste reduceras mycket kraftigt. Delta torde leda lill samhälKsekonomiska effekter genom att sjötransporter av andra varor än olja inte belastas med skälig andel av trafikgrenens självkostnader. Konkurrensfördelar erhålls därvid jämfört med motsvarande landbaserade transporter som väntas bära skälig andel av den egna trafikgrenens kostnader.

Kommitténs utgångspunkt är att de särskilda farledsvaruavgifterna skall kompensera de höjda kapital- och driftkostnaderna för de särskilt miljö­säkra fartygen. Enligt RRVs mening förefaller det mindre troligt att en sådan avgift medför de åsyftade styreffekterna, eftersom de redare som införskaffar miljösäkra fartyg föreslås belastas med lika stor kostnad som de som inle gör della. För att avgiften skall få effekt bör den snarare överstiga de ökade kostnaderna för de miljösäkra fartygen. I detta sam­manhang bör även pekas på att effekterna av det särskilda beställarstödet är osäkra, eftersom det inte finns några garantier för att de redare som åtnjutit detta kommer att trafikera svenska vatten i framtiden.

De föreslagna avgifterna torde per enhet uppgå lill knappl 1 % av oljelas­tens värde. RRV finner det tänkbart att fluktuationerna när det gäller oljepriserna kan ha större betydelse än den föreslagna avgiften. Relationen mellan den särskilda farledsvaruavgiften och värdet av oljelasten torde därför ha avgörande betydelse för vilken styreffekt som uppnås. Om avgifterna måste höjas till en sådan nivä att man påtagligt avlägsnar sig från en kostnadsbaserad avgiftssyn får avgiften karaktär av beskattning.

RRV anser att de frågor som nu berörts bör belysas närmare under den fortsatta beredningen av kommitténs förslag.

Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket delar kommitténs uppfattning att den svenska kusttankerflottan bör förnyas med särskilt miljösäkra fartyg för transport av olja enligt det förslag som Salén Technologies AB (SALTECH) skisserat (bilaga 5). Ett viktigt motiv är att kostnadsökningen blir måttlig, mindre än variationerna till följd av ålder, bemanning m.m. Av Iransportforskningskommissionens (TFK) rapport (bilaga 7) framgår dessutom att priset för miljösäkra fartyg räknat i form av kostnader för minskade utsläpp blir förhållandevis litet, 10000-15000 kr/ton. Dessa kostnader torde ligga i samma storleksordning som kostnaderna per sa­nerad ton olja för de nyligen avslutade saneringarna av Stockholms skär­gård och för saneringar i samband med Tsesisolyckan. I saneringskostna­derna har då inte inberäknats ersättning för frivilliga insatser och inte heller någon värdering av skadorna i miljön.

 -. I ett utredningsarbete för att utforma en avgift bör man upp­märksamma att avgifter av denna typ inte brukar specialdestineras. Vidare bör man skilja på omfördelning av den samhällsekonomiska vinsten genom mindre miljöskador av sanering och omfördelning av kostnader mellan olika fartygstyper.

Kommittén går inte in på frågan vilken instans som skall utforma en sådan avgift. Naturvårdsverket är för sin del berett att medverka i ett sådant arbete.

Statens industriverk: Av de skäl som SIND redovisat här ovan vill SIND inte ta ställning till om det är samhällsekonomiskt motiverat atl införa nationella krav på särskilt miljösäkra tankfartyg. En bredare och djupare

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

70

analys måsle ske innan man kan bedöma det omfattande förslag som skisserats i utredningen.

Statens vattenfallsverk: Kommitténs förslag om att anskaffningen av sär­skilt miljösäkra tankfartyg bör stimuleras även med särskilt beställarstöd torde ge avsett resultat. Vattenfall ställer sig dock tveksamt till lämplighe­ten av föreslagen specialbehandling av oljelaster till Vänern, Mälaren och Stockholms skärgård. Sjöfartens karaktär gör att det vore.bättre om skärpta bestämmelser med särskilda avgifter - eventuellt i tvä steg samtidigt införs i hela landet med sikte på fullt genomförande inom fem år. Bestämmelserna får inte heller ges en sådan utformning - med exempelvis dubbelskrov i sidorna - att tanksjöfart av ekonomiska skäl omöjliggöres genom Trollhätte kanal, där fartygsbredden är begränsad till 13,1 m i slussarna.

Det bör noga beaktas, att fördyrade sjötransporter försämrar vänersjö­fartens konkurrensmöjligheter gentemot andra transportsystem, varför den särskilda farledsvaruavgiften bör ges en sådan utformning att den ej verkar konkurrenshämmande för mottagarna av olje/kemikalieprodukter i vänerregionen.

I detta sammanhang bör nämnas, att kanalavgifterna slopades 1979-01-01 bl. a. för att höja konkurrensförmågan.

Statens skeppsprovningsanstalt: Ur trafiksäkerhetssynpunkt uppvisar be­fintliga tankfartyg en mycket varierande standard. Det särskilda beställar­stöd som utredningen föreslår för att stimulera nyproduktion av "miljö­säkra" kusttankers fär enligt skeppsprovningsanslaltens mening sannolikt endast marginella "direkta" effekter på miljötryggheten i svenska farvat­ten. Det bör dock kunna påskynda en allmän standardhöjning. SSPA anser därför att idéerna bör föras vidare till IMCO (Intergovernmental Maritime Cooperalive Organization) och andra internationella samarbelsorgan.

Skeppsprovningsanstalten anser att manövrerbarheten hos s.k. "miljö­säkra" fartygsprojekt bör utvecklas och provas med ledning av jämförande modellförsök.

Nämnden för fartygskrediter: Utredarens förslag innebär omfattande för­ändringar av den svenska kusttankerflottans struktur inom en förhållande­vis kort tidrymd, 35 år. Nämnden, som har att beakta de ekonomiska konsekvenserna av de föreslagna åtgärderna, ställer sig synnerligen tvek­sam till möjlighelerna atl genomföra dessa.

Den svenska kusttankerflottan ägs till stor del av medelstora eller mind­re rederiaktiebolag samt av partrederier. Seglande personal är ofta deläga­re i resp. fartyg. Den ekonomiska ställningen hos de flesta av dessa rederier är sådan atl de icke kan finansiera ett utbyte av hela sitt tonnage under den föreslagna tidsperioden. Ett genomförande av förslaget innebär sannolikt en sänkning av värdet på nu befintligt tonnage, vilket försämrar de aktuella rederiernas ekonomi. De flesta av de fartyg som enligt förslaget skall bytas ut är belånade och som säkerhet för lånen ligger pantbrev med inteckning i fartyget.

En försämring av rederiernas ekonomi får återverkningar på kredit- och garanligivare, däribland staten, som i många fall har säkerheter med säms­ta förmånsrättsläge i resp. fartyg.

Om det kan visas atl det föreslagna fartyget erbjuder avsevärt större säkerhet mot utsläpp än de fartyg som byggs enligt nuvarande regler samt

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

71

om införandet av detta fartyg kan visas vara förenligt med internationella konventioner och fördrag som Sverige biträtt bör de ekonomiska konse­kvenserna utredas innan beslut fattas. Utredningen bör la sikte på att klarlägga de i sammanhanget aktuella redarnas ekonomiska situation, deras förmåga att genomföra det föreslagna utbytet inom förutsatt tid samt vilken inverkan detla utbyte kan få på rederiernas soliditet, likviditet och framförallt på deras framtida konkurrensförmåga. Om det av utredningen framgår att de stora kapitalkostnader som drabbar rederierna genom ett utbyte av hela kusttankerflottan skulle medföra avsevärt nedsatt konkur­rensförmåga gentemot utländskt tonnage måste utredningen lämna förslag till lösning av därmed sammanhängande problem. Vidare bör utredningen uppmärksamma vilka förändringar som kan uppstå beträffande varvens risk som kreditgivare samt statens risk som utställare av garantier mot säkerhet i inteckningar i ifrågavarande fartyg. Dessutom bör uppmärksam­mas vilka förändringar som uppstår i risksitualionen för såväl statligt hel-eller delägda som andra kreditinstitut, som har lämnat lån mot säkerhet i form av inteckningar i de fartyg som skall bytas ul. Härutöver bör utred­ningen belysa de positiva effekter som förslagel kan få för svensk varvsin­dustri.

Utredarens förslag synes snarare vara inriktat pä rederistöd än pä bestäl­larstöd. Statligt stöd till beställare av fartyg har införts för att överbygga temporära svårigheter för varvsindustrin och är därför tidsbegränsat. Far­tyg som avses omfattas av stödet skall beställas senast den 31 mars 1980 och levereras senast 31 mars 1981. Stödet skall bidra till att den kapacitets-minskning som är nödvändig inom varvsindustrin sker i balanserad takt och i socialt acceptabla former. Vid konstruktionen av stödet har målsätt­ningen varit att gentemot beställaren utjämna prisskillnaden mellan svensk och internationell prisnivå. Även om beställarstöd utgår belastas rederier­na med betydligt högre kapitalkostnader om utbytet av flottan genomförs under en koncentrerad tidsperiod än om utbytet sker successivt.

Beställarstödet handläggs inom industridepartementet. Där förbereds för närvarande proposition till vårriksdagen 1980 som bl.a. skall behandla strukturfrågor inom svensk varvsindustri. Det av utredningen föreslagna särskilda beställarstödet samt användningen av vanligt beställarstöd bör behandlas i samband med att ifrågavarande proposition utarbetas.

Förslaget att särskilt beställarstöd skall kunna ulgå retroaktivt för be­ställningar gjorda fr. o. m. 1 juli 1979 avstyrks emedan det särskilda bestäl­larstödet ej har samband med nu utgående beställarstöd.

I den form förslaget om särskild farledsvaruavgift nu föreligger kan del enligt nämndens uppfattning ej tillstyrkas. Det har i utredningen inte visals alt del är möjligt atl till en acceptabel kostnad skapa ett system som ger en tillräcklig kontroll av en differentierad farledsvaruavgift. Utredaren anser att del skall bli ett redarintresse att få fartyget hänfört till rabattklass men tar inte upp frågan om det inflytande som säljare och köpare har pä valet av transportmedel. F. n. sker en utbyggnad av säväl raffinaderi- som trans­portkapacitet inom de oljeproducerande länderna. En utveckling är därior sannolik som innebär att producenterna genom att leverera fritt köparens hamn själva väljer fartyg. Särskild farledsvaruavgift torde i detta fall icke ha någon effekt som styrmedel.

Länsstyrelsen i Stockholms län: - - Länsstyrelsen ser positivt på all ansträngningar görs för att ta fram särskilt miljösäkra fartyg. På sikt bör huvuddelen av transporterna av olja och kemikalier i bulk ske med sådana miljösäkra fartyg i känsliga skärgårdar som Stockholms.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

72

Länsstyrelsen ser det särskilt angeläget att de fortsatta utredningarna om miljösäkra mindre fartygstyper snabbt kommer till stånd. För Mälaren och skärgården, som har slor betydelse som vattentäkt respektive omistlig natur och rekreationsområde för Stockholmsregionen, är behovet av så­dana fartyg särskilt stort.

------ Länsstyrelsen tillstyrker förslagen om beställarstöd för nybygg­

nad av särskilt miljösäkra tankfartyg. Länsstyrelsen tillstyrker också den

särskilda farledsvaruavgiften med rabattsystemet. Eftersom kraven på de

särskiU miljösäkra fartygen är mera långtgående än standardkraven i inter­

nationella konventioner kan kanske kombinationen särskilt beställarslöd

och särskild fariedsvaruavgift inlernationellt komma att uppfattas som en

diskriminering av utländska fartyg. Fördelen med avgiftssystemet är att

det är konkurtensneutralt. Beställarstödet är öppet även för utländska

redare som beställer fartyg vid svenska varv. Länsstyrelsen anser därför

att farhågorna för utländskt missnöje inte skall överdrivas men för att

förebygga negativa uppfattningar är det viktigt att information sprids i

intemationella sammanhang om den svenska synen på miljösäkerheten vid

sjötransporter.

Länsstyrelsen ställer sig tveksam till om den särskilda fariedsvaruavgif­ten skall införas tidigare i Stockholms skärgård än i övriga delar av landet. Det är i och för sig önskvärt att de ekonomiska styrmedlen för ökad miljösäkerhet får träda i krafl så snart som möjligt i särskilt känsliga områden men ett tidigare genomförande i Stockholms skärgård leder lill tillfälliga snedvridningar i konkuirrensen som kan bli svåra att bemästra för t. ex. Stockholms Hamn.

Länsstyrelsen i Kalmar län:- . Utredningens förslag att den svenska

kusttankerflottan skall förnyas och successivt bytas ut mot särskilt miljö­säkra transportenheter är angeläget. De styrmedel i form av särskilt bestäl­larstöd och särskild farledsvaruavgift med rabattsystem för de särskilt miljösäkra fartygen som föreslås är också väsentliga för att relativt snabbt få över transporterna till mera miljösäkra fartyg.

Länsstyrelsen i Blekinge län: Utredarens förslag om särskilt beställarslöd för byggnad av säkrare fartyg vid svenska varv är väsentligt och bör, enligl länsstyrelsens mening, skyndsamt genomföras.

Länsstyrelsen i Malmöhus län: Beträffande utvecklingen av miljösäkra tankfartyg, som föreslås i utredningen, konstaterar länsstyrelsen att den tidigare regeringen uttalat att man avser att positivt pröva ansökningar om beställarstöd för denna typ av fartyg. Länsslyrelsen förutsätter därmed att den tekniska utvärderingen av förslaget kommer alt fortsätta. I det sam­manhanget bör även utredas hur kemikalielransporter med specialfartyg kan utformas. I anslutning härtill får länsstyrelsen tillfoga att utrednings­mannens synpunkter pä bilfärjornas transporter av fariigt gods bör nyan­seras i väsentlig mån. Moderna passagerarfartyg är konstruktionsmässigt och brandbekämpningsmässigt av hög säkerhetsgrad bl. a. på grund av sin indelning och utrustning. Dessulom förbjuder IMDG-koden särskilt fariigt gods på bl. a. bilfärjor.

Utredningsmannen föreslår atl en särskild farledsvaruavgift om 2-3 gånger nuvarande avgift införs för olja. Till avgiften kopplas sedan ett rabattsystem för de särskilt miljösäkra fartygen. Länsstyrelsen anser för­slaget om en särskild fariedsvaruavgift för olja jämte rabattsystem vara av

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

73

intresse. Inför ett vidare utredningsarbete bör emellertid åtgärdens inter­nationella konsekvenser ytterligare belysas. Eftersom åtgärden är unila-teral till sin natur med krav längt ulöver lMCO:s normer torde det inte vara helt osannolikt atl svenska fartyg kan utsättas för prolektionisfiska åtgär­der i respektive flaggstats hamnar. En annan fråga som också bör belysas är alt en svensk unilateral åtgärd negaiivt kan påverka förutsättningarna för IMCOrs arbete i ett vidare perspektiv. Länsstyrelsen ser det därvid som angeläget att särskilt miljöfrågorna ges ett stort utrymme i organisatio­nens arbete. Sverige har också länge varit tongivande på detta område.

Ett utnyttjande av farledsvaruavgiften som miljöpolitiskt styrmedel för­utsätter dock konkurrensneutralitet gentemot andra transportmedel. Eljest kan hotbilden överflyttas pä annat område varvid ingen eller ringa ökad total säkerhet för ifrågavarande transporter åstadkoms.

Länsstyrelsen i Hallands län: Betänkandets förslag om att pä sikt ersätta den svenska kusttankerflottan med en annan typ av miijösäkrare fartyg som förses med dubbla bottnar o. d. vilka bidrar till att förbättra säkerhe­ten i samband med transporter till svenska hamnar finner länsstyrelsen vara angelägna ätgärder. I Kattegatt kvarstår dock problemen med den internafionella genomfartstrafiken varför sådana ätgärder som svenska miijösäkrare tankfartyg därmed endasi ulgör en dellösning av hela trans­portsäkerhetsproblemet lill sjöss.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Förslaget att anskaffningen av särskilt miljösäkra tankfartyg stimuleras genom särskilt beställarslöd är bra även frän sysselsättningssynpunkt. Förslaget kopplas med att särskilda fariedsvaruavgifter på olja (exkl. råolja) införes. Enligt resonemanget i kap. 7 (sid. 99) skall hela handlingsprogrammel på 150 Mkr. finansieras genom denna avgift. Beräkningarna är emellertid oklara; avgiften anges till 1 kr./ton vilket skulle ge ca 30 Mkr. Inrikestrafiken med oljeprodukter belastas med en avgift som ger ett sämre konkurrensläge gentemot land­transporter, vilket knappast är önskvärt ur energi- och miljösynpunkt.

Länsstyrelsen i Älvsborgs län: Det är uppenbarligen så att den modell till miljösäkra tankfartyg, som redovisats i utredningen inte i sin helhet går all använda som förebild för fartyg med Trollhätte kanals dimensioner. Läns­slyrelsen saknar förutsätlningar att tekniskt bedöma modellen, men anser att målsättningen bör vara att den svenska kusttankerflottan förnyas med mer miljösäkra farlygskonstruklioner. Länsslyrelsen bedömer i likhet med MIST att ytterligare analys bör komma till stånd vad det gäller hur långt de tekniska kraven skall drivas. Viktigt är också att kompletterande utred­ningar görs belräffande storlek och säkerhetsanordningar för mindre far­tygstyper.

Ekonomiska styrmedel är som utredningen funnit - erforderliga för atl det miijösäkrare tonnaget snabbt skall tas i bruk. Länsslyrelsen tillstyr­ker konstruktionen med vanligt och särskilt beställarstöd. Särskilt bestäl­larstöd bör på det sätt som MIST föreslagil kunna ulgå retroaktivt. Försla­gel att införa en särskild farledsvaruavgift med upp till 100% rabatt för de miljösäkra fartygen är intressant, men bör vägas in i ett störte samman­hang. Införande av en sådan avgift borde egentligen förutsätta övergri­pande beslut om alt varje transportgren skall bära sina egna miljöskydds­avgifter. Länsstyrelsen ställer sig dessutom tveksam till utformningen av systemet. Som länsstyrelsen spontant uppfattar det kan exempelvis särbe-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

74

handlingen av bl.a. Vänertransporterna få negativa konsekvenser. Den utsatta tiden för ikraftträdande förefaller väl kort.

Länsstyrelsen i Värmlands län: Förslagen kan tillstyrkas under förutsätt­ning att den särskilda farledsvaruavgiften inte allvarligt rubbar konkur­renssituationen för sjöfarten gentemot andra transportsäll.

Länsstyrelsen i Västmanlands län: 1 betänkandet föreslås att en särskild farledsvaruavgift inrättas för särskilt miljökänsliga farvatten bl.a. Mä­laren. Efter senaste farledsförbätlringarna utgör Mälaren ett trafiksäker! farledsområde. Såväl farledsdimensioner, säkerhetsanstalter som trafik­övervakningssystem är numera av hög klass. Härtill bidrar bl.a. att kor­sande farleder saknas, bottnarna är av lös beskaffenhet samt atl Ivärström-mar ej förekommer. Av det anförda framgår att Mälaren numera mäste betraktas som en mycket trafiksäker farled. Mot denna bakgrund anser länsslyrelsen det inte motiverat att belägga sjöfarten med särskild avgift, varför länsstyrelsen avstyrker detta förslag.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län: Utan tvekan torde skadeeffekterna på miljön bli betydligt mindre än vid nuvarande förhållanden om en olycka skulle inträffa med dessa specialfartyg. Avvecklingen av befintliga kust­tankfartyg och anskaffandet av de nya miljösäkra fartygen torde dock av ekonomiska skäl ej vara möjligt annat än på lång sikt. Delvis torde denna trafik även vara av internationell karaktär vilket försvårar genomförandet av ev. bestämmelser om särskild fartygstyp. Länsstyrelsen vill även peka pä riskerna för ökade landtransporter om alltför kostsamma krav pä säker­hetsåtgärder för kusttankers ställes. Det är från trafikpolitisk synpunkt betänkligt atl sjöfarten skall belastas med ökade kostnader om inle järn­vägstrafiken och lastbilstrafiken behandlas pä samma sätt. Etl närmare studium av de trafikpolitiska effekterna bör göras i samband med de kompletterande utredningar som skall genomföras. Länsslyrelsen tillstyr­ker förslaget i princip och tillstyrker all kompletterande utredningar göres. Länsstyrelsen tillstyrker förslaget om stöd och avgift (med 100% rabatt för miljösäkra fartyg) under förutsättning att kompletterande utredningar enligt föregående kapitel visar att förslaget om miljösäkra fartyg är genom­förbart.

Stockholms kommun:- . Det är vidare angeläget atl miljösäkra fartyg

utvecklas även i storleksklasser som lämpar sig för Mälartrafik. Någon form av statligt beställarslöd för miljösäkra fartyg förutsätts.

Göteborgs kommun: Kommunen hälsar med tillfredsställelse en moderni­sering av den svenska flottan av kusllankfartyg med "miljösäkra fartyg". Miljöeffekten av de extra åtgärder som sålunda föreslås utöver de interna­tionella kraven, som fastställes i IMCO-reglerna, kan emellertid inte bedö­mas av kommunen.

En särskild farledsvaruavgift på fartyg, som inte uppfyller de av utre­daren uppställda kraven på svenska "miljösäkra fartyg" men som väl fyller de nya IMCO-kraven, skulle enligl kommunens mening innebära en anmärkningsvärd diskriminering. Sverige har i det internationella arbetet medverkat vid tillkomsten av IMCO-reglerna och avser tillträda MAR­POL- och SOLAS-protokollen. Del synes dä vara helt orimligt alt med ekonomiska styrmedel avvisa fartyg, som uppfyller dessa överenskomna krav.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

75

Problemet med diskriminering har uppmärksammats av utredaren när det gäller råoljefartyg, som alltså överraskande nog uleslutes ur förslaget. Den miljömässiga effekten av de föreslagna åtgärderna blir därför starkt reducerad. I sammanhanget kan ju dessutom erinras om att de båda stora oljeskadorna 1978 och 1979 i Bohuslän och Stockholms skärgård förorsa­kades av fartyg utanför svenskt territorium och skulle således på intet sätt påverkats av de föreslagna åtgärderna.

Centralorganisationen SACO/SR: SACO/SR delar denna syn och vill un­derstryka vikten av att medel snarast ställs till förfogande för att effektuera dessa tankegångar.

Nordiska oljeskyddsunionen med instämmande av Svenska naturskyddsför­eningen: I detta sammanhang vill vi rikta uppmärksamheten på ett av utredarens förslag som synes oss strida mot huvudprincipen i betänkandet, nämligen det föreslagna undantaget för import av råolja från den "särskil­da fariedsvaruavgiften" (se betänkandet 4.1.2, sid. 53 5:e st. under rubri­ken Beställarstöd och särskild farledsvaruavgift). Motivet för undantaget, som har rent ekonomisk karaktär ("För att inte diskriminera svenska raffinaderier"), bör vägas mot de allvarliga oljeskador som i sådant undan­tagsfall kan befaras till följd av vid ett haveri löskommen råolja.

Svenska hamnförbundet: Någon närmare diskussion av de särskilt miljö­säkra fartygen kan svårligen ske innan den av utredaren angivna komplet­terande analysen föreligger. Som hamnförbundet redan har varit inne på vill förbundet dock i princip avråda frän nationella statliga säråtgärder från svensk sida vad gäller fartygsstandard. Hamnförbundet ställer sig ytterligt tveksamt till den av utredaren föreslagna differentierade farledsvaruavgif­ten. Först bör ingående prövas hur långt det går att komma med mindre drastiska åtgärder. Både med hänsyn till good-will och dagens oljepriser bör de för Sveriges oljetillförsel dominerande företagen vara beredda till betydande ätgärder. Elt svenskt företag, OK, har utan att avvakta fill-komsl av styrmedel m. m. beställt två fartyg som väl torde lillgodose de viktigare kraven på särskilt miljösäkra fartyg.

Möjligheter bör finnas att ingå överenskommelser med reguljära oljeim­portörer m.fl., överenskommelser som anpassar fartygens standard, stor­lek m. m. till farvattnens miljökänslighet.

Hamnförbundet tillstyrker alt särskilt beställarstöd utgår för nybyggnad av särskilt miljösäkra kusttankfartyg då vilket bör ske snarast möjligt standardkraven har blivit preciserade.

Svenska kommunförbundet: Eftersom dessa transporter även sker på sjöar och vattendrag, som ofta är kommunala råvattentäkter, anser styrelsen att det föreslagna beställarstödet även bör avse det mindre farlygslonnaget, så alt också detta tonnage - fartyg som blir förhållandevis gamla - kan förnyas snabbare.

Genom internationellt samarbete och i internationella konventioner har fastlagts vissa standardkrav på fartyg för att öka säkerheten för människo­liv och förhindra förorening av vallenmiljön. Det bör därför närmare studeras vilka effekter introducerandet av speciella krav på miljösäkra fartyg kan få för vårt land.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

76

Svenska petroleuminstitutet: Sverige har den 1 mars 1979 undertecknat MARPOL-protokollet med förbehåll för ratificering. För svenska fartyg gäller sedan 1972 stränga miljökrav. Dessa har skärpts 1976, när Sverige började tillämpa delar av 1974 års Östersjö-konvention. Utredaren föreslår nu längre gående krav på särskilt miljösäkra fartyg än ovannämnda kon­ventioner. Att ställa högre krav än konventionerna innehåller kan uppfat­tas vara i viss män diskriminerande. Åtgärderna kommer dessulom all rikta sig mot fartyg vilkas standard Sverige kommer att ha godkänt genom ratificering av konventionerna.

Sverige försynas idag till 80% av utländskt tonnage, som anlöper svens­ka hamnar nägra få gånger per år. Det synes mindre välbetänkt alt påföra sådana fartyg av godkänd högsta internationella klass speciell farledsvaru­avgift. Även en differentierad Eivgift kan påverka Sveriges internationella good will i sjöfartskretsar. Instiiutel vill därför understryka betydelsen av enhetliga bestämmelser på detta i hög grad internationella område. Samar­betet bör ske inom IMCO:s ram.

Institutet hyser dock förståelse för att speciella ätgärder kan vara befo­gade lill skydd mot miljöskador pä grund av utsläppt olja i "särskilt miljökänsliga områden" såsom Vänern- och Mälartegionerna, vilka utgör vattentäkt för miljoner människor.

Utredningen föreslår, att den särskilda farledsvaruavgiften skall utgå på alla petroleumprodukter. Enligl många internationella konvenfioner gäl­lande t.ex. försäkringsfrågor har man i stort sett enbart betraktat tyngre eldningsoljor och råoljor såsom särskilt miljöfarliga. Den särskilda farleds­varuavgiften borde därför begränsas till att gälla tyngre oljor.

Sveriges fartygsbefälsförening: Sveriges fartygsbefälsförening ställer sig positiv till en förnyelse av kusttankerflottan enligt förslaget. Belräffande storlek och säkerhetsanordningar för mindre fartygstyper bör komplette­rande utredningar utföras.

Särskilt beställarstöd bör utgå. Beträffande särskilda farledsvaruavgif­ten bör observeras att denna kan orsaka en icke önskad och okontrollerad överföring från sjötransport lill landtransport, vilket i många fall innebär en riskökning för människor och miljö.

Sveriges industriförbund: Förbundet instämmer i Varvsindustriföreningens konstaterande att undantaget av råoljeimporten från kravet att använda s. k. miljösäkert tonnage illustrerar Sveriges absoluta beroende av omvärl­den för en säker och kontinuerlig tillförsel av strategiska råvaror. Förslaget enligt denna rubrik blir således ganska "tandlöst". Emellertid föreslås krav för övriga fartyg utöver gällande IMCO-reglering. Miljöeffekterna av de extra åtgärderna är självklart svåra att påvisa. Kraven bör emellertid bli föremål för ytterligare diskussioner eftersom kostnadsjämförelserna och kravspecifikationerna ej fill fullo finner stöd hos den svenska varvsindu­strin.

En särskild fariedsvaruavgift på fartyg som inte uppfyller de uppställda svenska kraven för "miljösäkra fartyg" men som för övrigt fyller de nya IMCO-kraven innebär en markant diskriminering gentemot omväriden. Förbundet vill bestämt avstyrka att med ekonomiska styrmedel avvisa fartyg som uppfyller internafionellt överenskomna krav. Härutöver finns en konkret praktisk komplikation. Det gäller den farledsvaruavgift som för något år sedan infördes och där godsets ägare kan bli betalningsansvarig för farledsvaruavgiften. Här har systemet blivit olyckligt utformat genom

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

77

alt det är närmast omöjligt atl klarlägga vem som är ägare fill godset när farledsvaruavgiften konstitueras. Genom denna olyckliga konstruktion har de inlernationellt etablerade frakt villkoren (INCO-terms) kommit att sät­tas ur spel. Detta innebär att säljare och köpare inte längre har möjlighet alt avtala om vem som skall stå för fraktkostnaden i denna del. Som farledsvaruavgiften utformats belastas svenska företag med onödiga kost­nader inte minst p. g. a. de praktiska besvärligheter som uppstått genom osäkerheten och krånglet som elt frångående av etablerade handelsrutiner inneburit.

Sveriges redareförening: Med ett sädani fartyg avser utredaren ett kusl­lankfartyg med god navigeringssäkerhet, manöverbarhet, modern utrust­ning, skadetålighet och god bärgningsbarhet. Föreningen delar utredarens uppfattning att effekterna på miljön vid en olycka med ett sådant fartyg blir mindre än vid en olycka med ett tankfartyg av konventionell typ. Tillväga­gångssättet vid förnyelsen av den svenska kusltankerflollan måste emel­lertid utredas närmare och föreningen tillstyrker utredarens förslag om en kompletterande utredning avseende de miljösäkra kusttankfartygens ut­formning. Den säkerhetshöjande effekten av förbättrade farledsanordning­ar och Irafikledning skall vägas in och får inle underskattas.

Föreningen vill vidare understryka att en ytterligare analys bör komma till stånd vad det gäller hur långt de tekniska kraven skall drivas. De extra säkerhetsåtgärderna måste vägas mot hur mänga lon oljeutsläpp som be­räknas kunna förhindras. En sädan analys har inte gjorts. Del är också viktigt att notera att SALTECH-rapporten avser etl fartyg dimensionerat för Stockholmstrafik samt några synpunkter på utformningen av ett Mälar­fartyg, Kompletterande utredningar måste göras belräffande storlek och säkerhetsanordningar för mindre fartygstyper. Det kan ifrågasättas om ett mindre och "miljösäkert" kusllankfartyg, byggl efter SALTECH-försla-get, över huvud tagel kan konkurrera internationellt. Lastförmågan hos fartyget torde minska med ca 30% och även om utredaren genom avgifts­rabatten kan tänka sig att i fart inom Sverige hälla redaren skadeslös för minskade fraktinläkter är delta orealistiskt i internationell fart. Och att bygga fartyg exklusivt för svensk kustfart torde inte vara affärsmässigt. Ur miljösynpunkt är det värdefullare om det svenska initiativet leder till efterföljd i Östersjöstaterna.

Redareföreningen tillstyrker att stimulering av anskaffning av särskilt miljösäkra tankfartyg sker genom vanligt och särskilt beställarstöd. Det särskilda beställarstödet måste dock förutsätta alt en avvecklingsplan re­dovisas för de fartyg som skall bytas ut. Härvid måste övergångsproble­men beaktas, specielll i avseende på den tid som står fill förfogande för förnyelsen.

De ekonomiska styrmedlen är emellertid en förutsättning för att snabbt kunna introducera miijösäkrare tonnage. Föreningen måste i detta sam­manhang betona alt några krav på farlygskonstruklion inte kan ställas på utländska fartyg förrän konstruktionsreglerna blivit sanktionerade i inter­nationella avtal.

Det huvudsakliga ekonomiska styrmedlet utgöres av en särskild farleds­varuavgift för olja med 100 procent rabatt för miljösäkra tankfartyg. Tid­punkten när denna avgift införes måste emellertid avpassas bl.a. med hänsyn till möjligheterna att försälja befintliga kusttankfarlyg utan atl redaren gör stora kapitalförluster. Farledsvaruavgiften skall inte vara en beskaitningsform utan i stället stimulera nyanskaffningen av ifrågavarande

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

78

tonnage. Avgiftens införande måste därför avgöras i samråd med Redare­föreningen.

Enligt föreningens uppfattning räcker emellertid inte den sfimulans som en särskild farledsvaruavgift för olja innebär utan de ekonomiska styrmed­len bör utökas med en räntesubvention under åren 1981, 1982 och 1983. Denna räntesubvention skall eliminera de ökade räntekostnader som reda­ren kan visa att han fått genom anskaffandet av det miljösäkra tankfarty­get. Anskaffningspriset på det miljösäkra tankfartyget måste i förhällande till etl konventionellt fartyg bli högt och den minskade transportkapacite­ten medför också atl en räntesubvention är av väsentlig betydelse. Eljest blir konkurrensläget under övergångstiden en sådan belastning att förnyan­det av kusltankerflollan inle kan ske i den takt som avses. Det måsle också uppmärksammas att det miljösäkra tankfartyget också fortsättningsvis får konkurrensnackdelar på den internationella marknaden där inga avgtfts-lältnader torde kunna uppnäs.

Huruvida de särskilda farledsvaruavgifterna blir betraktade som unila-terala åtgärder riktade mot utländska fartyg måste utredas. Eljest kan svenska fartyg komma att bli utsatta för repressalier. Information om de tilltänkta åtgärderna mäste därför i första hand ges de nordiska länderna men också, som ovan understrukils, framföras i IMCO varvid betoningen skall ligga på miljöskyddseffekten.

Sveriges varvsindustriförening: Svårigheterna att nationellt reglera sjöfar­ten illustreras av att utredningen undantagit import av råolja från kravet på att använda s.k. miljösäkert tonnage. Med tanke pä råoljans miljörisker och egenskaper i övrigt är detta något förvånande. Råoljeimporten svarar dessutom för en myckel stor del av den lotala oljemängd som införs till svenska hamnar. Resonemanget att uppnå hög säkerhet vid råoljeimport genom farledsåtgärder, krav på fartygets framförande och hög insalsbe-redskap för eventuella olyckor skulle lika väl kunna appliceras för andra oljetransporter på svenska hamnar.

Vi föreslår att kravspecifikationerna revideras och att vidare utredning i dessa frägor sker i samarbete med berörda rederier och varv. De tekniska och ekonomiska möjligheterna att uppfylla långtgående krav är givetvis beroende av fartygsstorleken.

Vi tillstyrker att ett särskilt beställarstöd utgår till miljösäkra tankfartyg som byggs vid svenska varv. Beloppet 50 milj. kronor som anges för detta ändamål är otillräckligt. Med den i utredningen föreslagna kravspecifika­tionen skulle nybyggnadskostnaderna öka ca 25%. Om man i stället tilläm­par den av oss föreslagna kravspecifikationen för s.k. modifierad MIST-version begränsas merkostnaden för de undersökta fallen till 3 ä 4 milj. kronor per fartyg. Det måste emellertid kraftigt understrykas att de fartyg vars huvuddimensioner begränsas av slussar och kanaler till Mälaren resp. Vänern gör en betydande förlust av lastkapacitet i "miljösäkert" utförande på grund av de ökade kraven i förhållande till konventionella och existe­rande fartyg i denna trafik.

Det särskilda beställarstödet bör kunna utgå retroaktivt för beställningar gjorda efter den 1 juli 1979 för att undvika en beställningssvacka i avvaktan pä riksdagens beslut och den föreslagna Vänerutredningen. Övergängs-problemen vid införande av de föreslagna styrmedlen måste noggrant undersökas i samarbete med berörda parter för undvikande av konkur­renssnedvridning eller överflyttning av transporter frän fartyg till andra transportmedel.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

79

Kemikalietransport med specialfartyg

Förslagel, att det bör beaktas att ett specialfartyg för utbränt kärn­bränsle kan få en kompletterande användning för kemikalietransport, har framkallat ett fåtal kommentarer, huvudsakligen av teknisk natur. Några remissinstanser tar upp frågan om transporterna av farligt gods på färjor.

Sjöfartsverket: Någon särskild "högsta säkerhetsklass" för atomtransport­fartyg, som omnämns i betänkandet, finns inte. På japanskt initiativ har frågan tagits upp i IMCO. Det man hittills gjort inom det i betänkandet nämnda projektarbetet avseende ett specialfartyg för utbränt kärnbränsle är att man tillämpat de säkerhetsprinciper som gäller för vissa andra fartyg, t.ex. flytbarhet i skadat skick, bättre brandskydd, navigeringsutrustning m. m. Det kan finnas goda skäl att öka transportsäkerhelen i samband med atomtransporter. Sverige kan naturligtvis och bör enligt sjöfartsverkets mening driva denna fråga i IMCO.

I betänkandet diskuteras även alternativ användning av fartyget. Reso­nemangen och skälen är emellertid knapphändigt utvecklade. Del är enligt sjöfartsverket naturligt att undersöka möjligheterna till alternativ använd­ning för att öka lönsamheten hos projektet.

Det är riktigt atl fartygsbeständet på våra färjeleder inte är tillräckligt anpassat för transport av farligt gods. Detta gäller i första hand de leder som trafikeras endast med passagerarförande fartyg. Behov kan därför i och för sig föreligga att komplettera trafiken med lastfärjor konstruerade för flexibel lastsammansättning av farligt gods. Med hänsyn till den ojämna lasttillförseln och de relativt obetydliga lastkvantiteter det rör sig om torde emellertid en sådan komplettering vara olönsam från ell enskilt rederis synpunkt. Frägan hänger dock ihop med allmänna Iransporttekniska och transportekonomiska förhållanden och bör utredas i ett slörre samman­hang.

Statens naturvårdsverk: Etl dylikt fartyg torde också i och för sig väl lämpa sig för transport av behållare med kemikalier och/eller miljöfarligt avfall. Det förekommer dock f. n. betydande bulktransporter av kemikalier såsom kreosot, koldisulfid, svavelsyra, lut och ammoniak. Även transporter av spillolja i bulk förekommer. För denna typ av kemikalier torde fartyg av den typ SALTECH skisserat vara bättre lämpade än dagens konstruk­tioner. Det kan dock bH fråga om alt la fram specialkonstruklioner för olika kemikalier. Verket förordar därför atl frågan ytterligare övervägs, där också en jämförelse med internationella krav enligt MARPOL bör ingå.

Sveriges fartygsbefälsförening: Specialfartyg för skeppning av utbränt kärn­bränsle måste byggas efter speciellt rigorösa bestämmelser och anpassas till alternativ transport av miljöfarliga kemikalier. För dessa transporter skall lots givetvis alltid finnas ombord. Transporter av farligt gods är ett stort problem för de flesta av inrikes färjelinjerna och bör därför snarast åtgärdas.

Sveriges industriförbund: Här hyser Förbundet åsikten att ett deklarations­problem ej löses med att man anskaffar särskilda specialfartyg för fariigt gods. Även här bör internationella regler - i detta fall IMDG-koden - vara gällande.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

80

Sveriges redareförening: Utredaren nämner under denna punkt alt behov för ett specialfartyg, konstruerat för transport av utbränt kärnbränsle kommer att behövas 1981. Utredaren pekar vidare på möjligheten atl utnyttja ett sådant fartyg för transporter av kemiskt avfall till central förvaring och behandling. Behandlingsanläggningarna bör därför enligt utredaren lokaliseras så att sjötransporter dit är möjliga. Föreningen vill tillstyrka detta förslag. Det bör emellertid utredas noggrant var kemiskt avfall genereras i kvantiteter som motiverar fartygstransporter.

Utredaren tar i detta sammanhang också upp transporten av förpackat farligt gods på vissa färjelinjer. Föreningen vill framhålla att dessa trans­porter sker i enlighet med den av IMCO utarbetade International Marifime Dangerous Goods Code (IMD(j-koden) och något som helst behov av specialfartyg för sådana transporter finns inte.

Sveriges varvsindustriförening: Problemet med att farligt gods ej deklareras löses knappast med att man anskaffar specialfartyg för farligt gods. Redan i dag reglerar den s. k. IMDG-koden under vilka betingelser farligt gods får transporteras på passagerarfaijor.'Miljöfarliga ämnen som ej är förbjudna på passagerarfartyg enligt IMDG-koden borde ur miljösynpunkt med för­del kunna transporteras på passagerarfartyg, eftersom dessa uppfyller mycket höga säkerhetskrav bl.a. beträffande vattentät indelning och brandskydd.

Arbetsmiljön ombord

Remissinstanserna tillstyrker eller lämnar utan erinran förslaget alt ägna sjöfartens arbetsmiljöproblem ökad uppmärksamhet bl.a. genom ökad forskning.

Sjöfartsverket: Sjöfartsverket delar utredarens uppfattning atl sjöfartens arbetsmiljöproblem bör ägnas ökad uppmärksamhet. Behoven och inrikt­ningen av angelägna forskningsinsatser är redan tidigare väl belagda, bl. a. genom det arbete som bedrivits inom sjöfartens arbeiarskyddsnämnd (SAN). De forskningstema som utredaren diskuterar stämmer väl överens med vad som därvid framkommit. Sjöfartsverket vill i sammanhanget framhålla att också de organisatoriska frågorna kring arbetsmiljöforskning­en inom sjöfarten behöver uppmärksammas. Anledning finns atl överväga möjligheterna att tillskapa en mer permanent organisation inom delta om­råde, t.ex. i form av elt forskningssekretariat. Det bör vara lämpligl att pröva denna fråga i samband med den utredning som föreslås ske av en ny kust- och sjöfartsmyndighet.

Arbetarskyddsfonden: I betänkandel konstateras atl den mänskliga faktorn orsakat huvuddelen av sjöolyckor och att ofillfredsslällande arbetsmiljö haft stor betydelse i detta sammanhang. Mot denna bakgrund anser fon­dens styrelse att det varit önskvärt med en mer ingäende analys av arbets­miljöproblematiken och att dessa frågor fått ett större utrymme i betänkan­det än vad som nu är fallet.

Styrelsen delar utredningens uppfattning att arbetsmiljöforskningen inom sjöfarten är angelägen. Det finns flera anledningar till detla. Olycks­fallsfrekvensen är hög, arbets- och livsmiljöförhållandena är oftast svårare och mer komplexa än inom flertalet andra branscher. Dessutom ulsälls de

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

81

ombordanställda många gånger för samtidig påverkan av ell antal besvä­rande faktorer såsom buller, vibrationer, sjögång m. m. såväl under arbels-som frifid. Utredningens resonemang om att en förbättrad arbetsmiljö ombord kan vara en väsenfiig åtgärd för att minska sjöolycksrisken och därmed ulsläpp från fartyg är ylleriigare en anledning som motiverar FoU-insatser.

Med målsättningen all förbällra arbetsmiljöförhällandena inom sjöfarten har arbetarskyddsfondens styrelse totalt beviljat ca 2,8 milj. kr. till ett anlal FoU-projekl som berör denna bransch. I bilaga ges en förteckning över aktuella projekt. Tyngdpunkten av insatserna har hittills legal pä kartläggande undersökningar.

I likhet med utredningen anser styrelsen att det föreligger behov av ytterligare FoU-insatser för all komma lill rätta med sjöfartens arbetsmil­jöproblem. Styrelsen förutsätter att del arbete som hittills utförts inom området kan utgöra underlag för kommande insatser. Enligt styrelsens mening är det önskvärt att FoU-arbelet fortsättningsvis blir mer ätgärdsin­riklat än vad som hittills varit fallet. 1 detla sammanhang kan påpekas värdet av att berörda arbetsmarknadsparter och myndigheter tar initiativ till atl etl långsiktigt forskningsprogram för arbelsmiljöförbältringar utar­betas för sjöfarten. Med hänsyn till vikten av att forskningens resultat överförs i praktisk tillämpning vid fartygsbyggen bör i detta arbete även ingå företrädare för rederinäringen. Styrelsen anser vidare att del är viktigt att de FoU-resultal som framkommer i olika projekt så snart som möjligt beaktas i myndighetens föreskriftsarbete.

Utredaren föreslår att arbetarskyddsfondens insatser för arbetsmiljö­forskningen inom sjöfarten inledningsvis bör la i anspråk ca 2 milj. kr. 1 anslutning till detta vill styrelsen anföra att forskningsprojekt inom detta område i likhet med alla andra projekt blir föremål för sedvanlig prövning. Detta är fallet oavsett om arbetsmarknadsparterna, forskningsinstitutioner eller någon annan har huvudmannaskapet för projektet. Mot bakgrund av det sagda är det därför nu inte möjligt att specificera de framtida insatserna inom området.

Statens skeppsprovningsanstalt: Den mänskliga faktorn bakom huvuddelen av sjöolyckorna diskuteras under rubriken arbetsmiljön ombord. Arbets­miljöforskningen har säkeriigen en plats här, men en särskilt påtaglig orsak till olyckor och olyckstillbud är befälets brist på erfarenhet och kunskaper om fartygels uppträdande i vissa manöversiluationer. I särskild konven­tionstext rekommenderar IMCO befälsträning i simulator och fartygsbe­fälsföreningen har vid upprepade fillfällen framfört önskemål om sådan träning. Vid några av våra sjöbefälsskolor finnes moderna navigationssi-mulalorer för radarnavigering. För utbildning och träning av manövrering i farleder och hamnar finnes vid skeppsprovningsanstalten en särskild hy-briddatorbaserad manöversimulator, vars program kan anpassas lill givna fartyg och farleder. (Den användes också främst för tekniskt/nautiska forskningsprojekt och farledsstudier.) Några större rederier har låtit befä­let i sina stora tankfartyg genomgå veckolånga träningskurser i simulator. Däremot saknar störte delen av den kustgående befälskåren sådan utbild­ning. Skeppsprovningsanslaltens simulalor var inlernationellt sell en pion­järanläggning. Även om vissa planer finns på en modernisering av anlägg­ningen är den fortfarande av hög internationell klass. Det är därför angelä­get att redan nu stimulera till en ökad användning av denna värdefulla utbildningsresurs, t. ex. genom någon form av subventionering av kostna­derna för befälets kursavgifter och omkostnader. 

6   Riksdagen 1980181. 1 saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119   Bilaga L2   Jordbruksdepartementet

82

Göteborgs kommun: Kommunen vill framhålla all elt psykosocialt arbets­program för sjöfarten måste ägna stor uppmärksamhet åt alkoholproble­men.

Landsorganisationen i Sverige: Etl avsnitt om arbetsmiljön ombord förtjä­nar självklart sin plats i utredningen. Däremot kan funderingar göras över den text som presenteras. Först talar man om "att den mänskliga faktorn har angetts som orsak fill huvuddelen av sjöolyckorna" och sedan om de ombordanställda som grupp och de problem som vistelsen i ett fartyg innebär. Man får då lätt etl intryck av att det är de ombordanställda som grupp som orsakar olyckorna.

Om man inte spekulerar i orsakerna till grundstötningar och liknande, så torde utsläppen bero på alt personer i ansvars- och beslutsställning har gort medvetna brott mot miljöbestämmelserna.

Del finns all anledning att instämma i behovet av förbättrade förhållan­den för ombordanställda. Detta är dock ett alltför allvarligt problem för att man bara skönsmässigt skall utdela en summa pengar utan att närmare ha utrett vad som verkligen behöver göras.

Sveriges fartygsbefälsförening: Föreningen anser att en kartläggning av arbetsmiljöproblemen till stor del redan har utförts inom ramen för SAN. Forskningen bör därför i första hand inriktas på atl föreslå ålgärder för atl eliminera de miljöproblem som finns innan ytterligare resurser avsätts för att kartlägga ytterligare problem.

Sveriges redareförening: Utredaren framhåller under delta avsnitt att den mänskliga faktorn anges som orsak till huvuddelen av alla sjöolyckor. Betänkandet framhåller alt del omfattande arbete som bedrivs bl. a. inom Fartygsmiljöutredningen och Sjöfartens Arbeiarskyddsnämnd, utgör en bra utgångspunkt för vidare insatser för en förbättrad arbetsmiljö ombord. Föreningen, som deltar aktivt i detta arbete, tillstyrker vidare forskning kring teknikens anpassning till människan och de psykosociala problem, exempelvis alkohol, som är förenade med fartyget som arbetsplats, bostad och frifidsmiljö.

Trafikövervakning

Flertalet remissinstanser synes överens med utredaren om irafiköver-vakningens positiva effekt på miljösäkerheten.

Televerket:-- . Det är möjligt att de föreslagna s.k. Irafiklednings-/

trafikinformalionscentralerna skulle kunna fylla en viss funktion i sjö-räddningsarbetet genom samordning på det lokala planet av egna enheter. Televerket vill i delta sammanhang påpeka, att den typ av radiotrafik som får bedrivas vid sådana centraler är begränsad till "meddelanden rörande fartygs förflyttning ur sjösäkerhetssynpunkl" (internationella radioreg­lementet RR Art. 1 § 37/A).

Sjöfartsverket: 1 fråga om trafikövervakning delar sjöfartsverket utreda­rens uppfattning alt delta är ett verksami medel för atl öka sjösäkerheten och att sådana åtgärder bör ges hög prioritet. Parallellerna med flyget och

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

83

olika större världshamnar får dock - om än belysande - dras med viss försiktighet. De system som nu utvecklas för svenska förhållanden måste anpassas till de förutsättningar som råder vad gäller bl.a. farledernas utseende och trafiken. Såväl den försöksverksamhet som sedan någol år pågår i Bråviken som del system som är under införande i stockholmsom­rådet bygger på trafikinformation. Trafikinformationen för stockholmsom­rådet avses täcka samtliga leder inom Stockholms skärgärd och huvudsak­ligen baseras på VHF-anmälan vid vissa fastställda rapporteringspunkter. Trafikinformafionscentralen placeras vid Stockholms lotsplats. Någon form av trafikdirigering från trafikinformationscentralens sida skall således inte ske. Frågan om Irafikledning kompliceras av atl nu gällande befäl-havaransvar för fartygs framförande berörs. En annan sak är atl systemen för trafikinformation successivt kan och bör utvecklas med hänsyn till de tekniska möjligheter som står fill buds i fråga om informationshantering och övervakning av trafiken. Även här gäller dock all de lösningar som kommer ifråga måste bedömas utifrån de behov som föreligger. Parallelll med arbetet alt successivt bygga upp trafikinformalionssyslem för olika farledsområden pågår inom sjöfartsverket utvecklings- och försöksverk­samhet avseende bl. a. VHF-täckning, överföring av radarbilder och da­torisering av information.

För göteborgs- och öresundsområdena, som utredaren särskilt berör, råder med hänsyn till trafikens omfattning och art m. m. i viss mån spe­ciella förhållanden när del gäller frågan om trafikövervakning och trafik­information. Särskilda lösningar måste därför sannolikt komma ifråga för dessa områden och övervägs också i olika sammanhang. När det gäller Öresund är denna fråga kopplad till den i internafionella sammanhang diskuterade trafiksepareringen och tas mera utförligt upp i det följande under en särskild rubrik.

För göteborgsområdet pågår gemensamt mellan sjöfartsverket och Göte­borgs hamn arbete med att utveckla etl trafikövervakningssystem. Syste­met för Göteborg bedöms få en högre teknisk ambitionsnivå än Slockholm med såväl anmälan genom VHF som uppföljning av trafiken genom radar. Innan det pågående utredningsarbetet är avslutat går det inte alt fastställa storleken av de investerings- och driftskostnader som systemet kommer att medföra. Fördelningen av kostnaderna mellan sjöfartsverket och Göte­borgs hamn är också beroende av hur frågan om huvudmannaskapet kom­mer att lösas. Sjöfartsverket delar rent principiellt utredarens uppfattning att verket med hänsyn till säkerhetsfunktionens vitala betydelse borde vara huvudman för Irafikövervakningen även i göteborgsområdet. Upp­läggningen av del nu pågående utredningsarbetet med möjlighet atl pröva en uppdelning av huvudmannaskapet för lotsningen och trafikövervak­ningen på sjöfartsverket resp. hamnen får i första hand ses som praktiskt betingad för att komma vidare i arbelel med de konkreta frägor som under alla förhållanden måste lösas. Den principiellt riktiga och naturiiga lösning­en när det gäller huvudmannaskapsfrågan är egentligen alt sjöfartsverket står som huvudman för såväl lotsningen som trafikövervakningen.

Enligt sjöfartsverkets bedömning bör i fortsättningen utöver vad som ovan framgått trafikinformation i första hand anordnas för områdena Lu­leå, Gävle, Mälaren-Landsort, Kalmarsund, Uddevalla och Lysekil.

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut: En trafikledning som syftar till största möjliga säkerhet i sjötransporterna måste ha fillgång till information om de yttre förutsättningarna för en säker navigering. Som

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

84

nämnts i föregående avsnitt är observationer och prognoser avseende meteorologiska och oceanografiska förhållanden av grundläggande bely­delse härvidlag. Observationer som skall utnyttjas inom trafikledningen bör ske kontinuerligt och förmedlas i realtid. Della kan bäst åstadkommas genom automatiska stationer, i synnerhet för oceanografiska element. När det gäller underlaget för SMHls väderprognosljänst bör man emellertid vara medveten om att den övervägande delen av observafionerna från kustområden ulförs vid bemannade stationer.

SMHIs nät av automatiska meteorologiska och oceanografiska stationer omfattar f.n. 8 stationer, varav 4 med oceanografiska givare. Utbyggnad planeras fill ca 30 stationer 1934, varav 12 med oceanografiska givare. Andra oceanografiska aulomatstationer finns i dag bl.a. vid Brofjorden och i Öresund (drivs av sjöfartsverket).

Den nuvarande omfattningen av automatiska observationer lämpliga att ingå i elt trafikinformalionssyslem är således begränsad. En betydande utbyggnad är nödvändig för att skapa elt nafionellt informationssystem för bl. a. Irafikledningsändamål. Det är härvid väsentligl att följande beaktas:

trafikledning innebär behov av såväl aktuell information (observa­tioner i realtid) som prognoser avseende både oceanografiska och meteorologiska förhållanden

etl oceanografiskt och meteorologiskt trafikinformationssystem är, förutom för trafikledning, av utomordentlig betydelse vid planering av bekämpningsinsatser i samband med katastrofartade ulsläpp

samordning och standardisering måsle eftersträvas i uppbyggnaden av ett nationellt trafikinformationssystem om man skall kunna uppnå, dels ett optimalt resursutnyttjande (undvika dubbelarbete), dels ga­rantier för tillförlitlighet och smidig åtkomst av data (det senare absolut nödvändigt i kalastiroflägen).

Med hänsyn till de resurser och den kompetens som SMHI besitter i fråga om mätutrustning, insamlingssystem och prognosverksamhet bör SMHI ges en central roll i uppbyggnad och drift av den oceanografisk/ meteorologiska delen i ett nationellt trafikinformationssystem. Belräffande nätet av automatiska mätstationer som bör ingå i ett sådant system föreslår SMHI etl ulbyggnadsprogram där nya stationer successivt anläggs på platser där det är särskilt motiverat av trafiklednings-, sjösäkerhets- och miljövårdsskäl.

Kraven på ökad sjösäkerhet motiverar också en förstärkning av SMHIs prognosljänst så att specialanpassade väderprognoser och oceanografiska prognoser kan lämnas.

Sjöfartens haverikommission: Genom sitt utredningsarbete har kommis­sionen även kommit in på säkerheten i farled (SKAGERN-FINNSAILOR-kollisionen). I utredningsrapporten för denna olycka (sid. 47-48) anför kommissionen bl.a. som orsak till kollisionen:

I ärendet är ostridigl att en trafikinformation kombinerad med trafik­dirigering i området skulle ha förhindrat kollisionen.

Kommissionen finner del anmärkningsvärt, att sjöfartsverket, med an­ledning av de många sjöolyckor som inträffat inom det aktuella området, inte infört någon form av trafikreglering eller trafikövervakning eller andra säkerhetsfrämjande åtgärder utöver de i sjöfartsverkets meddelande serie A nr 12/1971 beordrade. Kommissionen har sig bekant, att, enligt 1976 års arbetsgrupp, engångskostnaderna för genomförandet av en föreslagen tra­fikövervakning av Göteborgs-området understiger en halv million kronor och de ökade årskostnaderna håller sig omkring 30-40000 kr.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

85

Kommissionen anser ärendet vara så allvarligt alt den olösta frågan om huvudmannaskapet för trafikövervakningen i Göteborgsområdet inte bort försena effektiva säkerhetsfrämjande åtgärder. Underlåtenheten att vid­taga sådana ålgärder kan därför anses vara en av orsakerna lill kollisionen.

Sjöfartens haverikommission föreslår därför att - gärna parallellt med en skärpning av lotsplikten - ett trafikreglerings- och/eller trafikövervak­ningssyslem med del snaraste genomförs inom livligt trafikerade områden såsom Stockholms och Göteborgs skärgårdar m. fl. Därmed skulle - enligt sjöfartens haverikommissions mening - säkerheten inom dessa områden bäst tillgodoses. Därutöver bör normer för farleder och säkerhetsanord­ningar i dessa snarast sättas i kraft.

Statskontoret: Statskontoret vill erinra om sjöövervakningskommilténs ar­bete. Den överväger bl.a. försöksverksamhet med samgruppering kring gemensam radar och datorbaserad informationscentral efter riktlinjer som lagts fram i statskontorets rapport (1979:03) till sjöövervakningskommil­tén.

Statens naturvårdsverk: Beträffande kommitténs förslag att förbättra tra­fikövervakningen vill naturvårdsverket bara lägga den synpunkten, all en säkrare sjötrafik självfallet är bra även från miljösynpunkt.

Generaltullstyrelsen: Vad beträffar förslagen lill uppbyggnad av trafiköver­vakningssyslem (p. 4.1.5 och 4.1.6) vill styrelsen poänglera vikten av att dessa system redan från början anpassas till ett hela Östersjön omfattande positionsrapporteringssyslem för vissa fartyg med miljöfarliga laster. Ett sådant system har på svenskt initiativ utarbetats av den marina arbetsgrup­pen inom interimskommissionen för skydd av östersjöområdets marina miljö. Styrelsen vill också starkt understryka behovet av ett datorbaserat lägesinformationssystem för kustbevakningen. För all kunna optimera kustbevakningens numera mycket slora övervakningsuppgifler inom ra­men för befintliga begränsade resurser anmälde styrelsen redan 1976 be­hov av ell dalorbaseral lägesinformalionssystem. Ärendet har sedan i flera omgångar behandlats av statskontoret och är nu föremål för sjöövervak­ningskommilténs övervägande.

Överstyrelsen för ekonomiskt försvar: 1 kommilléns förslag avseende tra­fikövervakning förutsätts ett utnyttjande av datorteknik. Della torde med­föra behov av att skapa särskilda dalabanker/dalaregister, vilka torde komma alt innehålla vikliga uppgifter för rikels säkerhet. Enligl ÖEF:s mening mofiverar della alt särskilda sårbarhetsprövningar görs. Del kan också bli nödvändigt atl meddela föreskrifter för sådan behandling så all nya sårbarhelsfaklorer inte uppslår. Dylika frågor övervägs f. n. av sårbar­helskommillén (Fö 1977:02).

Statens industriverk: SIND tillstyrker utredningsförslaget om en förbättrad trafikövervakning. Denna har enligt SIND:s mening elt uppenbart värde för sjösäkerheten och miljön. Någon jämförande analys av lidigare nämnd typ behövs således inte.

Länsstyrelsen i Stockholms län: Länsslyrelsen tillstyrker förslaget. Även för sjöfarten på Mälaren bör elt trafikövervakningssystem skyndsamt ut­vecklas.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

86

Länsstyrelsen i Gotlands län: Utredningen anser att det kan "övervägas om Sverige skall erbjuda sig att bygga upp ett trafikinformationssystem för Östersjön". Vidare anges att detta skulle kunna lokaliseras "fill exempel­vis Gotland".

Länsstyrelsen har i samband med utarbetandet av etl näringspolitiskt program för Golland haft anledning all behandla frågeställningar som berör resurser för kust- och sjöfartsverksamheten. Generaltullstyrelsen har näm­ligen föreslagit all två utsjöbevakningsfartyg anskaffas och att ett lägesin­formationssyslem för kustbevakningen utarbetas. Länsstyrelsen har där­vid föreslagit att ett av dessa fartyg skall lokaliseras till Gotland.

Med den omorganisation av kust- och sjöfartsverksamheten som före­slås under 6.1 bedöms förutsättningarna för ett effektivt utnyttjande av denna resurs som gynnsamma.

I diskussion om lokalisering av en enhet för övervakning av trafiken i Östersjön anser länsstyrelsen att Gotlands läge utgör en stor tillgång som med nödvändighet måste utnyttjas. En förläggning till Gotland är ett myc­kel realistiskt förslag som bör utredas närmare.

Några medel för en sådan utredning har utredningen inle föreslagit. Länsstyrelsen hemställer därför att i utredningens handlingsprogram av­sattes medel för en utredning i enlighet med vad som ovan föreslagits.

Länsstyrelsen i Hallands län: Det bör vidare som förebyggande åtgärd vara angeläget alt betänkandets förslag om bland annat trafikdirigering, trafik-övervakning m.m. inom Öresundsomrädet utsträcks till atl även omfatta delar av de tältrafikerade genomfartslederna i Kaltegall.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län: Länsslyrelsen finner del dock primärl viktigt att (regionvisa) trafikinformationssystem införs som möjliggör en säker och lättillgänglig information och statistik om miljöfarliga transporter utefter länskuslen. Länsstyrelsens kännedom om miljöfarliga transporter är i dag mycket bristfällig.

Stockholms kommun: Förslagen om ell förbättrat trafikövervakningssy­slem tillstyrks i högsta grad.

Södertälje kommun: I bilaga 10 till betänkandet föreslås atl etl trafiköver­vakningssyslem upprällas för farleden Landsort-Södertälje och Mälaren.

I samma bilaga föreslås också att investeringar i denna farled ges högsta priorilel. Tyvärr kan inte dessa förslag återfinnas i betänkandel, vilkel kommunen finner anmärkningsvärt.

Kommunen vill på grund av detta erinra om några av de förslag som tidigare framförts av kommunen, nämligen

alt det i MIST:s bilaga 10 föreslagna Irafikövervakningssyslemel för leden LandsortSödertälje och Mälaren skyndsamt utvecklas.

Göteborgs kommun: Lotsning och Irafikledning i Göleborg har under läng tid varit föremål för olika statliga utredningar. Dessa har inte lett fram Ull nägra beslut. På grund härav har frågan kommit att skjutas på framliden.

Under tiden har emellerfid Göteborgs Hamn arbetat intensivt pä atl söka få till stånd ett trafikövervakningssyslem i farlederna Ull hamnen. Under 1976 utarbetades elt relativt detaljerat förslag lill etl sådant syslem med en kvalificerad trafikledningspersonal och med modern radio- och radar­utrustning. Under januari 1977 föreslog hamnstyrelsen i skrivelse till rege-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

87

ringen, atl förslaget skulle realiseras i hamnens regi och atl en försöksverk­samhet omedelbart borde påbörjas. Frågan hade dessförinnan vid flera tillfällen tagils upp med sjöfartsverket.

Som en följd av Göteborgs Hamns initiativ har ärendet nu emellertid förts fram så långt, att ett trafikledningssystem för göteborgsområdet är under projektering i samarbete mellan hamnen och sjöfartsverket. Be­slutsunderlag för organisation och investeringar beräknas bli klart i novem­ber 1979 och om vederbörliga beslut kan fattas under året beräknas en anläggning kunna vara i drift 1981.

Beträffande ansvaret för trafikledningsverksamhelen anser hamnstyrel­sen att säkerheten i farlederna och i hamnen är ett grundläggande intresse och ett primärt ansvar för hamnägaren. Göteborgs Hamn har installerat och bär kostnaderna och ansvaret för större delen av säkerhetsanord­ningarna i farlederna till hamnen samt inom hamnområdet. Hamnen bär samma ansvar för Trollhätte kanal till den del, som kanalen går genom hamnområdet.

Hamnen bär ett betydande ansvar för säkerheten vad avser oljeham­narna och tankfartygen. Detsamma gäller trafik och hantering av s.k. farligt gods. Göteborgs Hamn har på eget initiativ eller tillsammans med Svenska Hamnförbundet utarbetat och satt i funktion regler och system för alt åstadkomma största möjliga säkerhet inom dessa känsliga områden. På samma sätt har hamnen, såsom ovan beskrivits, länge arbetat med atl söka förbättra säkerheten i farlederna medelst trafikövervakning och trafikled­ning. Denna Irafikledningsverksamhet måste också omfatta fartygens rö­relser inne i hamnen både vid ankomst, avgång och förhalning. Hamnäga­rens ansvar för fartygens säkerhet i själva hamnområdet kan inte överflyt­tas till nägon annan. Eftersom fartygstrafiken i tillfartslederna är direkl sammankopplad med och beroende av verksamheten i hamnen, måste trafikledning i hela området betraktas som en odelbar enhet.

En väsentlig del av den trafikledande verksamheten består i insamlande och sammanställande av informafion om den pågående och väntade trafi­ken. Denna information härrör huvudsakligen från verksamheten i hamnen och från alla de trafikanter och andra företag och organ, som står i kontinu­erlig förbindelse med hamnen.

Trafikledningen bör således enligt hamnslyrelsen administreras av hamnmyndigheten och bedrivas i intimt samarbete med samt lämna erfor­deriig service till lotsningsverksamheten.

Centralorganisationen SACO/SR: SACO/SR ställer sig positiv lill en syste­matisering och utveckling av trafikövervakningen vid alla svenska hamnar av betydelse.

Svenska hamnförbundet: Enligt hamnförbundet finns åtskilligt all göra för att öka effekfivilelen i den statliga fariedsverksamheten, åtgärder som i och för sig inte behöver vara särskilt kostnadskrävande. Det är beklagligt om åtgärderna har fördröjts genom resursbrist hos sjöfartsverket. Förbun­del tillstyrker sälunda snabb utbyggnad av ett system för Irafikövervak­ning och trafikinformation med prioritet för leder med hög Irafikintensitel. Utredarens uttalande (s. 57) vad gäller huvudmannaskapet för trafik­övervakning i Göteborgsområdet bygger på uppfattningen atl hamnarna inte är tillräckligt medvetna om säkerhetsfunktionen hos ett trafikövervak­ningssystem. Uppfattningen saknar grund. Det finns skäl att erinra om att hamnarna svarar för säkerheten vad gäller bl.a. oljehantering och hante-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

88

ring av farligt gods och är helt medvetna om vad detla ansvar innebär. Vid beaktande av samtliga de uppgifter som övervakningssystemet ska ha blir hamnen den naturliga huvudmannen. Härigenom förbättras också de prak­fiska möjligheterna alt snabbi ge Irafikövervakningscentralen erforderiig teknisk utrustning.

Hamnförbundet vill ytterligare nämna att Göteborgs hamnstyrelse i skri­velse lill regeringen i januari 1977 har redovisat förslag till etl trafikled­ningssystem för göteborgsområdet med hamnen som huvudman. Redan tidigare hade frågan väckts av hamnen vid kontakter med sjöfartsverket. Främst som följd av dessa inifiativ häller ett trafikledningssystem på att utarbetas i samarbete mellan hamnen och sjöfartsverket.

Svenska kommunförbundet: Eftersom inom de kommunala hamnarnas an­svarsområden även ligger ansvar för säkerhet och skyddsåtgärder vid hantering av farligt gods, anser styrelsen att det utredningsarbete, som pågår inom sjöövervakningskommiltén, bör avslutas innan ställning tas till frågor om ändrat ansvar för övervakning, Irafikledning och utbyggnad av övervakningssystem.

Sveriges redareförening: Rederinäringen har i en följd av år varit kritisk mot Sjöfartsverkels disponering av de medel som förbrukas i fariedsverk­samheten och framhållit det otillfredsställande i att dessa medel till största delen använts lill lotsorganisalionen. Övervakning av trafiken i vissa far­leder skulle ge betydande sjösäkerhetsförbätlring och föreningen tillstyr­ker därför utredningens förslag att driftsmedel omfördelas från lotsorgani­salionen lill Irafikövervakning. Även för Vänern- och Mälarensjöfarten bör etl trafikinformalionssyslem övervägas inom den föreslagna särskilda studien. Sannolikt kan det i dessa båda insjöar räcka med fasta rapporte­ringsställen - "check-points" - där fartygen rapporterar sin position per VHF. Det bör övervägas om inte trafikövervakningen bör kunna kombine­ras med någon form av trafikseparering på Vänern.

Trafikövervakning i Kalmarsund

Endast sjöfartsverket och länsstyrelsen i Kalmar län har funnit anled­ning alt kommentera förslaget om införande av Irafikövervakning i Kal­marsund.

Sjöfartsverket: Vad avser den av utredaren diskuterade frågan om trafik­övervakning och en därtill kopplad s. k. vägvalsstyrande avgifl för Kalmar­sund vill sjöfartsverket framhålla följande. Sjöolyckor i Kalmarsund utgörs till övervägande del av grundstötningar. Trafikövervakning påverkar kolli­sions- och grundstölningsriskerna främst genom alt varna för möten i kritiska avsnitt. Att från land övervaka fartygens positioner och informera om en eventuell grundstötningsrisk eller lämna någon form av mer auktori­tativa anvisningar för fartygens navigering torde inle vara realisliskl med hänsyn till svårighelen atl från land bedöma fartygens framförande. Beak­tas måsle också befälhavarens oinskränkta ansvar för fartygens navige­ring.

Ökad lolsning och/eller förbättringar i farledens standard är mera realis­tiska sätt att minska grundstölningsriskerna. Enligt sjöfartsverkets mening

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

89

synes ett enklare trafikinformationssystem vara fillräckligt för Kalmar­sund.

Länsstyrelsen i Kalmar län: I detla sammanhang vill länsslyrelsen instäm­ma i utredningens förslag om alt ett särskilt trafikövervakningssyslem inrättas för Kalmarsund. Ett sådant system kombinerat med föreslagen vägvalsstyrande avgift och andra farledsförbällrande åtgärder jämte etl utökat lotstvång är angelägna åtgärder för alt minska riskerna för allvarliga miljöfarliga utsläpp i Kalmarsund.

Vägvalsstyrande avgift

Förslaget om införande av vägvalsstyrande avgift i Kalmarsund (i kom­binalion med i föregående punkt upplaget förslag om Irafikövervakning) avstyrks av etl flertal remissinstanser. Några instanser är dock positiva och ser förslagel som principiellt intressant.

Sjöfartsverket: Avgiftssystemet kan verka praktiskt sett direkt irafikreg-lerande. Det kan emellertid också få negativa effekter på säkerheten för fartyg/besättning och i konsekvens därmed på miljön. Man kan inte bortse frän en ökad benägenhet att välja en mer riskfylld väg än en avgiftsbelagd säkrare väg. Följden av en avgift för all passera genom t. ex. Kalmarsund kan bli att fartygen väljer att även under hårt väder gä utanför Öland. Säkerhet bör så långl möjligt inte vara särskilt avgiftsbelagd sä att man försätts i valet mellan säkerhet och ekonomi i olika gränsfall. Flera prak­tiska svårigheter är också knutna till avgiften, vartill kommer alt det endast är i någol enstaka fall - typ Kalmarsund som en vägvalsstyrande avgift skulle kunna få någon fillämpning. Sjöfartsverket avstyrker mot denna bakgrund förslagel om s. k. vägvalsstyrande avgift.

Riksrevisionsverket: RRV anser att samma invändning som förut anförts beträffande konkurrensfördelar vid transport av olika varor med skilda transportmedel i princip skulle kunna riktas mot nu ifrågavarande förslag. RRV finner det dock troligt alt den föreslagna avgiften, med lämplig utformning, kan få en vägvalsslyrande effekt.

Fiskeristyrelsen: Förslaget är bra men svårigheier torde komma all uppslå vid utformningen av avgiftens storlek. Avgiften måste vara så anpassad atl den gör det ekonomiskt avskräckande att gå den avgiftsbelagda leden. Samtidigt måste den dock vara så låg all befälhavaren ändock väljer den avgiftsbelagda leden vid hårt väder om den är mer skyddad än den avgifts­fria. Vägvalsstyrande avgift kan bli aktuell i t. ex. Kalmarsund.

Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket anser inte all en avgift är rätt styrmedel i dessa fall. Samhället bör i stället utfärda förbud mot trafik i vissa känsliga leder. Delta beslul bör inte lämnas till det enskilda fartygets befälhavare.

Centralorganisationen SACO/SR: SACO/SR delar utredarens syn på all transportvägar där riskerna för miljöskador är stora bör beläggas med en högre avgift än transportvägar med små risker. Enligt SACO/SR:s mening

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

90

får dock en sådan avgifl inte utformas sä atl den verkar konkurrenshäm­mande för sjöfarten. Vidare får avgiften inte utformas så atl de miljöfarliga transporterna styrs över lill andra transportsystem och därmed ökar ris­kerna inom dessa sektorer.

Sveriges fartygsbefälsförening: Föreningen ställer sig helt främmande till förslaget alt genom avgift styra trafik från en farled, som vid hårt väder utgör den säkraste vägen, till att exempelvis gä öster om Öland vid ostlig storm och härvid utsätta fartyg, besättning, last och miljö för klart ökade risker. Förslagel avstyrks bestämt.

Sveriges redareförening: Förslaget är av principiellt intresse men såsom del utformats för praktisk tillämpning i Kalmarsund avstyrker föreningen. Beroende pä vädersituafionen är det ingalunda självklart atl en passage av Kalmarsund innebär slörre miljörisker än vägen ost om Öland.

Trafikseparering i Öresund

Remissinstanserna tillstyrker eller lämnar utan erinran förslaget att infö­ra irafikseparering i hela Öresund. Fiskeristyrelsen påpekar dock all den för elt genomförande av irafiksepareringen nödvändiga fördjupning av Flinlrännan kan få hydrografiska konsekvenser. Någon oenighet av beho­vel av trafiksäkerhetshöjande åtgärder i Öresund finns ej bland remissin­stanserna.

Sjöfartsverket: De mänga och komplicerade faktorer som påverkar trafik­situationen och sjösäkerheten i Öresund ger sjöfartsverket anledning alt något utförligare behandla denna fråga. Öresund är ett trångt, grunt och tällrafikerat område med mycket komplicerad trafikbild. I huvudsak går de större fartygen med bl.a. miljöfarliga laster längs sundet, medan ett ännu större antal passagerarfärjor går tvärs eller diagonalt över sundet. Pro­blemen försvåras ytterligare av Öresunds status som internalionell genom­fartsled, särskilt fastslagen i elt traktat från 1857. Härigenom kan kust­staterna inte själva genomdriva obligatorisk medverkan från alla fartyg när det gäller säkerhets- och miljöbefrämjande åtgärder av reglerande natur, utan internationell sanktion erfordras.

Trafiken i Öresund har hittills varit förskonad frän allvarligare sjö­olyckor. Tillbuden har dock varit många även om fullständiga uppgifter om dessa inte går alt fä fram. Största antalet olyckor/tillbud i Öresund, som kan redovisas från svensk sida, gäller grundstötningar. Av dessa är det dock endast ett mindre antal som torde kunna ha förhindrats av en utökad trafikseparering (TSS), som utredaren rent allmänt förespråkar. Motsva­rande gäller det färte antalet kollisioner, som dock var för sig kan ses som allvarligare. Önskvärdheten av säkerhelsbefrämjande åtgärder är, trots det låga olyckslalel i förhållande till trafiktäthelen m. m., ändå enligl sjöfarts­verkets mening odiskutabel.

Rent generellt kan sägas atl trafikseparering (TSS) och andra rouleing-åtgärder har en positiv effekt på säkerheten. Det är dock inle självklart att införande av ett TSS får en sådan effekt, dä det också finns negafiva faktorer inbyggda - t. ex. koncentration av trafiken - som i vissa fall kan överflygla fördelarna.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

91

TSS påverkar främsl kollisionsrisken i farvatten med tät trafik och endast lill en mindre del risken för grundstötning, även om detla kan bli en sidoeffekt i vissa områden (t.ex. grunda och tränga) och under vissa betingelser (t.ex. god lägesbestämning). Även olika former av trafiköver­vakning har företrädesvis effekt på kollisionsrisken. TSS har också utnytt­jats i en del fall för att leda trafiken ut från kusten.

I MIST-ulredningen förespråkas trafikövervakning av TSS men det har inte närmare angetts vad slags övervakning man avser. Del syslem man jämför med, i Engelska kanalen, har idag som främsta syfte alt rapportera till flaggstalen och informera lill trafiken om överträdelser. Underlaget för denna verksamhet inhämtas genom radar och identifiering med fartyg och flyg. Långl framskridna planer finns nu all i Kanalen införa elt "Ships' Movement Reporting Syslem" med aktiv rapportering frän fartygen, som i sig är ett slags trafikövervakning. En kombinalion av dessa två (del)system är naturiigtvis att föredra, men fordrar en resurskraftig organisation. Fri­villighet och Ivåvägskommunikalion är ett starkt krav från flera medlem­mar i IMCO. Låg benägenhet att medverka i ett rapporteringssystem förtar effekten avsevärt.

Övervakning av TSS är särskilt värdefull i de fall trafikmönstrel är komplicerat och TSS därför, beträffande delar av trafiken, skapar av­vikelser frän den mest naturliga färdvägen, varför överträdelser kan be­faras.

Allmänt sett verkar tiden för genomförande av ätgärder som reglering och övervakning av trafiken pä del internationella planet väl motiverade och för trafikmönstret naturliga åtgärder accepteras.

Flera konkreta lösningar till en trafikseparering genom hela Öresund har studerats i en dansk-svensk arbetsgrupp. Intresset för en sådan har varit störst från svensk sida. Den sammanlagda effekten av en totalseparering för genomfartstrafiken är dock inle uppenbart positiv. En försvårande omständighet är atl djupen väst om Ven pä sina håll kan vara ofillräckliga för de störte fartyg som kan anlöpa Malmö och Köpenhamn.

Ett särskilt problem utgör vidare den täta färjetrafiken som korsar nuva­rande TSS i norra Öresund mellan Helsingborg och Helsingör. Här förelig­ger kollisionsrisker såväl inbördes mellan färjorna som mellan färjor och genomgångstrafik i TSS. Problemet är svårlöst och de från säkerhetssyn­punkt bästa lösningarna är resurskrävande och kan negativt påverka färje­driften. Tänkbara medel är korsande TSS eller väganvisning, anpassning av tidtabeller, radarövervakning, fartygsrapportering, trafikinformation och trafikledning.

För närvarande diskuteras en fördjupning av Flintrännan till en kostnad av ca 15 milj. kr., vilken också behandlas i MIST, Denna åtgärd leder till att Drogden(rännan) på den danska sidan kan avlastas och trafiken enkel­riktas i resp. farled. Därmed skapas förutsättningar för ett bra TSS i den sydligaste delen av Öresund. Risken för såväl kollisioner som grundstöt­ningar minskas beträffande genomfartstrafiken och fill nägon del för färje­trafiken mellan Malmö och Köpenhamn. Ett största tillätna djupgående eller "under keel clearance" bör fä internationell sanktion.

Kostnader för införande av TSS begränsar sig som regel fill erforderlig utmärkning, såvida inte fördjupningar är erforderiiga, vilket alltså är fallet med Flintrännan. Kostnader för trafikövervakning av någon större omfatt­ning kan dock bli betydande. Något konkret och acceptabelt förslag finns ännu inle utarbetat. Noteras kan atl förslag fill viss försöksverksamhet har diskuterats inom sjöövervakningskommittén (SÖK).

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

92

Fiskeristyrelsen: Utredaren föreslår alt trafikseparering införs i hela Öre­sund. Separering av trafiken kan medföra inskränkningar i fisket och en noggrann planläggning erfordras för alt minimera dessa ölägenheter. Det är härvid av vikt att samråd sker med fiskerimyndigheten eftersom fisket i Öresund är av myckel stort allmänt intresse. Styrelsen vill i det samman­hanget även erinra om de fiskerättsliga konflikter som redan uppställ inom omrädel till följd av förslag till trafikseparering.

En fördjupning av Flintrännan kan få hydrografiska konsekvenser. Des­sa bör först klarläggas.

Statens naturvårdsverk: När del gäller säkerheten har verket tidigare fram­hållit atl en säkrare sjötrafik också är bra från miljösynpunkt. Med den utgångspunkten tillstyrker verket förslaget om irafikseparering i Öresund. Kommittén föreslår också att farleden genom Öresund fördjupas. Ver­ket har i dagsläget inget att invända mot en sådan fördjupning men förut­sätter att frågan innan den realiseras blir föremål för sedvanlig prövning.

Länsstyrelsen i Malmöhus län: Öresund är ett av de livligast trafikerade farvattnen i världen. Omkring 30000 fartygspassager sker varje är förbi Malmö-Köpenhamn. Därtill kommer en intensiv korsande färjelrafik. I delta farvatlen föreslår utredaren atl irafikseparering snarast införs. Detta möjliggörs genom att Flinlrännan fördjupas lill 8 meters djupgående. Läns­styrelsen kan i likhet med Helsingborgs hamn och Malmö kommun ställa sig bakom utredningsmannens förslag i denna del och anser all åtgärderna bör genomföras snarast. Det bör dock observeras alt en fördjupning av Flintrännan och utnyttjande av denna ränna för separeringsändamäl avse­värt kommer all öka trafiken pä svenska sidan. Det är därför angeläget att en utökad separering också följs upp med åtgärder för trafikövervakning i sundet samt att säkerhetsaspekten kring en trafikökning i Flintrännan beaktas från svensk sida. Länsstyrelsen vill också understryka det ange­lägna i att kostnaderna kring en utökad trafikseparering kan fördelas mel­lan Sverige och Danmark.

Svenska Jägareförbundet: Vad angår olyckshändelser har ulredningen re­dovisat en rad ätgärder, vilka kommer atl minska risken för olyckor. Förbundet har särskilt uppmärksammat de goda resultat som uppnåtts genom åtgärder som trafikövervakning (Irafikledning) samt Irafiksepare­ring i hårt utnyttjade farvatten. De särskilda problem som situationen i Öresund innefattar, bland annal till följd av Öresundsöverenskommelsen 1873, gör det än mer angeläget att påskynda det arbete som redan påbörjats for att förbättra sjötrafiksäkerheten därstädes.

Sveriges fartygsbefälsförening: Den föreslagna trafiksepareringen i kombi­nation med tidigare föreslagen trafikinformation kommer atl bidra till en starkt utökad säkerhet i regionen.

Sveriges redareförening: Föreningen finner detta förslag angeläget och fiilstyrker.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

93

Förbud mot bulktransporter av A- och B-klassificerade kemikalier

Remissinstanserna uppvisar en splittrad bild i fråga om förbud mot bulktransporter av A- och B-klassificerade kemikalier. Risken för över­gång fill landlransporter påpekas av flera instanser.

Sjöfartsverket: För transport av flytande kemikalier i bulk gäller i Sverige, belräffande fartygs konstruktion och utrustning, den så kallade kemikalie­bulkkoden (Code for the Construction and Equipment of Ships Carrying Dangerous Cemicals in Bulk), antagen av IMCO. Denna kod tar främsl sikte på fartygs konstruktion och utrustning vad gäller lastens placering, fartygets stabilitet och flytbarhet i skadat skick, skydd av besättningen för påverkan från lasten osv. Tre typer av kemikalielankfartyg förekommer beroende på vilka kemikalier de kan transportera i bulk. De tre typerna är typ I, för de farligaste kemikalierna, typ 

II 

för kemikalier med någol lägre farlighet och Typ III för kemikalier som bedöms ha den lägsta farlighets­graden. För nya kemikalier som börjar transporteras i bulk gäller alt de skall transporteras under de säkerhetsföreskrifter som anges av den behö­riga myndigheten (i Sverige sjöfartsverket).

IMCO har med slöd av riskgradering, som gjorts av GESAMP (Group of Experts on the Scientific Aspects of Marine Pollution) indelat kemikalier som transporteras i bulk, med hänsyn lill deras påverkan pä den marina miljön, i 5 olika klasser, nämligen A-D och de övriga ämnen som ej anses påverka den marina miljön. A-ämnen är de kemikalier som bedöms orsaka de största skadorna på den marina miljön. En sammanställning av ämnenas indelning finns inlagen i International Convention for the Prevention of Pollution from Ship 1973, (MARPOL-73), Bilaga 

II 

- Kemikalier i bulk.

Någon fullständig överensstämmelse mellan de ur marint miljöhän­seende farligare kemikalierna och de ur säkerhetssynpunkt fariigasle kemi­kalierna finns inte. Sålunda kan vissa B-ämnen t.ex. få transporteras i fartyg av typ III, eller t. o. m. falla utanför de ämnen som finns angivna för de tre typerna av kemikalietankfartyg. Å andra sidan kan ämnen för vilka ett typ ll-fartyg krävs för transporter återfinns som C- eller D-ämnen.

IMCO har givetvis uppmärksammat denna inkonsekvens och har därför ularbelal riktlinjer för hur de, ur marint miljöhänseende farliga kemika­lierna som ännu ej är med skall inarbetas i kemikaliebulkkoden när nämnda MARPOL-bilaga kommer i kraft.

Mot bakgrund av ovanslående torde de största från miljösynpunkt sä­kerhetshöjande effekterna uppnås, inte genom ett totalförbud för t.ex. A-och B-ämnen med dispensgivning, som utredaren föreslagit, ulan genom en anpassning av transportföreskriflerna lill resp. ämnes miljöfarlighel. Detta kan ske genom atl använda fartyg vars konstruktion är sädan att de ger största skydd för utsläpp av last vid en eventuell olycka. Konkret innebär detta att nationella regler införes, att A-ämnen endast får transpor­teras i fartyg av viss typ och i tankar vars placering innebär skydd av lasten. Motsvarande skulle gälla för B- och C-ämnen, dvs. nationell lill-lämpning av IMCO-resolution nr 15 i 1973 års MARPOL-konvention. För atl uppnå syftet atl erhålla en direkt konlroll av varje enskild transport kan övervägas att i den nationella regleringen införa obligatorisk anmälnings­plikt.

Alt göra en jämförelse mellan transporter till lands med bil eller järnväg och transporter lill sjöss frän säkerhetssynpunkt är naturligtvis svårt. En direkt sjötransport till förbrukaren utan omlastning framstår dock som regel som del säkraste alternativet.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

94

Statens naturvårdsverk:      . Naturvärdsverket tillstyrker införandet av

förbudet, men vill ifrågasätta om sjöfartsverket är rätt instans att admini­strera särskilda dispensregler. Motivet för alt införa förbudet är att de aktuella kemikalierna är miljöfarliga i något avseende, vilket medför att naturvärdsverket bör bli dispensmyndighet. Dispensgivningen bör ske res-trikfivt.

FN-organet GESAMP har för skadliga bulkkemikalier utarbetat en mil-jöskadlighetsklassificering, som inlagils i Helsingforskonventionen och MARPOL-protokollet. Naturvårdsverket vill understryka att denna klassi­ficering har gjorts upp med hänsyn till miljöeffekter och att den alltså inte är adekvat för en gradering av hälsorisker. Detta gäller särskilt kategori C. Många av dessa ämnen är ytterligt riskabla för människan. I betänkandet refereras US Coast Guards uppfattning. Verket delar denna uppfattning, nämligen att osäkerheten vid hanteringen av kemikalier är större än för oljan och att hälsoriskerna med kemikalier ofta är betydligt slörre än för olja. Naturvårdsverket förutsätter att man efter hand i internafionella sammanhang ser över denna klassificering.

Nuvarande regler är f n. enbart tillämpbara på rena substanser, vilkel enligt verkets uppfattning synes vara en olycklig begränsning. Varor i form av blandningar och beredningar omfattats f. n. inle av de generella regler­na.

Regler om blandningar diskuteras dock f.n. i MARPOL-sammanhang. Verkel utgår därför ifrån atl dessa diskussioner på sikt leder lill en översyn av reglerna om blandningar av kemikalier.

Skulle elt nafionellt förbud införas enligt kommitténs förslag är det naturligt atl regeringen ocksä driver frägan vidare i internationella sam­manhang för att i första hand förmå andra Östersjöländer alt ansluta sig lill förbudet.

Statens industriverk: SIND förstår kommilléns önskan att genom en kom­bination av förbud och dispens höja kvalilen pä sjötransporterna av GE­SAMP: s A- och B-kemikalier. Del förefaller dock iveksamt med en sådan åtgärd utan att landtransportalternalivel uireds. En av miljöhänsyn beting­ad övergång från bulk fill förpackat gods kan göra landlransportalternati-vet lönsaml inte minst med hänsyn lill skillnaden i hanteringsvillkor vid en sjötransport av förpackat gods och en med gods i bulk. Kommittén föreslår vidare att utbytbarheten mellan sjö- och landlransport studeras i vad avser Vänern och Göta älv. SIND anser alt en sådan studie bör ske och alt den bör omfatta åtminstone Vänern, Göta älv och Mälaren men helst även andra farvatten där del är tekniskt möjligt all gä över lill landtransport.

Länsstyrelsen i Stockholms län: Länsslyrelsen tillstyrker förslagel. I och med alt dispensansökningarna samtidigt fungerar som inrapportering av kommande transporter kan olycksberedskapen höjas. Viss parallellitet erhålls också med transporter av farligt gods till lands som regleras genom lokala trafikföreskrifter där det anges vilka vägar som får utnyttjas och vilka mängder som får transporteras.

Länsstyrelsen i Uppsala län: Vid införandet av ett generellt förbud mot Iransport av A- och B-klassade ämnen bör det skapas ell enkelt och smidigt dispensförfarande. Om sjöfartsverket får rätt alt ge dispens, ger del möjligheter att styra transporter lill lämpliga farvatten. Del ger även möjlighet för sjöfartsverket att höja beredskapen när man exakt vet tid-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

95

punkt för och innehåll i en transport. När dispensen ges bör en helhetsbe­dömning göras av olika Iransportalternaliv och hela transportkedjan vid en transport. Vid beviljandet av dispenser bör därför naturvårdsverket och länsstyrelsen ges möjlighet atl yttra sig. Ytterligare skäl därför är att bättre överblick skapas hos dessa myndigheter i arbetet med de regler som rör hälso- och miljöfarliga ämnen.

Kommittén för transport av farligt gods: Del föreslagna förbudet mot bulktransporter av s. k. A- och B-ämnen kan, även om dispensmöjligheter ges, medföra att sådana ämnen i viss utsträckning av lönsamhetsskäl i stället kommer att transporteras på land. Effekterna från säkerhetssyn­punkt av en övergång från sjöbulktransport fill landtransport är emellertid inle utredda. TFG-kommittén vill därför inle fillstyrka del föreslagna för­budet.

Södertälje kommun: Kemikalier som transporteras i bulk klassificeras i olika riskgrupper A-D. A-ämnen är de farligaste. Bäde A- och B-ämnen lagras upp i levande organismer. I vissa s. k. "special areas", bl. a. Öster­sjön, flyttas ämnenas farlighet upp ett steg, så atl t. ex. C-ämnen som transporteras i Östersjön betraktas på samma sätt som B-ämnen i andra vatten.

Kommittén föreslår att förbud med dispensregler införs för bulktrans­port av A- och B-klassificerade kemikalier.

Kommunen förutsätter då att delta förbud även gäller C-ämnen som transporteras i Östersjön.

Göteborgs kommun: En sådan princip kan accepteras av kommunen under förutsätlning, att enhetliga normer utarbetas för dispensgivandet och att dispens lämnas för längre perioder för etl visst transportsystem. Ett förhäl­lande, där dispens skall sökas för vaije enskild resa, är olämpligt. Det medför en onödig byråkratisering och svårigheter för transportörerna att planera sin verksamhet. Det är också myckel viktigt, att ett tilltänkt förbud för viss sjötransport väges ur miljösynpunkt mol de transportalternativ som kan stå till buds, om sjötransporten förbjudes.

Del förutsattes, alt de transporter av A- och B-kemikalier som nu sker över Göteborgs hamn - import av tillsatsmedel till raffinaderiernas ben-sinproduklion kan fortgå utan hinder. Denna trafik sker redan nu under myckel väl kontrollerade former och med rigorösa säkerhetsföreskrifter.

Sveriges fartygsbefälsförening: Föreningen har i sitt remissvar angående skyldigheten atl anlita lots lämnat etl reviderat förslag till förordning om skyldighet för befälhavare på vissa fartyg atl anlita lots (bifogas). I försla­get, §4, föreskrivs: "Alla kemikalier och annat miljöfarligt gods som transporteras med fartyg skall förtecknas av sjöfartsverket. Kemikalier eller annat miljöfarligt gods som ej förtecknats får ej transporteras med fartyg utan särskilt tillstånd frän sjöfartsverket." Med hänvisning härtill föreslås att ytterligare reglering inte införs.

Sveriges industriförbund: . Del föreslagna förbudet avses kombine­

ras med dispensregler och innebär således ett krav på tillstånd att ulföra

transporterna. Förbundet har här den uppfattningen alt en sädan princip

kan accepteras under förutsältning att enhetliga normer utarbetas för dis­

pensgivandet och all dispens lämnas för längre perioder på en gäng. Ett

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

%

förhållande, där dispens skall sökas för varje enskild resa kan ej accepte­ras. Det medför både byråkratisering och svårigheier för ägare av gods m. m. att planera sin verksamhet.

Sveriges redareförening: Sverige har godkänt kemikaliebulkkoden och för­eningen uppfattar utredarens förslag som syftande till ökad säkerhet i farlederna, bl.a. genom att dessa transporter utföres enligt kodens anvis­ningar.

Förslaget är bra men förutsättningen är då att det också kommer att tillämpas för landtransporter i de fall den transporterade godsmängden är så stor att sjötransporter kan vara ett alternativ. Förutsattes dispensen även för landtransporter får man en önskvärd avvägning ur samhällseko­nomisk synpunkt mellan den rent företagsekonomiska transportkostnaden och miljörisken vid de alternativa lösningarna.

Handlingsprogram för Vänern och Göta Älv

De av förslagel om handlingsprogram närmast berörda remissinstanser­na är posifiva. Några remissinstanser, statens naturvårdsverk och Svenska kommunförbundel, påpekar behovel av motsvarande uppmärksamhet mot Mälaren.

Fiskeristyrelsen: Göta älv är av stor betydelse för uppvandrande lax, havs­öring och ål. Uppvandringen av ål är avgörande för ålbeståndet inom Vänerns hela vattenområde.

---- Fiskeristyrelsen anser det vara särskilt viktigt att diskutera frågan

att byta sjötransporter mot landlransporter.

Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket tillstyrker förslaget.

Naturvårdsverkets nyligen avslutade forskningsprogram i Vänern (na­turvårdsverkets rapport Vänern - en naturresurs, 1978 plus en lång rad underlagsrapporter) bör kunna vara ett betydelsefullt bidrag till miljösyn­punkterna för det samlade erforderliga kunskapsunderlaget.

Verket vill i detta sammanhang peka på atl behovel av en motsvarande genomgång för Mälaren är minst Hka stort.

Länsstyrelsen i Älvsborgs län: Förhållandena i området är speciella. Läns­styrelsen ser positivt på att ett särskilt handlingsprogram upprättas och att berörda länsstyrelser får medverka i detla arbete. Här skall endasi under­strykas vikten av att handlingsprogrammet får en bred förankring i områ­det.

Göteborgs kommun: Götaälvtrafiken ingår som en del i trafiken genom Göteborgs hamn. Ur trafiklednings- och lolsningssynpunkt ingår den i systemet för Göteborgs hamn. Ulsläpp av olja och annan förorening i Göta älv berör, även om det sker utanför hamnområdesgränsen, vattentäkt och stränder i Göteborg.

Om den av utredningen föreslagna studien kommer till stånd är del därför angeläget, att Göteborgs hamn får tiltfälle att framföra synpunkler i här berörda frågor.

Kommunerna i Göta Älvdalen har i samband med den s.k. Göta Älv-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

97

dalsplanen påtalat de stora riskerna vid säväl de sjö- som landbaserade Iransporterna av miljöfarliga ämnen i Göla Älvdalgången, särskilt mol bakgrund av älvens stora betydelse som vattentäkt. 1 Göta Älvdalsplanen föreslogs att man närmare borde klarlägga förutsättningarna för samverkan mellan kommunerna vid olyckor som medför ulsläpp av miljöfarliga äm­nen. Kommunerna har överlag ställt sig posifiva härtill och den lednings­grupp med representanter från samtliga kommuner utmed älven som svarat för Göta Älvdalsplanen har nyligen beslutat atl kommunalförbun­dets kansli torde utarbeta en sammanställning av de resurser, materiella och organisatoriska, som finns tillgängliga inför en katastrof i älvdalgång­en.

Den i betänkandet föreslagna arbetsgruppens arbele bör samordnas med Göla Älvdalsulredningens planerade arbele. Delta föresläs ske genom all Göta Älvdalskommunerna och Göta Älvs vattenvårdsförbund blir repre­senterade i den föreslagna arbetsgruppen för Vänern Göla Älv.

Svenska hamnförbundet: Vad gäller Vänern har tydligen utredarens tids­ram inte tillåtit närmare analyser. Utredaren föreslår en särskild utredning som ska utmynna i ett handlingsprogram för Vänern och Göta älv. Hamn­förbundet understryker vikten av atl förutom Vänerns seglalionsslyrelse ocksä Vänerns hamnförbund får della i utredningsarbetet. Anledning finns alt också koppla in särskild farlygsteknisk expertis.

Svenska kommunförbundet: . Mot bakgrund av dessa vattenområ­

dens stora betydelse för flera kommuners vattenförsörjning vill styrelsen

tillstyrka att en sädan studie genomförs. Trots atl en stor mängd utredning­

ar redan har gjorts kring dessa vattensystem, saknas del etl konkret och

sammanhållet handlingsprogram belräffande skyddet av denna sårbara

miljö.

Samtidigt vill styrelsen framhålla önskvärdheten av atl en liknande, samordnad studie görs belräffande miljöriskerna i Mälaren och kringlig­gande vattenområde. Flera kommuner samarbetar med frägor avseende skyddet av denna betydelsefulla råvattentäkt. Bland annal har Södertälje kommun analyserat miljörisker och inträffade fartygsolyckor samt föresla­git ett handlingsprogram för alt höja säkerheten. Ett 15-lal kommuner har nyligen ställt sig bakom förslaget. Del är styrelsens förhoppning att även detta programförslag skall kunna beaktas och leda till snara ålgärder för all höja säkerhet och beredskap lill gagn för Mälarens ömtåliga vattenområ­den. En särskild uppmärksamhet bör ägnas bulktransporter av hälso- och miljöförliga varor.

Sveriges varvsindustriförening: Vi tillstyrker att etl särskilt handlingspro­gram för trafiken pä Vänern och Göta Älv utarbetas förutsatt alt delta sker i samarbete med de berörda näringarna.

Miljösäkra sjötransporter till Stockholmsområdet

Remissinstanserna lämnar en rad olika synpunkter på förslagen atl för­bällra miljösäkerhelen vid oljetransporter till Slockholm. Resonemangen om en för regionen gemensam oljeterminal i Nynäshamn kommenleras av flera instanser.

7    Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

98

Sjöfartsverket: Den diskussion som utredaren för om möjligheterna atl åstadkomma miljösäkra sjötransporter till stockholmsområdet kan ses som ett försök atl inom ett geografiskt avgränsat och från miljösynpunkt käns­ligt område tillämpa den helhetssyn som utredaren förespråkat. Med nöd­vändighet blir resultatet därvid en kombination av olika åtgärder som utredaren fört fram i sill handlingsprogram.

Som lidigare framgått tillämpar sjöfartsverket inom sitt ansvarsområde ett liknande synsätt. Vad gäller farledssidan pågår sedan en lid tillbaka elt brett upplagt arbele inom stockholmsområdet som redan avsatt flera resul­tat.

Förutom en kontinuerlig översyn och förbättring av säkerhetsanordning­arna pågår en effektivisering av llotsorganisafionen inom stockholmsområ­det. Etl för Stockholms skärgård särskilt anpassat trafikinformalionssy­slem har utarbetats och häller nu på alt införas. I etl nästa steg ingär atl genomföra ett liknande informationssystem för området Landsorl-Mä­laren. Tillsammans med del system som redan fillämpas för Oxelösund-Bråviken skulle därmed en från trafik- och miljösynpunkt viktig och sam­manhängande kuststräcka komma atl omfattas av Irafikinformalion. Vi­dare har genomförts särskilda farledskonlroller och pågår i samarbete med statens skeppsprovningsanstalt ett analysarbete för atl få etl bällre under­lag för atl bedöma de dynamiska faktorerna i farlederna och fariedsförul-sättningarna i olika övriga avseenden, allt för all pröva de ytterligare säkerhetshöjande ålgärder som kan behöva vidtas.

Till denna bild hör också den av utredaren föreslagna koncentrationen av oljetrafiken till Sandhamnsleden. Den övervägande delen av oljetrafi­ken använder redan idag Sandhamnsleden och flera skäl lalar enligl sjö-fartsverkel för en ylterligare koncentration av trafiken. Innan slutlig ställ­ning kan tas till det mest lämpliga farledsalternativel måsle emellertid del pågående analysarbetet avvaktas. I det sammanhanget får ocksä bedömas behovet av särskilda fördjupningsätgärder m. m.

Fiskeristyrelsen: Skärgårdsområdena utgör väldiga barnkammare för en rad olika fiskarter, framförallt strömming, som ulgör basen för elt omfal-lande yrkesfiske. För frilidsfiskel är dessa områden av utomordentlig vikl framförallt när de ligger i anslutning till stora tätorter. En ökad säkerhet mol utsläpp är därför nödvändig inom dessa områden.

Det är därför särskilt angeläget alt oljetransporter kan ske med kraftigt höjd miljösäkerhet. Det förutsattes kunna vara en realitet inom 5-10 år.

Statens naturvårdsverk: Av TFK:s studie framgår ocksä att andra alterna­tiv säsom rörtransport från terminal i Nynäshamn till Slockholm dels blir väsentligt dyrare, dels tar längre fid att realisera. Frän allmän naturvärds­synpunkt vore möjHgtvis ett alternativ med t.ex. en nedgrävd röriedning atl föredra. Rörtransporten medför dessutom slörre omställningsproblem för Stockholmsregionen. Pä längre sikt, om t.ex. Stockholms energiför­sörjning till slor del skulle komma alt baseras pä gasleveranser från Nynäs­hamn, kan givetvis en omprövning bli aktuell.

Beträffande mälartrafiken är bedömningen mer osäker. Någon mer de­taljerad utredning av kostnaderna för miljösäkra mälarfartyg har kommit­tén inte gjort. Av TFK:s rapport framgår att skillnaden i kostnad för minskal oljeutsläpp blir relativt Hlen för alternativen blocktäg frå;i Göte­borg till Västerås respektive specialfartyg från Nynäshamn till Mälaren. En jämförelse kan här inte enbart göras med saneringskostnaden enligt

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

99

ovan. Kostnaderna för att säkerställa vattenförsörjningen i Mälardalen måste också beaktas, ulöver miljöskadorna som inte i något fall kostnads­beräknats. Innan slutlig ställning las till mälartrafiken bör yllerligare utred­ningar göras där även exempelvis alternativet med järnvägstransport från Stockholm eller Nynäshamn till mälarstäderna penetreras.

Överstyrelsen för ekonomiskt försvar: ÖEF är f.n., enligt statsmakternas beslut, i färd med att bygga ut och planera ett antal lagringsanläggningar. Dessa avses rymma dels råolja på raffinaderiorterna men därtill färdigpro-dukler av olika slag med lokalisering efter förbrukningsmönstret inom landet. ÖEF vill i delta sammanhang understryka vikten av atl lokalise­ringen styrs av de behov och de situationer som lagringen åsyftar. ÖEF beaktar naturligtvis rimliga miljömässiga krav pä lokalisering och trans­portvägar. Nägon omlokalisering av dessa lager för atl tillmötesgå bättre miljömässiga transportvägar kan dock inle komma i fråga. ÖEF kan såle­des inle biträda kommitténs tanke alt utöka beredskapslagringen i Nynäs­hamn för att därigenom erhålla styrmöjligheter för ett säkrare transportsy­stem till Stockholmsområdet.

Statens planverk:- Det gäller enligt planverket all få fram klara

riktlinjer för transport av olja och kemikalier. Genom all minska Iransporl-mängderna och i slörre utsträckning använda alternativ lill olja och vissa kemikalier minskas även risken för olyckor och ulsläpp.

Det är enligt planverket angeläget alt närmare analysera möjlighelerna atl minska eller på sikt helt upphöra med riskabla sjötransporter inom vissa delar av landet. Planverket har i tidigare yttrande, bland annal i samband med 136 a § prövningen av kraftvärme verkel i Fittja, framfört målsättning­en att på läng sikt så myckel som möjligt avveckla oljetransporler med fartyg i skärgården och i Mälaren genom att övergå till andra bränslen och göra transporterna till lands mer effektiva.

Statens industriverk: I utredningen betonas (s. 63) all osäkerheten i upp­skattningarna av de samhällsekonomiska effekterna av olika transportsy­stem är stor. SIND delar denna uppfattning och föreslår därför alt ställning inle tas i denna viktiga fråga förrän bällre beslutsunderlag föreligger.

Vad beträffar Mälarregionens oljeförsörjning bör landtransportalternali­vel belysas närmare. Mälarens belydelse som vattentäkt kan inle överskat­tas.

Statens skeppsprovningsanstalt: I diskussionen om oljetransporter till Slockholm förordar belänkandet atl dessa koncentreras lill Sandhamnsle­den, som samtidigt förbättras genom utmärkning och muddringar. Skepps­provningsanstalten genomför för närvarande på uppdrag av sjöfartsverket en omfattande simulatorstudie av de båda allernaliva huvudlederna. Sand­hamnsleden och Dalaröleden. Resultatet av undersökningen kommer atl läggas till grund för sjöfartsverkets slällningstagande. Skeppsprovningsan­stalten anser det viktigt alt liknande ulredningar kommer till stånd även för vissa andra leder, t.ex. Böttöleden i Göteborgs skärgård.

Länsstyrelsen i Stockholms län: Länsslyrelsen delar i stort kommilléns bedömning. Utredningar om hamnverksamheten i regionen är ännu inte slutförda och konkreta förslag föreligger därför inte i nuläget om hur hamnverksamheten i Nynäshamn skall utvecklas. Del besväriiga arbets-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

100

marknadsläget i Nynäshamn kan komma att kräva en samhällsstödd indu­striell utveckling med ett ökat inflytande för det allmänna över hamnen och en lösning av vägfrågorna och vattenförsörjningen. En möjlighel är att Nynäshamn på sikt också utvecklas till en betydande kolimporthamn. En utveckling för Nynäshamn till någon form av energitekniskt centrum krä­ver grundliga studier av miljöeffekterna för Södertörn.

I etl kortare perspektiv är en fortsatt oljetrafik på Stockholm del mest realistiska alternafivet. Myckel omfattande investeringar har gjorts i ham­nen och i oljedepåer. Omlokalisering av vissa depåer bör på sikt övervägas för atl minimera lankbilstrafiken genom innerstaden. Men egentliga nyin­vesteringar för oljetrafik i Stockholm förutom upprustning av Sandhamns­leden bör undvikas och i stället ske i nägot uthamnsläge. Pä lång sikl bör oljetransporter genom skärgården till Stockholm begränsas och endast ske med särskilt miljösäkra fartyg.

Länsstyrelsen instämmer i utredarens förslag att Södertälje kommuns material om ökad säkerhet i farieden Landsort-Södertälje och i Mälaren tas med som underlag vid upprättandet av ell handlingsprogram för miljösäkra sjötransporter.

Länsstyrelsen i Uppsala län: Vid värdering av alternativen bör man

enligt länsstyrelsens mening även räkna med de bonuseffekter ätgärder för farieder etc, som i alternativet miljösäkra fartyg vidtas för att höja säkerhe­ten, ger för övrig trafik pä Mälaren.

Inom de närmaste åren bör del för iransporler i Mälaren krävas "miljö­säkra fartyg" och även genomföras andra ålgärder för all minska riskerna för olyckor. I framtiden kan - beroende på utvecklingen - även andra transportalternativ behöva övervägas.

Länsstyrelsen i Södermanlands län: Oxelösunds och Eskilstuna kommuner har i sina yttranden till länsstyrelsen förklarat sig ha mycket goda erfaren­heler av oljetransporler med blocktäg från Oxelölager AB i Oxelösund fill olika platser i mellansverige. Länsslyrelsen instämmer i denna bedömning.

Länsstyrelsen i Västmanlands län: Med anledning av förslag angående trafiköverflyltning till järnväg (blocktäg Göteborg-Västerås) understryker såväl Västerås som Köpings hamnstyrelse kraftigt vikten av alt hänsyn las till regionens beroende av en livskraftig sjöfart. Länsstyrelsen delar denna uppfattning. Det skulle innebära ett mycket allvarligt ekonomiskt avbräck för regionen om en av de viktigaste trafikkomponenterna - oljetranspor­terna - på delta sätt försvinner. De stora investeringar som gjorts i hamnar och farleder skulle bli en övermäktig finansieringsbörda för den trafik som blir över om oljetrafiken försvinner. Redan diskussionerna om en trafik­överflyttning till järnväg skulle kunna negativt påverka näringslivets fram­lidsplanering inom området. Länsstyrelsen anser ylterligare analyser an­gående blocktågsalternativet överflödiga.

Stockholms kommun: Stockholmsregionen är för sin vallenförsörjning be­roende av vattentäkter i Mälaren. Det är säledes av vitalt intresse att transport av olja och gifter i närheten av valtenintagen undviks.

------ . Pä sikl kan andra och mer miljövänliga alternativ för oljetrans­

porter, än med fartyg, komma ifråga. Detta får emellertid inte leda fill all

provisoriska lösningar på miljöproblemen accepteras under tiden.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

10)

Nynäshamns kommun: Det effektivaste sättet all åstadkomma en verklig förbättring av säkerheten är atl så långt görligt är minska transporterna genom de känsligaste och mest svårnavigabla områdena, vilkel kan ske genom rationell planering av regionens försörjning med olja och av hela dess hamnverksamhet. Härvid är del av siörsta vikt atl man beaktar de möjligheter som finns till kombinalion av olika Iransportsyslem och atl hamnverksamhelen studeras så atl hamnanläggningarna kan erhålla riklig lokalisering.

I betänkandet anföres atl för stockholmsregionens oljeförsörjning två huvudalternativ diskuterats. Del ena med fortsatta transporter lill Slock­holm av olja pä traditionellt säll men med specialfartyg i storieksordningen 30000 dwl och det andra med omlastning av olja i Nynäshamn för vidare distribution med järnväg eller röriedning. Ur säkerhetssynpunkt bedöms de båda alternativen som likvärda.

Av den utredning som iransporlforskningskommissionen gjort synes kommittén för miljörisker ha dragit slutsatsen att direktlransporl lill Stock­holm utan omlastning i Nynäshamn skulle ge väsentligl lägre kostnader än det andra alternativet. Av betänkandel framgår emellertid alt slutsatsen är osäker. Dess riktighel kan också ifrågasältas då kommittén för miljörisker vid sin jämförelse synes ha utgått från de nära nog fördelaktigaste alternati­ven för transporter med säkerhelsfartyg och de nära nog sämsla för rör­ledning. Härtill kommer all de priser som legal lill grund för Iransporl-forskningskommissionens kostnadsberäkning för bränsleförbrukning för fartygslransporler är föråldrade, varför redan i dagens läge rörledningsal-ternativel måsle betraktas som fördelaktigare än vad utredningen ger vid handen.

Transport av olja till välbelägna öslersjöhamnar bl. a. Nynäshamn kom­mer även fortsättningsvis att ske med betydligt större fartyg än de nämnda om 30000 lon för att god transportekonomi skall erhållas på de längre rutterna. Fartyg i storleksordningen 100000 ton kan lätt tas in till kaj i Nynäshamn. Sker dessa Iransporter med fartyg som uppfyller de interna­fionella reglerna i konventionerna MARPOL och SOLAS med Protocol 78 finns ur säkerhetssynpunkt intet att invända mol sådan irafik. Vid bedöm­ningen av alternativet med omlastning i Stockholms närhet bör det vara en lungt vägande faktor att transporterna ända in i stockholmsregionen (lill Nynäshamn) kan ske med fartyg av optimal storlek.

Vid omlaslningsallernalivet har i ulredningen endasi två möjligheler för vidare distribution av olja diskulerals, nämligen järnväg och rörledning. Möjlighet till distribution från depå i Nynäshamn via en speciell tankbåts-flotta eventuellt beslående av sådana mindre tankers som nämnts i SALTECH's yttrande har däremot ej berörts. Kommunfullmäktige vill med anledning härav understryka de fördelar som finns med en omlast­ningsstation i Nynäshamn varifrån distributionen skulle ske med i första hand specialbyggda kusltankers med en dräktighet av högst ca 8000 lon. Som kompletlerande dislribulionsmöjligheler skulle finnas järnvägs- och landsvägstransporter. Fördelarna med ell sådant transportsystem är pålag­liga. Säkra transporter med fartyg av optimal storiek kan ske ända lill slockholmsregionen (omlastningsstation i Nynäshamn) ulan alt riskabla skärgårdsleder behöver anlitas. Tillräcklig transportkapacitet för den fort­satta distributionen kan erhållas om elt litet anlal tankfartyg av den ovan antydda typen sättes in. Fartygen skulle göra del möjligt att för distribution lill depåer och storförbrukare nä ej blott Stockholm utan även mälarham-narna. Fartygen skulle bemannas med personal som får extremt god kän-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

102

nedom om de rutter som trafikeras och om trafikförhållanden över huvud tagel. Med enkla medel kan ell myckel säkerl trafikledningssystem byggas ut.

Vid överläggningar där bl.a. länsledningen medverkat har framkommit atl stort intresse finns för ulbyggnad av en betydande hamnanläggning i Nynäshamn för att lösa många av de problem som är förknippade med hamnverksamhelen i huvudsladsregionen. I första hand skulle en mottag­ningsanläggning utföras för kol och olja. I en sådan anläggning skulle etl oljedislributionssystem av den nämnda modellen kunna integreras. Pla­nerna på en energihamn i Nynäshamn för stockholmsregionen bör därt"ör .beaktas vid värderingen av de olika projekten. I delta sammanhang bör även beaktas del långt framskridna utredningsarbete som en samarbets­grupp med representanler för Storslockholms Energibolag, Svensk Mela-nolulveckling AB, Sydkraft AB och AB Nynäs Petroleum bedriver an­gående etablering av etl energiomvandlingskombinat i Nynäshamn. Kom-binalet förutsätter investeringar i storleksordningen 3 miljarder kronor. Anläggningen skulle möjliggöra kombinerad tillverkning av gas, främst avsedd för värmeverk av olika slag i stockholmsregionen, och av metanol. Tillverkningen förutsäller lillförsel av vatten lill Nynäshamn från Slock­holm (Norsborg) och röriedning för gas från Nynäshamn lill Stockholm. Av kostnaderna för rörledning är en betydande del hänföriiga till marklö­sen och markarbelen. Om ledningar för gas och vallen bygges blir därför marginalkoslnaderna för ytterligare ledningar relalivi låga. Della kan ha belydelse för den ekonomiska möjligheten att transportera hetvatten från kombinatet till Slockholm och också för kostnaderna för rörledningstrans­porter av oljor, främst då lätta oljor eftersom behovet av transportmöj­lighet för lunga oljor torde komma all avla.

Risken för miljöfarliga ulsläpp är hänförlig inle endast till iransporler av miljöfarliga ämnen utan till all sjöfart. Ur miljösynpunkt är det därför av vikl att annan sjötrafik än sådan med fartyg som är speciellt säkra i görligaste män reduceras i de trots blivande förbättringar svårnavigabla inomskärslederna. Planeringen av regionens hamnverksamhel har siörsla betydelse för att minskning av sådan trafik skall kunna genomföras. Länels hamnkommuner och landstinget samverkar för närvarande i ell utred­ningsarbete i syfte att få till stånd bästa möjliga utnyttjande av regionens samlade, nuvarande och blivande hamnresurser. Härvid har konstaterats att för atl regionen framgångsrikt skall kunna driva hamnverksamhet i framtiden kräves det en betydande och ur sjöfartssynpunkt välbelägen hamn, sä alt moderna, snabba och snabblossande fartyg ej behöver gä med nedsatt fart i länga och svårnavigabla leder, och atl den enda tänkbara placeringen av en sådan hamn är Nynäshamn. En sådan hamnutbyggnad medför nödvändigtvis förbättring av landsvägsstandarden, vilket innebär ökad säkerhet även för de landsvägstransporter av olja som också fortsätt­ningsvis kommer att ske från Nynäshamn.

För att åstadkomma en radikal minskning av utsläppsriskerna i skärgär­den bör möjligheten undersökas all förlägga slörre delar av regionens hamnverksamhet till Nynäshamn och statsmakterna bör aktivt medverka till sädan utredning och planering. Härigenom öppnas möjligheter atl ef­fektivt minska de miljöfarliga utsläppen i skärgården. De kortsiktiga åtgär­der som föresläs i utredningen är i och för sig motiverade och även angelägna men de får ej tas till inläkt för att icke kraftfulla insatser omgåen­de göres för alt snarast fä till stånd den ovan skisserade omstruktureringen av regionens hamnverksamhet.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

103

Med hänvisning till det ovan anförda begär kommunfullmäktige att för­nyad utredning göres rörande de miljöfarliga Iransporterna lill Stockholm. Ulredningen bör ske med beaktande av:

rationell planering av Storstockholmsregionens hamnverksamhet;

eventuell tillkomst av energiomvandlingskombinat i Nynäshamn;

de olika möjligheler som nämnts för distribution av olja från omlasl-ningsstalion i Nynäshamn med hänsyn lagen till den utveckling av oljepri­serna som skett och förväntas ske, samt till konsekvenserna av lillkomslen av energiomvandlingskombinalel.

Södertälje kommun:- . Kommunen utgår ifrån att berörda kommuner

ges tillfälle alt medverka i dessa fortsatta utredningar.

Stockholms läns landsting:   kan instämma i utredarens bedömning,

men vill framhålla att den pågående länshamnsutredningen ännu inle avgi­vit förslag om hur de potentiella möjligheterna lill en utveckling av hamn­verksamheten i Nynäshamn skall tas tillvara. Nynäshamn har etl besvär­ligt arbetsmarknadsläge med beslående problem, och det är angeläget atl stödja industriell utveckling där. Detla kan komma att kräva att samhället får ökat inflytande över hamnen, att vägfrågorna blir lösta och vattenför­sörjningen tryggad. Eventuellt kan Nynäshamn utvecklas till en betydande kolimporthamn vid sidan av rollen som oljehamn. Kontoret anser del angeläget att intensifiera studier av Nynäshamns roll i den regionala hamn-och energiverksamheten. Landstinget har där intressen både som region-planeorgan och som näringspolitiskt medansvarig. Pä sikt bör oljetrans­porter genom skärgården till Stockholm begränsas kraftigt av miljöskäl. Det kan också vara motiverat att på sikt lokalisera om oljedepåerna i Stockholmsområdet för att minska lankbilstrafiken genom innerstaden. Myckel stora belopp är investerade i hamn och depåer, varför det kräver noggranna överväganden innan man beslutar om en omlokalisering.

AB Nynäs Petroleum: De strukturella förändringarna i den internalionella oljemarknaden pekar på att de framlida oljeleveranserna lill Sverige kom­mer alt förskjutas mot dels en slörre ande) råolja via bilaterala avtal för raffinering i Sverige, dels mol en slörre andel färdiga produkter från avlägset belägna raffinaderier (t.ex. Nordafrika). Dessa utvecklingsten­denser som har stor belydelse för fartygsslorlek och transportekonomi har ej berörts i kommitténs betänkande.

Kommitténs förslag belräffande Storstockholms oljeförsörjning inriktas huvudsakligen på ökade säkerhetskrav på farleder och fartyg i Stockholms skärgård. Vi delar kommitténs allmänna bedömning av säkerhetskraven men är däremot tveksamma till att dessa krav avseende fartygen kan tillfredsställas inom en femårsperiod. Del huvudsakliga skälet härför är atl oljeleveranserna till Stockholm i dag sker med ell mycket stort antal fartyg från mänga olika länder, rederier och oljebolag. Det är inte troligt att alla dessa leverantörer under överskådlig lid kan komma all anskaffa speciella fartyg för leveranser till Slockholm.

I sina studier av transportsystem för Storstockholms oljeförsörjning har kommittén ej beaktat de möjligheter lill ökad miljösäkerhel och minskade kostnader som erbjuds genom förändrade kombinationer av olika trans­portmedel. Av särskild betydelse är att förändringar i den sista delen av distributionskedjan, billransport till förbrukaren, överhuvudtagel ej be­rörts samt att möjligheten att i Nynäshamn lasta om oljan till ett begränsat antal särskilt miljösäkra fartyg ej heller diskuterats.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

104

---- . Med utgångspunkt från såväl kommitténs betänkande som AB

Nynäs Petroleums egna studier av Storstockholmsregionens oljeförsörj-ning vill vi framföra följande förslag:

Genom att etablera Nynäshamn som omlaslningsterminal för samfiiga oljeleveranser till Stockholm och övriga Mälarhamnar kan oljetranspor­terna i skärgården och Mälaren begränsas till elt fätal specialbyggda fartyg. Detta är ett alternativ som torde gä att genomföra på kortare tid än det som föreslås i betänkandet. En överföring av oljehanlering från Stockholms hamn till Nynäshamn har även studerats i anslutning till den nu pågående länshamnsutredningen.

Vid en måttlig ökning av Nynäshamnsraffinaderiets kapacitet kan vi­dare huvuddelen av Mälardtilens oljeförsöijning täckas via råoljeleve­ranser till Nynäshamn. Jämfört med tillförsel av färdiga produkter från andra raffinaderier inom- eller utomlands torde detta medföra totalt sett lägre transportkostnader och färre tankfartyg i Östersjön.

Genom all samordna de olika oljebolagens biltransporter sä att den ur miljö- och distributionsekonomisk synpunkt bäst belägna depån alltid väljs som utgångspunkt, kan man uppnå såväl minskade oljelransporter. genom Stockholms skärgård som totalt minskad tankbilslrafik.

AB Nynäs Petroleum studerar för närvarande i samarbete med Stor­stockholms Energibolag, Svensk Metanolutveckling AB samt Sydkraft AB möjHgheterna alt i Nynäshamn anlägga ett energikombinat för att ur kol, restolja och eventuellt biomassa producera melanol, bränngas, Qärrvärme och ev elkraft. Om detta projekt förverkligas öppnas nya möjligheter all lill låga kostnader anlägga rörledningar för oljetrans­porter från Nynäshamn till Slockholm.

Svenska hamnförbundet: Utredaren konslalerar mol bakgrund av utförda beräkningar att alternativa uppläggningar av oljelransporterna till Stock­holmsområdet, rörledning eller blocktåg, skulle innebära väsentliga mer­kostnader. Med hänsyn dels härtill och dels till behovet av snabba åtgärder förordas fortsatta fartygslransporler dock under villkoret att miljösäkerhe­len höjs myckel krafligl. Hamnförbundel anser alt så kommer att ske -och förmodligen med än störte snabbhet - vid genomförande av förbun­dets jämfört med utredarens modifierade förslag. Hamnförbundel vill där­till understryka alt olje- och transportföretagen måste ges möjlighel all planera på lång sikt. Att hålla tanken pä rörledning från Nynäshamn levande frestar enbart lill provisorier.

Vad gäller Mälaren anför utredaren att kostnaderna för sjötransport och järnvägstransport (blocktåg frän Göteborg) är av samma storleksordning och förordar ytterligare kostnadsanalyser. 1 de redan gjorda analyserna syns inle ingå andra externa effekter än - hittills inte realiserade -miljöskador. Riskerna vid ökade anslutande lastbilstransporter bör enligl hamnförbundets mening väga tungt och vid de av förbundet förordade säkerhetsåtgärderna få de sammantagna fördelarna med sjötransport att väga över. Därmed ökar också förutsättningarna för snabba ålgärder.

Sveriges redareförening: Föreningen tillstyrker utredarens förslag atl Stockholmsregionens oljeförsörjning på 5-10 års sikt sker med sjötrans­porter och atl miljösäkerheten höjs. Enligl föreningens uppfattning höjs säkerheten för miljön snabbast genom införande av ett trafikövervaknings­syslem saml elt behovsanpassat lotstvång. Belräffande leden Landsort-Södertälje saml Mälaren förordar utredaren även här alt etl handlingspro-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

105

gram upprättas. Södertälje kommun har i en rapport redovisat förslag till vissa säkerhetshöjande åtgärder. Föreningen är i princip av samma upp­fattning som Södertälje kommun i fråga om de redovisade åtgärderna frågan om atl fartyg skall medföra länsor i trafik på Mälaren är emellertid tveksam av praktiska skäl.

Mycket stora fartyg i Östersjön

Remissinstanserna har olika åsikler om miljöriskerna med stora olje­tankers i Östersjön. Ingen instans har dock erinringar mol all problemel las upp inom Helsingforskonventionens ram.

Sjöfartsverket: Utredaren föreslär under denna rubrik aktiva svenska in­satser för atl begränsa eller förbjuda Irafik med mycket stora tankfartyg i Östersjön. Förslaget ger sjöfartsverket anledning atl något vidga resone­manget och bl.a. ta upp del samarbete mellan Östersjöstaterna som sker inom den s. k. Helsingforskonventionens ram.

Vad först gäller de diskuterade riskerna med stora tankfartyg i Östersjön jämfört med mindre fartyg kan konstateras atl någon entydig bedömning ännu inte föreligger. Frågan är komplicerad och påverkas av en rad olika faktorer. Pä sjöfartsverkels uppdrag har FOA genomfört studier där man sökt analysera risken för kollision som en funktion av fartygsslorleken. Dessa studier behöver fortsättas och kompletteras och FOA:s rapport har överlämnats till transportforskningsdelegationen (TFD) för att ingå i det arbete avseende riskanalyser som sker inom ramen för TFD:s påbörjade sjötransporlprojekl. Initiativ i den riktning som utredaren föreslår förutsät­ter ett forskningsunderlag som någorlunda klart pekar på atl del är en fördel att begränsa fartygsstorleken.

Frågan om skyddet av Östersjön kan emellertid inte isoleras fill en fråga om fartygens storlek. Här finns särskild anledning för Sverige att aktivt medverka i det internalionella arbetet. Så sker ocksä inom ramen för 1974 års Helsingforskonvention. Riktlinjerna för det fortsatta arbetet håller nu på att dras upp. Ett program "Baltic Sea Programme for Safer Ships and Improved Pollution Prevention" (SSPP-Programmel) kommer att utarbe­tas och avses diskuteras med de andra Östersjöstaterna. Programmet täcker områden som

Fartygs konstruktion

Fartygs ulrustning

Farleder och farledsplanering

Navigafionssäkerhet

Samspelet mellan fartyg och farled

Flaggstals- och hamnstalskontroll

Landanläggningar

Forsknings- och utvecklingsarbete.

Etl successivt arbete på internalionell bas med den inriktning som här antytts är enligt sjöfartsverkels mening den väg som slår lill buds när det gäller miljöproblem i Östersjön som hänger samman med sjöfarten.

Statens naturvårdsverk: Kommittén föreslär atl Sverige i Öslersjökommis-sionen (Helsingsforskonventionen) lar upp frågan om reglering av trafiken med mindre miljösäkra eller myckel stora tankfartyg i Östersjön.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

106

Såvitt naturvårdsverket kan förstå är bakgrunden lill förslagel den bris­tande beredskap som f.n. finns mot slora ulsläpp. Verket vill dock fram­hålla att del inte enbart är storleken på fartyg i sig som är avgörande. Vid bedömning av den storlek på fartyg som bör kunna tolereras i Östersjön måste en värdering göras av effekterna pä längre sikt av flera mindre utsläpp jämfört med få slora. Vid bedömningen måsle också tas hänsyn till möjligheterna att bekämpa olika typer av ulsläpp.

En fördel med att transportera olja i stora enheter jämfört med mindre är att antalet fartyg som måsle övervakas blir färre. Säkerhetsföreskrifterna kan göras striktare. En strängare konlroll kan uppehållas saml därmed i bästa fall en minskning av antalet avsiktliga utsläpp.

Styrningen av olje- och kemikalielransporl mot vissa önskvärda storle­kar på fartyg kan också ske med stöd av ekonomiska styrmedel.

Statens skeppsprovningsanstalt:        . Östersjön trafikeras sedan fiera år

av elt par "slora" finska tankfartyg med speciell utrustning för säker manövrering. Möjligheterna alt ocksä på andra sätt skapa "mera miljö­säkra stora tankers" bör prövas.

Länsstyrelsen i Kalmar län: Som etl led i en nödvändig trafikreglering i Östersjön för atl minska riskerna för utsläpp bör Sverige i internalionelll samarbete aktivt driva frägan om begränsning av tillåten fartygsslorlek i Östersjön och därigenom eliminera riskerna för extremt slora utsläpp.

Länsstyrelsen i Malmöhus län: Med hänsyn lill den sammansatta Irafikbil-den i Öresund finner länsstyrelsen det angelägel med ytteriigare utredning kring riskerna med stort respektive mindre tonnage.

Nordiska oljeskyddsunionen med instämmande av Svenska naturskyddsför­

eningen: --- . Ytterligare ett problem som vi anser utomordentligt vik­

tigt gäller användningen av mycket slora tankfartyg (supertankers) i Öster­

sjön. Frågan om begränsning av tankfartygens storlek vid irafik i olika

farvatten i Östersjön har upptagits säväl vid havsföroreningskonferensen i

London 1973 som vid konferensen i Helsingfors 1974 om skydd för Öster­

sjöns marina miljö. Det hävdas ofta från oljeindustrins sida att riskerna för

haverier (grundstötning, kollision etc.) med dessa slora farlyg är mycket

små. Bortsett från del faktum atl ell anlal svårare sjöolyckor på senare lid

jävat detla påstående, anser vi i likhet med utredaren atl de kalastrofala

följderna av stora oljeutsläpp i Östersjön och angränsande farvatlen icke

tillåter godtagande av ens mycket små risker för sjöolyckor med stora

oljetankfartyg i dessa farieder.

----- . Under åberopande av våra i flera framställningar lill de nordiska

regeringarna gjorda uttalanden i; fråga om trafik med slora oljetankfartyg i Östersjön (senast i skrivelse den 18 november 1978) hemställer vi härmed på nytt, att Svenska Regeringen mätte föranstalta om åtgärder för att skapa en internationell överenskommelse om begränsning av oljetankfartygens storlek i trafik i Östersjön, vilkel lämpligen torde kunna ske genom sakens upptagande i IMCO:s miljöskyddskommilté (MEPC), där Sveriges repre­sentanter vid flera tillfällen tagil uppmärksammade initiativ.

AB Nynäs Petroleum: Mot bakgrund av risken för mycket slora ulsläpp i Östersjön föreslår kommittén på mycket vaga grunder alt "För svenskt vidkommande bör inte största tillåtna djupgående för Östersjöhamnarna

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

107

ökas". Ett beslul i denna riktning bör ej fattas innan nu pågående diskus­sioner mellan Sjöfartsverket och AB Nynäs Petroleum, om djupgående i farleden in fill Nynäshamn, förts lill slut.

Svenska hamnförbundet: Frägan gäller så vitt nu går att bedöma enbart råoljetankfartyg. Andra Östersjöstater har betydligt större råoljeimport till aktuella hamnar och nyttjar större och mer djupgående fartyg än vad gäller den svenska trafiken till Nynäshamn.

Hamnförbundel avstyrker svenska säråtgärder. Hithörande frågor mås­te lösas internationellt och då lämpligen inom Helsingforskonventionens ram.

Sveriges redareförening: Sverige bör la upp frågan om reglering av sjötrafi­ken i Östersjön i syfte att eliminera risken för extremt slora ulsläpp. En ålgärd som snabbt kan genomföras är bättre inspektionsverksamhet i ham­narna för att komma ät mindre miljösäkra fartyg. Föreningen tillstyrker att utredarens förslag framföres i Östersjökommissionen.

Sveriges varvsindustriförening: Konsekvensen av alt inle kunna godta ens myckel små risker för extremt stora utsläpp definierade som ulsläpp över 10000 ton måsle rimligtvis vara alt tankfartyg över 10000 dwl skulle förbjudas i Östersjön. Detta är självfallet nägot som Sverige inle ensaml kan beslula om utan som bör tas upp inom Östersjösamarbetet. Det mäste anses mycket tveksamt om man sä hårt kan begränsa storleken av tankfar­tyg i Östersjön. En grundlig utvärdering av de ökade olycksrisker som följer av elt starkt ökat antal fartyg för alt utföra en given volym transport­arbete är nödvändig innan drastiska beslul kan las i detta avseende.

Trafikföreskrifter om bl. a. fartygsstorlek

Utredningens förslag om alt trafikföreskrifter bör fastställas för varje farledsområde kommenteras av etl fåtal remissinsianser. Sjöfartsverkel påpekar att utvecklingsarbete med trafikföreskrifter redan förekommer.

Sjöfartsverket: Frågan om trafikföreskrifter, som utredaren tar upp, ingär naturligtvis ocksä i del nämnda utvecklingsarbetet. 1 ett första steg pågår f n inom sjöfartsverkel en revidering av de riktvärden som finns angivna för fartygs ulnyltjande av farled med biträde av lots. Del bör dock upp­märksammas alt dessa riktvärden hittills inle varit formellt föreskrivna utan har karaktären av rekommendationer. Vid det fortsatta arbetet med trafikföreskrifter, som fär sammankopplas med det nya begreppet allmän farled, som föreslagits brytas ut ur nuvarande vattenlag lill särskild lagstift­ning, får också övervägas om nuvarande rekommendafioner skall ges en mer tvingande karaktär.

Södertälje kommun: MIST anser atl trafikföreskrifter bör fastställas för varje farledsomräde. När del gäller farleden Landsort-Södertälje har i avvaktan på mer genomgripande farledsförbältringar diskuterats föreskrif­ter om en tidsseparering av den upp- och nedgående trafiken, förslagsvis med uppgående trafik kl 12-24 och nedgående trafik kl 24-12. Detta medför en säkerhetshöjande effekt. En sädan lidsseparering kan dock få

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

108

konsekvenser för sjöfarten, som inte är klarlagda. Kommunen anser att frågan bör utredas ytterligare.

Göteborgs kommun: Utredningens förslag om atl trafikföreskrifter bör fastställas för varje farledsområde överensstämmer väl med de planer som nu utvecklas i samband med planering av en trafikövervakning i Göteborg. I trafikföreskrifterna bör dock inle införas bestämda mätt för maximal fartygsstorlek som filläles i viss farled. Maximal fartygsstorlek bör liksom nu avgöras i varje särskilt fall genom lotsens bedömning. Om fasta gränser skall fastställas i förväg, måste dessa nämligen sättas med hänsyn till de ogynnsammaste förhållanden. I verkligheten är det myckel slora skillnader mellan vad som kan bedömas vara största lämpliga storlek när det gäller ett modernt fartyg med god manöverutrustning, god besättning, lots i god kondition och med stor erfarenhet samt under goda väderleksförhållanden och vad som kan vara tillrådligt under helt motsatta förhållanden.

Svenska hamnförbundet: Hamnförbundet avstyrker däremot utredarens förslag vad gäller trafikföreskrifter om fartygsstorlek mm. Olika förhållan­den avgör maximal storlek och maximalt djupgående hos fartyg som vid höga säkerhetskrav kan tillåtas trafikera viss led. Det gäller inte enbart sikl och vind utan också fartygets standard och utrustning. Fixa gränser kan avhålla från att ta i anspråk moderna fartyg med dessas vanligen högre inbyggda säkerhet. Nuvarande praxis bör bestå.

Sveriges fartygsbefälsförening: För alt kunna genomföra förslagel på ett effektivt och smidigt sätt förutsätts att lotsplatschefen i siörsta möjliga ulslräckning ges befogenheter att meddela erforderliga irafikföreskrifter inom sitt farledsområde.

Sveriges redareförening: Föreningen tillstyrker utredarens förslag att tra­fikföreskrifter fastställs för varje farledsområde. Därvid förutsätter för­eningen att dessa föreskrifter utarbetas i samråd med hamnen, lokalt näringshv och rederinäringen.

Lotsning

Etl antal remissinsianser hänvisar till sjöfartsverkels förslag om utökad lotsplikl och sina remissvar på detta förslag. Endast några instanser, Landsorganisationen i Sverige och Sveriges fartygsbefälsförening, har er­inringar mot förslaget att utvärdera lotsningens säkerhetshöjande effekt.

Sjöfartsverket: Utredarens diskussion och syn på lotsningsfunkfionen knyter i stora drag an fill de förslag om sk behovsprövat lotstvång som tidigare förts fram i utredningen (DsK 1975:8) Säkerhet i farled. Förslagen föranledde då inte statsmaktema all genomföra några förändringar av gällande bestämmelser om lotspHkt. Sjöfartsverket fick sedermera genom beslut 1977-10-27 i uppdrag att bl. a. pröva vissa frågor rörande den statliga lotsningen.

Som elt resultat av de överväganden som sketl har sjöfartsverket i framställning till regeringen 1979-08-13 aktualiserat vissa förändringar som i olika avseenden innebär en viss skärpning av lotsplikten. Sålunda har

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

109

verkel föreslagil en geografisk utvidgning av de områden inom vilka lois­tvång skall råda, en förändring av förteckningen över vilka laster som skall föranleda lotstvång saml hemställt om utökat bemyndigande att i vissa fall föreskriva lotsplikl. Härutöver har verket föreslagil att generell lotsplikl införes för fartyg med en brultodräktighet av minst 10000 registerton.

Det nyligen framlagda förslaget rörande utökad lotsplikl fär ses som sjöfartsverkets bedömning av hur långt man i nuvarande läge kan gä med hänsyn till de olika faktorer som måste beaktas. Sjöfartsverket betraktar självfallet lotsningen som en väsenllig säkerhetsfaktor och menar alt på sikt bör eftersträvas ett mer flexibelt syslem som i högre grad än f n. anpassas till olika farledsförhållanden, fartygens storlek och utrustning mm. Förslag i sådan riktning måste emellertid föregås av bl. a. farledsana­lyser av den typ som f. n. pågår i Stockholms skärgärd och vidare avvägas mot andra säkerhetshöjande åtgärder som farledsförbättringar, trafikinfor­mation, särskilda trafikföreskrifter mm. Sammanlaget krävs således ett omfattande utvecklingsarbete av den typ som verket redovisat i del tidi­gare nämnda programmet.

Sjöfartsverkel är ense med utredaren om alt del vore en fördel från sjösäkerhetssynpunkl att kunna tillgripa lotstvång för fartyg som uppvisar brister i olika avseenden för alt härigenom kunna åstadkomma ett mer ensartat trafikbeteende. Sjöfartsverket ser emellertid inte idag hur ell sådanl system skall kunna praktiskt genomföras, då del förtitsätter för­handskännedom om dessa brister. Frägan förtjänar emellertid all övervä­gas yllerligare och de praktiska möjlighelerna torde ocksä förbättras ge­nom den tidigare och bättre kännedom om trafiken som uppbyggnaden av Irafikinformalion medför.

Sjöfartens haverikommission: En utökad lotsplikl har redan föreslagits av sjöfartsverkel i skrivelse lill regeringen (kommunikationsdepartementet) av den 13 augusfi 1979 (dnr 12.16-1923/79), vilken skrivelse (I 1812/79) är under remissbehandling. I sitt remisssvar av den 19 oktober 1979 har sjöfartens haverikommission bl. a. anfört följande:

Sjöfartens haverikommission motsätter sig inte den av sjöfartsverket föreslagna utvidgningen av lotsplikten. Kommissionen ifrågasätter emel­lertid om detla går alt genomföra utan en utökning av personalen på vissa lotsplatser; någon närmare utredning i denna fråga har inte föreletts.

En utvidgning av lotsplikten bör dock i så fall kombineras med andra säkerhetsfrämjande ätgärder såsom bl.a. redovisats i sjösäkerhetsdirek­törens Ijänslemeddelande nr 2/1975; Normer för farleder och säkerhetsan­ordningar i dessa. Normerna, som skulle prövas under en tvåärsperiod eller till den 1 januari 1978, har ännu inte satts i krafl av sjösäkcrhetsdirek-tören. Prövningsperioden har endast förlängts lill utgången av år 1979. Sjöfartens haverikommission anser, atl normerna hade bort tillämpats under försöksliden på säväl äldre som nytillkomna farleder under hänsyns­tagande till inkomna synpunkter och erfarenheter. Normerna grundar sig på etl mycket stort utredningsarbete, där praktiska erfarenheler och inter­nationell sjösäkerhetsstandard särskilt beaktats. Arbetet har redovisats i "Farledsulredningen" (Sjöfartsverket slenc dec 1973), vilken varil före­mål för en omfattande remissbehandling.

Riksrevisionsverket: RRV anser, liksom kommittén, alt lotsningens säker­hetshöjande effekt snarast bör utvärderas. I detta sammanhang bör också andra säkerhetshöjande åtgärder, såsom trafikövervakning och trafikse-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

110

parering, utvärderas och dä även som etl komplement lill lotsningen. Ell principbeslul om behovsprövat lotstvång bör enligt RRVs mening inle fattas, innan resultatet av utvärderingen redovisats. Detta bör emellertid inte hindra försöksverksamhet med olika inslag av lolsning och Irafiköver­vakning.

Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket stöder en utvidgad skyldighet all anlita lots för olje- och kemikaliefraktande fartyg. Verket stöder själv­fallet förslaget att lotsningens säkerhetshöjande effekt utvärderas.

Statens vattenfalls ver k: Ett ökat utnyttjande av lots medför otvivelaktigt en högre grad av säkerhet, särskilt vid framförande i svårnavigabla farvatten.

Lotsplikl gäller för fartyg pä väg i Trollhätte kanal överstigande 800 ton eller en längd över allt av minst 60 m och ett djupgående av minst 4,2 m saml för annat fartyg, som oberoende av storlek för explosiva varor till en mängd överstigande 5 ton eller allmänfarlig last i bulk. Möjlighel finns för svenskt befäl att erhålla tillslåndsbevis för framförande av fartyg, som normalt skulle ha lots.

Enligl nu gällande bestämmelser krävs all fartygsbefäl som önskar erhål­la tillslåndsbevis skall ha dellagil i framförandel av fartyget under 30 resor i den aktuella farleden under de senaste två åren. Kommittén anser att dessa regler bör mjukas upp.

Vad beträffar Trollhätte kanal anser Vattenfall atl angivna regler bör behållas, eftersom 30 resor under två är kan anses vara etl absolut mini­mum för att bli förtrogen med och uppehålla kunskaperna i dessa mycket trånga och speciella farvatten.

Det bör vidare nämnas alt Göla älv, uttryckt i årsmedelvärde, har den högsta vatlenföringen av alla svenska vallendrag. 1 samband med en pågående ulbyggnad av kraftstationen i Lilla Edel dimensioneras de nya anläggningarna så alt vatlenföringen 900 mVsek kan bli vanligare, vilket innebär all mycket stora krav måsle ställas på navigationsförmågan i älven, där strömsällningen i vissa partier kan uppgå lill 2 ä 3 knop (1 ä 1,5 m/sek). Högsla lappningen kan vara ca I 000 m/sek.

Statens skeppsprovningsanstalt: Betänkandet påpekar all fort- och vidare­utbildning av loisar är en viklig uppgift. Skeppsprovningsanstalten har under en följd av år medverkat i kursuppläggning och undervisning av lotsar i ämnet fartygs manövrering inom sjöfartsverkels vidarulbildning. För nästkommande budgetär planeras begränsade iräningskurser i skär­gårdsmanövrering i skeppsprovningsanslaltens simulalor. (Jfr under punkt 4.1.4) Det är angeläget att sjöfartsverket tillförsäkras medel att utvidga och fullfölja denna utbildning.

Skeppsprovningsanstalten delar betänkandets syn på lotsningen som en viktig säkerhetsfaktor. Denna åsikt grundas främst pä aktivt dellagande vid intagning av fartyg i ett flertal svenska lotsleder.

Länsstyrelsen i Stockholms län: Länsslyrelsen har i yttrande 1979-10-31 angående skyldighet för fartyg att anHla lots framhållit att del är av vikl att en avvägning sker av nya bestämmelser inom della område så alt inte en begränsad ökad sjösäkerhet nås till priset av omfattande överflyttningar av gods frän sjö- till landlransporter. Enligt länsstyrelsen bör en sådan avväg­ning göras i samband med den föreslagna utvärderingen.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

111

Länsstyrelsen i Malmöhus län: I utredningen förs vissa resonemang kring frågan om lotsning. Länsslyrelsen instämmer därvid i utredningsmannens förslag alt fartygets utrustning och befälels lokalkunskaper måste vara förutsättningar för överväganden huruvida fartyget skall ha lots eller inte. En annan faktor som bör beaktas vid resonemang kring lotsning är i vilken mån andra länders lagstiftning ställer krav på svenska fartyg i lotshän-seende. Länsstyrelsen biträder utredningsmannens förslag att en särskild utvärdering görs av lotsningens säkerhetshöjande effekt.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län: Länsstyrelsen förutsätter alt alla rim­liga åtgärder vidtas för alt höja fariedssäkerheten och minska utsläppen från fartyg i samband med grundstötning eller haveri. Två särskilda behov är här värda att understryka. Del ena gäller utökat lotstvång. Såvill läns­slyrelsen förstår finns starka skäl för samhället alt slälla högre krav på lots på fartyg över viss storlek, med viss last och i vissa farleder. En särskild promemoria från sjöfartsverket angående utvidgad lotsplikl är nu samtidigt remitterad lill länsslyrelsen. Promemorians förslag bedöms av länsslyrel­sen som angelägna och tillstyrks.

Beträffande lotspHkten kan särskilt ifrågasättas om inte högre krav bör ställas på utländska fartyg än pä svenska. Detta bedöms sammanhänga med alt svenska kontrollmyndigheter torde bättre kunna värdera kun­skapsnivån hos svenskl befäl vad gäller miljöfarlig transport än motsvaran­de nivå hos utländskt befäl.

Stockholms kommun:- . Att införa obhgaloriskt lois-tvång för miljö­

farliga fartygstransporter i stockholmsområdet får betraktas som en mini-

miåtgärd vad beträffar säkerhetsåtgärd. Utredningen borde dessutom hår­

dare ha tryckt på en samlad och övergripande lösning av sjösäkerhetspro­

blemen i Mälaren.

Södertälje kommun: Kommunen har föreslagit införande av behovsanpas­sad lolsning och tillstyrker därför förslaget, men anser alt förslaget bör kompletteras sä atl lotstvång kommer att gälla för både lastade och olas­tade oljefartyg. Sädana fartyg bör också åläggas all medföra länsar vid inomskärslrafik. Detsamma bör också gälla bulkfartyg och styckegodsfar­tyg som har farligt gods enligl lotsbeslämmelsernas särskilda förteckning över farligt gods. Vidare bör denna förteckning närma sig klassificeringen i GESAMP-bestämmelserna.

Centralorganisationen SACO/SR: Utredaren har konstaterat att de svenska farvattnen är svårnavigabla/pkt3.6/. De svenska bestämmelserna angående lotsplikl är mycket återhållsamma. SACO/SR vill därior, liksom utre­daren, hänvisa till IMCO:s rekommendationer där man särskilt understry­ker vikten av att lots utnyttjas i svårnavigabla farvatten. Enligt nu gällande bestämmelser krävs att fartygsbefäl som önskar erhålla tillståndsbevis skall ha deltagit i framförandet av fartyg under 30 resor i den akluella farleden under de senaste två åren. Utredaren anser all dessa villkor bör mjukas upp. SACO/SR delar inte denna uppfattning. Frågor rörande till­slåndsbevis bör hänskjutas till arbetet med fastställande av fariedsnormer.

Landsorganisationen i Sverige; Landsorganisationen anser inle all del finns något behov av någon särskild utvärdering rörande lotsningens säkerhets­höjande effekter.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

112

Svenska hamnförbundet: Hamnförbundet tillstyrker en utvärdering av lots­ningens säkerhetshöjande effekt. Målet bör dock vara vidare, nämligen all ange förutsättningarna för att lotstjänst inberäknat trafikövervakning ska få optimal säkerhetseffekt. In i bilden kommer lotsutbildning, fortlöpande prövning av lämplighet för aktiv lotstjänst, kompetensområde vad gäller antalet farleder och gradering a\' personalen i fråga om lotsningens svårig­hetsgrad.

Sveriges fartygsbefälsförening: Ulöver vad som anförts i föreningens re­missvar om utökad lotspHkt anser föreningen atl de radarsimulatorer som finns på sjöbefålsskoloma bör kompletteras och utbyggas lill manöversi-mulatorer. Detta ger enligt föreningens mening en väsentlig förbättring av utbildningen av nautiskt befäl, vilket i sin tur innebär ökad säkerhet speci­ellt i svårnavigabla farvatten och vid störte fartyg.

Med anledning av vad föreningen anfört i sitt separata remissvar om utökad lotspHkt torde det inte vara erforderligt med en utredning om lotsens säkerhetshöjande effekt.

Föreningen anser att uttrycket "tillståndsbevis" bör utbytas mot be­nämningen "certifiering", vilket bäUre torde svara mot vedertaget språk­bruk. Föreningen anser vidare att de av sjöfartsverket utarbetade villkoren för erhållande av certifikat bör ses över. Föreningen bör härvid vara representerad.

Sveriges redareförening: Nuvarande regler innebär i princip lotsfrihet kom­binerad med lotsplikl för vissa fartyg med miljöfariig last ombord. De gällande reglerna är baserade pä fartygens mätetal. Detta innebär alt ett fartyg med dubbel botten - och därigenom högre mätetal - än ell annat fartyg med samma lastförmåga kan bli lotspliktigt medan det andra fartyget kommer under gränsen och fär åtnjuta lotsfrihet. Det bör nämnas att Sjöfartsverket nyligen föreslagil vissa ändringar av reglerna för lotsplikl, som ytterligare befäster det orimliga i nu gällande syslem.

Farlyg, för vilka lotsplikl gäHer, kan erhålla tillståndsbevis, innebärande att mycket erfaret befäl skall ulan lots kunna föra fartyget i en viss farled. Dessa bestämmelser är helt ofidsenliga. Endast ett mycket litet antal befälhavare/fartygsbefäl har därför för närvarande sådanl tillslåndsbevis.

En övergång från nu gällande schablonartade regler lill etl behovsanpas­sat lotstvång inom befintliga loisresursers ram är därför önskvärt. För­eningen fiilstyrker därför utredningens förslag alt lotsningens betydelse för säkerheten ytteriigare utvärderas med inriktning på alt införa etl behovs­anpassat lotstvång. I della behovsanpassade system förbehålles lots i första hand de fartyg, vilkas befäl inte känner den aktuella farieden, kan kommunicera eller fartyget har brister i navigations- eller manöverutrust­ningen.

Samordning av lotsningsverksamheten i Göteborg

Endasi sjöfartsverkel och Göteborgs kommun kommenterar utredning­ens förslag aU sjöfartsverket skall överta hamnlotsningen i Göteborg och integrera den med sjölotsningen.

Sjöfartsverket: (se avsnitt "Trafikövervakning")

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

113

Göteborgs kommun: Kommunen delar utredningens uppfattning, alt lots­ningen inom göteborgsområdet bör samordnas. Den uppdelade lotsningen innebär emellertid knappast nägon säkerhetsrisk på samma sätt som bris­len på etl samordnat och effektivt trafikövervakningssyslem. En samord­ning bör dock ske, då den kommer atl medföra en rationalisering och en ökning av effektiviteten. Kommunen anser, att emedan lotsningen i göte­borgsområdet har till uppgift atl betjäna trafiken lill och från hamnen, ingår den som elt led i hamnverksamheten och borde samordnas med denna. Kommunen kan emellertid acceptera atl lotsningen samordnas i sjöfarts­verkets regi, under förutsätlning att hamnen har ansvaret för trafikled­ningsverksamhelen inom området.

Övriga farledsåtgärder

Endast ett fåtal remissinstanser har funnit anledning kommentera utred­ningens förslag om vissa fariedsätgärder.

Sjöfartsverket: Som lidigare framgått har sjöfartsverkel inom ramen för det ordinarie planeringsarbetet under våren 1979 redovisat etl sammanhållet program för ökad farledssäkerhet. Programmet har överiämnats lill MIST-ulredningen och ligger i alli väsenlligt också lill grund för utredarens förslag i dessa delar. Regeringen har i augusti 1979 med hänvisning till programmet föreskrivit atl del pågående arbetet skall specielll inriktas pä miljöriskerna i farleder till hamnar med intensiv och/eller miljöfarlig trafik. Enligt regeringsbeslutet bör en samlad redovisning av della arbele ges senast den 1 februari 1980 med uppgift om bl.a. de farledsavsnilt där säkerhetsförbätlrande ätgärder bör vidtas och kostnaderna härför.

Göteborgs kommun: Västra lotsdislriktet och Göteborgs Hamn har sedan länge i likhet med sjöförsäkringsbranschen och de rederier som regelmäs­sigt trafikerar hamnen hävdat, att vissa åtgärder bör vidtagas för all för­bättra Böttöleden. Ätgärderna omfattar borttagning av vissa lokala grund, varigenom leden får väsentligt ökad bredd med nuvarande djup av 11 m. Kommunen hemställer, alt åtgärderna i Böttöleden ges högsla prioritet med hänsyn lill den intensiva trafiken i leden.

Centralorganisationen SACO/SR: I sjöfartsverkels internutredning om ver­kets praktiska sjösäkerhetsarbete talas om "utvecklingsprogram för far­ledssäkerheten". SACO/SR vill understryka vikten av alt lotsarnas kom­petens inom detta område tillvaratas och att därför lotsar bör della i detta utvecklingsprogram.

Sveriges redareförening: I samma mån som beträffande trafikövervakning­en anser föreningen atl Sjöfartsverkel haft en felaktig prioritering avseende s.k. övriga farledsåtgärder. Dessa har därför blivit eftersatta. Föreningen tillstyrker utredningens förslag atl bl.a. sjökartläggning, isbojar, nya ra­darfyrar prioriteras fidsmässigl.

8   Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

114

Straffavgifter för att förhindra avsiktliga utsläpp

Förslaget alt ylterligare utreda frägan om straffavgifter möts av etl positivt intresse av de flesta remissinstanserna. En rad invändningar av säväl teoretisk som prakfisk natur reses dock.

Sjöfartsverket: Såsom utredaren påpekar är de straff som enligt gällande rätt utdömes för olagliga oljeutsläpp från fartyg inte av den storiek att de kan verka avskräckande eller så att de läcker de samhällskostnader som utsläppet föranleder. Än mindre täcker utdömda bötesbelopp någon del av samhällets kostnader för beredskap lill ingripande i händelse av olaga oljeutsläpp från fartyg. I många länder tillämpas bötesbelopp av en helt annan sloriek - uppål flera hundra lusen kronor. Bötesbeloppen drabbar fartygets redare oberoende av vilken enskild person i fartyget som verk­ställt eller genom underiåtenhet förorsakat det olaga utsläppet.

Enligl sjöfartsverkets uppfattning är det angeläget alt en redare, från vars fartyg släpps ut olja i strid mot gällande bestämmelser, kan påläggas en avgift av avsevärd storlek och detla vare sig utsläppet beror av vårds­löshet eller ej. En straffavgift bör därför, såsom utredaren föreslagit, utformas såsom en form av företagsböter med strikt ansvar.

När det gäller storleken av den slraftavgifl som skulle lillämpas, antyder utredaren två olika beräkningsgrunder. Den ena är all se straffavgiften som en form av skadestånd för den skada utsläppet föranlett. Straffavgiften skulle dock inte få inräknas i redarens begränsningsbelopp för skade­ståndsansvar enligt sjölagen. Den andra formen för bestämmande av straff­avgiftens storlek är atl ulgå från de konstnader den polenfiella förorenaren väntas undkomma.

Ingendera av dessa parametrar och grunder för bestämmande av straff­avgiftens nivä är enligt sjöfartsverkets mening helt ändamålsenlig och acceptabel från principiella synpunkler. Den mest väsentliga invändningen är atl det i praktiken torde vara omöjligt atl i efterhand fastställa hur myckel olja som släppts ul. Grund saknas vidare för bedömande såväl av storleken av den skada utsläppet föranlett och som inte läcks enligt vanliga skadeståndsrättsliga regler, som av den kostnad förorenaren inbesparat. Annan parameter måsle sålunda finnas för bestämmande av straffavgiftens storlek i det enskilda fallet. Möjligen kan härvid länkas någon form av formel enligt vilken beaktas säväl fartygels sloriek som dess maskinslyrka.

En detalj i förevarande sammanhang är utredarens förslag att en förore-nare skulle befrias från straffavgift om han själv anmäler utsläppet. Även om del naturiigtvis är angeläget att såvitt möjligt stimulera frivilliga anmäl­ningar, skulle dock hel befrielse från straffavgift innebära alt en redare kunde undvika högst avsevärd straffavgift genom att låta någon ombord­varande påta sig de enligl gällande rätt i sammanhanget helt negligerbara penningböter, som kunde komma att utdömas vid frivillig anmälan av oljeutsläpp.

Riksrevisionsverket: RRV delar kommitténs principiella syn på en straffav­gift för avsikfiiga oljeutsläpp. Verket anser det dock tveksamt om den föreslagna avgiftskonslruktionen kommer att leda till att de åsyftade styr­effekterna uppnås. Om sannolikheten för upptäckt är rätt beräknad, torde avgiften på sikl motsvara det belopp som förorenaren förväntas undkom­ma, dvs. det torde vara honom likgiltigt om han betalar straffavgift eller bär kostnaderna för omhändertagande. Risken för upptäckt torde vidare

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

115

variera kraftigt vid olika tidpunkter på dygnet, vid olika väderieksförhäl-landen och beroende på var fartyget befinner sig. Även om avgiften kon­strueras på basis av en upptäcktsrisk, som ligger under det stafisliska genomsnittet, torde det finnas lägen då transportören kan finna det lön­saml atl avsiktligt släppa ul olja.

Statens naturvårdsverk: Del karaktäristiska för dagens olje- och kemika­lieutsläpp är att det i huvudsak saknas styrmedel för alt begränsa utsläp­pen. Det finns i flertalet länder en politisk vilja att begränsa utsläppen, men hittills har frånvaron av styrsystem gjort del möjligt för fartygen/förore-narna all förorena världshaven och även de slora insjöarna.

För olje- och kemikalieulsläpp är del av relalivi underordnad betydelse var på haven eller sjöarna som begränsningarna av utsläppen sker -problemel är av storskalig karaktär. Del rör sig också om relativt mänga presumtiva förorenare - vid svenska hamnar lossades eller lastades under 1978 ell 100-lal bålar med A- och B-klassificerade kemikalier. Bara lill Göteborgs hamn lossades samma år ca 400 båtar med oljeprodukter. Det är därför en riktig väg av kommittén atl i första hand söka sig till generella styrmedel i form av allmängiltiga restriktioner (förbud e. d.) och/eller ut­släppsavgifter. Hur dessa styrsystem än utformas är det viktigt all göra dem väl kända i förväg.

För dessa miljöproblem är knappast en ökad användning av "mjuka" styrmedel av typ utbildning, råd och riktlinjer från olika myndigheter tillfyllest. Inle heller torde en ökad kunskapsuppbyggnad genom intensi­fierad forskning om effekterna i miljön av olje- och kemikalieutsläpp vara tillräcklig. Dessa styrmedel bör dock kunna bli etl värdefullt komplement fill andra, mera direkt styrande medel.

Naturvårdsverket tillstyrker kommitténs förslag alt ulsläpp av olja eller kemikalier skall förenas med en kännbar påföljd, som syftar lill all förhind­ra avsiktliga utsläpp. De praktiska möjlighelerna att utforma påföljden som en avgifl bör, som kommittén föreslår, närmare utredas. Verket anser inte atl "avsikten" bör fä någon avgörande betydelse i dessa sammanhang -alla utsläpp, avsiktliga eller oavsiktliga, bör få samma påföljd.

Naturvårdsverket instämmer i kommitténs bedömning att en eventuell avgifl inle nödvändigtvis behöver kopplas direkt till ulsläppsrnängden olja eller kemikalier. Kommittén för fram en intressant tanke, nämligen alt koppla avgiften till de kostnader som den potentielle förorenaren med en viss sannolikhet förväntas undkomma. Det finns ocksä andra vägar att konstruera avgiften på, t. ex. via miljöskadorna.

Länsstyrelsen i Stockholms län: Länsstyrelsen har i yllrande 1979-10-18 över betänkandet "Företagsböler" anfört alt möjligheten att döma ut förelagsböter skulle ha en preventiv effekt på della område. Bevissvårig-heten i fråga om lagöverträdelser av denna art, särskilt beträffande mindre oljeutsläpp, begränsar dock möjlighelerna alt ingripa med olika reaktioner. Länsstyrelsen fiilstyrker fortsalt utredning.

Länsstyrelsen i Uppsala län: Allmänt kan sägas att en generell avgift för all få resurser till de föreslagna åtgärderna är både angelägen och lämplig. I den del som berör straffavgifter verkar det dock orealisfiskt atl se företags­ekonomiskt pä utsläpp eftersom det är svårt all sätta etl pris på miljön. Det kan inle uteslutas alt det i vissa situafioner kan vara direkt lönsamt för en betraktare alt göra medvetna ulsläpp. Handlingar av detta slag bör istället

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

116

straffbeläggas. Förslaget att göra företaget (rederiet) ansvarigt synes vara ett steg i rätt riktning. Straffet för medvetna ulsläpp bör således vara strängt eftersom det under inga omständigheter skall vara lönande all göra utsläpp.

Länsstyrelsen i Kalmar län: Östersjön är idag ett av föroreningar mycket hårt belastat vallenområde med allvarliga förgiftningssymptom registrera­de. De avsiktliga utsläppen av olja och farliga kemikalier från fartyg utgör idag sannoHkt en betydande del av den totala tillförseln av för vattenmiljön giftiga ämnen med allvarliga miljörubbningar som följd. Länsstyrelsen vill därför med eftertryck betona viklen av atl stora ansträngningar görs för att komma fiH rätta med dessa mycket allvarliga miljöbrotl. Utredningens förslag tillstyrkes helt. Föreslagna straffavgifter måste vara verkligt känn­bara för utsläpparen, men samtidigt måsle förutsättningarna öka för alt sädana utsläpp skall upptäckas.

Länsstyrelsen i Hallands län: Del skisserade förslaget till avgiftssystem vilket föreslås bli lagt fill grund för ytterligare utredning av delegationen för miljösäkra transporter är enligt länsstyrelsens uppfattning inte helt invändningsfritl. Det framgår inte om utredningen har tänkt sig ett admini­strativt avgiftssystem eller om man avsett etl slraffrättsligt sädant. Betän­kandet framhåller att straffavgifterna bör ses som en form av företagsböler avsedda att drabba själva Iransportförelagel. 1 della sammanhang kan nämnas all belänkandet "Förelagsböter" (Ds Ju 1978:5) bland annat anger att införande av sådana företagsböler mäste föregås av ell tidsödande och omfattande utredningsarbete eftersom delta innebär en helt ny form av straffrätlslig påföljd. Administrafiva avgifter torde emellertid kunna infö­ras fortare och därmed på kort tid förbättra sanktionssystemet vad gäller utsläpp frän fartyg.

Den preventiva verkan som avses med förslaget torde komma att be­gränsas om avgift enbart skall ulgå vid avsiktliga ulsläpp. Dessutom kan bevissvårigheter uppslå om det i varje fall måsle visas att utsläppen varil avsiktliga. Mot denna bakgrund är det enligt länsstyrelsens uppfattning lämpligare med en ordning som innebär alt avgift utgår i samtliga fall där ett ulsläpp kunnat konstaterats. Föreligger förmildrande omständigheter i samband med utsläppet bör detta påverka avgifternas sloriek.

Avgiftsskyldighet oberoende av uppsåt ler sig också rimligt mol bak­grund av att redaren i princip har strikt skadeståndsansvar för oljeskador. Ett avgiftssystem avseende utsläpp från fartyg bör vidare stå i överens­stämmelse med vad som föresläs gälla belräffande föroreningar från land­baserade källor. I delbetänkande av miljöskyddsulredningen "Bättre mil­jöskydd I" (SOU 1978:80) föreslås sålunda ett avgiftssystem enligt vilket avgifler vid övemtsläpp m.m. utgår oberoende av uppsåt eller ovarsam­het. Även miljökostnadsutredningen har i sill betänkandet "Miljökost­nader" (SOU 1978:43) förordat etl sådant avgiftssystem.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Förslaget att för avsiktliga utsläpp införa en straffavgift som lill sin sloriek skall motsvara "de kostnader den potentiella förorenaren förväntas undkomma" förefaller väl lösligt. Såsom utredningen själv föreslår bör förslaget utredas ytterligare innan del lägges till grund för lagstiftning.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

117

Miljöskadeutredningen:- Verkan av straffavgifter (s. 71 f.) torde bli

begränsad, med tanke på svårighelen atl slå fast vilket fartyg etl ulsläpp härrör från. Man kan diskutera, om det inte även från preventiv synpunkt kunde ha minst lika stort värde med ell avgiftssystem som inle anknyter till faktiskt inträffad skada ulan till de mer eller mindre riskabla förhållanden varunder transporten sker. Kommittén diskuterar också sådana styrmedel (bl. a. s. 74). Del synes vara goda skäl all närmare studera deras verkan vid sjötransport; som miljöskadeutredningen berört i ett annat remissyttrande (över SOU 1978:80), bör man då dessutom observera möjligheten att med avgifterna tillgodose sådana skadelidande som inte kan få sin skada ersatt på annat vis (jfr bl.a. den internationella oljeskadefonden). - Om miljö­skadeutredningen för sin del kommer att föreslå något sådanl avgifts- och fondsystem, är ovisst. Utredningens direkfiv ger i varje fall knappast något stöd för detta.

Landsorganisationen i Sverige: Ulredningen om särskilda straffavgifter, som föreslås utredas ytterligare, skulle kunna hänskjutas lill miljöskydds­ulredningen. Del måste anses som en fördel, om man kan ha etl likarlat system för avgifter vid miljöföroreningar, oavsett var dessa sker. Landsor­ganisationen anser f. ö. resonemanget kring straffavgifter som en aning luddigt och i behov av ett klarläggande.

Svenska kommunförbundet: Under senare år har allt oftare rests krav på all miljöskyddels adminislraliva slyrmedel borde kompletteras rned etl eko­nomiskt. Men samtidigt måste ifrågasättas om elt syslem med straffav­gifter eller avgifler på överutsläpp är ett så okomplicerat styrmedel som ofta görs gällande. Risken är alt man i större ulslräckning än nu accepterar "lönsamma" miljöföroreningar, dvs. sådana som kan bäras av den verk­samhet som vållar dem. En annan risk är att sädana straffavgifter i alltför hög grad kommer alt uppfattas som nationella, godtyckligt präglade sär­regler. Detta kan försvåra det internationella samarbetet inom handel, sjöfart och miljövård.

---- . Även den av MIST föreslagna principen för straffavgifter borde

granskas från en mera principiell utgångspunkt. Härför krävs dock ett mera fullständigt underlag belräffande orsaker till och effekter av avsikt­liga ulsläpp, hur skadan skall fastställas, sannolikheten för att sådana utsläpp blir upptäckta, hur skadekostnaden skall beräknas samt hur infor­mation om dessa straffavgifter skall kunna spridas till utländska farlyg. Styrelsen får därför rekommendera elt fortsaU ulredningsarbete härom.

Sveriges redareförening: Utredarens förslag i detta avsnitt är något diffust och enligt föreningens uppfattning kan straffavgifterna knappast fillämpas internationellt. Föreningen tillstyrker emellertid utredningens förslag un­der förutsättning att straffavgift endast uttages om motlagningsanlägg-ningar finnes i erforderlig utsträckning. Föreningen förutsätter vidare atl straffavgifter blir lika för avsiktliga utsläpp, antingen de sker vid landtrans­port eller vid sjötransport. Vidare förutsattes all straffavgift endast uttages för ulsläpp där svensk lagstiftning kan lillämpas lika för svenska och utländska fartyg.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

118

Förorenarens ansvar

Utredarens förslag om all utvidga förorenarens kostnadsansvar möter inga direkta erinringar från remissinstanserna. Behovel av preciseringar och djupare prövningar påtalas av flera instanser.

Sjöfartsverket: Utredaren berör i delta avsnitt det skadeståndsansvar för ägare lill fartyg, som i bulk transporterar olja, som genom lagen (1973: 1198) om ansvarighet för oljeskada till sjöss älagts denne. Avsnittets innehåll är något oklart men två centrala frågor synes beröras, nämligen förslag om utvidgning av dels begreppet oljeskada, dels ansvarsbegräns­ningsbeloppets storlek.

Fartygsägarens ansvar omfattar skyldigheten att ekonomiskt ersätta vis­sa skador, som kan vara sakskador eller allmän förmögenhetsskada, åstad­kommen genom förorening genom vissa typer av olja. Sjöfartsverket delar uppfattningen alt det kan finnas skäl för all man frän svensk sida interna­tionellt verkar för en utvidgning av antalet oljor, som i lagens mening kan åstadkomma oljeskada. Kostnader för övervakning och höjd beredskap torde redan idag åtminstone i de flesta fall kunna anses vara ersättnings-gilla såsom oljeskada eftersom det kan anses vara s.k. förebyggande åtgärd. Dessa frågor prövas i sista hand av domstol men nu gällande lagsliflning torde belräffande ersättning för övervakning och höjd bered­skap vid utsläpp av beständiga oljor vara tillräcklig.

Om utredaren med sitt förslag avsett att föreslå en vidgning av skadebe-greppel utöver vad som gäller idag berörs frågan om ägarens möjlighel atl begränsa sitt ansvar. Ansvarsbeloppet torde idag vara för litet med tanke pä de stora skadeverkningar etl utsläpp kan fä. Ansvarsbeloppens storiek är emellertid ett uttryck för vad fartygsägarna och försäkringsmarknaden kan bära. Utrymme för en höjning av ansvarsgränsen torde emellertid finnas men naturligtvis finns en övre gräns. Sjöfartsverket vill också erinra om att en utvidgning av ansvaret knappast kan företas av Sverige ensamt och alt man mäste överväga om etl ökat ansvar inle bör läggas på last-intressena genom den internalionella oljeskadefonden.

Sjöfartsverket vill i detta sammanhang påpeka all inom IMCO pågår arbete, i vilket Sverige deltar, rned alt upprätta etl förslag fill konvention rörande ansvar vid transport av giffiga och farliga ämnen (kemikalier).

Sjöfartsverkel kan säledes ansluta sig lill utredarens förslag all Sverige internationellt bör arbeta för ändrade ersättningsregler vid oljeutsläpp frän fartyg. Frågan vilken linje som härvid bör följas bör dock övervägas ytterligare. Såväl redarens begränsningbelopp som de ersättningskrav vilka skall läckas av begränsningsbeloppet kommer härvid i fråga. En annan möjlighel är att vidga reglerna om ersättning ur den internationella oljeskadefonden så alt den vägen kan erhållas täckning för de indirekta kostnader ett oljeutsläpp eller generellt oljeutsläpp kan förorsaka en stat i form av säväl beredskaps- som miljöskadekostnader.

Riksrevisionsverket: RRV delar kommitténs uppfattning att alla kostnader för övervakning, beredskap och bekämpning bör ersättas av den berörda sjöfarten. RRV anser del dock nödvändigt att man närmare preciserar vilka kostnader för statens beredskap mol och bekämpning av oljeskador som skall täckas av avgifler och vilka som skall utkrävas av de enskilda skadevållarna. Beträffande den föreslagna uppgiften för naturvårdsverket kan konslate-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   .lordbruksdepartementet

119

ras att denna innebär ett långtgående ansvar där frågor om orsak och samband saml ersättningsanspråkens avgränsning i tiden innebär betydan­de metodologiska problem. RRV vill peka pä alt de metoder som f. n. finns för beräkning av miljöförstöringens kostnader är myckel varierande och inle särskilt exakta. Det bör därför enligt RRVs mening preciseras vilket syfte ifrågavarande beräkningar skall ha. RRV utgår från att det inte skall vara fråga om en uppgift att bistå enskilda sakägare i en skadeståndspro­cess.

Fiskeristyrelsen: Fiskeristyrelsen anser att fiskeskador i första hand bör uppskattas av fiskeriverket, där sakkunskap inom såväl yrkes- som fritids­fiske finns. Sedan lång tid tillbaka har t.ex. fiskeriintendentsorganisa-tionen på uppdrag av vattendomstolarna gjort skadevärderingar både be­träffande allmänt och enskilt fiske. Det måste vara mest rationellt att utnyttja den kunskap som redan finns istället för att bygga upp en ny sakkunskap inom elt annat verksamhetsfält.

Statens naturvårdsverk: Kommilléns förslag innebär möjligen alt den eta­blerade principen om förorenarens kostnadsansvar (polluter pays prin­ciple, ppp) utvidgas. Enligt ppp skall förorenaren belastas med kostna­derna för varje miljöskyddsåtgärd som föreskrivs av de myndigheter som har till uppgift atl verka för en acceptabel miljö, vare sig del gäller förebyg­gande eller återställande åtgärder eller en kombination av båda. Principen är dock inte en metod att föra in hela kostnaden för föroreningen i den privatekonomiska kalkylen.

Principens definition tillåter att man vidgar kostnadsansvaret enligt vad som kommittén föreslår. Principen har dock hittills i allmänhet tillämpats mera snävt sä att förorenaren har svarat för kostnaderna för de tekniska åtgärder som direkt syftat till att begränsa utsläppen.

För det nu aktuella miljöproblemet kan det vara motiverat att vidga kostnadsansvaret enligt vad kommittén föreslår. Verkel tillstyrker därför kommitténs förslag. Verket vill dock peka på att kostnader för skador på människors hälsa, möjligheterna alt idka friluftsliv etc. är svära atl mäta. En princip som kan diskuteras ligga till grund för värderingar av delta slag är alt förorenaren skall åläggas alt ersätta kostnader för miljöskador i den omfallning som del vid varje givet tillfälle gär atl mäta.

Naturvärdsverket föreslås få i uppdrag att uppskatta miljöskadorna. Det framgår inte klart av betänkandet vad kommittén egentligen avser men verket utgår ifrån alt kommittén syftar på värderingar i mer generella termer. Värderingar för varje enskild olycka för med sig stora personella resursbehov som verket f.n. inte ser några möjligheter att skaffa fram. Även de mer generella värderingarna för med sig behov av personalför­stärkningar. Verkel återkommer nedan lill dessa frägor.

Kommitténs förslag om straffavgifter och förorenarens ansvar är av principkaraktär. Dessa frågor bör därför bli föremål för fördjupad prövning innan slutlig ställning tas.

Miljöskadeutredningen: Vad särskilt gäller den roll som skadeståndet spe­lar för att minska de aktuella miljöriskerna, kan den inte bli så viklig. Som kommittén framhåller är det vid dessa föroreningar särskilt vanligt atl inte förorenaren kan identifieras; skadeståndshotet torde därför inte te sig speciellt allvarligt i sammanhanget, även frånsett att ansvar för ouppsåfiiga föroreningar i viss omfattning kan täckas genom ansvarsförsäkring. Men

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

120

naturligtvis får man ändå sträva efter all göra delta ekonomiska styrmedel så effektivt som möjligt. Miljöskadeutredningen undersöker om del är lämpligt atl införa ett strikt ansvar för andra vattenföroreningar än olja också vid sjöfart och andra verksamheter som saknar anknytning lill fasl egendom; f. n. är ju miljöskyddslagen inte tillämplig på dem (jfr. I § 1 och 2 p.). Detta kan möjligen främja störte varsamhet vid bl.a. sjötransporter. Av stort värde vore här, liksom i andra sammanhang, om skadeståndsan­svaret på sätt som diskuteras i betänkandet (s. 72) kunde inbegripa del allmännas kostnader för miljöförstöring. Detla är ell återkommande vä­senfiigt problem vid miljöskador, vilket miljöskadeutredningen har att behandla i åtskilliga sammanhang; också miljöskyddsutredningen sysslar f. ö. med vissa närliggande frågor. Tills vidare kan bara sägas, att frågan hur sådana skador skall uppskattas och i vad mån de bör ersättas av enskilda skadegörare är mycket besvärlig, inle minst från rättsteknisk synpunkt. Del skulle säkert i hög grad underlätta miljöskadeulredningens arbele, om kostnadsfrågorna kunde närmare undersökas enligt vad kom­mittén antyder (s. 72, 97 f).

Miljöskadeulredningen delar alltså kommitténs inställning lill dessa pro­blem, fast utredningen inte vågar hoppas sä mycket på skadeståndsregler­nas effekt i delta sammanhang.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Förslaget att förorenaren skall bära ekonomiskt ansvar för alla bekämpningskostnader tillstyrks. Enligt utredningen innebär det problem för den som drabbas av utsläpp att formulera och driva igenom sina anspråk. Därför föreslås staten böra biträda med detta. Förslagel förefaller inte tillräckligt underbyggt och synes få svåröverskådliga konsekvenser.

Länsstyrelsen i Värmlands län: Länsstyrelsen tillstyrker förslaget om vid­gat ansvar för förorenaren. Skador på fisket bör utredas av fiskeristyrelsen i stället för av slalens naturvårdsverk.

Sveriges redareförening: Styrmedlet är avsett all förändra de ekonomiska förhållandena så, att antalet utsläpp minskar. Föreningen ställer sig starkt tvivlande till att detta styrmedel ger avsett resultat.

Sveriges varvsindustriförening: Med tanke på det höga antalet utländska fartyg tvivlar vi starkt på effekten av ett utökat kostnadsansvar för förore­ning. Denna typ av åtgärder måste bli föremål för internationella överens­kommelser.

Mottagningsanläggningar för oljerester

Mot utredningens olika förslag att bl. a. förbättra utnyttjandet av mot­tagningsanläggningar för oljerester reses en del praktiska invändningar. Det föreslagna deposifionssystemet anses t.ex. administrativt svårhanter­ligt. Förslaget om utvärdering av befintliga mottagningsanläggningar till­styrks dock av flera remissinsianser.

Sjöfartsverket: Inom sjöfartsverket pågår för närvarande en undersökning om befintliga mottagningsanläggningars utnyttjande. Vissa preliminära rön

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

121

lalar för atl del inle alls är självklart alt motlagningsanläggniingarna regel­bundet mäste utnyttjas. Förklaringarna är flera. Nya tankfartyg byggs normall med sloptankar och därför minskar behovet atl avlämna oljehalligl barlastvalten. På många fartyg har utvecklats rutiner som innebär atl man i del längsta söker undvika alt la in barlastvalten vid gång till vissa hamnar. I dessa fall tar man in barlast endast vid mycket hårt väder. Del finns andra rutiner som innebär att man av olika skäl avlämnar förorenat barlastvallen i annan hamn än den man lastar i.

Allmänt kan sägas alt behovel av moltagningsanläggningar minskar i takt med alt modernt tonnage, oavsett om del är "miljösäkra" fartyg eller inle, las i bruk. Detla konstaterande innebär inte elt principiellt av­ståndstagande frän tanken atl uppmuntra införandet av miljösäkra fartyg, utan syftar lill att påpeka att det krävs nyanserade avvägningar.

När det gäller kemikalierester som blir kvar ombord efter lossning och vid tankrengöring föreslår utredaren att mottagningsanordningar lokali­seras till lossningshamn och alt fartyg inte får lämna denna med kemika­lierester ombord.

Sjöfartsverket vill i sammanhanget hänvisa lill en särskild utredning Kemikalieresler från farlyg - som har gjorts på uppdrag av naturvärdsver­ket och sjöfartsverket. Resultatet av ulredningen visar, att del är lämpligt att förlägga mottagningsanläggningar till lossningshamn där ämne, som enligl MARPOL- och Helsingforskonventionen kräver sädana anläggning­ar, lossas. Noteras bör alt sådana mottagningsanläggningar skall byggas och vara klara senast tre år efter MARPOL-konvenlionens ikraftträdande eller vid en senare lidpunkt om IMCO så beslutar. Vidare bör uppmärk­sammas att endast de för miljön farligare kemikalierna omfattas och alt det inte under alla förhållanden är lämpligl och inle heller önskvärt atl fartygen gör rent sina tankar i hamn.

Riksrevisionsverket: RRV ifrågasätter om del är möjligt atl avkräva trans­portörer en avgifl för uteblivna åligganden som dessa - i avsaknad av moltagningsanläggningar ibland inle kan uppfylla eller endast kan göra del lill avsevärda kostnader. Det synes vidare troligt all depositionsavgif­terna kan övervältras på de svenska oljekonsumenlerna. Om så sker torde styreffekterna av avgiften reduceras krafligl. I varje fall torde en avgifl i ett sådant läge inte ge tillräckligt incitament till nybyggnation av mottag­ningsanläggningar. Det torde dessutom vara svårt all bestämma avgif­terna, så atl alternativkoslnaden för transportören, dvs. vänlekostnaden för atl omhänderta oljan i mottagningsanläggningar, i alla lägen understiger avgiften. Vidare torde det vara svårt atl kontrollera att de krav som stäUs för att få tillbaka deposilionsavgiflen verkligen är uppfyUda. RRV anser därför, att man bör överväga om del inte är effektivare att införa regler som tvingar transportören att använda befintliga anläggningar när mollag-ningsmöjlighelerna för att omhänderta oljerester enligt givna krav förbätt­rats.

Statens naturvårdsverk:      . Naturvårdsverket anser atl elt sådanl de­

positionssystem skulle främja dels ulnyitjandet av befintliga mottagnings­

anläggningar, dels tillskapandet av nya sädana anläggningar. Verket föror­

dar därför alt ett sådanl syslem införs. Deponeringsavgiften bör kombine­

ras med den ordinarie hamnavgiften.

---- . Naturvärdsverket anser att det är väsenlligt atl man ser lill alt

fartygen lämnar i land det man enligt konventionerna om förorening av

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

122

havsområdena är skyldig alt lämna och all hamnarna och landsidan i övrigt bygger ul adekvata mottagnings- och behandlingssyslem därefter. Della förutsätter ett effektivt kontrollsystem. Den otillräckliga kontrollen och det faktum att konvenfionerna ännu inte trätt i kraft och blivit bindande torde för de främmande fartyg som anlöper svenska hamnar vara de viktigaste orsakerna fill alt våra oljemotlagningsahläggningar hittills blivit så dåligt utnyttjade.

Naturvårdsverket avser atl i samband med sin redovisning av regerings­uppdraget att utreda frägor om förvaring. Iransport och behandling av upptagna oljor och kemikalier återkomma till dessa frågor.

Naturvårdsverket delar vidare kommitténs uppfattning alt det bör inrät­tas mottagningsstationer i lossningshamnar för kemikalierester från farlyg. Verket är berett atl närmare utreda frågan om vilka kemikalier som bör behandlas och vilken behandling dessa bör genomgå.

Länsstyrelsen i Stockholms län: Länsstyrelsen ansäg i yttrande 1979-10-31 över departementspromemorian "Ålgärder mot vallenförorening från far­lyg" att i samband med den föreslagna utvärderingen effekterna av avgifts­fri avlämning av även andra oljeresler än barlastvalten och tankrengörings­vatten borde belysas innan sådan avgiflsfrihet införs.

Länsstyrelsen i Södermanlands län: . Länsstyrelsen vill i samman­

hanget meddela alt fartyg som i samband med lastning i Oxelösunds hamn

har behov av ulpumpning av barlastvatten utnyttjar moltagningsanord­

ningarna där. Under 1978 mottogs i hamnen ca 20000 kbm barlastvalten.

Utredningens förslag om snabb utvärdering av befintliga mottagningsan­

läggningar tillstyrkes.

Länsstyrelsen i Kalmar län: Nuvarande bestämmelser för moltagningsan­läggningar för oljerester och tillämpningen av dessa är idag helt ofillräck­liga. Utbyggnadstakten, kapaciteten och särskilt ulnylljandegraden är otillfredsställande. Här måsle kraftigt skärpta regler skapas för att fram­tvinga att rester av oljor och kernikalier lämnas vid sådana mottagningssta­tioner. Avgiftsreglerna för sådan avlämning bör också ses över. Det bör också särskilt framhållas vikten av all särskilda moltagningsanläggningar för kemikalierester lokaliseras lill varje lossningshamn och att del därmed kan föreskrivas förbud mot att kemikalierester får finnas kvar ombord då fartyget lämnar hamnen.

Länsstyrelsen i Blekinge län: . Likasä bör, i enlighet med förslaget,

moltagningsanläggningar för oljerester byggas ut och vara avgiftsfria, med tvång om användning enligl utredningen föreslagen deklaration. Som fram­går av utredningen är vissa farvatten mer utsatta än andra för förorenings­risker. Uppbyggnaden av ell syslem med mottagningshamnar kommer alt ekonomiskt belasta vissa hamnar. Länsstyrelsen förutsätter att dessa frä­gor kan tillfredsställande lösas inom ramen för slalsbidragsgivning till berörda kommuner.

Göteborgs kommun: Kommunernas avfallsbehandlingsföretag GRAAB har genom dotterbolaget GRAAB-KEMI resurser all svara för omhänderta­gandet av oljeavfall frän fartyg. Resurser för omhändertagande av kemika­liefartygens avfall saknas dock i Göteborg. Vid den utvärdering som enligt betänkandet skall göras bör möjligheter-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

123

na alt ta fillvara de resurser, personella och utrustning, som finns vid GRAAB-KEMI beaktas. Möjligheten atl kompleltera och utvidga GRAAB-KEMLs verksamhet till att omfatta mottagning av olika typer av avfallsprodukter från farlyg bör närmare utredas.

Stockholms läns landsting:   instämmer häri men ställer sig tveksamt

fill lagregleringar som förbjuder hamnen att genom särskilda avgifler läcka sina kostnader.

Landsorganisationen i Sverige: De förslag, som redovisas rörande depone-ringsanläggningar, har Landsorganisationen starka sympatier för, även om vi delar de farhågor, som framförs av Svenska Sjöfolksförbundet om möjligheterna att få förslaget tillämpat. Här krävs verkligen etl internatio­nellt agerande, så all liknande bestämmelser kan genomföras i andra länder. Komplettering skulle behöva ske med övervakning av all ulsläpp ej skedde på internationellt vatten.

Svenska hamnförbundet: Vad gäller förslaget om depositionsavgifl ser hamnförbundel detta som administrativt svårhanterligt. Ell enklare system bör kunna gä att bygga upp i samverkan mellan olika länders inspektions­myndigheter.

Sveriges redareförening: Föreningen tillstyrker utredningens förslag alt en utvärdering sker av utnyttjandet av befintliga moltagningsanläggningar. Föreningen vill understryka betydelsen av att det i lag föreskrives om avgiftsfri avlämning av även andra oljeresler än ballastvalten och tankren­göringsvatten. Denna fräga är aktuell eftersom bl.a. Göteborgs hamn på senare tid beslutat frångå Hamnförbundets rekommendation om avgiftsfri ilandlämning. Föreningen motsätter sig förslaget till deposilionsavgifler eftersom detta torde bli alltför komplicerat genom sjöfartens internalionel­la karaktär. Föreningen tillstyrker däremot förslaget all mollagningsan-läggningar för kemikalieresler lokaliseras till lossehamnen och att fartyg inte får lämna denna med kemikalierester ombord. Detta kräver emellertid ändring av MARPOL-konventionen bilaga 2 regel 7.

Sveriges varvsindustriförening: Förslaget om en depositionsavgifl för alt framtvinga avlämning i land av oljeförorenat vatten måste för all bli effek­tivt gälla internafionellt.

Partikelmärkning av olja

Flertalet remissinstanser är positiva eller lämnar utan erinringar försla­get om utveckling av märkningssystemet.

Socialstyrelsen: Märkningen kan ge värdefulla upplysningar vid identifie­ringen av utsläppt olja, men har framför allt en preventiv effekt. Enligt socialstyrelsens mening bör försöket utvidgas med märkning av oljelasler som fraktas på betydelsefulla vattentäkter i landet.

Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket tillstyrker kommitténs förslag. Tekniken för partikelmärkning är långt ifrån färdigutvecklad. Försök bör

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

124

enligt verkels uppfattning utvidgas till att omfatta om möjligt alla typer av oljor som kan släppas ut i vattnet från fartyg. Verkel vill peka på alt dessa försök är dyrbara och att finansieringsfrågan därför är viktig.

Länsstyrelsen i Kalmar län: . Systemet med t.ex. partikelmärkning

av oljerester bör snabbt yllerligare utvecklas. För alt uppnå verkliga resullal är det dock ytterst angeläget att Sverige genom internationella förhandlingar får till stånd överenskommelser om konkreta ålgärder.

Svenska jägareförbundet: Då identifieringen av löskommen olja är en av hörnstenarna för atl den ansvarige överhuvudtagel skall kunna stäHas fill svars för utsläppet, bör frägor av typen partikelmärkning av olja ges hög prioritet.

Sveriges redareförening: Redareföreningen har deltagit i försök med parti­kelmärkning under 1975 och tillstyrker alt systemet utvecklas ylterligare. Föreningen har noterat att regeringen 1979-08-16 givit uppdrag att detta utrednings- och utvecklingsarbete kommer i gång.

Utbildning i miljöteknik och säkerhetsfrågor

Remissinstanserna är överlag positiva lill utredningens utbildningsför­slag. Fiskeristyrelsen anser t.ex. att detta förslag är ett av utredningens viktigaste.

Sjöfartsverket:- . Sjöfartsverket tillstyrker dessa förslag.

Med det anförda har sjöfartsverket dock inte tagit ställning i frågan om hur mycket av utbildningen i miljöteknik- och säkerhetsfrågor som bör förläggas till den ordinarie sjöbefälsutbildningen och hur mycket som bör förläggas lill utbildning för särskilda lastslag. Sjöfartsverket är represen­terat i den till UHÄ knutna rådgivargrupp, som medverkar vid utarbetan­det av förslag till utbildningsplaner för den kommande sjöbefälshögskolan. Omfattningen av den särskilda kursen i miljöteknik- och säkerhetsfrågor får övervägas i det sammanhanget. I utbildningsplanerna avses också den s.k. STCW-konventionen av år 1978 (Standards of Training, Certification and Watchkeeping) med tillhörande resolutioner komma atl beaktas.

Verket tillstyrker förslaget om att genomgång av särskild branskydds-kurs skall utgöra ett av villkoren för att erhålla bevis om behörighet att handha farlig last i lorrlaslfartyg. Verket har själv framfört samma förslag i sitt remissyttrande 1978-11-08 över betänkandet "Bemanning av fartyg". För genomförande av förslaget fordras ändring i 6 kap. 11 § förordningen (1965:908) om säkerheten på fartyg, eller i motsvarande lagrum i den av befälsbemanningsulredningen föreslagna förordningen om behörighet för sjöpersonal.

Det kan förutses alt utbildningen för ovannämnda torrlastbehörighet kommer att ingå som en obligatorisk del av viss sjöbefälsutbildning. Den särskilda behörigheten all handha farlig last i lorrlaslfartyg bör dock finnas kvar under en längre tid eftersom utbildningen för tortlastbehörighet ej ingått i sjöbefälsutbildningen tidigare.

Även rederipersonal och myndighetspersonal bör få möjlighet att gå på kurserna i miljöskydd och hantering av farlig last. Detla skulle innebära ett stöd från landsidan för besättningen i deras arbete.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

125

Universitets- och högskoleämbetet: UHÄ tillstyrker inrättandet av en sär­skild kurs i miljöteknik och säkerhetsfrågor inom högskolans nya linjer för utbildning av sjöbefäl. Inom det ulbildningsplanearbete som f n. pågår inom UHÄ för dessa linjer planeras f.ö. särskilda kurser i miljöteknik. Dessa kurser bör även kunna utnyttjas vid fortbildning och vidareutbild­ning av sjöbefäl.

Skolöverstyrelsen: Efter medgivande av regeringen startades drift- och underhållsleknisk linje (Du-linjen) som försöksverksamhet läsåret 1978/79. Linjen omfattar ett första gemensamt år och grendelning i årskurs två med inriktning mol vardera energiteknik, fartygsteknik och eldriftleknik.

I fartygsteknisk gren ingår bl. a. huvudämnena fartygsleknik och yrkes-profilering, vilka tillsammans omfattar 19 veckolimmar. Ämnet fartygslek­nik inkluderar huvudmomenten säkerhet, framdrivnings- och hjälpma­skiner, fartygsuppbyggnad, sjömanskap, lasthantering, drift- och underhåll samt arbetsplatsens miljöfrågor.

Även om det inte klart framgår av timplanen, sä ingär de avsnill, som utredningen föreslär skall omfatta det nya ämnet miljöteknik i huvudsak som naturliga delar av undervisningen i ovan nämnda huvudmoment. Eftersom ulbildningen nyligen startat och atl det sker i form av försöks­verksamhet, anser SÖ del inte lämpligt alt nu vidta ändringar i lim- och kursplaner för denna verksamhel. Sådana frågor bör aktualiseras först sedan utvärderingen av försöksverksamheten skett.

Av del ovan anförda framgår atl SÖ i likhet med utredningen anser all ämnesområdet miljöteknik skall ingå i den grundläggande sjöpersonalut­bildningen. Lika vikligl är emellertid att nu verksamma lärare inom områ­det får erforderlig fortbildning i de aktuella avsnitten. SÖ tillstyrker därför även utredningens förslag vad gäller fortbildning av här berörda lärare.

Fiskeristyrelsen:- . Fiskeristyrelsen anser att detta är ett av de vikti­

gaste förslagen. Ulbildningsdelen bör därför skjutas fram mer än vad

utredaren gjort.

De flesta olyckor med utsläpp som följd har ansetts bero pä den s.k. mänskliga faktorn, vare sig del handlat om slarv eller bristande utbildning. Förutom en gedigen teorefisk/praktisk utbildning måsle ingå moment, som på ett annat sätt än lidigare, belönar miljöns värde och det ansvar samhäl­let ställer pä den som ansvarar för miljöfarlig last.

Statens naturvårdsverk: Kommittén föreslår att utbildning i miljöteknik och säkerhetsfrågor genomförs men pekar inle ut någol organ som bör få ansvaret för dessa frågor.

Genomförandet av flera utredningsförslag som lämnats under de senaste åren förutsätter utbildningsinsatser som i varierande utsträckning kräver naturvårdsverkets medverkan. Verket ser det t. ex. som nödvändigl atl medverka med visst underlag för den nu aktuella miljötekniska utbildning­en. Genom den utbildning som bedrivits genom verkets omgivningshygie­niska avdelning har en del av fortbildningsbehovet kunnat tillgodoses. Om förslagel att ombilda avdelningen lill ett fristående miljömedicinskl labora­torium genomförs kommer verkets nuvarande utbildningsresurser att i det närmaste helt försvinna.

Om verkel skall kunna fortsätla denna fortbildningsverksamhel och möta de ökade kraven på utbildningsinsatser är det nödvändigt att verket kompenseras för detla bortfal).

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

126'

Arbetarskyddsfonden:- tillstyrka att utbildning i miljöteknik och

säkerhetsfrågor genomförs för de utbildningslinjer som ulredningen före­slår. Tillgodoses inle utbildningsbehovet av arbetsmiljöteknik i annat ämne anser styrelsen all kursen miljöteknik och säkerhetsfrågor utvidgas så att den även omfatlar arbetsmiljöfrågor.

Länsstyrelsen i Kalmar län: Länsstyrelsen vill också särskilt peka på utred­ningens synpunkter pä utbildning i miljöteknik och säkerhetsfrågor. Här­vid vill länsstyrelsen särskilt framhålla de mycket goda förutsätlningar som föreligger att föriägga sådan utbildning lill Kalmar. Vid sjöbefälsskolan där, som fr.o.m. 1980-07-01 kommer atl ingå i högskolan, ges redan nu undervisning i delar av de ämnesområden som ulredningen anger. Genom integreringen med högskolan ökar också förutsättningarna att kombinera bl.a. miljöteknik med undervisning i miljöeffekter och havsresursulnytl-jande som direkl anknyter lill redan nu befintlig undervisning vid institutio­nen för naturvetenskap och teknik. Det bör övervägas om inle all personal pä fartyg med miljöfarlig last bör genomgå viss utbildning såväl i miljötek­nik och säkerhetsfrågor som allmän miljökunskap och ulsläppseffekter. Sverige bör också verka för atl sädana utbildningskrav ställs upp i interna­tionella konventioner.

Länsstyrelsen i Malmöhus län: . Den utbildning i miljöteknik och

säkerhetsfrågor som föreslås bör då ocksä utvärderas och las med i be­dömningen kring olika tonnagestoriekar. I likhet med utredningsmannen anser länsstyrelsen att resurserna vid sjöbefälsskolan i Malmö bör tillvara­tas pä ett ändamålsenligt sätt.

Svenska maskinbefälsförbundet: Maskinbefälsförbundel vill erinra om atl förbundet i utredningen om sjöpersonalulbildningen (UTSJÖ) argumen­terat för en kraftig salsning i maskinbefälsutbildningen på miljöteknik, bl. a. omgivningsmiljön, som är intimt förknippad med de tekniska funktio­nerna ombord för alt förhindra oljeutsläpp, oljeskadesanering, omhänder­tagande av farliga kemikalier m. m. Dessa förslag är nu under införande i kommande kursplaner för i första hand den maskintekniska utbildningen. Avslutningsvis vill Maskinbefälsförbundel understryka vikten av att maskinbefälets utbildning och fartygens och hamnarnas utrustning verkli­gen anpassas sä alt del blir reella möjligheter atl efterfölja de lagar och bestämmelser som kan bli resultatet av denna utredning.

Sveriges fartygsbefälsförening: Förslagels genomförande är myckel angelä­get. Kursens uppläggning bör tas upp och diskuteras i linjenämnden vid den kommande högskolan.

Svenska brandförsvarsföreningen: Krav på utökad brandskyddsutbildning har framförts i fidigare utredningar. Här kan nämnas Rapport nr 2 från utredningen om sjöpersonalens utbildning (UTSJÖ) överlämnad den 23 december 1975 till Skolöverstyrelsen och Betänkande av befälsbemanningsulredningen - bemanning av farlyg - SOU 1978:21. SBF ser det som ytterligt angeläget att krav på sädan brandskyddsutbild­ning som sker i Sjöfartens Brandskyddskommitlés regi slälls på personal i torrlastfartyg i likhet med vad som enligt lag är föreskrivet för personal som transporterar farligt gods i bulklastfartyg.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

127

Miljöombud och miljöinformation

Förslagel alt inrätla miljöombud ombord avvisas eller möts med tvek­samhet av de flesta remissinstanserna. Positiva reaktioner möter dock förslaget om alt utarbeta information om den svenska inställningen till skyddet av den marina miljön.

Sjöfartsverket: Förslaget om miljöombud synes bygga pä ell missförstånd vad avser jämförelsen med skyddsombud. Skyddsombudet är en facklig förtroendeman som företräder de anställda i frågor om arbetsmiljön. Sjö­fartsverket har ingen förhandlingsfunktion vid tillsättande av skyddsom­bud.

Verket vill erinra om all del förutom befälhavaren och övrigt befäl ombord redan finns (skall finnas) skyddsombud och/eller skyddskommitté samt, när det gäller fartyg som för last, vilken är all bedöma som farlig enligt de gränser som verkel fastställt, befattningshavare med behörighet att handha farlig last.

För den navigatoriska säkerheten bör givelvis befälet i sina ordinarie funktioner och eventuell lots ansvara. I fråga om fartyg som inte för fariig last skulle man kunna länka sig, alt miljöombudet kände lill reglerna om förbjudna utsläpp, föreskrivna vägval saml vart hänvändelse skulle ske vid en olycka. Allt detta bör emellertid befälet ombord känna till i sina ordina­rie funktioner. Beträffande fartyg som transporterar farlig last gäller, atl om det är ett bulklastfartyg, så fordras alllid befattningshavare med behö­righet atl handha farlig last. Gäller del tortlastfartyg, sä skall enligl 6 kap. 9 § säkerhetsförordningen den särskilda befattningshavaren finnas om del är påkallat på grund av laslens farlighet och mängd, men inle annars. Sjöfartsverket har, med slöd av bemyndigande i sjösäkerhetsförordningen, utfärdat kungörelse (SJÖFS 1977:5) om befattningshavare med behörighet att handha farlig last i fartyg. Denna utgör en komplettering lill verkels beslut om minimibesättning, genom atl den anger bland annat under vilka förutsättningar den i minimibesätlningsbeslulel föreskrivna särskilda be­fattningshavaren skall finnas ombord. I 6 kap. 9§ säkerhetsförordningen anges den allmänna förutsättningen: last av ämne, som "kan orsaka explo­sion, brand, förgiftning eller annan särskild skada" (d.v.s. exempelvis miljöskada). Verket har i kungörelsens 7§ bland annal föreskrivit: "Tjänstgörande befattningshavare med behörighet att handha farlig last skall, utan inskränkning i de befogenheter eller skyldigheter han eljest kan ha pä grund av sin ställning ombord, bistå befälhavaren och de för laslhan-tering och brandskydd eljest ansvariga jämte skyddsombud och skydds­kommitté med råd och upplysningar angående säkerhets- och miljöfrågor vid hantering och transport av den farliga lasten". Befattningshavaren med behörighet att handha farlig last i farlyg skall således enligt denna bestäm­melse även ge råd och upplysningar angående miljöfrågor.

Utan en analys och precisering av uppgifterna för elt miljöombud före­faller det tills vidare enligt verkels uppfattning inte vara rationellt atl ulöver redan existerande befallningar inrätta en befattning som miljöom­bud. Verket anser sig därför inte kunna tillstyrka förslagel.

Verket anser det viktigt för bland annat miljösäkerheten, att lidigare framförda önskemål om elt förbättrat anställningsskydd för befälhavare och maskinchef leder fill konkreta åtgärder. Verket har under hösten 1979 i etl ärende angående vattenförorening fäll etl nytt exempel på befälels rädsla för att ta itu med i och för sig självklara reparationsåtgärder, med

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

128

hänsyn till risken att bli förflyttad. Om den ansvariga personalen ombord av något skäl inle vill vidta de åtgärder som fordras för miljösäkerheten, så utgör delta en bristande länk i kedjan av säkerhetsåtgärder. Sjöfartsverket erinrar om att frågan om befälets trygghet i anställningen även har upp­märksammats i det intemationella sjösäkerhelsarbelet.

Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket tillstyrker förslagel. Verkel kan dock konstatera att miljöombudet enligt förslaget inte kommer att vara något "ombud för miljön" i den betydelse man vanligtvis lägger i ordet ombud. En besättningsmedlem står ju i ett beroendeförhållande lill befäl­havare och redare. Verket tolkar snarare kommitténs förslag så alt det är fråga om en person som har ansvar för att känna till gällande regler m. m. Verkel förordar därför att sjöfartsverket enligl kommitténs förslag får i uppdrag att förhandla med sjöfartens arbetsmarknadsorganisationer om inrättande av en "miljöansvarig" på svenska fartyg.

Sjöfartsverket föreslås vidare få i uppdrag atl redovisa den svenska inställningen till skyddet av den marina miljön i en skrift, vilken skall distribueras till utländska fartyg destinerade till svensk hamn. Regeringen har redan lämnat detta uppdrag lill sjöfartsverket.

Verket fömtsätter att sjöfartsverket genomför sill uppdrag i samråd med naturvårdsverket.

Landsorganisationen i Sverige: Förslaget om miljöombud avvisas, i all synnerhet med den koppling som görs lill skyddsombuden. Ansvaret för efterlevnad av gällande lagar och författningar kan knappast överföras från befälhavaren utan att det också överförs befogenheter alt ingripa och fatta beslut rörande miljöfrågorna.

Sveriges fartygsbefälsförening: Föreningen ser ingen anledning att införa befattningen miljöombud. Arbetsuppgifterna torde inom nuvarande orga­nisafion ombord kunna läggas på ansvarigt befäl. Det är dock nödvändigt, oavsett vem som skaH ansvara för miljöfrågorna, att erforderlig miljöinfor­mation kan erhållas fortlöpande.

Sveriges redareförening: Utredarens förslag om inrättandet av miljöombud ombord avvisas detta har prövats av föreningen och resultatet blev en samstämmig uppfattning från de ombordanställda att detta ligger inom de normala arbetsuppgifterna ombord. Föreningen tillstyrker utredarens för­slag till skriftlig miljöinformation.

Beredskapsplaner för olje- och kemikalieutsläpp

Regeringen gav den 16 augusfi 1979 statens brandnämnd i uppdrag att gå igenom och sammanställa länsstyrelsernas nuvarande beredskapsplaner för insatser med anledning av olje- och kemikalieutsläpp saml att redovisa de åtgärder som nämnden anser påkallade med anledning av genomgång­en. Uppdraget redovisades den 18 december 1979 och har därefter varit föremål för remissbehandling.

Nedan redovisas yttranden över det översiktliga förslag från MIST, som var utgångspunkten för regeringens uppdrag till statens brandnämnd. Samtliga remissorgan biträder eller lämnar förslaget utan erinran.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

129

Socialstyrelsen: I mänga kommuner saknas beredskapsplaner vid ulsläpp av miljö- och hälsofarliga ämnen. Del har också visat sig svårt all nå ansvariga kommunala Ijänslemän under icke arbetsfid. Jour- och bered-skapsljänslgöring förekommer sällan vid hälsovårdsnämnderna.

Socialstyrelsen får understryka vikten av alt beredskapsplaner utarbetas och ständigt hållas aktuella. Planerna bör reglera såväl de samlade kommu­nala insatserna som samarbetet mellan andra organ på olika nivåer.

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut: SMHI vill här understry­ka behovet av en beredskapsplanering även för utsläpp till atmosfären i samband med fartygsolyckor (.jfr bilaga 2, sid 184, betänkandel). Riskerna för sädana utsläpp ökar bl.a. med ökad sjötransport av olika former av gas. Ell gasmoln över hav med vallen kallare än överliggande luftmassa kan i ogynnsamma meteorologiska situationer transporteras långa sträckor i hälsofarliga koncentrationer. Vid passage över en kustlinje kan höga koncentrationer uppträda i marknivå på grund av nedslag (fumigation). Detta inträffar då ett stabilt gränsskikt som är vanligt över kalla vatten övergår i ett mer turbulent gränsskikt över land. Risken för sädana nedslag i befolkningscentra längs kuster accentueras av all dessa centra i sig själva påverkar vinden och ökar atmosfärens lurbulens.

När del gäller kemikalieutsläpp i vatten kan spridningen ske på i princip helt skilda sätt beroende på del ulsläppla ämnels egenskaper, specielll dess densilel. För alt korrekt bedöma spridning, utspädning och eventuell nedbrytning behövs här, förutom kemisk expertis, sakkunskap inom dyna­misk oceanografi. Som nämnts ovan har SMH) svarat för vissa inledande studier av kemikaliespridning, nämligen av ell ämne som späds ul inom elt tämligen tjockt vallenlager. Även spridning i tunna, inlagrade skikt och längs bottnen måste studeras.

1 belänkandet föreslås att länsstyrelserna åläggs att upprätta bered­skapsplaner för olje- och viss kemikaliespridning. Det är uppenbart all de myndigheter som skall svara för bekämpningsinsalser, när del gäller sprid­ningsprognoser av olika slag kommer all vara beroende av särskild exper­fis, säsom den som finns vid SMHI. Det är således nödvändigt att de beredskapsplaner som upprättas innehåller föreskrifter om kontakter med någon form av central informationsfunktion där expertis finns permanent tillgänglig för bedömning av såväl spridning som risker vid ulsläpp lill vatten och luft.

---- . SMHI föreslår all man närmare utreder frågan om inrättande av

en beredskapscentral som kan ge information lill slöd för samhällets be­kämpningsinsatser vid ulsläpp lill vatten eller luft vid fartygsolyckor. 1 en sädan beredskapscentral bör deltaga bl. a. kemisk, meteorologisk, oceano­grafisk, toxikologisk och ekologisk expertis. Jämförelse kan här göras med beredskapsnämnden för atomolyckor och arbelel i dess akulgrupp. Här, liksom när del gäller utsläpp från farlyg, är spridningsprognoserna av central belydelse i underlaget för beslul om ålgärder. Nära förbindelser med SMHIs datainsamlingscenlral och prognostjänst är därför nödvän­diga. En lokalisering av den föreslagna beredskapscenlralen lill SMHI kan därför vara motiverad.

Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket anser atl i första hand de direkt berörda organen (kommun och föreslagen ny sjöfarlsmyndighet) själva skall planera sin beredskap för olje- och kemikaliebekämpning. Natur­vårdsverket utgår i vilkel fall ifrån att länsslyrelserna utarbetar bered-

9   Riksdagen 1980/81, I saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

130

skapsplanerna i nära samarbete med berörda centrala myndigheter samt kommunerna.

De i avsnitt 5.2 föreslagna miljöallaserna bör fylla en viklig roll i arbetet med all höja beredskapen för olje- och kemikaliebekämpning.

Generaltullstyrelsen: Styrelsen biträder utredningens förslag under denna punkt och önskar endast framhålla atl del idag pä de flesta häll förekom­mer etl väl fungerande samarbete mellan berörda länsstyrelser och kustbe­vakningen. Styrelsen vill dock vitsorda behovet av bällre planläggning och regelbundet återkommande övningar med i bekämpningsarbete engagerad personal på olika nivåer. För all utredningens förslag i detla avseende skall fä avsedd effekt krävs enligl styrelsens mening atl såväl berörda länsstyrel­ser som kustbevakningens regionala och centrala ledning tilldelas erforder­liga personella resurser för planläggningsarbete.

Statens vattenfalls verk: Vattenfall delar kommitténs uppfattning atl del måsle finnas en i förväg utarbetad plan som ger vägledning för vilka områden som är viktiga all i första hand skydda. För Trollhätte kanal finns utarbetade instruktioner och planer för åtgärder vid oljeutsläpp, vilka är utarbetade i samråd med berörda polis- och brandmyndigheter.

Länsstyrelsen i Stockholms län: Länsstyrelsen delar kommitténs uppfatt­ning att heltäckande beredskapsplaner för olje- och kemikalieutsläpp bör utarbetas. När det gäller planer för räddningstjänster enligl 24 5 i brandla­gen, har slalens brandnämnd utfärdat anvisningar för länsstyrelsernas planläggning. För att underiätta planläggningsarbetel och erhålla enhet­lighet bör motsvarande anvisningar utfärdas för nämnda beredskapsplaner antingen av statens brandnämnd eller av del föreslagna samarbetsorganet om elt sådanl inrättas.

Länsstyrelsen i Uppsala län: Länsstyrelsen instämmer i förslagel om sär­skilda beredskapsplaner för bekämpande av olje- och kemikalieutsläpp och atl dessa planer skall upprällas av länsstyrelserna.

Planemas innehåll förutsätter att flera av utredningens förslag om sär­skilda undersökningar och program genomförts. Infill dess så skett kan man inte fömlsälla atl de olika länsstyrelsernas planer blir likformiga, och detla kan medföra problem vid planernas tillämpning. Det är därför angelä­gel att samordnande anvisningar snarast lämnas även om de till en början blir provisoriska.

Det är viktigt alt all information som i dag finns på spridda håll samlas lättillgängligt i beredskapsplanen. Del är vidare viktigt att de i beredskaps­organisationen ingående myndigheternas ansvarsområden och befogen­heter är klart redovisade. Det skall även av planen framgä hur verksamhe­ten skall ledas och bedrivas när olyckan/utsläppet berör flera län.

För planläggningen beräknade medel förefaller väl låga och synes inne­bära atl länsstyrelsema måste ompriorilera annan verksamhet.

Länsstyrelsen i Östergötlands län: Den planläggning som utredningen före­slår bör snarast komma lill ständ. Regeringens beslul 1979-08-16 Rl 1324/79 (delvis) bör så snart som möjligt fullföljas genom en grundlig planläggning samt utbildning. Beredskapen behöver löpande följas upp med bland annal spel och övningar i vilka planerna testas. För detta krävs resurser som länsstyrelsen i dag inte disponerar. Tillsammans med övriga räddnings-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

131

tjänstärenden är en arbetsinsats motsvarande en årsarbetskraft nödvändig. Inom planeringsavdelningens försvarsenhet bör därför tillkomma en tjänst för räddningsplanläggning m.m. Lämplig bakgrund är brandingenjörsut­bildning.

Länsstyrelsen i Gotlands län: Länsslyrelsen som fäster stort avseende vid här aktuella frågeställningar hade redan innan utredningen framlade sitt förslag påbörjat arbetet med en beredskapsplan för Gofiand. Sedan betän­kandet kom har en anpassning sketl fill däri framförda synpunkter. Förslag till beredskapsplan har färdigställts under oktober månad. Remissbehand-Ung av förslagel pågår.

Länsstyrelsen i Blekinge län: Beträffande beredskapsplanen föreslär läns­styrelsen att regeringens beslul till statens brandnämnd angående bered­skapsplan och statens naturvårdsverk angående miljöhandbok komplet­teras med uppdrag till respektive myndighet alt utfärda riktlinjer för hur arbelel med planen skall bedrivas. I sammanhanget vill länsslyrelsen fram­hålla atl arbetet med beredskapsplan samt övriga ätgärder som berör länsstyrelsen är resurskrävande. Länsstyrelsen förutsätter atl eventuella beslul i anledning av utredningens förslag åtföljs av motsvarande resurs­förstärkning eller beslut om omprioritering av övriga arbetsuppgifter.

Länsstyrelsen i Malmöhus län: Utredarens förslag om en heltäckande be­redskapsplan för olje- och kemikaliebekämpning vid länsstyrelsen finns lill stora delar redan framtagen. Beslutsunderlag för denna plan grundar sig på den miljöinventering som gjorts i länet.

---- . Kunskapsläget, speciellt på kemikaliesidan, kan dock förbättras

när det gäller lämpliga åtgärder. Viss kunskap, baserad på de vanligaste transporterade kemikaliernas egenskaper, kan länsstyrelsen skriva in i sina beredskapsplaner. Dock finns allfid möjligheter, alt "udda" kemikalier förekommer vid en eventueH olycka, varför central rådfrägningsexpertis kommer att behövas.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Vid uppgörandet av beredskaps­planen bör särskilt stor uppmärksamhet ägnas ät uppsamlandet av oljeres­ler inom kommunerna där anordnandet av akutplattor och mellanlagrings-stafioner är synnerligen angeläget.

Utredningens förslag om atl länsstyrelsen skall upprätta beredskapspla­ner för samhällets insatser mol olje- och kemikalieutsläpp även tdl sjöss kan ifrågasättas. Del vore lämpligare atl denna uppgift åvilar den myndig­het (kustbevakningen eller den nya myndigheten för kust- och sjöfarts­verksamhet) som just har bekämpningsansvarel lill sjöss.

Länsstyrelsen i Älvsborgs län: Väl genomarbelade beredskapsplaner är av slor betydelse. Den stommen till plan, som MIST redovisar, förefaller ändamålsenlig. Samordningen länsstyrelserna emellan är viklig och får inte försummas. Det är angeläget alt länsstyrelserna erhåller erforderliga re­surser för att kunna genomföra en meningsfull planläggning.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län:       . Länsstyrelsen fömtsätter alt sta­

tens brandnämnd vid sin redovisning av uppdraget lill regeringen ingående

penetrerar länsstyrelsernas uppgifter i bekämpningsoperationer av olja och

kemikalier lill sjöss.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

132

Länsstyrelsen i Gävleborgs län: Förslaget tillstyrkes men det förutsätts att anvisningar upprättas centralt så alt planerna blir likartal utformade länen emellan.

Länsstyrelsen i Västerbottens län: För länel upprällades en mycket enkel beredskapsplan 1968. En överarbetning och komplettering med förteck­ning över tillgängliga tekniska och personella resurser krävs. Tillsammans med berörda kustkommuner behövs vidare rekognoseras lämpliga platser för förvaring och behandling av ur havet upptagna oljor och kemikalier.

Länsstyrelsen i Norrbottens län:      . Särskild författningsreglering av

skyldigheten atl upprätta beredskapsplaner och öva dessa bör även ske. Det är dock angeläget all erforderliga medel för atl genomföra planeringen och övningarna ställs fill förfogande. En reglering i författning utan atl medel finns för fillämpningen är inte av värde eller kanske till slörre skada än nytta. De av utredningen angivna beloppen för denna planering och övning bedömer länsstyrelsen därför vara för låga.

Räddningstjänstkommittén: De beredskapsplaner som MIST föreslår alt berörda länsstyrelser skall upprätta kommer alt kunna vara ett användbart underlag för räddningstjänstkommitténs bedömningar. Som framhållits skaU kommittén vid utformningen av sina förslag lill bättre förutsätlningar för räddningstjänsten beakta att resurserna blir effektivt utnyttjade. Detta förutsätter bl. a. en god planläggning.

Stockholms kommun: det är vikligl atl ansvarsfrågorna klarläggs när

det gäller beredskapsplaner och bekämpningsoperationer samt all en ope­rafiv enhet inrättas för den övergripande ledningen vid bekämpning av utsläpp.

Nynäshamns kommun:- det är angeläget att länsstyrelsernas oljebe-

kämpande åtgärder effektiviseras genom alt beredskapsplaner upprättas och övas. I detla sammanhang önskar fullmäktige framföra angelägenheten av atl den kommunala personal som kan komma alt sättas in för oljebe­kämpning genom statsmakternas försorg och på slalens bekostnad får tillfredsställande utbildning för sädant arbete.

Södertälje kommun: Kustbevakningen måsle tillföras större resurser för ökad beredskap vid oljebekämpning.

Göteborgs kommun: Länsstyrelsernas tillgång på personal, sakkunniga i räddningstjänst, torde vara myckel begränsad sedan tjänsterna som läns-brandinspektörer indragits i enlighet med beslut härom i riksdagen.

Det samlade ansvaret inkluderande planläggningen borde därför åläggas den nya kustbevakningen som besitter ett stort kunnande och har prak­tiska erfarenheter från bekämpningsverksamheten.

Stockholms läns landsting:- anser detta förslag högst angeläget att

snabbt genomföra.

Svenska jägareförbundet: När det gäller länsstyrelsernas beredskapsplaner för insatser lill följd av olje- och kemikalieutsläpp har i många fall de fill Svenska jägareförbundet anslutna länsjaktvårdsföreningarna (-förbunden)

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

133

saml till dessa knutna tjänstemän funnits upptagna i dessa planer. Ofta har såväl föreningarnas personal som medlemmar engagerats vid oljebe-kämpningsaktioner. Fall där man inte använt sig av den fackkunskap som länsjaktvårdsföreningarna representerar inom faunavärdsområdel är emel­lertid även kända och onödiga konflikter har härigenom uppställ. Svenska jägareförbundet finner det angeläget att understryka viklen av alt länsjakt­vårdsföreningarna med sina lokalorganisationer bestående av faunavårds-engagerade medlemmar upplages i beredskapsplanen och utnyttjas för praktiska arbetsuppgifter i händelse av inträffade oljekatastrofer (saneringsinsatser, avlivning av oljeskadad sjöfågel, faunainventeringar etc). Betydelsen av frivilliga insatser inom della område har pälalals av ulredaren (sid 64). Del torde vara en stor fördel om dessa frivilliga insatser kan organiseras av en ideellt arbetande förening med redan existerande lokala organisationer.

Svenska kommunförbundet: För att planerings- och bekämpningsåtgärder skall bli effektiva krävs bl. a. en ständig alarmeringsberedskap och kunnig larmorganisalion. För atl möta behovel av alarmeringsresurser vid olyckor med farligt gods till lands har byggts upp länsalarmeringscentraler (LAC) under ledning av SOS Alarmering AB. Dessa har stora resurser, som enligt styrelsen även borde kunna utnyttjas vid motsvarande olyckor lill sjöss.

När länsstyrelsen övertar ansvaret för räddningstjänslinsatser till lands, slälls LACs resurser lill länsstyrelsens förfogande. Resurserna beslår av kartor, ålgärdsregisler, insatsplaner, radio- och telekommunikationer etc. Dessa resurser borde kunna utnyttjas även vid olyckor längs kusterna och i insjöarna.

LAC kommer atl svara för praktiskt tagel all brandkårsalarmering i landel. Även andra kommunala organ, som behöver sältas in vid olyckor med farligt gods, kan alarmeras via LAC. Styrelsen föreslår därför all arbelel med upprättandet av beredskapsplaner för olje- och kemikaliebe­kämpning inleds med en detaljplanering i samråd med SOS Alarmering AB.

Sveriges fartygsbefälsförening: Förslagel tillstyrks.

Föreningen vill emellertid framhålla vikten av all de svenska bogser- och bärgningsfartygen inordnas i beredskapsplanerna. Av särskild vikl är här­vid all behovel av isgående farlyg uppmärksammas.

Miljöatias

Regeringen gav den 16 augusti 1979 i uppdrag ät länsslyrelserna utmed kusterna och vid Mälaren och Vänern alt som en del av den planläggning som ankommer pä länsslyrelserna enligt 24 § brandsladgan sammanställa en miljöhandbok (miljöallas) för länsstyrelsens ingripande mot olje- och kemikalieulsläpp. Länsstyrelsernas arbete med miljöallaserna pågår f. n.

Remissorganen är överlag positiva lill förslagel. Många instanser, sär­skilt länsslyrelserna, påpekar dock att behov finns av såväl anvisningar som resurstillskoll.

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut: I den handbok (miljöal­las) som föresläs komplettera beredskapsplanen bör också ingå områden

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

134

där de hydrodynamiska förhållandena (vattenomsättning, skiktning, strömningsmönster m. m.) är sådana all ett olje- eller kemikalieutsläpp kan få allvarliga konsekvenser. 1 bedömningen av denna aspekt av ell områdes känslighet måste oceanografisk expertis medverka.

Översiktliga studier av vattenomsättningsförhållandena längs svenska kusten har ulförts av SMHI inom ramen för den fysiska riksplaneringen. SMHI har också genom undersökningar inom uppdragsverksamheten vis­sa kunskaper om lokala hydrodynamiska förhållanden. Ytterligare studier är emellertid nödvändiga för all en mer fullständig bild skall erhållas.

Statens naturvårdsverk:      Verket vill i detta sammanhang understry­

ka vikten av alt miljöhandboken blir väl utformad. Därmed skapas också

fömtsättningar för att miljöhandboken blir ett viktigt hjälpmedel i be­

kämpningsarbetet. MIST-kommitlén föreslär atl frågan bör övervägas om

det föreslagna samrådsorganet bör biträda vid mycket stora olje- eller

kemikalieolyckor. Verket vill för sin del f n. förorda atl en förteckning

över personer med erforderliga kunskaper på miljöområdet tas in i miljö­

handboken. Dessa personer skulle således få en slags ständig "bakjour"

och vid behov ingå i bekämpningsledningens stab för att ge råd.

------ . Naturvårdsverket kan konstalera att regeringen redan har upp­

dragit åt berörda länsstyrelser a.lt upprätta sådana miljöhandböcker. Sam­

råd skall enligl uppdragen ske med naturvårdsverket. Det har inte angivils,

varken av kommittén eller i uppdragen, hur en sädan handbok skall vara

utformad och vad den skall innehålla. Verket anser atl ett utredningsupp­

drag för all klara ut dessa frågeställningar först borde ha givils till natur­

värdsverket eller någon länsstyrelse.

1 det läge som nu har uppstått ser verkel del som nödvändigl alt biträda länsstyrelserna i denna fråga genom att utarbeta etl underlag som klargör det närmare innehållet och utformningen.

Verket avser att under hand kontakta ett antal länsstyrelser för att gå igenom frågeställningarna och utforma ell förslag till "mall" för en dylik miljöhandbok. Verket planerar att i början av 1980 presentera förslagel vid en samråds- och informationsdag i oljeskyddsfrägor med länsslyrelserna och andra berörda cenirala myndigheler.

Statens planverk: Planverket anser att en sådan kartering är av belydelse för kommunernas planering av näringsliv och bebyggelse på land och för en kommande planering av havsområden inom ramen för en fortsättning på den fysiska riksplaneringen enligl förslagel i rapporten Mark &font-family:Verdana'>

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

135

Länsstyrelsen i Södermanlands lan: Handboken skall enligl uppdraget be­handla både kusten och Mälaren. Länsstyrelsen finner det myckel angelä­get att miljöhandböcker utarbetas som ett led i att ylterligare stärka bered­skapen mot olje- och kemikalieulsläpp. Genom bl.a. länsstyrelsens egen verksamhet har en ansenlig mängd material insamlats som bör kunna utnyttjas som underlag för en miljöhandbok. Att bearbeta detta material och lägga det fillrätta för en miljöhandbok av tillfredsställande kvalitet kräver dock en arbetsinsats som klart översfiger de nuvarande tillgångar­na. Däremot bör det vara möjligt alt relativt snabbi ylterligare bearbeta det malerial som hittills framtagils vid prioritering av insatser vid lidigare ingripanden mot oljeskador vid kusten så att ell någol bällre underlag erhålls för länsstyrelsens arbete. För Mälaren torde del vara lämpligast atl de berörda länsslyrelserna utarbetar en gemensam handbok.

Enligt länsstyrelsens mening bör en miljöhandbok dock inte bara använ­das vid egna ingripanden mot olje- och kemikalieulsläpp utan även vara till nytta för kustbevakning, kommuner m.fl. Detla medför krav på atl de berörda länsstyrelsernas miljöhandböcker har likartad uppläggning och noggrannhetsgrad.

Länsslyrelsen anser atl det är nödvändigt all en samlad och väl doku­menterad erfarenhet och kunskap från tidigare ingripanden såväl inom som utom landet får ligga till grund för utarbetandet av handböckerna. Natur­vårdsverket bör få i uppdrag att sammanställa erfarenheterna och med ledning härav utarbeta riktlinjer rörande miljöhandbokens principiella upp­läggning och noggrannhetsgrad. Det är vidare angelägel all särskilda medel ställs till länsstyrelsens förfogande för utarbetandet av miljöhandbok, vil­ket även utredningsmannen föreslagit.

Länsstyrelsen i Ö.stergötlands län: Länsstyrelsen anser del angeläget atl en handbok (miljöafias) där värdefulla och känsliga naturområden redovisas ingår i beredskapsplanen. Det är naturligt all länsstyrelserna i samråd med berörda kommuner svarar för upprättandet av sådana handböcker. För alt materialet i görligaste mån ska bli enhetligt vad gäller ambitionsnivå, disposifion, kartskalor och noggrannhetsgrad krävs gemensamma riktlinjer för länsstyrelsernas arbete. Arbetet med sådana riktlinjer bör snarast initi­eras, förslagsvis i form av ett uppdrag till naturvårdsverket. Även för denna uppgift behöver länsslyrelsen tillföras resurser, åtminstone tempo­rärt.

I förteckningen över särskilt värdefulla områden som bör prioriteras saknas Östergötlands skärgård som i den fysiska riksplaneringen utpekats som elt av landets tre bäst bevarade kustområden och som är utvald som primärt rekreationsområde. Länsstyrelsen utgär frän all delta har karaktä­ren av ett skrivfel som snarast måste korrigeras.

Länsstyrelsen i Kalmar län: Länsstyrelsen vill dock här peka på att

resurser måste erhållas både regionalt och centralt för att en miljöhandbok av tillfredsställande kvalitet skaU kunna tas fram. Det bör ankomma på centrala verk att upprätta underlag för atl miljöhandböckerna i landet skall bli likvärdiga. Områden som är värdefulla för det rörliga friluftslivet kan redovisas med relativt måttliga insatser. När del gäller vattenområden och kustavsnilt som är specielll värdefulla ur miljösynpunkt eller har speciella skyddsvärden ur växt- och djurvärldssynpunkl under hela eller delar av året (t.ex. övervintringsomräden, reproduklionsomräden m.m.) är kun­skaperna ytterst bristfälliga. Della framgår med slor tydlighet genom del

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

136

arbele som berör frågan om marina reservat som för närvarande bedrivs vid naturvårdsverket i samråd med berörda länsstyrelser. Resurser för atl få fram bättre kunskaper och därmed underlag för en successivt förbättrad marin miljöhandbok bör därför samordnas med frågan om marina reservat.

Länsstyrelsen i Malmöhus län:----- . Länet förfogar i stora delar redan

över en sådan av utredaren föreslagen miljöatias. Länsstyrelsen avser att så snart som möjligt komplettera denna miljöallas.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Uttalandet att länsslyrelserna inom ramen för den fysiska riksplaneringen bör upprätta och komplettera miljöatlaser förefaller oklart. Oavsett hur härmed förhäller sig bör länssty­relserna i vart fall med ledning av de nalurinventeringar och den kännedom som rent allmänt finns om värdefulla och känsliga naturområden inom länet kunna upprätta förteckningar över naturområde som av vetenskapli­ga eller sociala skäl i första hand bör skyddas mot oljeutsläpp. Arbetet med miljöatias kan dock inte utföras med befintliga personalresurser ulan att de normala arbetsuppgifterna åsidosätts. Del är nödvändigl att statens natur­vårdsverk lämnar anvisningar så atl likformighet i värderingarna sker.

Länsstyrelsen i Älvsborgs län: Den miljöallas eller miljöhandbok, som MIST skisserar, fömtsätter etl omfattande arbele. Även om en hel del underlag redan finns behöver länsstyrelsen pä etl eller annal säll tillföras resurser för alt sammanställa, bearbeta och kompleltera material.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län: Projektet har mycket nära anknytning lill kap. 5.1. Del förutsätts även här all anvisningar utarbetas centralt. Försla­gel fillslyrkes men länsstyrelsen vill framhålla att arbetet med uppgifterna i kap. 5.1 och 5.2 kräver slora arbetsinsatser vilkel innebär att andra arbets­uppgifter måste stå tillbaka om ej resursförstärkning erhålles.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län: Regeringen har redan gett berörda länsstyrelser i uppdrag att i samråd med naturvårdsverket och andra berör­da centrala organ upprätta miljöatias för respektive kustavsnilt. Uppdraget åtföljs inte av de medelsresurser som utredaren föreslår, vilkel länsstyrel­sen finner oroande. Såvitt länsstyrelsen vet förhåller sig naturvårdsverket tillsvidare avvaktande inför kommande samråd frän 17 olika länsstyrelser. Det bedöms som helt nödvändigl att naturvårdsverket ges i uppdrag att i samråd med länsstyrelserna arbeta fram principprogram för miljöatias. En betänklig variation beträffande uppläggning och ambitionsnivå kan annars förväntas uppstå mellan olika länsstyrelser.

Länsstyrelsen i Västerbottens län: Upprättande av en handbok (Miljöatias) över värdefulla och miljökänsliga områden kräver inventeringsarbete bland de mindre öarna i Holmöarkipelagen.

Göteborgs kommun: Den föreslagna inventeringen är enligt kommunens mening synnerligen angelägen.

Stockholms läns landsting:   tillstyrker förslaget. Kontoret har genom

naturresursinventeringen och sitt arbete med vatlenområdesplanering både kunskaper och expertis för medverkan i arbetet. Kontoret önskar alt dessa resurser tas tillvara av länsstyrelsen.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

137

Förvaring, transport och behandling av upptagna oljor och kemika­lier

Regeringen gav den 16 augusti 1979 slalens naturvårdsverk atl i samråd med andra berörda myndigheler och organisationer ta fram etl förslag lill förvaring, transport och behandling av upptagna oljor och kemikalier. Uppdraget redovisades den 29 januari 1980 med en rapport i vilken gavs elt förslag till organisation. Förslagel innebär att ett centralt förelag med verksamhel inom området miljöfarligt avfall, I.ex. SAKAB, lilldelas del cenirala ansvaret för all resurser finns tillgängliga för atl hälla en bered­skap för mottagning och behandling av avfall frän bekämpningsopera-lioner.

Nedan redovisas yllranden över del översiktliga förslag frän MIST, som var utgångspunkten för regeringens uppdrag lill slalens nalurvärdsverk.

Länsstyrelsen i Uppsala län: . Del skall i beredskapsplanerna vara

kartlagl och finnas avlal dels var avfallei fillfälligl kan förvaras och dels vari del slutligen kan transporteras för behandling. Det bör klart redovisas olika allernaliv för omhändertagande av miljöfariigt avfall och i vissa fall bör en översyn göras av anvisningarna för omhändertagande av miljöfarligt avfall, så atl t.ex. vissa oljeprodukter får deponeras på tipp, där sä är lämpligt. Dessa problem bör lösas tillsammans med likartade problem vid transporter och olyckor på land.

Länsstyrelsen i Gotlands län: (Samma yttrande även över förslaget i nästa avsnitt, "Regionala materielförråd").

För båda de angivna rubrikerna vill länsslyrelsen redan nu framhålla alt Gollands utsatta läge gör att frågeställningarna har stor aktualitet och all del är angeläget all erforderliga resurser erhålles.

Med de tankegångar utredningen visar bör för Gotland avsättas resurser som motsvarar den kapacitet som skisserats för den regionala nivån. Därvid kan väsentliga tidsvinster för den operativa verksamheten i slora delar av Östersjön påräknas.

Länsstyrelsen i Malmöhus län: Avfallshantering, omhändertagande av ke­mikalier, oljor m.m. bör enligl länsstyrelsens uppfattning lösas i ett sam­manhang. Det är lämpligl att delta görs av Nalurvårdsverket/SAKAB.

Länsstyrelsen i Hallands län: En begränsande faktor vid en bekämpnings-operation torde vara bristen på resurser beträffande omhändertagande av olja som förorenats av sand, tång, bekämpningsmedel o.d. Omhänder­tagandet av della avfall kan lokall bli ell stort problem lill hinder för bekämpningsarbetet. Hallands län saknar för närvarande möjligheter atl omhändertaga sådana mängder förorenade oljerester som bedöms sannoli­ka i händelse av en slörre oljeolycka. Särskilda svårigheter kan dessutom uppträda om de omhändertagna avfallsmassorna utgörs av valtenblandade kemikalieprodukter vars egenskaper och sammansättning innebär fara för människor och miljön.

Med hänsyn till de stora mängder avfall som kan bli följden av en olje-eller kemikalieolycka som leder till ett större utsläpp utanför kusten bör den förebyggande planeringen avse riksomfattande länkbara ålgärder för omhändertagande av förorenade olje- och kemikalierester. Omhänder-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

138

tagandet av avfallet samt den tillfälliga lagringen bör planeras av centrala instanser.

Kommittén för transport av farligt gods: Del är angeläget att frågor rörande hantering av upptagna oljor och kemikalier uireds. TFG-kommittén har därför med tillfredsställelse noterat alt regeringen redan uppdragit åt sta­tens naturvårdsverk alt inkomma med förslag rörande förvaring, transport och behandling av upptagna oljor och kemikalier.

Det avfall varom här är i fräga är farligt gods. För transport av farligt gods finns särskilda bestämmelser. TFG-kommittén förutsäller därför alt nägon särreglering för transport av det farliga gods just olje- och kemi­kalieavfall utgör inte kommer till stånd.

Göteborgs kommun: Kommunen inslämmer i all del är angeläget, alt åtgärder vidtages för atl åstadkomma en riksomfattande beredskap för omhändertagande av stora mängder upplagen olja och vissa lyper av kemikalier.

GRAAB-KEMI har resurser för denna typ av verksamhel. Som exempel kan nämnas att GRAAB-KEMI omhändertog de oljeresler och de oljebe-mängda föroreningar som blev följden av den senaste vinterns oljeutsläpp i Bohuslän. Enligt GRAAB-KEMI är del möjligt att anpassa bolagets verk­samhet sä att en mottagning av allt miljöfariigt avfall, även kemikalier från hela västra Sverige, kan ske. En beredskap av della slag kräver speciella resurser såväl personelll som av utmstning som inte alllid är möjlig alt utnyttja på ett efteklivt sätt för andra arbetsuppgifter. Delta har bl. a. visat sig för den katastrof- och saneringsberedskap som GRAAB-KEMI för regionkommunernas räkning upprätthåller. Kommunerna har fåll tillskjuta väsentliga belopp för att finansiera verksamheten. För all en effektiv beredskap skall kunna upprätthållas för de avfallstyper som här är akluella är del nödvändigl att slaten gär m och ekonomiskl bidrar för all en fullgod beredskap skall kunna upprätthållas.

Stockholms läns landsting:- tillstyrker detta. Frägan bör eventuellt

uppmärksammas i arbelel pä en reviderad avfallshanleringsplan för Slock­holmsregionen.

Sveriges fartygsbefälsförening: Förslagen fillstyrks.

Föreningen anser att lämpligt utformade pråmar bör framställas och utplaceras på strategiskt vikliga platser mnt våra kuster. Dessa pråmar skall kunna fungera dels som transport- och förvaringsplats för olja och avfall, och dels som regionala materielförråd. Pråmar skulle vara mycket lämpliga för detta ändamål tack vare dess ringa djupgående.

Vid Tsesis-olyckan log det tvä dygn atl få fram ell gasfrill fartyg för läktring av olja. Detta problem skulle elimineras om systemet med pråmar realiseras. Projektet skulle dessutom kunna innebära en alternativ produk­tion för de svenska varven.

Sveriges redareförening: Vid sådana tillfällen då större mängder oljor eller kemikalier uppsamlas efter ett utsläpp torde kusttankfartyget vara lämpli­gast både för förvaring och transport av de upptagna kvantiteterna. Här­igenom kan lokala åtgärder bli tillfyllest för omhändertagande av avfallet. Föreningen föreslår därför alt tierörda myndigheter tar kontakt med nä­ringen för att närmare utreda frägan.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

139

Regionala materielförråd

Regeringen gav den 16 augusti 1979 statens brandnämnd i uppdrag alt utarbeta program för att bygga upp regionala förråd av oljebekämpnings­materiel. Uppdraget redovisades den 22 januari 1980 och har därefter varil föremål för remissbehandling.

Nedan redovisas yttranden över det översiktliga förslag från MIST, som var utgångspunkten för regeringens uppdrag till statens brandnämnd. Re­missinstanserna liHstyrker eller lämnar förslagel ulan erinran.

Styrelsen för teknisk utveckling: STU tillstyrker punkt 5.4, Regionala ma-terialförtåd, men vill här betona att exempelvis kommunerna bör stimule­ras atl anskaffa bekämpnings- och saneringsmalerial innan etl ulsläpp har ägt rum. Nuvarande regler medför ofta att behov finns, men ingen mark­nad för vare sig ny, förbättrad eller befintlig teknik, eftersom kommunerna kan få ersättning försl när elt ulsläpp har ägt rum.

Länsstyrelsen i Uppsala län: En utökad materielhållning med depåer hos lämpliga brandförsvar kan komplettera och eventuellt ersälla kustbevak­ningens nuvarande depåer.

Länsstyrelsen i Östergötlands län: Tillgång lill materiel är av myckel slor belydelse för snabba bekämpningsinsatser. Förslagel med slalliga mate­rielförråd som förstärkningsinsalser biträds. Man bör dock klarlägga regio­nalt och lokalt vilken materiel, lex handverklyg och plastsäckar, som kan inköpas med kort varsel i stor mängd. En sådan kartläggning har tidigare genomförts i Östergötlands län. Det bör vara möjligt alt genom lämplig planläggning och avtal med grossister teckna leveransbesked som snabbt kan effektueras. Härigenom skulle viss materiel, som vid en bekämpnings­operation krävs i mycket stor mängd, inte behöva förrådsslällas annal än lill en första insats. Del är tveksamt om man i civilförsvarels förråd i dagens läge kan inrymma ytteriigare materiel. De är som regel mycket väl utnyttjade.

Länsstyrelsen i Kalmar län: För bekämpning av slörre utsläpp är bristerna i dag myckel stora. I Kalmar län har de statliga förråden, för oljebekämp­ning en mycket blygsam utmstning. Ett framfida regionall materielförråd för Kalmar län bör lämpligen förläggas till Oskarshamn. I elt sådant förråd bör även finnas maleriel för sanering av stränderna. Det kan också under­strykas att även kommunernas förslahandsbehov av bekämpnings- och saneringsmateriel bör ses över och kompletteras.

Länsstyrelsen i Gotlands län: (samma yttrande även över förslagel i föregå­ende avsniu "Förvaring, transport...").

För båda de angivna mbrikerna vill länsstyrelsen redan nu framhålla att Gotlands utsatta läge gör alt frågeställningarna har stor aktualitet och atl det är angeläget atl erforderliga resurser erhålles.

Med de tankegångar utredningen visar bör för Gotland avsäftas resurser som motsvarar den kapacitet som skisserats för den regionala nivån. Därvid kan väsentliga tidsvinster för den operativa verksamheten i slora delar av Östersjön påräknas.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

140

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus Län: Länsstyrelsen anser atl förtåden bör uppläggas i statlig regi i samråd med länsstyrelsen och kommunerna och göras gemensamma för en längre kuslslräcka lex från Norska gränsen lill Kullen.

Länsstyrelsen i Älvsborgs län:         Länsslyrelsen vill här endast under­

stryka viklen av samordning för all tillgängliga resurser bäst skall kunna

las lill vara.

Räddningstjänstkommittén: Förslagel att de regionala och lokala resur­serna för oljebekämpning skall förstärkas är i linje med de strävanden atl göra räddningstjänsten effektivare som kommilléns arbele skall lillgodose. Frägan om lokaliseringen av förråden och hur verksamheten skall organi­seras del senare gäller bl a vilkel organ som skall ha ansvarel för utmstningen - berör räddningstjänslkommitténs kommande övervägan­den om huvudmannaskapet för räddningstjänsten.

Stockholms kommun: Regionala eller lokala förråd av maleriel för bekämp­ning av utsläpp bör byggas upp av staten i samråd med kommunerna. Därvid bör behovet av förråd i Mälaren övervägas. Föreskrifter rörande hamnanläggningarnas skyddsutmstning bör tas fram på central nivå.

Södertälje kommun: Del föresläs således, all regionala malerialförråd skall upprättas. Man kan konstatera, att trots omfattande resurser, som kustbe­vakningen förfogar över har erfarenheten visat alt löskommen olja hamnar pä stränderna oavsett väderleksförhållandena. En bidragande orsak är alt del ibland går 6-8 tim innan kustbevakningens mlrl kan vara på plats. Det är därför rimligt alt staten satsar pengar på utveckling av metoder för bekämpning av föroreningar längs stränderna. Mtrldepåer, ur vilka kom­munerna snabbi kan hämta utrustning, behöver uppbyggas. Staten har ansvaret för oljebekämpning på Mälaren. Mälaren är bl a ur valtenförsörj-ningssynpunkt viklig och måsle skyddas.

Södertälje kommun avser atl verka för att Mälarområdel fär ett material-förtåd. Förrådel bör placeras i den södra delen där siörsta vattenförsörj-ningsinlressen finns.

Göteborgs kommun: Brandförsvarens begränsade förrädsutrymmen bör inte belastas med utmstning, som inte fordrar omedelbar insats. Med tanke pä kostnadsfördelningen för förrådshållningen bör materialen förrädshällas i statlig regi.

Stockholms läns landsting:   tillstyrker förslaget och vill betona atl del

i Stockholms skärgård är särskilt viktigt att viss materiel finns tillgänglig lokalt så all den kan användas omedelbart av ortsbor. Överhuvudtaget bör skärgårdsbefolkningen ses som en utomordentlig resurs för en snabb och effektiv bekämpning.

Svenska kommunförbundet: Enligt styrelsens mening är det angeläget alt slor hänsyn tas till de lokala förhållandena vid planering, anordning och utmstning av sådana förråd som komplement till kommunernas utmstning. Styrelsen finner det därför mera ändamålsenligt atl låta kustbevakningen - i samråd med kommunerna - anordna och vidmakthålla sådana förråd.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

141

Specialstyrka för kemikaliebekämpning

Etl antal remissinstanser är positiva till förslaget och betonar behovel av resurser för kemikaliebekämpning. Några instanser erinrar dock om de resurser som finns vid de större kommunernas brandförsvar saml vid berörda industrier.

Generaltullstyrelsen: Styrelsen tillstyrker utredningens förslag under denna punkl och vill slarkl underslryka angelägenhelen av all en sådan utryck­ningsstyrka snarast inrättas.

Som framhällits i betänkandet har styrelsen sedan flera år begärt anslag för inrättande av ifrågavarande specialstyrka. Styrelsens slällningstagande i denna fräga grundas på en redan 1976 genomförd intern utredning an­gående organisationen med anledning av atl kustbevakningens ansvar för skadebegränsande ålgärder från 1 juli 1974 utvidgats all omfalla även andra miljöfarliga ämnen än olja.

Statens vattenfallsverk: Beredskapen för eventuella kemikalieutsläpp mäs­te hållas hög och den sakkunskap som finns vid industrierna omkring Göta älv och vänerområdel bör utnyttjas. Lämplig grupp kan redan nu organi­seras i samarbete med berörda industrier.

Styrelsen för teknisk utveckling: STU vitsordar även vad som sägs under punkt 5.5, Specialstyrka för kemikaliebekämpning. Oljeprodukter är en­dast en grupp av kemikalier bland många andra gmpper av kemikalier. För den oinitierade är det riskabelt att söka bekämpa kemikalieutsläpp utan erforderliga kunskaper om de aktuella ämnenas egenskaper och om hur bekämpning bör utföras.

Statens brandnämnd:-- Brandnämnden vill härvid underslryka att

brandförsvaren sedan flera år har utbildad och övad personal med slor vana att ingripa vid kemikalieolyckor. Aktionstiden för arbele i kemskyddsutrustning är begränsad lill 20 ä 30 minuler beroende på bland annal slora fysiska påfrestningar. Omfattande personella resurser krävs för under längre tid pågående slörre bekämpningsinsalser. Enligl brand­nämndens uppfaUning är del bland annal ur samhällsekonomisk synpunkl angelägel all närmare undersöka i vilken mån brandförsvarens resurser efter kompletterande utbildning i de speciella problem som arbelel lill sjöss kan innebära kan utnyttjas av kustbevakningen.

Länsstyrelsen i Uppsala län: Del är tveksamt om en specialstyrka med uppgifter enligt förslaget kan täcka hela landet, särskilt när del gäller all göra förstahandsinsatser. Frekvensen av kemikalieutsläpp lill sjöss är emellertid sä låg all det knappast finns utrymme för flera enheter. En länkbar lösning kan vara all kuslbevakningens enheler förses med samma regislermalerial över kemikalier och bekämpningsrekommendalioner, som brandkårerna nu har, och all personalen ulbildas i de olika meloderna för all ingripa mol skilda ämnen. Intill dess specialstyrkan kommit lill be­kämpningsplatsen bör den pä platsen verkande enheten per sambandsme­del kunna fä råd frän den cenirala styrkan.

Länsstyrelsen i Södermanlands län:    . Länsslyrelsen anser all stort

behov föreligger för inrättande av en grupp med samlad expertis och vill

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

142

särskilt understryka angelägenhelen av att den snarast kommer till stånd och ges uppgiften att även samla och bedöma kunskap från forskning och praktisk erfarenhet samt atl på lämpligl sätt informera berörda myndighe­ler om resultaten av dessa bedömningar. Därvid bör behovet av utbildning för berörd personal inom bl a länsstyrelser och kommuner särskilt beaktas.

Länsstyrelsen i Östergötlands län: Kemikalieolyckor kan få mycket slora miljöeffekter. Det är därför mycket angeläget att utredningens förslag om specialstyrka för kemikaliebekämpning förverkligas. En sädan special­styrka bör ocksä kunna bistå vid kemikalieolyckor till lands. Mindre spe­cialgrupper för kemikaliebekämpning bör också knytas lill de förstärkta regionala ledningsorganen.

Länsstyrelsen i Hallands län: Centralt lokaliserade resurser såsom

den av kustbevakningen föreslagna insatsstyrkan m. m. utgör en värdefull resursförstärkning.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Länsstyrelsen biträder utredning­ens förslag beträffande specialstyrkor men anser atl antalet personer som ingår i styrkan är för litet. Vid ett kemikalieulsläpp måste man räkna med att personalen skall uppträda i kemskyddsdräkier vilket utgör en kraftig begränsning för den lid den kan vara i arbete. Möjligheten all förstärka specialstyrkan med den specialutbildade personal som finns inom landets största brandkårer bör beaktas. Länsslyrelsen anser alt en sädan styrka bör förläggas till Göleborg.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län: Länsstyrelsen vill slutligen framhålla atl meloderna för oljebekämpning ännu förefaller relativt outvecklade och alt en centralt placerad specialstyrka för skadebekämpning vid kemika­lieutsläpp bedöms som angelägen med hänsyn lill de speciella svårigheter som kan uppstå i enskilda fall.

Räddningstjänstkommittén:- Även detta förslag föregriper kommit­

téns överväganden om räddningstjänstens huvudmannaskap. En special­

styrka för kemikaliebekämpning som utmstas för all tjänstgöra bäde på

land och lill sjöss kan vara elt alternativ. Kommitténs bedömningar av

möjligheterna till samordning mellan olika organ kommer längre fram alt

kunna visa vilket organ som bör ha ansvarel för verksamheten.

Göteborgs kommun: Kommunens erfarenhet är alt en specialslyrkas ak-lionslid är begränsad inte minst på grund av fysiska begränsningar för bärare av kemskyddsdräkier. Stora personella resurser behövs för längre arbeten inte minst på bas- och saneringssidan. Brandförsvaret har doku­menterat detta i rapporten om fenololyckan i Skarvikshamnen.

Kustbevakningen borde genom avtal kunna utnyttja brandförsvaren i Slockholm, Malmö och Göleborg som alltid har tillgång lill välövad och fysiskt kvalificerad personal som kan göra erforderliga insatser. Risken kan bli atl kustbevakningens styrka blir illusorisk när hänsyn tagils till semester, sjukdom och annan social ledighet.

Sveriges redareförening: I princip tillstyrker Redareföreningen atl en sådan specialstyrka inrättas. Föreningen vill emellertid fästa uppmärksamheten på alt antalet kemikaHeutsläpp är mycket litet och därför bör denna spe-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

143

cialslyrka anordnas inom nuvarande bemanningsram och inte innebära tillsättandet av nya tjänster.

Bärgningsresurser i Östersjön

Över utredningens förslag om att staten överenskommer med berörda företag om att bärgningsresurser behålls i Östersjöområdet, har endast lämnats ett fåtal synpunkter.

Sjöfartsverket: Sjöfartsverket vill här nämna att det inom verkel redan pågår förberedande arbeten för en inventering av bärgningsresurser, i vid mening, utmed den svenska kusten. Inventeringen avser såväl fartyg och annan rörlig materiel som fasta anläggningar och annan landbaserad ulrust­ning. Arbetet syftar fill en högre bärgningsberedskap i största allmänhet, men inventeringen bör ocksä kunna komma till nytta vad gäller speciellt situationer med ulsläpp av olja och kemikalier.

Länsstyrelsen i Kalmar län: Erfarenheterna har visat all betydande pro­blem vid haverier uppstår i samband med otillräckliga läklringsresurser och bristfälliga bärgnings- och reparationsresurser. Det är enligl länsstyrel­sens mening av största betydelse all åtgärder vidtas som garanterar att tillräckliga resurser finns inom Östersjöområdet för all man i dessa avseen­den skall kunna bemästra de haverisituafioner som kan uppstä.

Svenska hamnförbundet: Utredarens förslag faller utanför det till

vederbörande rederi filldelade rederislödet och ligger också utanför de förslag som den sjöfartspolitiska utredningen nyligen har lämnat.

Frågan fillhör dem som bör beredas ytterligare inom delegationen för miljösäkra sjötransporter.

Svenska fartygsbefälsföreningen: Förslagel tillstyrks.

För att tillgodose rimliga krav på beredskap bör avlal tecknas med berörda svenska bärgningsföretag.

Sveriges redareförening: Föreningen tillstyrker att statsmakterna låter utre­da på vilket sätt nödiga bärgningsresurser skall finnas tillgängliga i Öster­sjöområdet i framtiden.

Bärgarlön

Förslaget att Sverige inlemationelll skall verka för mer tidsenliga prin­ciper för bärgning och bärgarlön har endast givit ell fätal remissinsianser anledning till kommentarer.

Sjöfartsverket: Utredaren berör också bärgningens belydelse för skyddet av miljön vid olyckor med tankfartyg. I betänkandet tas emellertid upp endasi en del av ett komplicerat rättsligt förhållande mellan tre parter, nämligen haverisl, bärgare och ansvarig myndighet. Förhållandel mellan dessa parter regleras genom civilrältslig och offentligrällslig lagstiftning, som inle samordnats ulan delvis "drar åt olika håll".

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

144

Lagstiftningen om bärgning, som bygger på 1910 års konvention i ämnet, är av civilrältslig natur. Den reglerar förhållandel mellan haverisl och bärgare. Förhållandet mellan haverist och ansvarig myndighet regleras genom lagstiftning om åtgärder mot vattenförorening. Det enda förhällan­de som vid en bärgning i realiteten kan finnas mellan ansvarig myndighet och bärgare är genom avtal. Vissa myndighetsbeslut genlemol en haverist kan negativt påverka bärgarens möjlighel alt i hans civilrältsliga förhållan­de till haveristen utföra en bärgning. Denna invecklade knut av regler går att lösa men knappast enbart genom alt förändra reglerna om sättet för beräkning av bärgarlön. Ell kort exempel, som endasi berör bärgarlönen visar detta. Om elt mindre fartyg med miljöfarlig last skall bärgas och vid beräkningen av bärgarlön får vägas in att en allvarlig miljöförstöring undvi­kits genom bärgningen kan detla resultera i en bärgarlön som skulle över­sliga vad som skulle utgå enligt gällande regler. Bärgaren kan emellertid möta allvarliga svårigheter när han försöker få ut en sålunda höjd ersäll­ning, eftersom han kanske inte kan få den ur själva fartyget och lasten; försäkringsgivaren torde vid en ändring av gmnderna för beräkning av bärgarlön dessutom begränsa sina försäkringar lill visst belopp. Den posi­fiva effekten av en höjning av bärgarlönen kan i vissa fall utebli.

Innan man försöker fä lill stånd en ändring av reglerna om bärgning måsle man klart skilja pä de praktiska åtgärder, som bmkar kallas bärg­ning, och de rättsregler som reglerar denna verksamhet. De praktiska åtgärderna kan ha positiva miljöeffekter men delta beror mer på de i enskilda fall vidtagna åtgärderna än de regler som styr dem. Mycket tillspetsat uttryckt är det tillfälligheter som avgör om bärgning får gynn­samma miljöeffekter eftersom reglerna om bärgning, som naturligtvis har en styrande effekt på verksamheten, endast rör förhållandel haverisl-bärgare.

Sjöfartsverkel är väl medvetet om att vissa förändringar i gällande regler, som inte bara skulle beröra bärgarlönen, bör vidtas. Sverige är emellertid bundet av internationella överenskommelser som i viss mån begränsar möjligheterna. Frågorna har berörts inom IMCO och en översyn av bärgningsreglerna kommer alt påbörjas av Commilté Marifime Inlerna-lionel (CMl). Enligl vad sjöfartsverkel erfarit förekommer vidare vissa kontakter mellan International Salvage Union och Lloyd's rörande grun­derna för beräkning av bärgarlön. Denna utveckling bör tills vidare avvak­tas.

Statens naturvårdsverk:      . Verket tillstyrker förslagel.

Nuvarande regler för bärgarlön innebär all om bärgningen misslyckas blir det ingen betalning saml atl bärgarlönen inle kan översliga värdet av det bärgade. En konsekvens av detla blir atl svårbärgade, värdelösa vrak, vilka kan vara farliga för miljön, i mänga fall blir liggande. Delta kan självfaUet inte godtas från miljösynpunkt.

Redan i dag har sjöfartsverkel möjligheler att beordra bärgning. Dessa möjligheter bör enligl verkels uppfattning förstärkas.

Styrelsen för teknisk utveckling:     . STU vill dock betona all reglerna

för bärgning bör utformas så att hänsyn las fill miljöaspekterna.

Miljöskadeutredningen: Vad som anförs i betänkandet om behovet att reformera reglerna om bärgarlön (s. 81) synes välgrundat.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

145

Läktringstonnage och reparationsresurser

De flesta remissinstanserna är positiva lill utredningens förslag. Läkt-ringstonnagets betydelse understryks av flera instanser.

Sjöfartsverket: När del gäller frågan om atl sluta elt ramavtal med lämplig redareorganisalion om läktringstonnage stöder sjöfartsverket vad utre­daren föreslagit. Fömtom all sluta ett ramavtal bör dessulom övervägas all i samråd med redareintressen utarbeta elt förslag till befraktningsavlal. Om ett ulsläpp inträffar måste ell stort antal frågor lösas innan befraktning av ell farlyg kan ske. Dessa frågor rör ansvar för skador på läklringsfarty-gen, kompensafion för evenluella skadeslånd etc. Frågorna torde kunna fömtses och lösas i etl standardavtal.

Sjöfartsverket vill i sammanhanget med hänsyn till behovet av repara-tionsmöjligheler m.m. underslryka betydelsen av atl Finnboda varv kan bibehållas. Dessa varvsresurser är av belydelse även för isbrytarverksam­heten och sjöfarten över huvud tagel.

Statens vattenfallsverk: I utredningen föreslås all via ell ramavlal mellan t.ex. sjöfartsverkel och Svenska Kusltankers Intresseförening säkra till­gången lill läklringslonnage vid elt inträffat haveri. Denna fråga måste anses utomordenfiigt viklig och bör prioriteras.

Den i utredningen påtalade viklen av all behälla resurserna vid bl.a. Karlstad varv kan understrykas. Tilläggas bör att motsvarande i hög grad även gäller Lödöse varv i Göta älv.

Länsstyrelsen i Stockholms län: Länsslyrelsen vill kraftigt understryka Finnbodas betydelse för katastrofberedskapen. Ell fartyg som havererat med farligt gods kan aldrig läklras helt och hållet på platsen utan måste transporteras lill ett varv för lorrsältning och reparation. Ju snabbare detla sker och ju kortare transportsträckan är till varvet desto mindre blir skadorna på den omgivande miljön. Under senare år har fiera haveritillbud inträffat i Stockholms skärgård där skadorna av oljeutsläpp kunnat begrän­sas tack vare närheten till Finnboda Varv.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Del bör uppmärksammas all olja finns i elt antal vrak längs svenska kusten och ulgör ett icke närmare känt miljöhot. En inventering bör göras och lekniska resurser för insamling av oljan bör skaffas fram.

Göteborgs kommun: Enligl kommunens uppfattning bör också frågan om hamnars skyldighet all la emot farlyg, som kan medföra risker för skador av olika slag studeras, liksom frågan om ekonomiska garantier i samband med anlitande av nödhamn.

Centralorganisationen SACO/SR:     . Belräffande läklringslonnage och

reparalionsresurser vill SACO/SR underslryka viklen av att sådant ton­nage finns tillgängligt vid inträffad olycka. SACO/SR anser att denna fräga bör prioriteras.

Sveriges redareförening: Den vanligaste orsaken till större oljeutsläpp sy­nes vara gmndstötning med tankfartyg. Del är vid en grundstötning vikligl alt läktringen snabbt kommer i gång. Genom läktringen undvikes många 

10   Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

146

gånger ylleriigare skador i fartygets bollen, fartyget lättas snabbt och kan dras loss från sin fariiga belägenhet.

Vid t. ex. Tsesis-olyckan i Södertälje skärgård skulle ett snabbt accepte­rande av erbjuden läklringshjälp väsenfiigt ha minskal oljeskadorna. För­eningen förvånades över atl läktringserbjudanden kategoriskt avvisades av vederbörande myndighet. Del förefaller som om man velat kamouflera delta förhållande som inle framgår av den dagbok som finns i bilaga till utredningen.

Enligl föreningens uppfattning är det nödvändigl alt avlal om läktring är förberedda sä atl inle en trög beslutsprocess leder lill all en olycka får onödigt stora konsekvenser. Föreningen tillstyrker förslagel om att ramav­lal skrivs med lämplig redarorganisation. Föreningen understryker vidare det värdefulla i att snabbläktringsutmstning finns i beredskap för helikop-lertransporl. Delta är särskilt angeläget vid en olycka med eU tjockoljelas-tal farlyg eftersom lastens pumpbarhet snabbt försämras när värmelillför-seln störs genom grundstötningen.

Sveriges varvsindustriförening: Läktringstonnage och reparationsresurser bör naturligtvis finnas längs våra kuster. För alt reparationsresurserna skall kunna tillhandahållas fordras ett tillräckligt marknadsunderiag för att kommersiellt driva reparationsverksamheten. Om del ur beredskapssyn­punkt skulle krävas resurser utöver de som pä kommersiell grund kan upprätthållas fordras särskilda bidrag från samhället.

Oljespridningsmodeller

Regeringen gav den 16 augusti 1979 Sveriges meteorologiska och hyd­rologiska institut (SMHI) i uppdrag att utveckla spridningsmodeller för olja och kemikalier samt upprätlhålla en prognosberedskap. Utvecklingsarbe­tet pågår f. n.

Nedan redovisas de yttranden remissorganen avgav med anledning av det översiktliga MIST-förslag, som var utgångspunkten för regeringens uppdrag till SMHI.

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut: En angelägen fortsätt­ning av arbetet med spridningsmodeller för olja är den spridningskatalog med förberedda prognoser för vissa områden som också föreslås (sid 82, huvudbetänkandet). Som ocksä angivits i SMHIs plan kräver della arbete ytterligare medelstilldelning efter det att de första studierna och utvärde­ringen är slutförd.

Arbetet med oljespridningsprognoser ger också grunden för kemikalie-spridningsmodeller. Då kemikalier löses i vatten (direkl eller långsamt frän havsbottnen) måste en teknik liknande den som används vid beräkning av utspädning av avloppsvatten utnyttjas. Erfarenheter av sädan teknik finns vid SMHI. De teoretiska studierna av kemikaliespridning bör kompletteras med fältförsök där utsläppssilualionen simuleras med hjälp av färgspäräm-nen som släpps ut frän elt förankrat fartyg. Härigenom kan tillförlitligheten i teoretiskt beräknade spridningsbilder bedömas. Det behövs således ytter­ligare utvecklingsarbete för att rnan skall uppnå den goda prognosbered­skap avseende kemikalieutsläpp som anges som väsenfiig i betänkandet.

Som tidigare nämnts måste prognosberedskapen också innefatta sprid-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

147

ning av gasformiga ämnen, där även landområden kan beröras. Också här behövs yllerligare utvecklingsarbete.

Fiskeristyrelsen: Regeringen har i beslul 1979-08-16 givit SMHI i uppdrag alt upprätta spridningsmodeller saml all upprätlhålla prognosberedskap. Bland de samrådande myndigheterna finns ej fiskeristyrelsen nämnd. Det bör särskilt framhållas alt del vid styrelsens hydrografiska laboratorium finns samlat en betydande och internationellt mycket erkänd sakkunskap rörande Östersjöns hydrografi. Samråd med della laboralorium anser sly-relsen vara en självklar och rafionell åtgärd.

Statens naturvårdsverk: Verkel kan i anslutning till detla förslag konstalera att kunskaperna om de faktorer som påverkar oljans spridning är bristfällig liksom dessas styrka och frekvens. Det torde vara en utomordentligt svär uppgift att utarbeta relevanta modeller för alla typer av utsläppt olja och väderleksförhållanden. Kunskaperna om hur oljeprodukter uppför sig i vatten med de strömförhållanden som råder utanför Sveriges kuster är f. n. begränsade.

Yllerligare stora forskningsinsatser inom området krävs för atl få erfor­derliga kunskaper. Såvitt naturvårdsverket kan förstå måsle del vara en avsevärt mer resurskrävande uppgift än vad som kan åstadkommas med de medel som i nämnda regeringsuppdrag ställts till SMHI:s förfogande.

Verkel anser därför att man f n. inte kan ställa för slora krav på informa­tion frän dessa modeller utöver den information som ändå måste skaffas fram genom spaning o. d.

Styrelsen för teknisk utveckling:     . Det är vikligl all planering av

bekämpningsätgärder för oljor och kemikalier grundas på sannolika anta­ganden om åt vilket häll upptäckta oljefäll, oljeklumpar och kemikalier kan tänkas vara på väg och anpassa bekämpningsåtgärderna därefter. Rätt bekämpningsutrustning på/e/ plats fyller ingen funktion. STU tillstyrker förslaget.

Länsstyrelsen i Östergötlands län: Regeringens uppdrag till SMHI om sprid­ningsprognoser bör kompletteras med "användaranvisningar" för kom­muner och länsstyrelser. Dessa bör ingå som del i lokala och regionala beredskapsplaner.

Länsstyrelsen i Malmöhus län: Förutom kunskaper om olje- och kemikalie­bekämpning erfordras kunskap om spridningsmodeller. 1 Öresundsomrä­det är behovet av sådan kunskap mycket stort. För kemikalier finns samma behov, men kunskapskravet är inom detla omräde ännu störte. Kemikalierna reagerar med vattnet och sprids med vattenslrömningar men i många fall uppstår även en atmosfärisk spridning. Riskbedömningen blir i sä faH helt annorlunda än vid oljeutsläpp.

Länsstyrelsen i Värmlands län: Del femåriga forskningsprojekl som 1978 presenterades i "Vänern - en naturresurs" omfattade bl.a. ett hydrolo­gisk! forskningsprogram, som lett fram lill betydande kunskap om de storskaliga vattenrörelserna i Vänern. Materialet kan utnyttjas för en be­dömning i stort. Komplettering med viss detaljkunskap kan vara lämplig.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

148

Förstärkning av giftinformationscentralen

Utredningens förslag om atl förstärka giftinformalionscentralen med viss kemistjour för att kunna ge information om aktuella kemikalier vid olyckor både till lands och till sjöss har rönt posifivt intresse hos etl flertal remissinsianser. Göteborgs kommun visar tveksamhet inför förslaget och statens naturvårdsverk avstyrker.

Civilförsvarsstyrelsen: Styrelsen biträder kommitténs förslag om förstärk­ning av giftinformationscentralen men anser det ocksä väsenfiigt atl dess funktion under beredskap och krig säkerställs.

Statskontoret: Slatskonlorel har tidigare förordat en förstärkning av giftin­formalionscenlralen och stöder kommitténs förslag all jourtjänst bör inrät­tas med personal som känner brandförsvarets och kustbevakningens ar­betssituation. Statskontoret vill dessutom peka pä atl giflinformationscen-tralens informationsverksamhet kan effektiviseras även med ätgärder av annat slag bl. a. genom atl giftinformationscenlralens dokumentation över kemiska ämnens effekter och åtgärder vid olyckstillbud med kemikalier byggs ut liksom genom den datorisering som förbereds.

Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket anser i likhet med kommilién alt det är viktigt med tillgång till snabb, adekvat information i samband med olyckor. Giftinformationscentralens nuvarande resurser torde emel­lertid inle kunna täcka informationsbehovet vid eventuella transport-olyckor med kemikaHer. Arbetet hos centralen är f n. helt inriktat pä adekvata åtgärder vid akuta förgiftningar hos människor. Rekryteringen av personal till centralen är även i huvudsak anpassad lill dessa uppgifter.

Kustbevakningen är redan enligt vad verkel erfarit ansluten till ett amerikanskt datasystem som heter OMTAD, från vilket olika råd beträf­fande åtgärder vid kemikalieolyckor lill sjöss kan erhållas. Naturvårdsver­ket avstyrker därför kommitténs förslag och föreslår i stället atl det nämnda eller elt tilltänkt datainformationssyslem med Hazchem-koden (hazchem - förkortning av hazardous chemicals) som gmnd för ca 6000 kemikalier i första hand utnyttjas och byggs ul.

Arbetarskyddsstyrelsen: En eventuell förstärkning av giftinformationscen­tralen för att möjliggöra en jourtjänst för rådgivning vid kemikalieolyckor (punkt 5.10) kan tillstyrkas. Verksamheten bör begränsas lill alt omfalla information om risker i akuta situationer och om hanterings- och skyddsåt­gärder i anslutning därfill. När det gäller åtgärder efter det akuta skedet bör områdesansvariga myndigheler kunna ge information om såväl risker som erforderliga skyddsåtgärder.

Statens industriverk: Särskilt vill SIND framhålla det angelägna i att utred­ningens förslag om en förstärkning av giffinformafionscentralen. En ut­byggd informationstjänst är lill ovärderlig nytta för alla som berörs av bl. a. transporter av farligt gods.

Statens brandnämnd: Brandnämnden har tidigare i olika sammanhang på­talat behovel av en inom landel dygnet mnt tillgänglig räddningstjänstsak­kunnig kemisk expertis och tillstyrker förslaget om förstärkning av giftin­formalionscentralen.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

149

Länsstyrelsen i Uppsala län: För information om kemikalier synes det angeläget alt de relativt begränsade resurser som idag står till buds samlas till något organ som kan göras effektivt exempelvis giftinformalionscentra­len. Informationen skall ges till alla som har behov av denna bäde till sjöss och på land.

Länsstyrelsen i Malmöhus län: Som centralt rädfrågningsorgan vid

keinikalieolyckor föreslår länsslyrelsen atl en medverkan från Försvarets Forskningsanstalt utreds. Vid FOA 4 i Umeå finns kompelens samlad inom områdena toxikologi, kemi, meteorologi och spridningsmodeller, varför en samlad bedömning vid kemikalieolyckor här kan ske.

Kommittén för transport av farligt gods: I TFG-kommilléns hittillsvarande arbele har framgäll all det i samband med transport av farligt gods förelig­ger ell stort behov av alt i akuta situationer få snabba och klara besked om olika kemikaliers egenskaper och effekter pä människor och miljö. Della behov är i dag inle tillgodosett. Kommittén skulle därför ytterst gärna se att en sådan förstärkning av giffinformafionscentralen, som föreslås i be­tänkandet, kom lill stånd. Giftinformalionscenlralen bör därvid inle överta produklkonlrollens funktioner ulan även i fortsättningen koncentrera sina resurser lill information om akuta risker.

Göteborgs kommun: Kommunen ställer sig tveksam lill nyttan härav. Vid inträffad olycka har del visal sig, all för all få räll kunskap om en viss vara, har del varil bäsl all konlakla tillverkaren eller förbrukaren, då övriga specialister Irols alli har begränsad vamkunskap.

Del har heller aldrig förmärkls några som helsl svårigheier all fä konlakl med en kvalificerad specialist för allmän rådgivning. En erfarenhet är vidare all dessa många gånger anser sig behöva komma lill platsen för en olyckshändelse för all kunna ge de rälla råden.

Ett förslag finns om jourhavande kemist i Göteborg.

Svenska brandförsvarsföreningen: Giftinformationscentralen har allt mer utvecklats till den naturliga informationskällan vid kemikalie­olyckor. Då problemaliken vid insatser mot kemikalieolyckor lill lands och lill sjöss har mycket gemensamt, skulle den här föreslagna förstärkningen av giftinformalionscenlralen även kunna komma övrig räddningstjänst till­godo. SBF ser det som mycket värdefullt om den föreslagna förstärkning­en genomförs.

Svenska kommunförbundet: För den kommunala räddningstjänsten är det ett viktigt krav alt rutiner för åtkomst av information av belydelse för hälsa och miljö är snabba, effektiva och väl samordnade. Genom tillkomsten av SOS Alarmering AB och LAC har kommunerna erbjudits en rationell lösning av alarmeringsproblemen samtidigt som det skapats möjligheler all snabbi nå och vidarebefordra information om skyddsåtgärder. Larm lill GIC går via LAC. Genom samarbetet med GIC kan därför räddningsbefäl­havarna läll nå en jourorganisalion som dygnet runl kan ge råd om första-hjälpåtgärder, hälso- och miljörisker m. m. men även information av värde vid bedömning av skyddsåtgärder i samband med räddningstjänst, sane­ring osv. Styrelsen vill därför betona behovet av atl till GIC ges de resurser som krävs för rådgivning och information vid både akuta förgiftningar och miljöskyddsbedömningar.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

150

Sveriges fartygsbefälsförening: Förslaget är av stort intresse, även utan samband med olyckor för alt kunna vidta lämpliga förebyggande ålgärder.

Sveriges redareförening: Föreningen tillstyrker förslaget men vill samtidigt understryka den slora kompetens som finns vid de industrier som är avsändare eller mottagare av ifrågavarande kemikalier.

Förbättrad statistik över miljöfarliga transporter

Behovet av förbättrad statistik över miljöfariiga sjötransporter under­stryks av flera remissinstanser. Nägra, t.ex. Göteborgs kommun och Sveriges redareförening, är dock tveksamma inför utredningens förslag alt låta statistiska centralbyrån redovisa ett program för utveckling och förny­else av den akluella slatisfiken.

Sjöfartsverket: Sjöfartsverkel delar utredarens uppfattning all nuvarande officiella sjöfartsstatistik är otillräcklig i flera avseenden. Verkel har nu under en följd av är påtalat dessa brister. Delvis har förbättringar skett men till väsentlig del kvarstår kritiken. Uppgifter om godsomsättningen i hamnarna och fartygsrörelserna i svenska farvatlen är grundläggande ma­lerial i sjöfarlsverkels löpande arbele med hamnlaxor, hamnplanering och ekonomisk beredskapsplanering, för all belysa den slruklurella ulveckling-en av sjölransporter, för den fysiska riksplaneringen, för planering och konlroll av transporter av miljöfarligt gods, för planeringen av lolsnings-och fariedsverksamheten, sjöräddningen m.m. Den officiella hamnslalisli-ken är emellerfid år efter är krafligl försenad vilkel vållar sjöfarlsverkel slora olägenheler. Framför alli de inrikes fartygsrörelserna är dåligl be­lysta. Uppgifterna till sjöfartsstatisliken hämtas ur olika administrafiva malerial som inte är samordnade. Möjligheterna alt kartlägga sjötrans­porterna med miljöfarligt gods är bortsett från mineraloljorna - ytterst begränsade.

Del rådande lägel med minskade resurser för statistiska centralbyrån (SCB) vad gäller bl.a. samfärdselstalisliken är ofillfredsslällande, vilkel sjöfartsverkel också framhålHl i sina anslagsframslällningar. Nedskärning­arna i slafisfikproduklion och -publicering har skelt ulan all stora statistik-konsumenter, t.ex. sjöfartsverket, haft tillfälle all bevaka sina inlressen. För sjöfarlsverkels del är sjöfarlsslalistiken en nödvändig driflslalislik. Konsekvensen blir därför all verkel måsle lägga ul beslällningsuppdrag hos SCB och därmed tvingas atl inom sina resurser betala för information som förut tillhandahällils koslnadsfrilt.

Neddragningarna i SCB:s anslag skapar också en låsning som försvårar möjlighelerna lill utveckling av slatisfiken. Sjöfarlsverkel har exempelvis - såsom nämnts ovan - länge ansell del av allmänl inlresse all fä en bällre belysning av den inrikes sjölrafiken vilken inle kunnal realiseras. Tills vidare har sjöfarlsverkel som uppdrag lagl ul beslällningar hos SCB av vissa kompletteringar. Motsvarande gäller andra konsumenter av slalisli-ken. Följden är all slafislikproduklionen blir osyslemalisk. Varje upp­dragsgivare skaffar sig sin egen information som ej kommer andra till del. Etl problem med dessa stalistikuppdrag är även härvid uppkommande sekretessfrågor.

Mol denna bakgrund vill sjöfartsverkel för sin del tillstyrka utredarens

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

15)

förslag all del snarast kommer lill stånd en systematisk genomgång och samordning av den reguljära sjöfartsslalisfiken. Verket är berett alt delta i arbetet härmed. Del kan diskuteras om ej i della sammanhang också borde behandlas den framfida uppläggningen av statistiken över utsläpp. Denna motsvarar ej alls de krav sjöfartsverket anser bör ställas. Härvid bör beaktas det arbele som pågår inom IMCO och inom ramen för Helsingfors­konventionen.

Statistiska centralbyrån: SCB har under utredningsarbetets gång för kom­mitténs räkning i grova drag skisserat de uppgiflskrav som bör ställas på etl heltäckande informationssystem för sjötransporterna. Därvid angavs uttryckligen vad som finns resp. inte finns i form av officiell statistik samt möjligheler lill utbyggnad av denna på grundval av existerande administra­tivt material. SCB konstaterar atl kommittén i allt väsenlligt tagil fasta på vad verkel framfört och atl SCB föreslås få medel för atl redovisa elt detaljerat program för ell utvecklingsarbete pä omrädel. Verket nöjer sig därför i detta sammanhang med atl göra några förtydliganden till vägled­ning för ev. erforderliga prioriteringar av olika delar av utvecklingsarbetet för det fall SCB får i uppdrag alt utföra ett sådanl.

I SCBs PM till kommittén tecknades bilden av etl informationssystem som i huvudsak skulle bygga på en bearbetning av det lulladministraliva malerial som ligger till grund för ulrikeshandelsslalistiken samt del materi­al i form av avlämnade farlygsdeklarationer som ligger lill gmnd för Irans-portsälts- och sjöfartsstatisliken, alltsammans därtill ulbyggl bl a med er­forderiiga miljöfarlighels- och förpackningskoder. Del är hell klart all en sådan utbyggnad innebär etl omfattande och tidskrävande arbele som sannolikt får betraktas som ett mäl pä relativt lång sikt.

Enligt SCBs preliminära uppfattning bör en sädan ulbyggnad och förny­else av sjöfarts- och varustalisliken noga övervägas, inte minst därför alt en sådan översyn skulle vara till nytta även i andra än här förevarande avseenden. SCB vill t.ex. erinra om del FN-projekt som syftar lill kart­läggning av resursulnyltjandel av världshandelslonnagel. Även för denna karlläggning krävs uppgifter om fartygen, lasten och fartygsrörelserna som för närvarande i betydande utsträckning saknas. Vidare bör beaktas att en sådan sjötransporlstalistik ulgör en integrerande del av en fullständig statistik över transporter av hälso- och miljöfarliga varor. Enligl SCBs mening är det väsentligt atl man har en helhetssyn på iransportslalisliken, vilken då bör omfalla bäde sjö- och landtransporter.

I skrivelsen till kommittén angav SCB även en alternafiv utgångspunkl förde uppgifter som här är av intresse. Statistiken skulle kunna grundas på den anmälan av farligt gods som i dag måsle lämnas i hamnarna av de fartyg som medför sådan last. De uppgifter som ingår i della administrativa malerial synes med vissa kompletteringar - t. ex. över fartygsrörelserna -kunna fylla de nödvändigaste behoven i elt informationssystem.

Fortfarande återstår vissa allvarliga brister, som är gemensamma för de båda nämnda informationskällorna. Den kanske betydelsefullaste är av­saknaden av en för samtliga transportmedel gemensam internalionell slan-dardklassificering med avseende på varornas miljöfarlighel. Vidare finns inle några uppgifter om sjötransporter som sker på internalionelll eller svenskt lerritorialvatlen utan all svensk hamn angörs. En lösning pä detta miljösäkerhetsproblem fömtsätter internationellt samarbete, främst mellan Östersjöländerna. Ej heller fär man ur materialen reda på vilka farleder som använts.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

152

En beaktansvärd skillnad mellan de alternativa informationskällorna är att den sist nämnda med mindre resursinsatser och på ganska kort sikt torde kunna användas för viktiga delar i en kartläggning av sjötranspor­terna med miljöfarligt gods. De närmare förutsättningarna för detta får dock, som SCB tidigare angivit, undersökas inom ramen för ell särskilt uppdrag.

Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket liHstyrker förslaget och utgår ifrän alt SCB också upprättar programmet i samråd med verket.

Kommittén för transport av farligt gods: Förslaget om uppdrag lill SCB att redovisa ell program för utveckling och förnyelse av sjöfarts- och varusta­tistik som tillgodoser miljövårdens informationsbehov tillstyrks. Ett så­dant program torde kunna tjäna fill vägledning vid framtagande av stati­stikprogram även för andra transportslag än sjötransporter.

Södertälje kommun: Kommunen tillstyrker della förslag, och vill under­slryka viklen av atl den statistiska behandlingen av uppgifter om sjöfarten, olyckor och oljebekämpning m. m., sker på elt mer enhetligt och ur säker­hets- och miljösynpunkt mer användbart säll i framtiden.

Dessa föreslagna ändringar i sjösäkerhelsarbelet kommer emellertid inte omedelbart lill nytta. Kommunen föreslär därför alt gamla kryptiska statis­tiska uppgifter för de senaste 1015 åren ses över sä atl olyckstrender under denna tid kan analyseras.

Göteborgs kommun: Kommunen anser atl den efterfrågade statistiken torde kunna bygga på det anmälnings- och informationssystem som tilläm­pas vid Göteborgs Hamn enligt bestämmelser från sjöfartsverket och hamnförbundel. Brandförsvaret fär säledes daglig information om farligt gods enligl IMCO som ankommande och avgående fartyg förvarar och hanterar under hamnvislelsen.

Sveriges redareförening: Enligt föreningens uppfattning är della förslag överdrivet. Kunskapen om transportvägarna för miljöfarligt gods är god. De evenluella problem som kan föreligga torde kunna lösas genom försla­get under avsnitt "Förbud mol bulktransporter av A och B kemikalier". Den i delta förslag förutsatta dispensen bör kombineras med krav på förhandsanmälan innan transporten äger mm.

FoU-program för oljebekämpningsteknik

Regeringen gav den 16 augusti 1979 styrelsen för leknisk utveckling (STU) i uppdrag att utarbeta ell förslag lill slutligt program och organisa­tion för genomförande av ett forsknings- och utvecklingsprogram för sy­slem, metoder och teknik för olje- och kemikaliebekämpning.

Nedan redovisas de yttranden remissinstanserna avgav med anledning av del översiktliga MIST-förslag, som var utgångspunkten för regeringens uppdrag tiH STU.

Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket vill understryka atl framtagning av nya system och förbättrade metoder för upptagning av olja från vattnen

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

153

och stränder är en myckel angelägen uppgift. Vissa av de nu använda meloderna kan nämligen medföra alt skadorna på miljön förvärras.

Generaltullstyrelsen: Styrelsen vitsordar behovel av forskning och leknisk uiveckling avseende syslem, meloder och leknik för bekämpning och sanering av olja. Enligl styrelsens uppfattning bör emellertid den inom ulredningen framtagna programutredningen för bekämpnings- och sane-ringsleknik i väsentliga avseenden omarbetas och kompletteras innan den läggs till grund för etl av styrelsen för teknisk utveckling (STU) administre­rat forsknings- och utvecklingsprogram. Styrelsen utgår från all de erfa­renheter som hittills vunnits inom kustbevakningen härvid tillvaratages.

Programmel bör sålunda syfta till all i första hand förbältra/vidareul-veckla nu befintlig teknik och i andra hand alt framtaga ny teknik för oljebekämpning där vidareutveckling av befintlig leknik inle bedöms leda lill avsett mål. Utformningen av ett sådant program bör inriklas dels pä att utveckla totalsystem för olje- och kemikaliebekämpning, dels pä att inom svensk industri utveckla produktion och system för exportmarknaden.

Teknologin för oljebekämpning tdl sjöss är mycket ung, endast något tiotal är gammal. Betydande ansträngningar har gjorts såväl utomlands som i vårt land atl utveckla och ta fram utrustningar och syslem för upptagning av olja pä mekanisk väg, den metod som bäde i Sverige och allt fler andra länder ansetts bör komma i första hand. De anordningar och system som hittills framkommit erbjuder emellertid godtagbar effektivitet främst i de oljespillsiluationer för vilka de är konstruerade, dvs. för upp­tagning av olja som i relativt koncentrerad form flyter på vattnet, i relativt skyddade farvatlen eller i övrigt under inte allt för svåra väderförhållan­den. Det finns inle oväsentliga luckor och ofullkomligheter i nu fillgänglig teknik. Så t.ex. saknas leknik för att till havs bekämpa olja inne i slora drivismassor liksom för effektiv begränsning av olja som förekommer i klumpar eller småfläckar spridda över mycket slora vattenytor. Andra begränsningar i nuvarande oljebekämpningsteknik har samband med ex­empelvis mörker, dimma, snö, köld och hårt väder (kuling och däröver).

Vad gäller teknik för oljebekämpning i strandzonen, dvs. omhänderta­gande av olja som spolats upp på land eller som förekommer intill strän­derna på så grunt vallen atl befintliga oljebekämpningsfarlyg inte kan sättas in, är bekämpningsmöjligheterna i avgörande grad beroende av de lokala förhållandena. Med nuvarande lekniska kunskaper är möjlighelerna i många fall begränsade till "spade-grepe-hinkmeloden". För strandsa­neringen av nedsmelade klippor och stränder saknas över huvudlaget av ansvariga nalurvärdsmyndigheter utprovade och godkända meloder. Det­samma gäller även riktlinjer för vilken grad av sanering som från natur­vårdssynpunkt kan anses nödvändig och tillrådlig.

För genomförande av erforderliga tester och provningar av bekämp­nings- och saneringsmateriel bör inrättas en särskild försöksstation med viss fasl personal och basutmslning (inklusive erforderlig fartygsmateriel) för praktiska prov och utvärdering av framtagen experiment- och protolyp-maleriel.

Slyrelsen vill slufiigen under denna punkl poänglera viklen av alt fack­myndigheternas ansvar för forskning och utveckling beaktas och att sälun­da bl.a. del sedan läng tid bedrivna samarbetet mellan kustbevakningen och Svenska Rymdakliebolagel får fortsätta och vidareutvecklas.

Statens vattenfallsverk: Vattenfall anser del angelägel all genom forskning

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

154

fä fram en väl fungerande bekämpningsmelodik i farleder med strömmande vatten. Vid Vattenfalls vallenbyggnadslaboralorium i Älvkarleby finns resurser att bygga upp modeller av farieder med varierande valtenföring för genomförande av prov.

Styrelsen för teknisk utveckling: Internationellt sell har den svenska bered­skapen mol oljeolyckor ett gott rykte. Delta innebär inle atl våra möjlighe­ler all bekämpa oljeulsläpp är lillfyllesl och all vi kan behärska alla länkbara silualioner. 1 själva verkel innebär påsläendel endasi all många andra länder har en betydligt sämre beredskap mol oljeolyckor än den vi har i Sverige. En heltäckande beredskap ställer sig dock för dyr och vi bör därför optimera fördelningen av kostnaderna för beredskapen och de olje­skador som kan förutses komma att uppslå.

STU bedömer det som samhällsekonomiskt motiverat atl minska total­kostnaden för oljeanvändningen i samhället och alt öka insatserna för oljebekämpning och sanering. Följaktligen inslämmer STU i utredningens slutsats alt elt särskilt FoU-program för oljebekämpnings- och sanerings-teknik är mofiverat. I STUs anslagsframställning för budgetåret 1980/81 äskas ocksä medel för en femårig insats med början budgetåret 1980/81. Dessutom planeras en förstudie inom ramen för STUs delprogram för Teknikupphandling avseende teknik för oljebekämpning.

Regeringen har enligl skrivelse 1979-08-16 uppdragit ät STU alt utarbeta elt förslag lill program och organisation för etl forsknings- och utvecklings­program för system, meloder och teknik för olje- och kemikaliebekämp­ning. Häri torde även komma att inbegripas teknik för sanering. En plane­ringsgrupp har tillsatts bestående av representanter för generaltullslyrel­sen, sjöfartsverkel, statens brandnämnd, statens naturvårdsverk och Svenska Kommunförbundet.

Idealet vore att helt förhindra alla slag av avsiktliga eller oavsiktliga ulsläpp. Då della inle är möjligi så länge vi eller våra grannländer är beroende av olja vilsordar STU behovel av ny och förbällrad teknik och syslem för uppläckl, bekämpning, sanering och slufiig behandling eller disponering av omhänderlagel malerial.

Delegationen för samordning av liavsresursverksamheten: Delegafionen vill liksom utredningen betona all teknik för bekämpning och sanering bör utvecklas. Delegationen anser all den framlida inriktningen på oljebe-kämpningsinsalserna bör bestämmas försl efter en operalionsanalylisk värdering av allernaliva invesleringar i olika lyper av resurser för spaning, bekämpning och sanering. Härigenom kan en säkrare uppfaUning erhållas om den mest ändamålsenliga resursfördelningen vid oljebekämpning. Vid en sädan värdering bör enligt havsresursdelegationens uppfaUning den melodik vara tillämplig som försvarets forskningsanstalt har ulvecklal för försvarsändamål.

Delegationen vill i samband härmed även peka på behovet av rådgivning i bekämpnings- och saneringsfrågor. För närvarande är rådgivning om samt konlroll och uppföljning av bekämpningsverksamhelen ofullständigt utvecklad. Denna bekostas dock lill största delen av statsmedel. Utgif­terna ligger inom intervallet 1020 miljoner kronor årligen. En sådan rådgivnings- och kontrollfunktion skulle enligt delegationens mening kun­na anförtros statens brandnämnd.

Länsstyrelsen i Kalmar län: Dagens oljebekämpningsteknik har visat sig ha

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

155

stora begränsningar. Del är därför angeläget all denna leknik vidareut­vecklas och alt ansvariga myndigheter ges resurser härför.

Länsstyrelsen i Värmlands län:  Utveckling av förbättrade metoder för bekämpning av utsläppt olja är myckel angelägen. En tidig insats med väl utprövade meloder är väsenllig för alt begränsa skadorna av elt ulsläpp. Förslaget tillstyrks.

Södertälje kommun: Kommunen vill särskilt poängtera behovet av syslem som möjliggör obehindrad oljebekämpning under mörker.

Göteborgs kommun: I programmel bör ingå invenlering av gjorda erfaren­heler globall sell. Då slrandsanering på berg- och stengrund inle lämpligen kan utföras annorlunda än som handarbete bör forskningsprojekten inle splittras pä mål som inte är praktiskt omsätlbara.

Sveriges varvsindustriförening: Ökade FoU-insatser för alt förbättra tekni­ken för upptagning av olja, sanering och tillvaratagande av uppsamlad olja är önskvärda. Utvecklingsarbete på della omräde bedrivs i viss utsträck­ning inom varvsindustrin. Vi rekommenderar alt STU samverkar med intresserade varv och kommittén för alternativ varvsproduklion i det före­slagna programmet.

Forskning om miljöeffekter av olje- och kemikalieutsläpp

Regeringen gav den 16 augusti 1979 statens naturvårdsverk i uppdrag att inkomma med förslag till program för undersökning av miljöeffekter vid olje- och kemikalieulsläpp. Uppdraget redovisades den 27 februari 1980 och innehåller förslag både beträffande akutfasen och den mera långsiktiga forskningen.

Nedan redovisas de yttranden remissorganen avgav med anledning av det översiktliga MIST-förslag, som var utgångspunkten för regeringens uppdrag lill statens naturvårdsverk.

Universitets- och högskoleämbetet: UHÄ hälsar förslaget med tillfredsstäl­lelse men vill sätta ifråga om den angivna ekonomiska ramen är tillräcklig med hänsyn fill det slora behovel av forskning inom delta område. UHÄ vill även liksom flertalet högskoleenheter framhålla viklen av atl den sakkunskap som finns vid universitet och högskolor utnyttjas bäde vid planeringen och genomförandet av forskningsprogrammet speciellt vad avser den långsikfiga forskningen av grundläggande karaktär.

Marinekologisk forskning bedrivs f. n. vid flera forskningsinstitutioner inom UHÄ-området. Dessulom finns långt framskridna planer pä atl vid universitetet i Umeå starta ett omfattande brackvattenekologiskt forsk­ningsprogram avseende Bottniska viken.

Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket delar kommitténs uppfattning att resurser behöver satsas på forskning inom detta område. Verket anser atl man i detta sammanhang bör skilja på akut uppföljning av elt enskilt utsläpp, långsikfig uppföljning av etl enskilt utsläpp samt långsiktig forsk­ning om olje- och kemikalieutsläppens miljöeffekter. När det gäller upp-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

156

följningen av utsläpp har naturvårdsverket fått i uppdrag alt utarbeta en plan för undersökning av miljöeffekter vid olje- och kemikalieutsläpp till sjöss. När det gäller forskningsinsatserna kan verket konstalera att lång­siktiga effekter av utsläpp av olja och kemikalier till akvatisk miljö är av samma karaktär vid ulsläpp från bål som från andra källor. Naturvårdsver­ket vill understryka att de av kommittén föreslagna forskningsinsatserna inte kan lösa mer än ett marginellt forskningsbehov. Enligt verkets uppfatt­ning är det i stället en styrning av forskningsinriktningen i stort mol de föreslagna problemområdena som är nödvändig.

Naturvårdsverket anser vidare att stor förtjänst borde ligga i all på nordisk bas och genom samarbete med östersjöstaterna söka fä fill stånd en samordnad forskning.

Naturvårdsverket vill understryka att denna forskning och dessa under­sökningar är angelägna men att de måste vägas mot annan angelägen forskning inom miljöområdet, t.ex. den ovannämnda samhällseknomiska forskningen. Resultaten av verksamheten skall vidare bl.a. vara styrande och hjälpande för t.ex. STU:s tekniska forskning och utveckling.

Naturvårdsverket vill understryka vikten av alt effekterna från såväl olje- och kemikalieulsläpp som saneringsåtgärderna följs upp ordentligt.

Verket fiilstyrker förslaget och fömtsätter dä alt de av kommittén före­slagna medlen tillförs verkels forskningsanslag (anslag H7).

Styrelsen för teknisk utveckling: STU vitsordar det forskningsbehov som anges under punkt 5.13 och tillstyrker alt del föreslagna programmet genomförs. Undersökningsprogrammet bör bedrivas i samråd med den verksamhel som anges under punkterna 5.3 och 5.12. Under punkten Undersökningsprogram vid oljeutsläpp sägs dock att provtagningsmaterial och meloder måste standardiseras och ulryckningsberedskap upprätthål­las. Påståendet är inle hell invändningsfritl. Det finns idag ingen metodik för alt exakt mäta halten av olja i vatten, organismer eller sediment om oljans exakta sammansättning inle är känd. Följaktligen har analyserna utgått ifrån någon form av standardolja. Om den akluella oljans samman­sättning har varil en annan har etl systematiskt fel byggts in. Man kan också många gånger fråga sig om del är totalhalten olja eller halterna av de mest toxiska komponenterna i oljan som är de mest intressanta från ekolo­gisk synpunkt.

Statens skeppsprovningsanstalt: Belräffande FoU-program för oljebe­kämpningsteknik påpekar utredningen alt det är angelägel alt större möj­Hgheter skapas till fältmässig utprovning av nya konstmktioner och sy­stem. Det bör emellertid också observeras att mycken tid och pengar ofta kan sparas genom användning av jämförande modellförsök (även i full skala) under kontrollerade och repeterbara försöksbelingelser med avseen­de på vågor, vind och ström. I skeppsprovningsanslaltens tidigare nämnda nya laboratorium, som är unikt i sitt slag, finns möjligheter lill sådana provningar av "sjövärdighet" hos oljelänsor och upptagningsanordningar.

Länsstyrelsen i Stockholms län; Länsslyrelsen tillstyrker kommitténs för­slag fill undersökningsprogram vid oljeutsläpp och långsiktig forskning av grundläggande karaktär. Forskningen bör även omfatta fägeUivet.

Länsstyrelsen i Uppsala län: Del är angeläget att den förestagna provtag­ningen kommer IHI stånd omedelbart vid en olycka. Utöver det föreslagna

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

157

standardiserade provtagningsprogrammet bör särskilda provlagningar även kunna påfordras lill hjälp för den som har ledningsansvaret. Det är viktigt atl det alltid finns lämplig personal och utrustning alt tillgå för dessa arbeten. Naturvårdsverket bör ges resurser för all arbeta med omedelbara oljeproblem men även med oljeproblem på längre sikl.

Länsstyrelsen i Kalmar län: Det är också av största belydelse alt undersök­nings- och forskningsverksamhet kommer lill stånd både vad gäller ome­delbara ulsläppseffekter och mera långsiktiga miljöeffekter av såväl ut­släpp som bekämpningsinsatser. Sädana forskningsresultat är av stor bety­delse för den totala samhällsekonomiska bedömningen av de ytterligare insatser och ätgärder som bör göras för alt minska utsläppen lill Östersjön.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Egentligen behövs ingen ylterliga­re forskning på oljans farlighet i miljön. Nuvarande kunskaper är fillräck­liga som gmnd för målsättningen alt olja inte kan tillålas släppas loss i naturen. Teknik för skydd, bekämpning och sanering måsle prioriteras i FoU-sammanhang. Det är för närvarande helt orealistiskt atl som föreslås ge marinbiologiska laboratorier områdesansvar för provlagning och ålägga dem all medverka i uppföljningsprogrammel.

Länsstyrelsen i Värmlands län: Kunskapen om miljöeffekterna efter ul­släpp av olja och kemikalier är myckel otillfredsställande. Den föreslagna långsiktiga forskningen är av väsentlig betydelse för utvärderingen av ell utsläpps effekter med avseende såväl pä skador pä ekosystemet som på de samhällsekonomiska kostnaderna. Undersökningar i akutskedet är nöd­vändiga för kommande skadereglering och kan även väntas ge den långsik­tiga forskningen etl betydande kunskapstillskolt.

Undersökningar av nämnda slag måsle utföras av specialister med kun­skap om den miljö, som drabbas. Dessa specialister äger även nödvändiga kunskaper om uppläggning och melodik vid sådana undersökningar. Sta­tens naturvårdsverks uppdrag bör därför när del gäller akulundersökningar begränsas till att i samråd med berörda specialister fastlägga etl rampro­gram, som får modifieras efter omständigheterna på platsen. För all möj­liggöra elt snabbt ingripande måste dock de ekonomiska villkoren vara helt klara innan ell ingripande blir aktuellt. Med tanke på alt specialister måste anlitas ter sig övningar enligl programmel mindre meningsfulla.

Förslaget avseende långsiktig forskning tillstyrks.

Landsorganisationen i Sverige: De forskningsinsatser, som föresläs om miljöeffekter, bör även gälla effekter pä människor. Dessulom bör arbetar­skyddsstyrelsen på samma sätt som naturvårdsverket utreda de långsikliga miljöeffekterna i arbelel med oljor och kemikalier (främsl saneringsar­bete).

Ny statlig organisation av kust- och sjöfartsverksamheten

Utredningens förslag att tillsälta en organisationskommitté med uppdrag alt utforma en ny slallig organisation för kust- och sjöfarlsverksamhelen har rönt stort intresse hos remissinstanserna. 1 stort sell samtliga instanser är positiva till atl för- och nackdelarna med en ny organisation uireds.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

158

några instanser har dock synpunkler på i vilken form en dylik utredning bör genomföras.

Rikspolisstyrelsen: Utredningens förslag att tillskapa en ny myndighet ge­nom en sammanslagning av tullverkets kustbevakning och sjöfartsverket tillstyrks. Rikspolisstyrelsen anser alt en sädan sammanslagning är ägnad atl medföra en bättre samordning av planeringen och elt effektivare utnytt­jande av resurserna vilket bör kunna leda till en bättre tillsyn och övervak­ning av våra kuster och lerritorialvatlen. Räddningsberedskapen vid olje-, kemikalie- och sjöolyckor förbättras. Delta är ur polisiär övervaknings-och bevakningssynpunkl avgörande faktorer för styrelsens slällningsta­gande. Den polisiära övervakningen av våra kuster är pä grund av del ringa anlalel sjöpolisgrupper beroende av bl.a. kustbevakningen. Kustbevak­ningen biträder med polisiära arbetsuppgifter såsom sjötrafikövervakning, fiskeövervakning, jaktlillsyn m.m. Rikspolisstyrelsen, som är represen­terad i sjöövervakningskommillén (SÖK), anser att nu avgivet förslag beträffande omorganisation och åtgärder för alt effektivisera bevakningen av våra kuster bör samordnas med behandlingen av det belänkande som sjöövervakningskommiltén inom kort kommer alt redovisa. Inom denna kommitté har även behandlats problem rörande ansvarsfördelning mellan tull och polis av polisiära arbetsuppgifter lill sjöss liksom befogenhelsfrä-gor, utbildning m. m.

Likaledes synes redovisningen av oljeskyddsulredningens ulrednings-uppdrag avvaklas.

Utredningens förslag om tillsättande av en organisafionskommilté med uppdrag atl utforma en ny statlig organisation för kust- och sjöfartsverk­samhet tillstyrkes.

Chefen för marinen: Chefen för marinen har - via Överbefälhavaren - till Chefen för Kommunikationsdepartementet yttrat sig över Sjöfartsverkets förslag fill ny organisation för verkel (Fst OpL 1979-01-31, Org. 302). Härvid framfördes bl. a. följande

"Frän försvarsmaktens synpunkl är del angelägel all vid samverkan med övriga tolalförsvarsmyndigheler samverkan pä regional nivå - aktuell i föreliggande förslag till ny organisation för sjöfartsverkel - underiällas genom

atl de militära regionala cheferna har en, i undanlagsfall två lill tre, motsvarande regionala chefer ur annan tolalförsvarsmyndighet atl samver­ka med

all gränserna för lolalförsvarsmyndighelens regionala områden så långl möjligt överensstämmer med motsvarande militära områdesgränser saml

all lolalförsvarsmyndighelens regionala organisation ges en sädan upp­byggnad atl samverkan med försvarsmakten på regional nivå kan etable­ras.

Sjöfarlsverkels nuvarande regionala organisation, med fem lotsdislrikl och sju sjöfartsinspektionsdislrikt, har en sädan uppbyggnad atl dessa samverkanskrav i allt väsentligt kan uppfyllas. Sett från denna synpunkl hade del varit fördelaktigt om den frän effeklivilelssynpunkl nödvändiga omorganisationen av sjöfartsverkets regionala och lokala organisation skett med utgångspunkt frän den nuvarande organisationen och med etl bibehållande av lolsdislriklen dvs. en central - regional - och lokal nivå. Chefen för marinen har emellertid förståelse för alt man icke minst av ekonomiska skäl strävar efter att ersätta de nuvarande tre nivåerna med

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

159

två, en central och en lokal, vilket enligl ulredningen är nödvändigt efter­som sjöfartsverkets verksamhet icke är av så stor omfattning och icke av sådan art all tre särskilda nivåer - central regional - och lokal nivä anses erforderliga."

Läget förändras emellertid väsentligt därest man - som MIST-ulred­ningen nu föreslår slår samman tullens kustbevakning med sjöfartsver­kels blivande regionala/lokala enheter lill en ny organisation med fyra starka regionala samt dämnder lydande lokala organisationer. Andra tolala resurser än de som skulle bli en följd av sjöfartsverkels inlerna organisa­tionsutredning skulle möjliggöra skapandet av en organisation med såväl central, regional som lokal nivå. Detta skulle väsentligt underlätta den samverkan inom totalförsvaret som skall eftersträvas. Chefen för marinen är därför positiv till utredningens förslag lill en dylik sammanslagning vilken bl. a. innebär att de s. k. farledsområdena tillsammans med nuvaran­de kustbevaknings- och sjöfartsinspektionsområden skall ingå i den nya lokala organisationen.

---- Ulredningen har föreslagit alt organisationsfrågorna skall utredas

av en särskild tillsatt organisationskommitté. Chefen för marinen delar denna uppfattning och anser alt frågan om antalet lokala områden saml deras geografiska utsträckning särskilt måsle beaktas av kommittén för att underlätta den inledningsvis nämnda samverkan mellan olika tolalför­svarsmyndigheler. Det måste undvikas att - som fallet blev i sjöfartsver­kels organisationsförslag - försvarsmaktens regionala chefer t.ex. inom östra militärområdet måsle samverka med inte mindre än fem av sjöfarts­verkets regionala/lokala chefer.

Utredningen har icke - helt naturligt - pä den korta utredningstiden hunnit med alt penetrera vilka ekonomiska besparingar som evenluellt kan göras vid en sammanslagning av tullens kustbevakning med sjöfartsverkets operativa delar. Icke heller har kunnal redovisats vilka effektivitetsökning­ar som kan erhållas. När det gäller t. ex. den lokala organisationen, dvs. en sammanslagning av farleds- och kustbevakningsomrädena anges endast atl en samordning "torde vara möjlig med en ökad effektivitet som följd". (Sid. 90). Chefen för marinen föreslår därför att hithörande frågor beaktas i direktiven till den förestagna organisationskommittén liksom även i direk­tiven lill den särskilda utredaren som skall tillsältas för atl göra den helhetsbedömning av bemanningen längs våra kuster som föreslås (sid. 95). En dylik ekonomisk analys torde vara samhällsekonomiskt nödvändig innan beslutsfattning om organisalionsändringar företas.

Del forlsalla organisationsarbetet bör ske i nära samverkan med Chefen för marinen icke minst beroende pä den stora personalstyrka från marinen som i fred tjänstgör vid sjöfartsverket saml del förhållande all den eventu­ellt kommande nya organisationen under krigsförhållanden lill största del torde komma atl ingå i marinens krigsorganisation.

Sjöfartsverket: Sjöfartsverket delar utredarens uppfattning att det finns anledning att närmare pröva en organisatorisk samordning av föreslagen art. Något egentligt underlag som närmare klargör de fördelar som torde stä att vinna eller hur en sädan organisation bör utformas har emellertid inle redovisats av ulredningen, varför del enligt sjöfarlsverkels mening är för tidigt alt avgöra om den principskiss som en arbetsgrupp inom utred­ningen redovisat kan läggas lill gmnd för en sådan organisation. Den kommitté som föreslås bör självfallet vara fri all lägga fram den organisa­tionslösning som mot bakgrund av utredningsarbetet framstår som mest

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

160

ändamålsenlig. Kommittén bör därvid också redovisa hur marinens re­surser bäsl kan utnyttjas i detta sammanhang.

I detta sammahang bör erinras om del organisafionsförslag som sjöfarts­verkel hösten 1978 överlämnade fill regeringen. Detta förslag, som gmndas på en ingående analys av sjöfartsverkets egen verksamhet, bör fillsam­mans med de nya överväganden som föranleds av del av MIST-ulredning­en framlagda förslagel vara en lämplig utgångspunkt för kommitténs arbe­le. Även i en sammanslagen organisation blir sjöfartsverkels nuvarande verksamhetsgrenar av stor och i vissa fall även dimensionerande betydel­se. Sjöfartsverkel vill understryka angelägenheten av all utredningsarbetet bedrivs skyndsamt och snabbi resulterar i ett principbeslut. Den av verkel förordade uppläggningen bör bidra lill delta.

I avvaktan på elt principbeslut bör, som även utredningsmannen påpe­kar, de förslag till förändringar i sjöfartsverkets organisation som förelig­ger och inte hindrar eller i övrigt påverkar den diskuterade sammanslag­ningen kunna genomföras. I enlighet härmed pågår redan inom verkel en vidareutveckHng av vissa av de av verket framlagda förslagen i fråga om den lokala organisafionen. En försöksverksamhet med delegering av vissa EA-frågor pågår inom elt av de nuvarande lolsdislriklen. Denna planeras inom kort att utvidgas tiH att avse även vissa planerings- och ledningsfunk­tioner.

De förslag i övrigt av organisatorisk art som ulredaren för fram under avsnitten 6.2, 6.3 och 6.4 rörande länsstyrelsens roll, samarbelsorgan saml bemanning längs våra kuster kan enligl sjöfartsverkels mening inle enbart bedömas var för sig utan bör ingå i de samlade organisatoriska övervägan­den som utredarens förslag till en ny kust- och sjöfartsmyndighel kan föranleda.

Statskontoret: Statskontoret stöder principförslaget och ansluter sig till det systemorienterade synsätt som ulgör motiv för sammanslagningen. De berörda myndigheterna arbetar båda med sjölransportfrågor där sjöfarts­verkel har att göra en avvägning mellan framkomlighet och säkerhet och kustbevakningen alt svara för ätgärder när olyckor trots allt inträffar.

Sjöfartsverket gjorde i samarbete med statskontoret en översyn av sjö­fartsverkets organisation, vars resultat lades fram i en rapport från sjö­fartsverkel 1978-07-29.

I samrädsyttrande (1978-10-04) över förslaget förordade statskontoret det organisafionsallemaliv som sjöfartsverket självt föreslog vilket bl.a. innebar atl den lokala organisationen direkt underställdes den centrala. I utredningsrapporten belystes emellertid också etl organisalionsallernaliv där sjöfartsverket hade en regional indelning, m.a.o. en organisatorisk nivå mellan den centrala organisationen och de lokala enheterna.

Kommittén visar atl del med nuvarande tvä organisationer brister i samordningen mellan förebyggande samt avhjälpande och eftervårdande åtgärder. Ett organisatoriskt samgående skulle möjliggöra all planering och prioritering av hela verksamheten sker i etl sammanhang. Kommitténs förslag innebär att en långt slörre betydelse läggs vid miljösäkerhetsaspek­terna i de båda organisationernas verksamhel. Mol bakgmnd av de ökande riskerna för miljön och de stora samhällskostnader som står pä spel anser statskontoret det motiverat att man vidtar de föreslagna organisatoriska anpassningarna.

Stalskonloret vill även understryka de fördelar som en sammanslagen organisation skulle ge som inle främsl motiveras av hänsyn till miljön. En

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

161

integrerad kust- och sjöfartsmyndighel innebär slora möjligheler till effek­tivitetsvinster bl. a. genom gemensamt resursutnyttjande. Därigenom skul­le en mera effektiv övervakning av farlederna kunna ske vad avser trafiken och säkerhetssamordningarna och genom all man får elt förbättrat under­lag för farlygsinspeklion. Även på sjöräddningsområdet skapas inom en gemensam organisation sannolikt bällre fömtsättningar för planering och ledning.

Statskontoret ansluter sig till kommitténs uppfattning alt en särskild kommitté tillsätts med uppdrag atl utforma en ny statlig organisation för kust-och sjöfartsverksamhet.

Om kuslbevakningens resurser tillförs den nya organisationen kommer den regionala verksamheten fä en omfallning som motiverar en regional organisationsnivå. I en sammanslagen organisation skulle personalen till övervägande del verka inom operativa funktioner till sjöss och utmed kusterna. Kommittén bör särskilt överväga hur den nya organisationens cenirala enhet kan ges i huvudsak policyskapande och övergripande plane­ringsuppgifler, medan del operativa arbelel planeras och leds pä regional nivå. Kommilién bör ocksä särskill redovisa möjliga rafionaliseringsvins­ter av all de tvä organisationerna förs samman.

Riksrevisionsverket: Den nuvarande organisationen inom ifrågavarande område är splitlrad. Älskilliga myndigheler och andra organ är engagerade i olika uppgifter som avser tillsyn, övervakning eller räddningsljänsl. RRV anser därför, liksom kommilién, all en översyn av denna organisafion kan behövas i syfte all uppnå ell effektivt utnyttjande av befinlliga resurser. Det material som kommittén redovisat ger dock enligt RRVs mening inte underlag för etl slutligt ställningslagande. RRV anser att frägan bör utredas mera allsidigt och atl härvid konsekvenserna av och kostnaderna för olika allernaliv bör belysas. RRV fömtsätter alt en sådan utredning samordnas med det arbete som nu bedrivs av sjöövervakningskommillén och olje-skyddsutredningen.

Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket har i sitt yllrande 1979-02-15 om sjöfartsverkets organisation föreslagit alt ställning lill sjöfartsverkels orga­nisation las i anslutning lill MIST-kommilténs förslag.

Naturvårdsverket tillstyrker förslagel alt en ny sjöfartsmyndighel bildas genom sammanslagning av tullverkets kuslbevakningsdel med sjöfartsver­kel. Härigenom skapas bällre förulsällningar för etl samlat slalligl ageran­de för all bekämpa ulsläpp av olja och/eller kemikalier lill sjöss och inom det slrandnära området. Verket har lidigare behandlat den nya organisatio­nens uppgifter. Verket utgår ifrän atl den nya organisationen kommer att nära samverka med tullverket och all organisafionen i erforderlig ulslräck­ning kan utnyttja tullverkels informationer om hälso- och miljöfariiga ämnen.

Generaltullstyrelsen: Etl stort antal myndigheter och organ är direkl eller indirekt engagerade i olika tillsyns-, övervaknings- och räddningstjänst-uppgifter säväl längs våra kuster som lill havs även långl utanför svenskl terrilorialhav. Ifrågavarande uppgifter faller dessutom inom ansvarsområ­det för flera olika departement. Verksamheten lill sjöss utmed den svenska kusten företer sälunda en splittrad bild när det gäller säväl departementens och myndigheternas ansvarsområden som ulnyitjandet av lill buds slående resurser. Bilden kompliceras ytterligare av atl många verksamhetsgrenar 

11    Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

162

är förknippade med skilda internationella engagemang inom ramen för ett stort antal regionala och världsomspännande konventioner och avtal, nå­got som medför en avsevärd belastning på berörda departement och myn­digheter.

I sin strävan atl på bästa sätt svara mot ständigt ökade krav på effektivi­tet ställer inom sjöövervakningsomrädel ansvariga myndigheler anspråk på bättre resurser, utnyttjande av ny kostnadskrävande teknik och ökad satsning på forskning och utveckling inom respektive ansvarsområde.

Mot bakgrund av den påtalade splittringen medför denna utveckling avsevärda prioriteringssvärigheter på säväl departements- som myndig­hetsnivå. Detta accentueras ylleriigare i rådande slatsfinansiella läge med krav pä stor återhållsamhet inom den offenliga sektorn. Det framstår därför alltmer angeläget alt försöka åstadkomma en samlad lösning av sjöövervakningsfrågorna syftande lill bättre effektivitet genom oplimalt utnyttjande av tillgängliga resurser. Styrelsen anser därför all starka skäl talar för utredningens uppfattning alt behov föreligger av en oy civil sjö-övervakningsmyndighet med tillgång lill erforderliga resurser och med samlat ansvar för alla sjöövervakningsfrågor.

Styrelsen har förståelse för att föreliggande belänkande på grund av den korta utredningslid. som stått till förfogande, i vissa avseenden saknar önskvärt djup i genomlysningen av konsekvenserna av föreslagna åtgärder inom bl.a. tullverkels arbetsområde. Den av utredningen tillsalta arbets­gruppen har sålunda endasi ytligt kunnal beröra följderna av sitt förslag för den egentliga tullverksamheten. Förslagel lill organisationsförändring har härigenom fått en av miljöaspekterna dominerad slagsida. Det torde här­igenom inle ge statsmakterna tillräckligt underiag för beslul i frågan om organisationen av den civila övervakningen och räddningstjänsten lill sjöss och i kustområdena.

Enligt utredningens förslag skall det forlsalla utredningsarbetet ske i en organisationskommitté med utgångspunkt från det av arbetsgruppen i bila­gan 9 till betänkandet presenterade materialet. Arbetsgruppen har emeller­tid elt flertal gånger pålalal i sin rapport alt gruppens arbete ulgör en analys av principiell och översiktlig karaktär. Med hänvisning härtill samt med hänsyn lill vad ovan anförts anser styrelsen det olämpligt att redan på detla stadium tillsätta en organisationskommitté. Frågan om organisatio­nen av kust- och sjöfartsverksamhelen bör dessförinnan utredas mera allsidigt. Konsekvenserna för berörda myndigheters organisation och möj­ligheler att lösa sina huvuduppgifter bör härvid analyseras. Likaså bör en utvärdering ske från tolal samhällsnyltosynpunkt, däri inbegripet de kost­nadsmässiga följderna.

------ . I det följande pekas emellertid pä några problem som en utbryt­

ning av kustbevakningen medför.

Tullverkets nuvarande organisaUon bygger i inte obetydlig omfaUning pä en hög grad av samverkan meHan de olika bevakningsgrenarna. Detla gäller såväl vid vissa arbetsuppgifters genomförande som samutnytljande av lokaler, service vad gäller sambandsmedel, fartyg och fordon.

Åtta av tullverkets femlon sambandscentraler bemannas idag med kust­bevakningspersonal men utnyttjas för såväl kuslbevakningens som di-striklsbevakningens verksamhel. Frägan om hur tullverkets sambandsme­del skall ordnas vid elt särskiljande av kustbevakningen fordrar därför närmare övervägande.

Även om kuslbevakningspersonalen numera inte utnyttjas för tullupp-gifter i samma ulslräckning som före år 1974 ingår den dock som en icke

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

163

obetydlig resurs i tullkontrollsyslemel. En utbrytning av kustbevakningen från tullverket torde därför aktualisera en viss ökning av distriktsbevak-ningspersonalen. Dessutom kan dislriklsbevakningen behöva tillföras någ­ra mindre bålar på en del platser för atl kunna utföra rufinmässiga tullkon-trolluppgifter, som nu åvilar kustbevakningen i och i närheten av vissa hamnar.

Förslagel om en frän tullverket fristående kuslbevakningsorganisalion bygger på all nuvarande målsättning och ambitionsnivå för kustbevakning­ens insatser ifråga om olika lulluppgifter skall behållas. Detla förutsäller att kustbevakningspersonalen i en ny organisation fär ha kvar sina befo­genheter all vidta tullkontrollålgärder och alt ingripa med tvångsåtgärder vid brott mot smuggellagstiflning och annan tullagstiftning. Dessa befogen­heter ställer med hänsyn till rättssäkerheten krav på att kuslbevaknings­personalen även fortsättningsvis erhåller en grundlig utbildning inom delta område. Enligl styrelsens erfarenheler är personalulbildningsfrägorna av utomordentlig betydelse för en myndighels möjligheler att fungera. Inom tullverket finns en av styrelsen administrerad mångsidig och djupgående utbildningsverksamhet för tullpersonal. Utbildningsfrågan har emellertid inte belysts av utredningen och måste därför övervägas närmare.

En utbrytning av kustbevakningen från tullverket får av redan anförda skäl sådana återverkningar att de aktualiserar en översyn av verkets orga­nisation. Vidare behövs en analys av hur samordningsfrågorna mellan tullverket och en ny sjöövervakningsorganisation skall lösas. Inle minst viktigt härvidlag är - både av sakliga och ekonomiska skäl - alt en fortsatt samverkan på tullbevakningsområdet kan tryggas.

Sammanfattningsvis ger MISTs betänkande enlig styrelsens uppfattning inte ell tillräckligt underlag för beslut om tillsältande av en organisations­kommitté. Alltför många och i sammanhanget betydelsefulla delproblem kvarstår olösta. Som framhållits tidigare bör därför frågan utredas mera allsidigt.

Överstyrelsen för ekonomiskt försvar: ÖEF finner del f.n. omöjligt atl la ställning till detta förslag m.h.t. andra pågående ulredningar som berör kust- och sjöfartsverksamheten såsom bl. a. sjöövervakningskommillén (H 1977:05). En regional indelning av kusl- och sjöfarlsverksamhelen som har god överensslämmelse med rådande regionala indelning av lolalförsvaret är emellertid av stort värde för beredskapsverksamheten.

Statens planverk: Planverket finner del riktigt atl vissa enheter av sjöfarts­verket som arbetar med förebyggande av olyckor i sjöfarten, kontroll av fartyg och kust, räddningsljänsl, organiseras tillsammans med kustbevak­ningen under en smidig, central förvaltning.

Enligt planverket bör resultaten avvaklas från andra utredningsuppdrag, som kan komma att påverka de förslag, som läggs fram rörande organisa­tionsfrågorna.

En utredning om huvudmannaskapet för räddningstjänsten, tilläggsdi­rektiv 1979:57, har påbörjats, då det enligt civilutskottet visat sig atl svårigheter kan uppstå belräffande samarbetet mellan olika huvudmän inom räddningstjänsten. De slora frågorna i sistnämnda utredning är om brandväsendel skall förstatligas och behandlingen av sanering av olja i gränszonen land-sjö. Eventuellt kan resultatet av huvudmannautredningen och 1978 års försvarskommitlés arbete påverka den skisserade omorgani-safionen av sjöfartsverket och kustbevakningen.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

164

Delegationen för samordning av havsresursverksamheten: Delegafionen som inle är beredd att yttra sig över betänkandet i denna del anser alt statsmakten bör avvakta förslag frän 1977 års oljeskyddskommitté och Sjöövervakningskommiltén innan ställning las i organisationsfrågan.

Länsstyrelsen i Stockholms län: Länsstyrelsen finner förslaget att överföra kustbevakningen från tullverket till sjöfartsverkel myckel intressant. Av ulredningen framgår atl kuslbevakningens funktionella samband med tull­verket numera inte är starkare än atl kustbevakningens tjänster ät tullver­ket utan större nackdelar borde kunna ulföras även inom ramen för en annan organisation. En sammanslagning av sjöfartsverket och kustbevak­ningen skulle innebära ett effektivare resursutnyttjande med bättre tillsyn av farledsanordningar, intensifierad besiktningsverksamhet, samordnade insatser vid olje- och andra katastrofsituationer samt en ökad satsning pä forskning och utveckling. Länsstyrelsen tillstyrker förslaget och anser Hksom kommittén att regionerna bör fä en stark ställning i den nya organi­sationen.

Länsstyrelsen i Södermanlands Hän: En särskild utredning om samordning och ledning i fred av övervakningen och räddningstjänsten lill sjöss sker f.n. genom sjöövervakningskommittén. För att en helhetssyn skall kunna anläggas i organisationsfrågan bör överväganden angående utrednings­mannens förslag i första hand ske inom sjöövervakningskommittén.

Länsstyrelsen i Gotlands län: Med hänsyn till Gotlands centrala läge i Östersjön och med en förväniad ökning av samarbetet mellan Östersjölän­derna bör en avsevärd förstärkning ske av de pä Golland nu tillgängliga resurserna.

Den organisatoriska uppbyggnaden av verksamheten bör anpassas fill de materiella resurserna. I analogi med vad som ovan anförts under avsnill 5.3 bör därför väljas sådan organisatorisk nivä som motsvarar vad som i utredningen klassificeras som den "regionala nivån".

Länsstyrelsen i Blekinge län: . Beträffande den del av förslaget som

omfattar huvudorterna är motiveringarna inte särskilt välunderbyggda. Som exempel motiveras förslaget att Malmö skall utgöra huvudort i södra regionen med rådande trafiksituation i Öresund. Södra regionen omfatlar kusten mellan Laholmsbukten och Västervik, vilket omräde geografiskt sammanfaller med södra militärområdet.

Länsstyrelsen tillstyrker i princip utredningens förslag lill organisafion och regionindelning av kusten. Däremot avvisar länsslyrelsen utredning­ens förslag i den del det avser huvudort i södra regionen.

Som huvudort i den södra regionen anser länsstyrelsen i stället atl Karlskrona har de bästa förutsättningarna.

Mot bakgrund av de sakskäl som anförts anser länsstyrelsen samman­fattningsvis att en fömtsättning för all den planerade organisationen skall bli framgångsrik är att huvudorten för dess södra verksamhetsområde lokaliseras till Karlskrona.

Länsstyrelsen i Malmöhus län: I likhet med ulredaren anser länsslyrelsen atl resurserna inom sjöfartsverket och kustbevakningen samordnas. För all fördelarna med trafikövervakningens möjligheter lill snabbare larm vid

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

165

elt ulsläpp skall ulnylljas optimalt krävs regionalt välutrustade enheter med en god kunskap om de regionala problemen. Länsstyrelsen anser atl den regionala indelningen med fyra regioner bäsl tillgodoser möjligheterna till snabba ingripanden med god regional kunskap. Mot denna regionin­delning på sjösidan bör en motsvarande regional indelning av planläggande länsstyrelser svara. På del sättet kan samverkan lättare ordnas som kom­mer ledningsorganisafionen lill del vid eventuell olycka. De regionala förråd av materiel som Statens Brandnämnd skall utforma mäste även ingå som en del i denna regionala planläggning.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Förslagel atl tillskapa starka regionala organ pä della omräde stämmer väl överens med den uppfaUning länsslyrelsen redovisade i sill yllrande lill regeringen den 12 februari 1979 över sjöfartsverkets förslag lill ny organisafion för sjöfartsverkel (11.80-4879-78). Tyngdpunkten i verk.samhelen bör läggas pä regional nivå, huvudenhelen bör förläggas lill Göleborg, som har goda lokaliserings-beiingelser. Ell av verkels regionkonlor kommer all förläggas här och vidare finns betydande FoU-resurser. Chalmers och Universitetet har en rad institutioner som är specialinriktade på detta område. Vidare finns Statens Skeppsprovningsanstalt samt Svenska Varvs AB:s utvecklingsre­surser. Den nyinrättade slalliga havsresursdelegationen har lokaliserats till Göleborg. Dessutom verkar Göteborgsdelegationen för elt Havstekniskt inslilui till Göleborg.

Länsstyrelsen i Älvsborgs län: Starka skäl lalar för all sjöfarlsverkels och kuslbevakningens resurser slås samman. Länsslyrelsen lillslyrker försla­gel om all en organisalionskommitlé tillsätts för all utreda förutsättningar­na för della. För Vänern gäller ju särskilda förhållanden. Vänerns seglalionsslyrelse fyller här sjöfartsverkels funktioner i akluella hänseen­den. Del är naturligt och viktigt all kuslbevakningens förhoppningsvis ökande resurser på Vänern och seglalionsslyrelsens samordnas. Inilialiv i den riktningen har redan lagils.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län: Länsslyrelsen konslalerar all en myckel slor del av kustbevakningens arbetsuppgifter har nära anknytning lill sjö­fartsverkets verksamhel. Vissa arbetsuppgifter och då närmasl smugg­lingsbekämpning och konlroll av in- och utförsel kommer dock även i fortsättningen alt ha enbart anknytning lill generallullslyrelsens verksam­hel. Och viss personal torde även i fortsättningen tillhöra tullverket. Den­na splittring kan innebära betydande olägenheler inom tullsidan. Länssly­relsen förutsätter att organisationskommitténs uppdrag skall avse förslag till organisation vilkel förslag i sedvanlig ordning blir föremål för remissbe­handling före slutligt beslut. Med den förutsättningen tillstyrkes förslagel.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län:   . Länsslyrelsen finner för sin del

naturligt att kustbevakningens och sjöfartsverkets- verksamhet sampla­neras i avseenden som rör miljösäkra transporter. Tulldirektionen i Sunds­vall framhåller alt behovel alt bevaka smugglingen lill havs inte fär tonas ned till följd av nya prioriteringar. Direktionen nämner Sundsvall eller Umeå som länkbara huvudorter i den norra operativa regionen efter den omorganisation som eventuellt kan följa. 1 vart fall med utgångspunkt frän kuslbevakningens lillsynsuppgifl i miljövårdshänseende anser länsslyrel­sen atl Sundsvall är den nalurliga huvudorten även i fortsättningen. Inte

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

166

minst vad gäller trafikinformation torde Sundsvall ha strategiskt läge för norrlandstrafiken.

Länsstyrelsen i Västerbottens län: Länsslyrelsen vill framhålla nödvändig­heten av en klar kompelens- och ansvarsfördelning i de frågor som ulred­ningen behandlar. Tanken pä en sammanslagning av kustbevakningen och sjöfartsverket är väl värd atl prövas och bör också genomföras om detta anses ge bästa resultat.

Länsstyrelsen i Norrbottens län: Det framlagda förslagel om sammanfö­rande av sjöfartsverket och kustbevakningen till en ny myndighet finner länsslyrelsen intressant och angelägel atl närmare utreda. Med hänsyn lill de frågor som ulredningen haft all behandla bör ell sådanl sammanförande vara lill fördel. De eventuella nackdelar som kan finnas bör dock närmare klarläggas innan ställning tas till en sådan organisationsändring. Länssly­relsen tillstyrker att den föreslagna utredningen kommer fill stånd.

Sjöövervakningskommittén: SÖK anser all del skulle vara bra om man kunde få till ständ en sammanslagning av sjöfartsverket och tullverkets kustbevakning.

---- . Om man bildar en ny myndighet på del sätt som MIST har

föreslagil återstår atl hitta former för samverkan mellan den nya myndig­heten å ena, och, i första hand, polisen och marinen å andra sidan. SÖK försöker hitta lösningar som kan tillämpas bäde under nuvarande organisa­toriska förhållanden och under de som uppkommer om MIST:s förslag genomförs. Om man slår samman sjöfarlsverkel och tullverkets kustbe­vakning fill en ny myndighet sä skulle alltså våra samordningsmodeller kunna användas för alt få lill sländ en bällre samordning mellan den nya myndigheten och de andra myndigheterna.

Räddningstjänstkommittén: Förslagel föregriper de slutsatser när det gäller huvudmannaskapet och samordningen av olika organs arbele som kan bli resultatet av räddningstjänslkommitténs arbete.

Göteborgs kommun: Tanken med en samlad statlig organisation för den slalliga kust- och sjöfarlsverksamhelen är tilltalande. Möjligheterna till rationellt utnyttjande och tillvaratagande av de tolala resurserna bör vara betydligt bättre i en sädan organisation än i den nuvarande. Erfarenheterna frän de slagkraftiga Coast Guard organisationerna i USA och Canada pekar pä delta.

Möjligheterna lill effektiv fysisk kontroll av atl farlyg uppfyller fasl-slällda krav ifråga om leknisk slandard, bemanning och besältningens kvalifikationer är för närvarande begränsad. En sädan konlroll av miss­tänkta fartyg genomförd innan fartyg tillåts löpa in på svenskt vatten skulle kunna verksamt bidraga till utgallring av fartyg av otillfredsställande slan­dard. Den föreslagna nya kusl- och sjöfarlsorganisafionen skulle lämpa sig väl för detta slag av uppgifter.

Det är angelägel alt den operativa ledningen för kust- och sjöfartsverk­samhelen decentraliseras lill den regionala nivä som ulredningen föreslär och alt ledningen i Göteborg förstärks. För all erfarenheterna av sjöfarts­verksamheten i Göteborg på ett effektivt sätt skall kunna utnyttjas bör en representant för sjöfarten i Göteborg ingå i den föreslagna organisations­kommittén.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

167

Stockholms läns landsting:   lillslyrker förslaget, som torde underlätta

effekfivare sjöövervakning, farledsfillsyn och insatser vid miljöolyckor.

Centralorganisationen SACO/SR: SACO/SR anser del yUersl väsenlligt alt alla tillgängliga resurser samordnas pä ell rationellt och på elt för samhälls­nyttan så ekonomiskl sätt som möjligt.

---- . Utredningens förslag till ny slallig organisation av kusl- och

sjöfartsverksamhet - enbart en samordning av sjöfartsverkets och kuslbe­vakningens resurser - bedömer SACO/SR som direkt olämplig. En ny organisation bör utformas som en "paraplyorganisalion" där alla berörda instansers resurser (sjöräddning, kusl- och havsövervakning, oljesanering, sjöpolis, farledsövervakning, lolsning och naturvård m. m.) samordnas och leds av regionala centraler vars ansvarsområde bör överensstämma med miliiärområdesindelningen.

De senaste oljekataslroferna visar med önskvärd tydlighet att ledningen av tillgängliga resurser lämnar myckel övrigt all önska. Som exempel kan nämnas alt en betydande del av oljesaneringen i Stockholms skärgärd genomförts med marinens resurser trots atl marinen inte över huvud taget har sådana uppgifter sig ålagda. Det ter sig naturligt atl även de resurser som finns tillgängliga inom försvaret involveras när beredskapsplaner för oljesanering etc. upprällas. Oljekataslrofen i Stockholms skärgård visar också att arbetet hade kunnal bedrivas myckel effektivare om kuslbevak­ningens, marinens och televerkets sambands- och ledningsresurser varil samordnade.

Svenska hamnförbundet: Förbundel tillstyrker atl för den komplexa frågan om en ny slallig organisation för kust- och sjöfartsverksamhelen tillsätts en särskild organisationskommitté. Del av sjöfarlsverkel för en lid sedan framlagda remissbehandlade förslagel om omorganisation av verkel får prövas med nya ulgångspunkter. In i bilden kommer den fortfarande akluella frågan om formen för bemanningen - militär eller civil - av isbrytnings- och sjömälningsfartygen.

De svenska hamnarna är i hög grad berörda av det säll pä vilkel organi­sationsfrågorna blir lösta; del gäller såväl servicenivå och kostnader som avgiftsuttag. Hamnarna känner ett starkt ansvar bäde mol trafikanterna och kommunmedlemmarna för alt sjösäkerheten hälls på en hög nivå. Det gäller atl i konkurrens med andra överordnade samhällsekonomiska mål avväga resurserna så atl de ger största effekt. Hamnförbundet har pekat på olika besparingsmöjligheter vid samverkan mellan den statliga farledsljänslen och hamnarna. Pä regeringens uppdrag har dessa närmare övervägts av en arbetsgrupp med representanter för sjöfartsverket och hamnförbundet. Det ler sig befogal att föra arbetet vidare i etl större sammanhang. Hamnförbundet förutsätter alt förbundel blir representerat i organisafionskommittén.

Svenska kommunförbundet: Styrelsen, som finner att skäl lalar för och emot en sådan omorganisation, tillstyrker att del lillsälts en kommitté med uppdrag att utforma en ny statlig organisation för kusl- och sjöfartsverk­samhelen. Elt av målen för uppdraget bör vara alt utforma en organisation som blir flexibel och slagkraftig även dä det gäller atl förebygga miljökata­strofer. Härför krävs en breddning av den lokala och regionala verksamhe­ten, sä all samarbetet med det kommunala miljöskyddsarbetet kan främjas och sambruket av olika miljöskyddsresurser kan underlättas.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

168

Svenska fartygsbefälsföreningen: Förslaget tillstyrks.

Föreningen fömtsätts bli representerad i den kommande organisations­kommittén.

SFBF får för egen del ifrågasätta det rimliga i att verken för sin verksam­hel skall ulgå från principen med full kostnadstäckning.

Sveriges industriförbund: Förbundet är posilivt lill tanken på en samlad statlig organisation för kusl- och sjöfarts verksamheten. Möjlighelerna lill etl operativt samlat ansvar och därmed bättre utnyttjande och tillvarata­gande av de totala resurserna synes vara uppenbara.

Sveriges redareförening: Föreningen finner det mycket angeläget att en ny statlig organisation för kusl- och sjöfartsverksamheten införes så snart som möjligt och tillstyrker utredarens förslag. Vidare förutsattes att föreningen blir representerad i ulredningen.

Sveriges varvsindustriförening: Vi tillstyrker att Sjöfarlsverkel och Kustbe­vakningen förs samman i en organisation, vilket bör leda till ell effekfivare utnyttjande av resurser och bättre samordning vid katastrofsituation. Sam­ordningen bör kunna medföra besparingar.

Tjänstemännens centralorganisation:        föreslär TCO all en särskild

organisafionsutredning tillsätts och atl i denna får ingå fackliga represen­tanler för berörda intressen. Utredningens förslag all en organisations­kommitté skall ges i uppdrag att utforma en ny statlig organisafion för kust-och sjöfartsverksamhet i enlighet med i utredningen föreslagen princip­lösning avvisas således.

Länsstyrelsens roll

Remissinstanserna lämnar många och delvis skiljaktiga synpunkter på utredningens förslag angående länsstyrelsernas roll vid slörre bekämp­ningsorganisationer.

Rikspolisstyrelsen: Länsstyrelsens roll vid större bekämpningsaktioner är för närvarande oklar. Ingripande kan ske endasi under vissa fömlsällning-ar. Till sjöss har kuslbevakningen del riksomfattande bekämpningsan­svarel medan berörd kommun har del direkta ansvaret till lands. Slyrelsen är av den uppfattningen all länsslyrelsen som i andra fall har ell samlal regionall ansvar bör ha möjlighet all ingripa vid störte olyckor lill sjöss även i samband med olje- och kemikalieulsläpp. Denna fräga torde emel­lertid behandlas i utredningen om huvudmannaskapet för räddningstjäns­ten fill land.

Statskontoret:- . Även samarbetet regionalt mellan berörda myndig­

heter bör kunna klaras inom ramen för del samarbete som redan åligger

myndigheterna. Miljövårdsaspekterna i själva bekämpningsarbetet får

anses tryggade genom atl, som kommittén föreslår, länsslyrelserna får

anvisningsrätt gentemot kuslbevakningen på planeringsstadiet. Statskon­

toret stöder detla förslag, men avstyrker inrättande av särskilda regionala

samarbetsorgan.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

169

Statens naturvårdsverk: . En del av oklarheterna när del gäller

länsstyrelsens och kommunernas roller försvinner om naturvårdsverkets förslag till ansvarsfördelning genomförs. Verkel anser för sin del alt kom­munerna själva bör ha ledningsansvaret för bekämpning till land av mindre utsläpp. För större ulsläpp bör den föreslagna sjöfartsmyndighelen ha ansvarel även på land.

Naturvårdsverket har svårt all bedöma om del behövs någon ylleriigare samordning av bekämpningsoperalioner genom någol överordnal organ med den ansvarsfördelning som verkel föreslagil. Skulle en sådan ytterii­gare samordning anses erforderlig har länsslyrelsen genom sill ansvar för civilförsvar, räddningstjänst och naturvård en naturiig roll. Länsslyrelsen är dock liksom naturvårdsverket inle uppbyggd för operativa uppgifter av delta slag.

Verkel anser därför atl länsslyrelsen, liksom naturvårdsverket, främst bör koncentrera sina insatser till förberedelserna för atl kunna bekämpa ulsläpp av olja och kemikalier (ulredning, planering, rådgivning, informa­fion, ulbildning). I förslå hand är del självfallet en uppgift för den direkl ansvariga myndigheten alt svara för planeringen.

Generaltullstyrelsen: Slyrelsen finner det olämpligt atl länsstyrelsen ges rätt att ingripa med anvisningar då det gäller bekämpningen till sjöss. 1 ett akut bekämpningsskede är del mest rationellt om en enda myndighet har det odelade ansvaret för bekämpningsaktionerna. Slyrelsen kan dessulom förutse vissa problem i sådana fall då flera länsstyrelser är inblandade i en bekämpningsoperation. I stället för alt underlätta kan en inskriven anvis-ningsrätl av angivet slag försvära samarbetet genom atl ansvarsfördelning­en härigenom blir diffus.

I delta sammanhang vill slyrelsen hänvisa lill vad föredragande departe­mentschefen anförde i räddningstjänstproposilionen (Prop. 1973:185 sid. 153) då räddningsljänstutredningens förslag om atl tullverkets kustbevak­ning skulle ha hand om bekämpningen av olja till sjöss och i kuslvatlnen behandlades. Föredragande framförde sålunda bl.a. följande.

"Remissinstanserna tillstyrker nästan genomgående förslaget. En in­vändning som gjorts kommer från några remissinsianser som menar alt länsslyrelserna i kusllänen bör leda bekämpningen eller kunna påverka ledningen. Denna uppfattning bygger på all miljöintressena skulle bli bäU-re fillgodosedda med en sådan ordning. Jag kan inle dela denna uppfattning och beaktar därvid bl.a. alt tullverket självfallet skall samråda med läns­styrelsen och även med central expertis när miljövärden slär pä spel. Härtill kommer atl den föreslagna ordningen skulle innebära en olycklig splittring av organisationen.

Jag finner mot denna bakgrund ingen anledning frångå utredningens förslag vilkel alltså innebär att tullverket skall fullfölja den uppgift det fick år 1970.

Del innebär all vid slörre bekämpningsaklioner, som kräver insatser av också andra myndigheters resurser, tullverket skall samordna dessa och leda insatsen i dess helhet."

SäviU styrelsen känner till har det ej under de tio år kustbevakningen i realiteten haft ansvaret för oljebekämpningen fill sjöss förekommit något fall där av länsstyrelsen framförda synpunkter för tillgodoseende av mil­jöintressena inle beaktats av kustbevakningen.

Sett frän styrelsens utgångspunkt skulle stora fördelar ur samverkans-och samordningssynpunkt  kunna vinnas om ledningsansvaret för be-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

170

kämpningsoperationer till lands hade ålagts nägon myndighet med samma geografiska ansvarsområde som kustbevakningens regioner.

Överstyrelsen för ekonomiskt försvar: ÖEF har ingen erinran i sak mol kommitténs förslag om ett utökat lednings- och samordningsansvar för länsslyrelserna avseende åtgärder vid olje- och kemikalieutsläpp vid kus­terna och de större sjöarna. Del bör dock observeras alt det ansvar för katastrofberedskapen som idag åligger länsstyrelserna ofta har ålagts för­svarsenhelerna ulan att särskilda resurser avdelats för della ändamål. Vid elt utökat ansvar för berörda länsstyrelser kan tillkommande uppgifter också komma atl åläggas försvarsenheterna. ÖEF vill vid en sädan lösning understryka behovel av atl resursförstärkningar tillförs försvarsenheterna, så att den i och för sig angelägna planläggningen m. m. av katastrofbered­skapen inte sker pä bekostnad av deras ursprungliga uppgifter.

Statens brandnämnd: Enligt förarbetena till brandlagen framhöll departe­mentchefen att det uppenbarligen är från både effektivitetssynpunkt och kostnadssynpunkt angeläget alt räddningsorganen ingriper så snabbi som möjligt. Till åtgärder för att avvärja eller begränsa skada bör därför enligt departementchefen hänföras också ätgärder som vidtas innan en händelse som kan föranleda skada har inträffat, under förutsättning all en sådan händelse kan befaras vara omedelbart förestående.

I motsats lill vad utredningen anför har säledes länsstyrelsen rätt atl ingripa innan nödläge inträffat. Brandnämnden vill också framhålla del angelägna i all länsstyrelsen agerar långt innan nödläge inträftat och med hög handlingsberedskap följer händelseutvecklingen av ell inträffat större olje- eller kemikalieutsläpp. Upplysningsvis kan också nämnas atl brand­nämnden 1977 i skrivelse lill regeringen hemställt all medel skulle ställas lill länsstyrelsernas förfogande så atl viss jourtjänsl skulle kunna upprätt­hållas. Denna begäran har emellertid inte tillgodosetts.

Brandnämnden delar uppfattningen all förutsättning för effekfiva rädd­ningsinsatser vid till exempel en slor tankerolycka är att de olika rädd­ningsorganen i förväg har övat insatserna. Ulredningen har dock inte beaktat atl större övningar är mycket kostsamma och finansieringsfrågan har inle berörts. Brandnämnden har i sin anslagsframställning till regering­en under flera år i rad pålalal behovet av medel (ca 2,5 miljoner per år) för ifrågavarande verksamhet. Framslällningarna har inle bifallits.

I bilaga 10 har föreslagits all kuslbevakningen i författning får ansvar för atl genomföra övningar med kommunerna. Brandnämnden vill erinra om atl enligt brandlagsfiflningen har brandchefen befälet över kommunens brandförsvar och skall också tillse alt brandstyrkan erhåller erforderlig övning. Ulan alt ifrågasätta behovet av övningar är del enligt nämndens uppfattning olämpligt - med hänsyn till de omfattande räddningstjänst-uppgifterna av högst skilda slag som brandförsvaret svarar för - att förfatlningsmässigl lägga ansvaret för genomförande av visst slag av öv­ningar på kustbevakningen. . All övningsverksamhet mellan olika räddningsorgan kommunala såväl som slalliga bör ske i samförstånd efter samråd.

Länsstyrelsen i Stockholms län: Länsstyrelsen konstaterar alt förslaget ger länsslyrelsen en vidgad roll och helt andra handlingsmöjligheter än vad som är fallet inom ramen för gäHande bestämmelser. Men det ställer också krav på väsentligt ökade resurser såväl personellt som materiellt. Fördelen

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

171

med förslagel är en enkel organisation med god överblick, rationellt be­slutsfattande och där tveksamhet knappast skall behöva råda hos någon om vem som har del egentliga ansvarel. Nackdelen är atl del kan komma alt ställa sig dyrt då länsslyrelsen förmodligen måste hålla vissa personal­resurser av expertkaraktär som inte kommer att kunna ulnylljas fullt ut i den ordinarie löpande verksamheten.

Länsstyrelsen i Uppsala län: Länsstyrelsen inslämmer i det lämnade försla­get. Den tillämnade författningen kan för att samla och därmed underlätta tillämpningen även innehålla bestämmelser, som gmndats på andra förslag i betänkandet.

Kraven pä ständig beredskap vid länsstyrelserna i form av jour- eller beredskapstjänst kan medföra resursbehov och därmed förenade kostna­der, som knappast ryms inom den av ulredningen beräknade medelsra­men.

Länsstyrelsen i Södermanlands län: Länsslyrelsen anser att den nuvarande ordningen att kommunerna har det primära ansvaret för bekämpningen enligt brandlagen är en riktig princip som bör bibehållas. I flertalet fall kan samverkan mellan de berörda instanserna smidigt ske inom en arbelsgmpp utan alt länsslyrelsen formellt övertar ledningen. En precisering av läns­styrelsens ansvar kan dock vara motiverad. Kostnadsansvaret är därvid särskilt vikfigt att fastlägga för tänkbara situafioner. Vid framtagande av författningsregler för )änsslyrelsernas ansvar och uppgifter vid större olje-eller kemikalieolycka mäste sålunda klart belysas vad som åläggs länssly­relserna. Det bör särskilt framgå de speciella fömtsättningar som skall råda för att länsslyrelserna skall utföra konlroll av saneringsarbelet och kost­nadsuppföljning av hela bekämpningsarbetet. Del bör i sammanhanget påpekas atl genomförandet av utredningens förslag innebär betydande förändringar av länsstyrelsernas övnings- och bevakningsmliner som med­för kostnadsökningar och kräver betydande personalresurser. Framtagan­det av författningsregler mäste föregås av en analys av resursbehoven.

I anslutning fill avsnittet om länsstyrelsernas roll vill länsstyrelsen sär­skilt beröra beredskapen för Mälaren. Med hänsyn bl. a. till de administra­fiva gränserna slälls där särskill slora krav på samordning av insatserna. Länsstyrelserna i Mälar-Hjälmarregionen har haft flera överläggningar med berörda myndigheter för atl studera hur nuvarande oljebekämpnings-beredskap för Mälaren fungerar. Det har därvid bl.a. konstaterats atl kustbevakningens möjlighel att med egna resurser svara för en bekämp­ningsinsats är begränsad i västra delen av Mälaren (väster om Hjulsta-bron). De resurser kustbevakningen förfogar över i dag ger ej möjligheler alt inom rimlig lid nå västra delen av Mälaren. 1 della sammanhang vill länsstyrelsen påtala det förhållande som nu råder genom atl kustbevak­ningens uppdrag iHI Västerås brandkår atl svara för den omedelbara bekämpningsinsatsen i västra Mälaren ännu inte blivit formellt avtalsreg-lerat. Delta gör alt organisatoriska och ekonomiska förhållanden ej regle­rats.

Länsstyrelsen i Östergötlands län: Utredningens förslag om elt klarläggande av länsstyrelsens roll vid slörre bekämpningsoperalioner tillstyrks. Fram­för allt är det väsenfiigt all i bestämmelser entydigt klarlägga länsstyrel­sens rätt och skyldighet atl ingripa i ett tidigt skede. Huruvida länsslyrelsen skall ges anvisningsrält gentemot kuslbevak-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

172

ningen i en bekämpningsoperalion kan diskuteras. Man bör utgå från att länsstyrelsens intentioner och riktlinjer i en bekämpningsoperation bör kunna bli styrande genom den samverkan som sker i ledningsorganisa­tionen. Det kan dock vara en fördel med en dylik formell anvisningsrält som kan användas i sista hand. 1 delta sammanhang är del väsentligt alt påpeka den belydelse elt regionalt samarbelsorgan kan få.

Länsstyrelsen i Kalmar län: I samband med slora utsläpp är det ofta nödvändigt atl snabbi kunna sätta in och samordna tillgängliga resurser. Det kan också vara fråga om atl välja plats, tid och sätt för bekämpningsin-sats och därmed skydda de mest skyddsvärda områdena. Länsslyrelsen torde vara den regionala myndighet som har bäst förutsättningar all bedö­ma miljöeffekterna av olika slags insatser. Länsslyrelsen instämmer därför i utredningens förslag alt länsstyrelsen såsom samhällets samlande regio­nala organ kan ges möjlighet att la räddningsledningsansvar. Delta innebär bland annat alt länsslyrelsen kan fä anvisningsrält gentemot kustbevak­ningen.

Utredningens organisationsförslag samt förslag atl särskild författning utfärdas som reglerar länsstyrelsens befogenheter och skyldigheter härvid­lag tillstyrkes. I likhet med förhållanden vid katastroflillfällen pä land, där länsstyrelsen redan nu har möjlighel alt la över ledningsansvaret, finns vid större eller specielll farliga ulsläpp ofta behovet av snabba länsstyrelsebe-slut för samordning av resursinsatser. Delta kräver någon form av ständig beredskap vid länsstyrelserna. Länsslyrelsen har i skrivelse till regeringen, kommundepartementel, 1979-09-28 hemställt om atl årliga medel ställs fill länsstyrelsens förfogande för inrättande av beredskaps- eller jourtjänst för viss länsstyrelsepersonal. Skyldighet för länsstyrelsen att också ta led­ningsansvar vid katastroflillfällen fill sjöss ökar ylterligare medelsbehovet för alt kunna upprätthålla rimlig beredskapsnivå.

Länsstyrelsen i Gotlands län: Länsstyrelsen ställer sig helt bakom utred­ningens förslag. Del bör dock framhållas all anvisningsrält för länsslyrel­serna bör utformas så att en avgränsning och ansvarsfördelning erhålles mellan näriiggande län.

Länsstyrelsen i Malmöhus län:        .-. Utredarens uppfattning alt länssty­

relserna bör ha ständig beredskap gäller inle bara oljebekämpningsområ-

det, utan detla krav finns även för andra nödtägessiluationer inom länet

t.ex. kärnkraftolyckor, slora olyckor vid kemisk-leknisk industri, snö­

oväder. Länsstyrelsen i Malmöhus län vill i planläggningssammanhangel

även peka på de speciella problem som Öresund med samordning av

resurser mellan två nationer medför.

Länsstyrelsen i Hallands län: Länsslyrelsen i Hallands län stöder de i betänkandel föreslagna åtgärderna att förbättra länsstyrelsens handlings­beredskap angående olje- och kemikalieolyckor fill sjöss som grundas på en ny beredskapslag. Denna fortsättning föreslås i betänkandel likna lagen om skyddsåtgärder vid olyckor i alomanläggningar m.m. Senast nämnda lag angående alomanläggningar saknar dock vissa väsentliga moment om länsstyrelsens möjligheler att i förväg beordra inblandade parter alt plane­ra, dellaga i övningar, utbilda berörd personal m. m. Della bör tillgodoses i en ny beredskapslag angående olje- och kemikalieutsläpp till sjöss. Länsstyrelsens   nuvarande  åligganden   beträffande   samhällets  rädd-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

173

ningsljänsl omfattar bland annal ålgärder som regleras i brandlag och brandsladga vilkel innebär upprättande av regionala beredskapsplaner av­seende nödlägen av skilda slag som kan uppträda på land. Dessa författ­ ningar inbegriper även förorening av stränder m. m. i samband med inträf­fade olje- och kemikalieolyckor till sjöss. Räddningstjänsten innefaltar även beredskapsplaner för förelag som hanterar vissa hälso- och miljöfar­liga ämnen, löpande tillsyn enligt brandlag och brandstadga, skogsbrand­ärenden, lagring och transport av farligt gods m. m. saml information lill allmänheten. Dessutom har länsstyrelsen i Hallands län atl enligt lagen om skyddsåtgärder i atomanläggningar svara för beredskapsplanering mot olyckor som kan inträffa vid kärnkraftverket i Ringhals. Härvid krävs alt länsslyrelsen förfogar över en handlingskraftig beredskapsorganisation som på ett effektivt sätt kan vidtaga åtgärder för alt skydda allmänheten i händelse av utsläpp av radioakliva ämnen. Del är av vikl att nämnda förhållanden beaktas vid överväganden angående dimensioneringen av länsstyrelsens resurser vid åläggande av nya arbetsuppgifter för länsstyrel­sen.

Planerings- och beredskapsinsatser av den omfallning som rekommen­deras av belänkandet kräver en ny syn på länsstyrelsens resursbehov vad gäller räddningstjänsten. Nya resurser i form av personalförstärkningar m. m. måste ställas till länsstyrelsens förtogande om det skall bli möjligt atl genomföra övningar, jourtjänsl, ulbildning, planering m. m. och därmed skapa en lillföriitlig regional beredskapsorganisalion i händelse av inträf­fade större nödlägen. Vidare måste länsslyrelsen tillställas resurser som kan möjliggöra inköp av sädana tekniska hjälpmedel som personsökare, sambandsmedel m. m. vilka förbätlrar snabb larmning av den berörda ledningspersonalen och ger länsstyrelsens räddningsorganisalion den tro­värdighet som myndigheter kräver och som enskilda medborgare rimligen bör ha rätl atl kräva med hänsyn lill de ålagda uppgifterna.

Slutligen vill länsstyrelsen anföra alt de alltmer omfattande krav som kommit alt ställas pä den regionala fredsräddningstjänsten dels vad gäller förberedande arbeten som beredskapsplaner, beredskapsorganisationer m. m. dels ökade krav på den operativa ledningsfunktionen vid inträffade nödlägen, övningar m.m. föranleder att dessa frågor bör handhas av elt särskill sakområde "Räddningsljänsl" inom länsstyrelsens försvarsenhet. Detta bör i första hand gälla för sådana län som både är kusllän och som har kärnkraftverk vilkel ställer slora krav på länsstyrelsens räddnings­tjänstorganisation .

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Utredningen framhåller alt läns­styrelsen måsle ha möjlighel alt påverka bekämpningsaktionerna redan lill sjöss. Detla skulle ske genom att länsslyrelsen ges anvisningsrätt genlemol kustbevakningen. Detta förslag biträdes. Länsslyrelsen har den bästa kun­skapen om inom länet särskill känsliga områden och därmed den största möjligheten alt prioritera de insatser som kan göras redan under bekämp-ningsskedel lill sjöss. Utredningen anser vidare all länsslyrelsen bör ha ständig beredskap för alt kunna vara rådgivande vid insatser till sjöss men även för atl kunna ta över räddningsledningen i land. Länsslyrelsen biträ­der utredningens uppfattning men vill framhålla att en sådan beredskap kräver personalförslärkningar och särskild ulbildning.

Länsstyrelsen i Älvsborgs län: Länsstyrelsen delar uppfattningen alt läns­styrelsen som samhällets samlande regionala organ ges möjlighet att påver-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

174

ka bekämpningsaktioner till sjöss. MIST går inte närmare in pä hur detta ansvar skaU utövas annat än atl länsslyrelserna i särskild författning åläggs att upprätta och med berörda intressenter öva beredskapsplaner för sam­hällets insatser mol olje- och kemikalieulsläpp även till sjöss. Frägan om länsstyrelsens roll förtjänar att belysas närmare.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län: Länsstyrelsen biträder utredningens upp­fattning alt länsstyrelsen ej skall ha räddningsledningsansvar för bekämp­ning av olyckor fill sjöss. Däremot bör länsstyrelsens roll i dylika situa­fioner närmare klarläggas. Enligt utredningen är det väsenlligt all länssly­relsen i vissa lägen har möjlighet atl påverka bekämpningsaktioner till sjöss t. ex. genom en anvisningsrält gentemot kustbevakningen. Hur detla prakfiskt skall gå lill har dock inle utredningen närmare berört. Ett första steg för alt närmare utreda dylika frågor är det uppdrag som regeringen gett statens brandnämnd alt gå igenom och sammanställa länsstyrelsens nuvarande beredskapsplaner.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län: fömtsätter länsstyrelsen atl anvis­

ningar utges centralt såväl belräffande planerna som belräffande övningar­

na. Länsstyrelsen tillstyrker förslaget.

Länsstyrelsen i Norrbottens län: De av utredningen förestagna ökade möj­lighelerna för länsstyrelsen all agera i samband med olje- eller kemika­lieulsläpp bedömer länsstyrelsen vara lämpliga.

Sjöövervakningskommittén: SÖiK vill särskilt betona det positiva i alt MIST föreslår en stark regionalisering av verksamheten. Regionindelning­en kan emellertid skapa vissa svårigheier när del gäller samverkan med de organ pä land, kommuner och länsstyrelser, som har ansvar för oljebe­kämpning. Om MIST:s förslag genomförs torde del, med de stora regioner som det är fråga om, bli nödvändigt alt ge vissa länsstyrelser personella och materiella resurser alt genomföra planläggning och leda insatser i samband med oljekalaslrofer som berör stora områden.

Räddningstjänstkommittén: Räddningstjänstkommitlén anser alt frägan om länsstyrelsens roll bör sättas in i det slörre perspektiv om ansvarel för räddningstjänsten och behovel av samordning mellan alla berörda organ som kommittén skall utreda.

Göteborgs kommun: Kommunen anser del inle vara realisliskl alt utveckla länsstyrelsen lill en delansvarig ledning av oljeskadeskyddsverksamhelen lill sjöss. Dels byggesju den statliga verksamheten ut med en ny kuslbe­vakningsorganisalion som har alla kunskaper och erfarenheter liksom re­surser i sin hand, dels saknar länsslyrelserna all praktisk kompelens för uppgiften i fräga. Tvärtemot borde den nya kuslbevakningen ges hela ansvaret då det torde vara mer eftersträvansvärt all den myndighel som har alt agera även fär planläggningsansvarel. Beslutsfattandet i det opera­tiva skedet skulle underlättas betydligt. Än effektivare skulle del kunna bli om även slrandskyddel överfördes lill samma lolalansvar. Varför ansvarel skall delas har inte tillfredsställande motiverats. Del är ju fråga om samma olja och staten svarar ju för kostnaderna i det närmaste fulll ul.

Del bör framhållas atl enligt brandlagsliflningen för brandchefen befälet över  kommunens  brandförsvar närmast  under brandstyrelsen.   Enligt

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

175

brandstadgans 8 § ankommer det vidare pä brandchefen atl tillse all brand-styrkan erhåller erforderlig övning. Atl så måsle vara fallet och atl ingen utomstående skall ha något överansvar över det kommunala brandväsen­det i detta avseende borde vara självklart med hänsyn till räddningstjänst­ens uppgifter.

Stockholms läns landsting:   beklagar alt kommittén inle tagit stegel

fullt ul och föreslagil alt länsstyrelserna utvecklas till regionala organ med etl oomtvistligt ansvar för olycksbekämpning och klara befogenheter. Be­redskapsplaner och övningar kan lättare motiveras, om det är klariagt vilken roU länsstyrelsen har.

Svenska kommunförbundet: Frägan om länsstyrelsens roll vid större be­kämpningsåtgärder i strandhnjen bör penetreras ytterligare. Slyrelsen vill särskilt betona vikten av alt länsstyrelserna medverkar i bekämpningsak­tioner genom att tillföra de resurser som krävs i olika, ofta svårfömtsebara silualioner.

Samarbetsorgan

Flertalet remissinsianser synes positiva fill förslagel om ell cenlrall samarbetsorgan för elt formbundet samarbete mellan miljövårds- och be-kämpningsmyndighelerna. Många instanser ifrågasätter dock lämpligheten av de föreslagna regionala samarbetsorganen. Nägra instanser, t. ex. stats­kontoret och riksrevisionsverket, avstyrker förslaget om samarbetsorgan och menar att uppgifterna kan lösas inom ramen för nuvarande myndig­heters verksamhet.

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut: Den föreslagna formali-seringen på central nivå av samarbetet mellan miljövärds- och bekämp-ningsmyndigheler är också enligt SMHIs uppfattning angelägen. SMHI är berett att, så som föreslagits, deltaga i ett sådanl centralt samarbetsorgan. Vid organiserandet av nämnda funktion bör också beaktas behovet av en beredskapscentral med bl.a. meteorologisk och oceanografisk expertis som stöd för bekämpningsinsalser.

Statskontoret: Statskontoret stöder kommilléns uppfattning all statens na­turvärdsverk bör, tillsammans med övriga ansvariga myndigheler - den nya kust- och sjöfartsmyndighelen, SMHI, fiskeristyrelsen, statens brand­nämnd och Svenska kommunförbundet verka för bättre beredskap och insatser pä området. Samarbetet bör bedrivas inom nuvarande organisato­riska ramar. Statskontoret ser inget behov av något särskilt organ för all lösa samarbelsfrägorna. I della sammanhang vill statskontoret påminna om atl försvarets, i första hand marinens, resurser kan användas mer än hittills i oljebekämpningen genom en bättre samplanering med de civila myndigheterna.

Riksrevisionsverket: RRV anser atl kommittén inte redovisat övertygande motiv för behovel av ett särskilt samarbetsorgan. De arbetsuppgifter som della organ avses utföra bör kunna lösas inom ramen för nuvarande myn­digheters verksamhet.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

176

Fiskeristyrelsen:- . Utredaren föreslår fyra regionsgrupper. Det vore

önskvärt all i var och en av dessa någon företrädare för fiskeriverket, t. ex. vederbörande fiskeriintendenl vore företrädd.

Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket lillslyrker atl etl särskill samar­betsorgan bildas för ett mera formbundet samarbete mellan miljövårds-och bekämpningsmyndigheter. På central nivå skulle della organ enligt förslaget ledas av statens naturvärdsverk.

Erfarenheterna hittills visar att del finns behov av ett sådant organ. Detta organ bör enligl verkels uppfattning ha en klart rådgivande roll i både förberedande (utredningplanering) och uppföljande stadier av en olje- eller kemikaliebekämpningsoperation. Verkel avstyrker däremot kommitténs förslag att detta samarbetsorgan skall utarbeta en långsiktig policy för hur bekämpning skall bedrivas i värt land och upprätta riktlinjer för länsstyrelsernas beredskapsplanering. Samarbetsorganet får med så­dana vida arbetsuppgifter en ren myndighetsroll. Sådana förslag bör upp­rättas av ansvariga myndigheter och eventuellt fastställas av regeringen. Ansvaret för alt utarbeta råd och anvisningar för hur olje- och kemikaliebe­kämpningen bör ske med hänsyn till naturmiljön bör åligga naturvårdsver­ket. Underlaget för sådana anvisningar kan självfallet diskuteras i sam­rådsorganet.

Verkel instämmer i kommitténs förslag all samarbelsorganel bör disku­tera teknisk forskning och utveckling. Verket avslyrker däremot förslaget att samarbelsorganel mera direkl bör knytas som referensgmpp till slyrel­sen för leknisk utveckHng samt till den nya sjöfartsmyndighetens tekniska utvecklingsenhet.

Naturvårdsverket kan inte heller se ell klart behov av de av kommittén föreslagna fyra regionala samarbetsorganen. Verkel kan notera att kom­mittén inte heller fastställt på vilken myndighet huvudansvaret bör ligga för dessa regionala samarbelsorgan.

De uppgifter som dessa regionala organ skulle ha kan lämpligen skötas av dels den nya sjöfartsmyndighetens fyra regionala enheler, dels natur­vårdsverket med del föreslagna samarbetsorganet som rådgivare. Verkel avstyrker därför förslagel i denna del.

Generaltullstyrelsen: Styrelsen är positiv lill atl bekämpningsorganisa-lionen lill sjöss tillföres marinbiologisk och annan miljöexpertis. För all på ell tidigt stadium kunna beakta uppkommande miljöfrågor även i den dagliga fortlöpande verksamheten och samtidigt uppnå nödvändig enkelhet och flexibHitet i organisationen bör sådan expertis enligt styrelsens be­stämda uppfattning i erforderlig omfattning tillföras själva bekämpningsor­ganisationen.

Slyrelsen har inte något emol inrättande av ett centralt samarbelsorgan för utarbetande av långsiktig policy för bekämpningsarbelels bedrivande m. m. Med hänsyn fill de uppenbara risker för handlingsförlamning av den operativa ledningen vid bekämpning lill sjöss, bl.a. på grund av det före­slagna organets storlek och sammansättning, vill styrelsen på grundval av vunna erfarenheter bestämt avstyrka all della samarbelsorgan fär något operativt inflytande pä ledningen av akuta bekämpningsaktioner.

Vad beträffar inrättande av motsvarande samarbetsorgan på regional nivå för bl. a. vidtagande av ålgärder utifrån miljöatlaser och diskussion av bekämpningsmaterielens typ och lokalisering är slyrelsen tveksam bl.a. med hänsyn till all varje region såväl inom nuvarande som tänkt organisa-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

177

fion omfattar elt flertal länsstyrelser. Styrelsen anser all dessa frågor kan behandlas betydligt enklare inom ramen för redan existerande samarbete.

Då det gäller det regionala samverkansorganels inflytande på den opera­

tiva ledningen av en akut bekämpningsoperalion avslyrker slyrelsen delta

helt---- .

Slyrelsen anser atl de samverkanslinjer som redan existerar mellan kuslbevakningen och berörda länsstyrelser fungerar på ell utmärkt och obyråkratiskt säll. Som regel ingär sälunda, då behov föreligger, en repre­sentant från länsstyrelsens naturvärdsenhel som rådgivare i den,regionala operativa ledningen av en bekämpningsoperation till sjöss.

Delegationen för samordning av havsresursverksamheter: Delegationen in­stämmer i del angelägna i alt samarbetet mellan miljövårds- och bekämp-ningsmyndigheler behöver utvecklas. Med hänsyn lill all myndighetsupp­gifterna inom havsresursverksamhelen är starkt splittrade kan delegatio­nen dock inte tillstyrka all etl nytt organ inrättas. Del bör i första hand vara de berörda myndigheternas sak att utveckla former för ell närmare samarbete. I sammanhanget bör även erinras om de samordningsuppgifter som ankommer på havsresursdelegationen.

Statens skeppsprovningsanstalt:    det bör vara av värde för den plane­

rande och rådgivande funktionen hos det av ulredningen föreslagna samar­

belsorganel om även skeppsprovningsanstalten är representerad i samar­

belsorganel.

Länsstyrelsen i Stockholms län: Enligt länsstyrelsens mening måste de föreslagna samarbelsorganen, framför allt på den regionala nivån, ses som faktiska ledningsorgan vid bekämpningsoperalioner. I annat fall får de en olycklig biandroll som både planerande och rådgivande och stor risk kom­mer atl föreligga att missförstånd uppslår om vem som har det egentliga ansvaret. Nackdelen med samarbetsorganen som ledningsorgan är att be­slutsfallandet kan bli komplicerat med hänsyn till del relativt slora anlalel ingående representanter från olika myndigheter. Fördelen är att tillgången lill sakkunskap inom många berörda kunskapsområden bör vara god.

Länsstyrelsen i Uppsala län: Föreslagna samarbelsorgan på central och regional nivå för samverkan mellan miljövärds- och bekämpningsmyndig­heter bör vara ett stöd i länsstyrelsernas beredskapsplanering. Organen bör också ha till uppgift att bistå länsstyrelserna vid fall dä beredskapspla­nen sätts i tillämpning.

Om kustbevakningens nuvarande indelning behålls kommer Uppsala län alt ingå i två regioner. Eftersom samverkan ändå måste ske över region­gränser bedöms ölägenheterna härav som överkomliga.

Länsstyrelsen i Kalmar län: Länsslyrelsen, som lillslyrker lillskapandel av ell cenlrall samarbelsorgan, vill ifrågasälla lämplighelen av de föreslagna regionala samarbelsorganen. För biträde ät länsstyrelsens ledningsorgani­sation vid oljebekämpningsaktioner torde de centrala verken ändå utse lämpliga företrädare i förekommande fall på regional nivå. De övriga arbetsuppgifter som föresläs för dessa regionala organ torde med fördel kunna utföras av det centrala samarbetsorganet. Del förutsätts all della cenirala organ i konkreta frågor tar kontakt med länsslyrelserna. Dessul­om anser länsstyrelsen atl en representant för de berörda länsslyrelserna i landet ingår i det centrala samarbetsorganet. 12   Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

178

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Länsstyrelsen tillstyrker tillska­pandet av etl pä förhand utsett särskill samarbelsorgan som vid oljebe­kämpningsoperationer kan biträda ledningsorganisationen med anvisning­ar och råd. Synnerligen viktigt torde vara atl få en stark representation i samarbetsorganet från myndigheter som representerar miljö- och natur­vård.

Länsstyrelsen i Älvsborgs län: Länsslyrelsen vill här endasi betona vikten av att det finns fasta samarbelsorgan både på central och regional nivå samt alt dessa ges resurser att på ett meningsfullt vis biträda bäde vid planering och i händelse av ulsläpp.

Länsstyrelsen i Skaraborgs län; Länsstyrelsen tillstyrker de förslag till samarbelsorgan som ulredningen framlägger. En fömtsättning är givetvis atl den föreslagna nya organisafionen för kust- och sjöfartsverksamheten kommer till sländ. De uppgifter (samordning vid myckel stora olyckor, utbildning, information, forskning m.m.) som skulle åvila samarbelsorga­nen är belydelsefulla för att kunna pä räll sätt få med miljöfrågorna i bekämpningsarbetet.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län: Länsstyrelsen vill dock förorda atl de centrala respektive regionala samarbetsorgan som föreslås, snarast upprät­tas. På regional nivå bör ett sådanl organ kunna fungera såväl som slöd för den operativa ledningen i normalfallet, som för det fall länsslyrelsen enligt brandlagen övertar räddningsledningen. I det enskilda fallet bör berörd kommun vara representerad i samarbelsorganel.

Länsstyrelsen i Norrbottens län: Behovet av samarbetsorgan mellan miljö­och naturvärdsintressena och dem som skall planera och genomföra be­kämpning av olje- och kemikalieutsläpp torde inte behöva ifrågasättas. Det kan dock i praktiken bli svårt alt få sådana atl fungera tillfredsställande, särskill i akuta situationer. Detta bör ägnas särskild uppmärksamhet vid den närmare utformningen av organen.

Kommittén för transport av farligt gods: Frägan om samordning av myn­dighetsansvaret för Iransporler av farligt gods, som i dag är mycket splitt­rat, utreds av TFG-kommittén. Med utgångspunkt frän de hittills i denna fråga gjorda övervägandena finns inte anledning till erinran mot betänkan­dets förslag till samarbelsorgan.

Därest de föreslagna samarbetsorganen inrättas, bör frägan om repre­sentation för dem i industriverkets rådgivande nämnd för transport av farligt gods övervägas.

Räddningstjänstkommittén: Även samarbetet mellan miljövårds- och be-kämpningsmyndighelerna har anknytning till räddningstjänslkommitténs kommande överväganden om huvudmannaskapet. Kommittén kommer att pröva fömtsättningarna för en ökad samordning både pä lokal, regional och central nivå inom räddningstjänsten. Prövningen av MISTs förslag i denna del bör därför anstå till dess kommittén slutfört sitt arbete.

Göteborgs kommun: Kommunen är tveksam till all ansvarel föresläs splill-ral pä så många myndigheler. Logiskt vore, alt ge även della lednings­ansvar till den nyskapade riksmyndighelen som ju även verkar regionall.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

179

Bemanning längs kusten

Regeringen tillkallade enligl beslut vid regeringssammanträde den 6 september 1979 en särskild utredare med uppdrag att utreda frågan om bemanning längs våra kuster. Utredaren avlämnade i februari 1980 betän­kandet (Ds Kn 1980:2) Personal för fillsyn av kust och skärgård. Betän­kandet är f. n. föremål för remissbehandling.

Nedan redovisas de yttranden remissorganen avgav med anledning av det översiktliga "Ren Tur"-förslag, som var ulgångspunklen för regering­ens beslul.

Statens naturvårdsverk: Verkel vill dock här underslryka MlST-kommil-téns uppfattning atl en samlad bedömning av bemanningen längs våra kuster är angelägen.

Länsstyrelsen i Östergötlands län: Som ulredningen framhåller har anlalel statliga tjänstemän med stationering längs kusterna minskal under en lång följd av år. Detla är av flera skäl hell oacceptabelt och måste snarast rättas tiH.

Från miljöskyddssynpunkt är del väsentligl all bemanningen är så hel­täckande som möjligt för att man ska få snabba larm när nägot utsläpp inträffar. Likaså kan personal i kustbandel göra vissa omedelbara insatser av stor betydelse och snabbi upplysa om skadeplatsens förhållanden säväl vad gäller utsläpp som naturförhållanden.

Länsstyrelsen anser del självklart att man vid en bedömning av erforder­lig bemanning längs kusterna måsle väga in alla samhällsinlressen. Sädan hänsyn har inle lagits av berörda cenirala verk vid de lidigare bedömningar som resulterat i avbemanning enligl ovan. Länsslyrelsen har vid upprepa­de tidigare tillfällen skrivit till handelsdepartementet och generallullsty­relsen i dessa frågor. Härvid har länsstyrelsen bland annal kraftigt motsall sig generallullslyrelsens planer på avbemanning i länels skärgårdsområde.

Länsslyrelsen vill nu åler särskill underslryka behovel av personal för övervakning av fågelskyddsområden, sälskyddsområden och naturreser­vat. I Östergötlands skärgård finns elt stort anlal sädana områden som fredals för djurlivel. Hela syftet rned del mödosamma arbelel all skydda skärgårdens djurliv kommer atl äventyras om inte övervakningen snarast anordnas på ett lillfredsslällande sätt.

I dessa sammanhang måste ocksä understrykas viklen av samhälleliga åtgärder för alt bevara en bofast befolkning i länets skärgårdsområde. Problemen är i detla sammanhang utomordentligt stora i Östgötaskärgår­den. Befolkningen minskar främsl på grund av bristande tillgång på arbets­tillfällen och service. En fortsalt befolkningsminskning innebär givetvis ökande problem ur säväl ovan angivna miljöskydds- som naturvårdssyn­punkter. En bofast skärgårdsbefolkning innebär i bland annat dessa av­seenden en väsentlig samhällelig resurs som mäste understödjas och las till vara. De förslag lill handlingsprogram som länsstyrelsen utarbetat måste snarast förverkligas. En grundläggande förutsättning härför är atl begärda stödåtgärder vidtas från central nivå.

Länsstyrelsen i Kalmar län: Frågan om fyrplatsernas bemanning är för närvarande föremål för särskild ulredning. Länsstyrelsen vill ändå här underslryka viklen av att nu bemannade fyrplatser inom Kalmar län även fortsättningsvis fär förbli bemannade. Härvid framstår fyren Ölands södra udde som en synnerligen angelägen bemanningsplats.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

180

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län: Länsstyrelsen har starkt upp­märksammat dessa frägor under senare år (se länsrapporl 1979, som hu­vudsakligen ägnades dessa frågor). Länsstyrelsen forlsäller nu della arbe­le och ätgärdsförsiag kommer atl lämnas under 1980, bl. a. i samband med skärgårdsulredningen. I betänkande föreslås atl experter från bl.a. några länsstyrelser knytes till den särskilda utredningen. Länsstyrelsen i Göte­borgs och Bohus län bör självklart tillhöra de länsstyrelser som fär en sädan anknytning.

Sveriges fartygsbefälsförening: I den ulredning som föresläs har hell förbi­gåtts all bemanningen av våra kuster, på fyrplatser etc. i första hand har till syfte att öka säkerheten till sjöss, varigenom även risken för oljeskador etc. minskar. Del mäste vara av myckel stort värde all till ulredningen knyta expertis i form av nautiskt befäl, varför SFBF förutsälls bli repre­senterad i ulredningen.

Sveriges redareförening: Den föreslagna nya organisationen för kusl- och sjöfartsverksamhet bör utgöra en garanti för undvikande av personaldubb­lering på vissa punkter utmed kusten medan andra lämnas ulan beman­ning.

Sjöfartens haverikommission

Remissinslanserna lillslyrker eller lämnar ulan erinran ulredningens oli­ka förslag angående olycksutredning inom sjöfarten.

Sjöfartsverket: Från de inlressen sjöfarlsverkel har all beakla finns inget alt erinra mot alt olyckor, som orsakat t. ex. stora oljeulsläpp, utreds av en haverikommission. Nuvarande lagstiftning torde ge möjlighet att redan idag låta så ske.

Beträffande förslagel alt förordna en haverikommission för utredning av olyckor, i vilka utländska fartyg är involverade, kan anmärkas all i fall där utländskt och svenskl farlyg kollideral har haverikommission fillsatls. Sjöfartsverkel har ingen erinran mol all möjlighelen ulvidgas till fall där enbart utländska fartyg berörs, men vill peka på de folkrätlsliga och internationella aspekter som berörs av denna fråga.

Sjöfartsverket har ingen erinran mot all begränsningen i 313 § andra stycket (... befinner sig i svensk hamn ...) tas bort eller mjukas upp. Verkel har i praktiken hittills tillåtit sig en exlensiv tolkning av rekvisitet.

Beträffande frågan om alt kommissionen föresläs utreda skador pä den marina miljön ifrågasätter verkel om detta ej bör ske genom annat organ som redan har miljövårdsansvar och miljövärdsexperlis.

Sjöfartens haverikommission: . Utredningsmannen har vidare före­

slagit att sjöfartens haverikommission borde inordnas i statens haverikom­

mission, all sjöfartens haverikommission även skulle lillsätlas vid sjö­

olyckor med ufiändskl farlyg när olyckan inträffat i svenska farvatten och

vid olyckor som medfört slora skador på miljön 1. ex. slora oljeulsläpp.

När del gäller den förslå punkten vill sjöfarlens haverikommission hän­visa lill vad deparlemenlschefen anförl i regeringens proposifion (1977/ 78:88) om inrällandei av en cenlral myndighel för ulredning av allvarligare civila och mililära luftfartsolyckor m. m. (sid 23):

"Frågan om sammanslagning av organisafionerna för ulredning av luft-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

181

farts- och sjöolyckor, anser jag, i likhel med statskontoret och RRV, bör prövas när erfarenhet har erhållits av den nu föreslagna förändringen. Därvid bör - mol bakgmnd av en bedömning av värdet av all i samhället ha ell permanent fristående utredningsorgan även prövas om statens haverikommissions ijänsler skall tas i anspråk även i andra sammanhang."

En utökning av sjöfartens haverikommissions arbetsområde har varil aktuell i andra sammanhang t.ex. i samband med förslag lill ny organisa­tion för sjöfartsverkel (kommunikationsdepariementets dnr I 2513/76) och samma departements uppdrag lill sjöfartsverket atl skyndsamt utreda i vilken ordning och utsträckning undersökning av olyckor med fritidsbåtar skall ske.

I den första frågan har sjöfartens haverikommission i sitt remissvar anfört bl. a. följande:

"I enlighet med vad sålunda anförts anser sjöfartens haverikommission alt ulredningsansvarel i varje fall för allvarligare olyckor, vari sjöfarlsver­kel intar partställning, bör överlämnas lill elt frän verket fristående organ. För luftfartens del har denna fräga lösts i huvudsak efter den principen att statens haverikommission - den centrala utredningsrnyndighelen för luft­fartsolyckor utreder alla olyckor med dödsfall eller svär kroppsskada inom kommersiell luftfart samt omfattande materiella skador inom sådan luftfart under del atl luftfartsverket utreder övriga haverier. Skäl kan föreligga all göra en liknande kompetensfördelning inom sjöfarten mellan å ena sidan sjöfartsverket och å andra sidan sjöfartens haverikommission. Uppenbart är emellertid att det vid en liknande lösning för sjöfartens del måsle uppkomma bl.a. gränsdragnings- och resursproblem.

En sådan ändring av gällande ordning bör i vart fall enligt kommissio­nens mening föregås av etl visst utredningsarbete, möjligen i den formen departemental arbelsgmpp som föregick propositionen om statens have­rikommission."

1 den andra frågan har sjöfartsverket ännu inte avgelt svar. En arbets­grupp, som handlägger ärendet, har emellertid föreslagit, atl även allvarli­gare sjöolyckor med frilidsfartyg skall kunna utredas av sjöfartens haveri­kommission.

Statskontoret: Statskontoret stöder kommitténs förslag atl sjöfarlens have­rikommission inordnas i statens haverikommission. Det är viktigt att sjö­fartens haverikommission får de resurser som krävs för atl upprätthålla kompelens och kontinuitet.

Statskontoret föreslår atl kommissionens utredningsverksamhet ut­sträcks utöver vad kommittén säger om skador på miljön och om utländska fartyg, lill alt omfatta även olyckstillbud. 1 likhet med vad som gäller för flygtrafiken kan man härigenom erhålla större samlad kunskap till grund för det förebyggande säkerhetsarbetet.

Statskontoret vill peka på viklen av att frågor om ansvarel för bl.a. riskanalys och planering av förebyggande åtgärder utreds så att en klar ansvarsfördelning kan göras mellan den nya myndighet som bildas dä kuslbevakningen och sjöfartsverkel slås samman och haverikommissio-

Riksrevisionsverket: RRV ansluter sig fill kommitténs uppfattning all sjö­fartens haverikommission bör ingå i slalens haverikommission. RRV för­utsätter atl några nya tjänster lolalt sett därigenom inte behövs. I stället bör i varje särskill fall experter tillkallas.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

182

Statens naturvårdsverk: Verket utgär ifrån att den föreslagna sjöfartens haverikommission utnyttjar den kunskap om miljöskydd och miljöskador som erfordras.

Statens skeppsprovningsanstalt: Skeppsprovningsanstalten välkomnade tillskapandet av sjöfartens haverikommission. Med hänsyn lill all haveri­orsakerna ofta kunnat hänföras till manövertekniska misstag eller felbe­dömningar anser skeppsprovningsanstalten det vara lämpligl atl anstalten i egenskap av statligt expertorgan i dessa frågor får en bättre insyn i på­gående haveriutredningar. Det kan ske t.ex. genom alt personal från skeppsprovningsanstalten knyts som experter till haverikommissionen el­ler genom aU kommissionen i större utsträckning än hittills anlitar skepps­provningsanslaltens tjänster.

Räddningstjänstkommittén: Förslaget föregriper räddningstjänslkommit­téns överväganden om en kommission för undersökning av allvarligare olyckor. Kommittén skall enligt direktiven med förtur behandla frågorna om undersökningskommissionen. Elt förslag till uppgifisomräde, arbets­former och organisation för del nya undersökningsorganel kommer all föreligga i början av år 1980.

Sveriges fartygsbefälsförening: Förslagel tillstyrks.

Även de utländska fartygen bör emellertid kunna göras lill föremål för utredning av haverikommissionen.

En arbetsgrupp inom SFBF har föreslagit att sjöfarlsverkels säkerhets­sektion skall inordnas i sjöfartens haverikommission (bilaga).

Sveriges redareförening: Del är angelägel såsom utredaren framhåller att haverikommission kan tillsättas vid olyckor som medfört slora skador pä miljön, t.ex. stora oljeutsläpp. Haverikommissionens ulredningar får inle som hittills begränsas lill alt enbart avse olyckor med svenska fartyg. Vid en olycka med stort oljeulsläpp som följd bör haverikommissionen även göra en bedömning av hur samordningen vid bekämpning och sanering har fungerat.

Föreningen anser inte alt någon personalförstärkning av haverikommis­sionen blir erforderlig utan uppgifterna torde kunna klaras genom omprio­riteringar inom befintliga personalramar.

Forskning om samhällsekonomiska kostnader

Endast fiskeristyrelsen och slalens naturvårdsverk har lämnat syn­punkter på förslaget att intensifiera forskning och utveckling avseende bl. a. melodik för beräkning av samhällsekonomiska kostnader till följd av utsläpp av olja eller kemikalier. Nägra instanser, generallullstyrelsen och länsstyrelserna i Värmlands och Gävleborgs län, tillstyrker förslaget utan direkta kommentarer.

Fiskeristyrelsen: För atl rätl kunna uppskatta de skador som utsläpp orsa­kar på miljön måste denna form av forskning ges hög prioritet. Specielll svår ler sig delen "föriorade rekrealionsvärden". Fiskeristyrelsen har i samarbete med socialhögskolan i Göteborg tagit fram meloder för socio-ekonomiska undersökningar belräffande fritidsfiske som skulle kunna an­vändas för alt bedöma fritidsfiskets värde. De föreslagna beloppen anser styrelsen vara tilltagna i underkant.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

183

Statens naturvårdsverk: Naturvårdsverket tillstyrker atl forskning och ut­veckling om meloder för beräkning av samhällsekonomiska kostnader intensifieras. Verket har ocksä i sin anslagsframställning för budgetåret 1980/81 tagit upp den miljöekonomiska forskningen som ett nytt område för verkels forskningsanslag. Behovet av sådan forskning har lidigare betonats av miljökostnadsutredningen i sill betänkande (SOU 1978:43) Miljökostnader.

Omfattningen och inriktningen av den miljöekonomiska forskningen bör dock vägas mot annan angelägen forskning pä miljöområdet. Verket av­styrker därför förslagel all den föreslagna delegationen för miljösäkra sjölransporter skulle administrera sädan forskning. Verkel föreslår i slällel att dessa forskningsmedel (0,25 milj. kr. per år) tillförs naturvårdsverkets forskningsanslag (anslag H7).

Delegation för miljösäkra sjötransporter

Synpunkterna på behovel av en till regeringskansliet knuten mindre delegation för miljösäkra sjötransporter varierar bland remissinstanserna. Flera instanser avslyrker medan andra tillstyrker och önskar bli represen­terade.

Chefen för marinen: Ulredaren har utformat sill handlingsprogram för all kunna genomföras inom 5 år. Beroende pä del myckel vida fäll som här föreslagna åtgärder omfattar, den mängd av myndigheter och organisatio­ner som blir involverade och de svårlösta problem som är förknippade med handlingsprogrammet, förefaller en 5 års period alltför kort. En förutsätl­ning för alt överhuvudlaget hinna genomföra alla föreslagna ålgärder torde vara all utredarens föreslagna delegation snarast lillsälts.

---- . Enligl Chefens för marinen uppfattning bör även försvarsmakten

vara representerad i delegationen. Chefen för marinen är beredd alt utse representant i en eventuellt kommande delegation.

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut: Sambandet mellan denna delegation och del centrala samarbetsorganet har inle närmare belysts. Direkl SMHI-represenlation i delegationen har inle föreslagits. Med tanke på SMHIs roll som operativ myndighet med uppgifter inom bl.a. trafik-övervakning och beredskapsplanering förefaller dock deltagande från SMHI i delegationen lämpligt. (Jfr avsnill 3.7)

Del har under de senaste åren funnits en tendens inom statsförvaltning­en att etablera alltfler samordningsorgan med representation från berörda myndigheter och intressenter. Den arbetstid som åtgår för verksamheten i dessa organ i form av sammanträden och resor m.m. måste noga vägas mol nyttan av och effektiviteten i de mer konventionella relationerna och kontakterna mellan myndigheterna.

Man borde därför, innan två organ med likartade uppgifter inrättas, pröva om inte den åsyftade funktionen lika väl kan rymmas inom ett organ: den föreslagna särskilda delegationen.

---- . SMHI kan väntas ha etl omfattande operativt ansvar såväl i

uppbyggnaden av etl nationellt trafikinformationssystem som i bered­skapsplaneringen. SMHI föreslår därför att institutet blir representerat i delegationen.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2    Jordbruksdepartementet

184

Statistiska centralbyrån: I kommitténs förslag vad gäller SCBs medverkan i det fortsatta arbetet på detla område ingår att samråd bör ske med berörda offentliga utredningar, myndigheter och organisationer. SCB har i olika andra sammanhang redan i dag etablerade kontakter med de av kommittén nämnda intressenterna. SCB ser för sin del organisatoriska fördelar i alt den delegation för miljösäkra sjötransporter som föreslås bli etl samarbels­organ i detta sammanhang. Initiativet till ev. fortsalt uppdrag för SCB bör därvid åvila delegationen. För att underlätta det föreslagna samrådet med berörda intressenter på området får SCB också föreslå att verket knyts till delegationens arbete pä lämpligl sätt - t. ex. på expertbasis.

Statskontoret: Slatskonlorel finner inte tillräckliga skäl atl inrätta en sär­skild delegation för miljösäkra sjötransporter. Delegationens uppgifter alt under igångsätlningsskedet-svara för handlingsprogrammets genomföran­de och ta inilialiv lill olika utrednings- och utvecklingsinsatser kan klaras genom de i övrigt föreslagna organisationsförändringarna. Statskontoret vill här särskill peka på naturvårdsverkets roll i frägor som rör miljöskyd­dande ätgärder.

Statens naturvårdsverk: Uppgiften att utveckla del föreslagna handlings­programmel, samordningen och uppföljningen av arbetet, är en naturlig uppgift för jordbruksdepartementets sakenhet för miljövård. Genomföran­del av programmet bör åvila befintliga myndigheter, sjöfartsverket, brand­nämnden, tullverket, naturvårdsverket etc. Naturvårdsverket avstyrker därför förslagel att en särskild delegation knuten lill jordbmksdepartemen­tet inrättas för samordning och uppföljning av oljeskyddsprogrammet. Enligt verkels uppfattning bör man inle ytteriigare splittra oljeskyddsarbe-tel med nya tillkommande myndigheter.

Delegationens övriga föreslagna arbetsuppgifter kan också naturligt föras till befintliga myndigheler. Naturvårdsverket kan svara för uppgif­terna om miljöekonomi. Uppgifterna om farledsvaruavgift och om miljö­säkra sjölransporter kan klaras av naturvårdsverket och sjöfartsverkel i samråd.

De sekrelariatsresurser som MIST-kommitlén föreslår bör som en kon­sekvens härav användas lill alt förstärka jordbruksdepartementet, sjöfarts­verkel och naturvårdsverket.

Statens industriverk: SIND finner de föreslagna ätgärderna för alt utnyttja beflntliga resurser bättre ändamålsenliga men vill dock peka på de svaghe­ter som fortfarande kommer alt finnas i systemet p. g. a. att olika departe­ment med skilda prioritelsgmnder föresläs som huvudmän för resurserna. Även om naturvårdsverket har viktiga uppgifter torde det vara lämpligast att samla transportsäkerhetsfrägorna under kommunikationsdepartemen­tet, vilket styr sjöfarten, järnvägen och i praktiken även vägtransporterna (genom ADR) av farligt gods.

------ .En förutsätlning för det fortsatta arbetet pä all lösa miljöproble­

men i samband med sjölransporter är konkrela förslag lill allernaliva

transportsäll och transportvägar. Dessa förslag måste belysa även verk­

ningarna på industrin och näringslivet i övrigl. 1 samband med dessa

kompletlerande sludier bör även närmare undersökas vilka koslnader som

är förenade med olika risknivåer. Ell säkerhelssyslem ulan ordentlig för­

ankring i den ekonomiska verkligheten löper stor risk alt stanna på pap­

peret eller alt leda lill mindre lämpliga resursallokeringar.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

185

Enligt SIND:s uppfattning är del därior angelägel alt utredningsförsia­gen inte bara kompletteras utan även löpande följs upp. Den lekniska utvecklingen och förändringarna i godsflödenas innehåll och riktning gör detta nödvändigt. Denna löpande uppföljning bör förenas med utarbetan­det av nya förslag fill åtgärder. Av praktiska skäl bör detta uppdrag läggas på en och samma funktion i förvaltningen.

Delegationen för samordning av havsresursverksamheten: Den föreslagna delegafionens huvuduppgift skall bl.a. vara att verka för miijösäkrare transporter och lämna underlag för regeringens och myndigheternas ställ­ningstaganden i frågor som rör miljösäkra sjölransporter.

Detta är en samordningsuppgift som till stora delar överensstämmer med de direktiv som gäller för den nyinrättade delegationen för samordning av havsresursverksamheten.

Delegationen vill därför ifrågasätta om inle den föreslagna nya delegatio­nens uppgifter faller inom ramen för havsresursdelegationens verksamhel. I de expertgmpper som upprättats inom delegationen för samordning av havsresursverksamhelen finns en bred kompelens inom skilda havsan­knutna verksamhetsområden. Denna kompetens kan myckel väl utnyttjas för atl ulföra den föreslagna delegationens huvuduppgifter.

Nämnden för fartygskrediter: Om den föreslagna delegationen kommer lill stånd bör nämnden antingen blir representerad i den eller beredas möjlig­het delta i dess arbete när frågor behandlas som berör nämndens arbetsom­råden.

Länsstyrelsen i Stockholms län: Länsstyrelsen avstyrker förslagel. Arbets­uppgifterna bör klaras inom statsförvaltningens ordinarie organisation. Handlingsprogrammel bör initieras genom preciserade regeringsuppdrag och genomföras av beröra myndigheler. Uppföljning och övrig samord­ning bör kunna ske genom en interdepartemental arbelsgmpp.

Länsstyrelsen i Östergötlands län: Avslutningsvis vill länsstyrelsen under­stryka viklen av alt en samlad kartläggning med älgärdsprogram genom­förs även för landlransporter av miljöfarliga varor. Länsslyrelsen har i denna fråga försökt genomföra vissa utredningar men härvid mött slora problem beroende på dels att så slor del av transporterna varken har slart-eHer målpunkl inom länel och dels all regelsystemen och ansvarsfrågorna är mycket splittrade och svåröverskådliga. Del senare gäller inle minst för den centrala nivån. En samordning av de olika berörda cenirala myndighe­ternas ansvar, uppgifter och beslul om åtgärder är synneriigen angelägen såväl vad gäller sjö- som landlransporter.

Länsstyrelsen i Uppsala län: Den föreslagna delegationen för miljösäkra sjötransporter fär uppgifter, som kommer att inverka på länsstyrelsens uppgifter i dessa hänseenden. Detla lalar för alt även länsstyrelserna blir representerade i delegationen.

Länsstyrelsen i Värmlands län: Länsslyrelsen lillslyrker förslaget om en delegation för miljösäkra sjötransporter. Ulöver de av MIST angivna upp­gifterna borde delegationen även kunna fungera som samarbetsorgan mel­lan miljövärds- och bekämpningsmyndiglieter.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 1.2   Jordbruksdepartementet

186

Länsstyrelsen i Norrbottens län: Med hänsyn till de många inlressen, myn­digheler och organisationer som berörs av verksamheten kan det vara motiverat att en särskild delegation inrättas enligt utredningens förslag. Del är dock angeläget att den organiseras och får så avgränsade uppgifter att den kan medverka tiH positiva lösningar för genomförande av hand­lingsprogrammel och inle i praktiken innebär en broms för genomförande av angelägna åtgärder.

Räddningstjänstkommittén: Som redan framhållits kommer räddnings­tjänstkommittén atl överväga formerna för en samordning av hela rädd­ningstjänsten pä såväl central som regional och lokal nivå. Etl mera form­bundet samarbete inom regeringskansliet i fråga om säkerheten vid sjö­transporter bör därför anstå till dess kommittén slutfört sitt arbete.

Stockholms läns landsting:   frågorna om sjösäkerhet och miljörisker

är spridda på en rad departement, verk, myndigheter, organisafioner och utredningar, fiilstyrker alt de genom samarbelsorgan blir bällre samordna­de. Kontoret kan ej bedöma om det utöver del av kommittén föreslagna nationella samarbetsorganet behöver tillskapas en departemental sam-ordningsgmpp. I varje fall bör gränsdragningen mellan uppgifterna klaras ul i förväg.

Centralorganisationen SACO/SR: SACO/SR lillslyrker förslagel om inrät­tandet av en delegation för miljösäkra sjölransporter och anser atl även fiskeristyrelsen bör representeras i denna.

Svenska hamnförbundet . Som utredaren också fömlsäller krävs

fördjupade utredningsinsatser, vilka lämpligen hålls samman av den före­slagna delegationen för miljösäkra sjölransporter. Hamnförbundet räknar sig iHl de sjöfartsorganisationer som bör ingå i delegationen. För vissa arbetsuppgifter ter det sig lämpligt all delegationen till sig knyter experter som arbetar i sektioner.

Sveriges industriförbund: ställer sig Förbundet negativt till den

föreslagna delegationen. Enligl Förbundels uppfattning är det ej på denna nivå samordning och utbyte av erfarenheler bör ske ulan enbart på den operativa nivån.

Sveriges redareförening: Redareföreningen tillstyrker alt en sädan delega­fion tillsättes och önskar härmed anmäla sitt intresse för representation i delegafionen.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 2.1    Kommunikationsdepartementet 187

Bilaga 2.1

Sammanfattning av remissyttranden över sjöfartsverkets förslag den 13 augusti 1979 angående skyldighet för far­tyg att anlita lots inom svenskt inre vatten utanför kusten m. m.

Remissyttranden över sjöfartsverkets framställning har avgetts av Sveri­ges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHI), statskontoret, riks­revisionsverket (RRV), fiskeristyrelsen, statens naturvårdsverk, general-tuHstyrelsen, statens brandnämnd, samtliga berörda länsstyrelser, havsre-sursdelegafionen, ulredningen (K 1979:01) om transport av farligt gods, 1977 ärs oljeskyddskommitlé, sjöövervakningskommittén (H 1977:05), sjö­fartens haverikommission. Svenska hamnförbundet, Svenska petroleum-institutet, Sveriges fartygsbefälsförening, Sveriges redareförening, Sveri­ges Ångfartygs assuransförening och Lotsförbundet.

SMHI anser atl kriterier som bör medföra lotstvång är lågt vattenstånd, kraftig ström, hård vind, risk för nedisning, nedsatt sikt etc. Detta gäller enligt SMHI särskill för fartyg med "manöversvårigheter". I övrigl beto­nar SMHI de risker som är förenade med farlig last.

Statskontoret, som betonar helhetssynen pä fariedssäkerheten, påpekar att lolsning endast är en av flera säkerhetshöjande åtgärder. En tolalanalys av farledsområden bör göras innan lotstvånget utökas. Lotstvånget bör anpassas till farled, fartyg, lastens miljöfarlighel och bemanningen.

RRV anser atl ett principbeslul om behovsprövat lotstvång bör föregås av en utvärdering av den säkerhetshöjande effekten av lotsning, trafik­övervakning och trafikseparering.

Fiskeristyrelsen anser att sjöfartsverkets förslag om lotstvång för alla fartyg över 10000 BRT och för vissa andra fartyg som transporterar farligt gods är välmotiverat.

Naturvårdsverket menar att utökat lotstvång behövs för alt öka säkerhe­ten fiH sjöss och minska riskerna för olje- och kemikalieutsläpp till skada för den yttre miljön. Verket påpekar vidare bl. a. att det kan finnas skäl alt utöka lotstvånget med hänsyn fill miljöfarlig last lill att även gälla sådan last i förpackad form och inte endast i bulk. Verkel biträder förslaget att listan över farligt gods bör sammanställas av sjöfartsverket efter samråd med produktkontrollnämnden. Enligt verkel bör undantag frän lotstvång inte kunna medges om fartyget medfcT last som upptagits i nämnda för­teckning.

Generaltullstyrelsen anser all elt utökat ulnyltjande av lots innebär en höjning av sjösäkerheten i framför allt svårnavigabla farvatten. Behovel av lots är enligt styrelsen dock inte enbart beroende av fartygsslorleken ulan påverkas i hög grad även av andra faktorer såsom farledens karaktär och trafikintensilelen. Styrelsen konstaterar med tillfredsställelse atl sjöfarts-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 2.1   Kommunikationsdepartementet 188

verket påbörjar arbete med farledsanalyser med syfte all på sikl föreslå seleklivt anpassad lotsplikl.

Statens brandnämnd anser all införande av lotstvång är en värdefull ålgärd som bör vidtas för att uppnå en förbättrad sjösäkerhet och tillstyr­ker därför sjöfartsverkets förslag.

Länsstyrelsen i Stockholms län är positiv lill sjöfartsverkels förslag lill uppdatering av förteckning över farligt gods. Länsstyrelsen uttalar vidare att verkets förslag att relatera elt absolut lotstvång fill fartygels bruttodräk-fighet förefallit stelt och föreslår i stället en mera flexibel ordning med möjlighel till undanlag från lotstvång för befälhavare med god farledskom­petens. Vidare bör fartyg med särskild miljösäker konstrukfion såsom dubbla bottnar och/eller sidor, segregerade barlasttankar bl. a. genom lots­frihet i viss utsträckning stimuleras lill användning i miljökänsliga områ­den.

Länsstyrelsen i Uppsala län biträder förslagel alt uppdatera förteckning över farligt gods samt menar att lotstvång även bör gälla sådant gods i förpackad form.

Länsstyrelsen i Östergötlands län har ingen erinran mot förslagel om behovsprövat lotstvång men betonar alt man anser all lotstvång alltid bör föreligga för fartyg som transporterar farligt gods, såväl i bulk som i förpackad form.

Länsstyrelsen i Kalmar län instämmer helt i sjöfartsverkets förslag om utvidgat lotstvång. Styrelsen biträder förslagel om en revidering av för­teckningen över farligt gods samt föreslår utvidgning av lotstvånget i Kalmarsund.

Länssryrelsen i Kristianstads län tillstyrker sjöfartsverkels förslag och föreslår atl lotstvång generelll skall gälla för fartyg med en bmllodräk-tighel av 1200 registerlon eller däröver med farlig last.

Länsstyrelsen i Malmöhus län biträder sjöfartsverkets förslag samt före­slår en särskild utredning om förhållandena i Öresund.

Länsstyrelsen i Hallands län biträder sjöfartsverkels förslag.

Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län har bilagt yttrande från Göte­borgs hamn. Företrädare för hamnen anför alt väsentliga förändringar i reglerna angående skyldighet att anlita lots inom Göteborgsområdet inte bör vidtas förrän sjöfartsverket tillsammans med Göteborgs hamn studerat lotsningens säkerhetshöjande effekter och dessulom hela sjösäkerhelssys-temet i området setts över. Hamnen anser vidare att det är viktigt atl nya lotspliktsregler kompletteras med dispensgivning för befälhavare med god farledskännedom.

Länssryrelsen i Gävleborgs län biträder sjöfartsverkets förslag.

Länsstyrelsen i Västernorrlands län fiilstyrker sjöfartsverkels förslag men ifrågasätter om inte lolslvångel bör vara mera ulvidgat för ufiändska befälhavare med hänsyn fill deras sämre möjligheter att kommunicera med svenska myndigheter.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 2.1    Kommunikationsdepartementet 189

Länsstyrelsen i Västerbottens län anser att sjöfartsverkels förslag inle i tillräckligt hög grad lar hänsyn till befälhavarens fariedskännedom, farty­gets konstmktion med t. ex. dubbla bo1;tnar eller segregerade bariastlankar samt fartygets manöveregenskaper. Länsstyrelsen anser därför all etl ul­vidgat lotstvång bör vara behovsanpassat och ta hänsyn till nämnda fakto­rer.

Länsstyrelsen i Norrbottens län har inte något att erinra mol sjöfartsver­kels förslag.

Delegationen för samordning av havsresursverksamheten har inget att erinra mot sjöfartsverkets förslag men understryker viklen av en samlad bedömning på gmndval av färdiga och pågående utredningar.

Kommittén för transport av farligt gods (1979:01) tar upp de delar som berör förteckning över farligt gods och skälen mol lotsplikl för förpackat sådanl gods. I dessa delar tillstyrker kommittén sjöfartsverkels förslag.

1977 års oljeskyddskommitté har inget alt anföra beträffade förslaget.

Sjöövervakningskommittén (1977:05) har inget alt erinra mot sjöfartsver­kets förslag.

Sjöfartens haverikommission motsätter sig inte att sjöfartsverkels för­slag genomförs. Kommissionen föreslär därutöver atl ett trafikreglerings-och/eller trafikövervakningssyslem med det snaraste genomförs i livligt trafikerade områden såsom Göteborgs och Stockholms skärgårdar m.fl.

Svenska hamnförbundet anför att förbundel fidigare i olika sammanhang tillstyrkt begränsade, klart säkerhetsinriklade utvidgningar av gällande lotsplikl. I avvaktan på en aviserad utvärdering av lotsningens säkerhets­höjande effekt accepterar förbundet de av sjöfartsverkel föreslagna för­ändringarna av lotstvånget som ett provisorium. Förbundel efterlyser ett samlat grepp om säkerheten i farlederna.

Svenska petroleuminstitutet föreslår entydiga instmktioner om ansvar m.m. när det anses befogat atl anlita två lotsar.

Sveriges fartygsbefälsförening delar den grunduppfattning som ligger bakom sjöfartsverkets förslag. Föreningen anser emellertid inle att verkels förslag gär tillräckligt långt. Föreningen har utarbetat ett eget förslag till utvidgat lotstvång som går betydligt längre.

Sveriges redareförening, som förordar ett behovsanpassat lotstvång, anser alt det är anmärkingsvärt att sjöfartsverkets förslag bygger på nu gällande otidsenliga bestämmelser om lotstvång. Fartygels dräktighel är enligt föreningen klart olämpligt som parameter för lotstvång. Enligt för­eningen borde vid behovsanpassat lotstvång särskilt beaktas fartygsbefä­lets farledskännedom och kommunikationsmöjligheter med lotsplats/tra-fikledningscentral, lastens miljöfarlighet och fartygets storlek och utmst­ning. Lotstvånget måste enligt föreningens mening bestämmas efter det enskilda fartygets behov av lots i en aktuell situation.

Sveriges Ångfartygs Assuransförening menar att det finns andra åtgär­der än utökat lotstvång som på ett ekonomiskl sätt befrämjar sjösäkerhe-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 2.1    Kommunikationsdepartementet 190

len. Dessa åtgärder är enligl föreningen bättre utbHdning vid sjöbefälssko-loraa, trafikövervakning i vissa trafikerade leder, bättre utnyttjande av VHF-radion i de leder som inte kan trafikövervakas, bättre sjömätning och utprickning saml framställning av lätfiästa, informafionsrika sjökort. För­eningen anser vidare atl om man finner skäl att utvidga lotstvånget så bör bedömningen ske efter fartygets konstruktion, egenskaper och utmstning, dess last saml befälets kännedom om farvattnen ifråga. Regler som huvud­sakligen baseras på fartygels storlek leder lätt iHl oavsedda resultat därige­nom all etl konventionellt byggt fartyg genom sin mindre storlek kan undgå lotstvång medan ett fartyg som är något större men utmstat med dubbel botten och segregerade barlasttankar skulle tvingas ta lots.

Lotsförbundet anser alt sjöfartsverket i sitt förslag visar en bristande helhetssyn på farledssäkerheten. Förbundet föreslår därför att förslaget återremitteras till sjöfartsverket med krav på utförligare förslag lill en samlad lösning.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 2.2   Kommunikationsdepartementet 191

Bilaga 2.2

Förslag till

Lag om ändring i lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer;

Härigenom föreskrivs all 1 § lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer' skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

l§ Regeringen bemyndigas att meddela Föreskrifter som avses i 8 kap. 3 eller 5 § regeringsformen, om föreskrifterna gäller

1. befordran i spårbunden trafik som är avsedd för allmänheten,

2.

sädan befordran i vägtrafik som ombesörjes av järnvägsförelag lill komplettering av eller som ersättning för järnvägsbefordran som avses under 1,

3.

säkerheten i spårbunden trafik eller ordningens upprätthållande i samband med sådan trafik,

4.

postbefordran eller telekommunikationer,

5.

rätl atl driva sjöfart inom Sveriges sjöterritorium med utländskt far­tyg,

6.

trafikregler eller säkerhetsanordningar för sjötrafiken inom Sveriges sjöterritorium eller för sjötrafiken med svenska fartyg, sjöflygplan och svävare utanför Sveriges sjöterritorium,

7.

skeppsmätning.

Nuvarande lydelse

Fiöreslagen lydelse

8. trafik pä väg eller i terräng.

9. fordons beskaffenhet och utrustning,

10.   registrering eller annan konlroll av fordon.

Regeringen bemyndigas att med-

Regeringen bemyndigas att med­

dela föreskrifter om avgifler för

dela föreskrifter om avgifter för

granskning eller kontroll enligl be-

granskning eller konlroll enligt be­

stämmelse som avses i första

stämmelse som avses i första

stycket 3, 9 eller 10. Regeringen be-

stycket 3, 9 eller 10. Regeringen be­

myndigas ocksä all besluta före-

myndigas också atl besluta före­

skrifter om fyravgifter och farleds-

skrifter om avgifter för farledsverk-

varuavgifter samt om avgifter för

samheten samt om avgifter för

skeppsmätning.

skeppsmätning.

Denna lag träder i kraft den 1 oktober 1981.

Lagen omtryckt 1978:233.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

193

Bilaga 3.1

KOMMUN­DEPARTEMENTET

BEREDSKAP

MOT OLJEUTSLÄPP

TILL SJÖSS

Betänkande av

1977 års oljeskyddskommitté

DsKn 1979:13

13   Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

194

Till

Statsr

å

det och chefen f

ö

r kommundepartementet

Den 16 juni 1977 bemynd.igade regeringen chefen f

ö

r kommundepartementet att tillkalla en kommitt

é 

med uppdrag att unders

ö

ka i vad m

å

n oljeutvinning i st

ö

rre skala i Nordsj

ö

n och erfarenheterna fr

å

n olje­utfl

ö

det i april 1977 vid borrplattformen "Bravo" p

å 

Ekofiskf

ä

ltet b

ö

r f

ö

ranleda 

ä

ndring av de riktlinjer som nu g

ä

ller f

ö

r den svenska beredskapen f

ö

r bek

ä

mp­ning av milj

ö

farliga utsl

ä

pp till havs samt i kust-vattnen, V

ä

nern och M

ä

laren.

Med st

ö

d av detta tillkallades den 30 juni 1977 som ledam

ö

ter d

å

varande landsh

ö

vdingen Erik. Huss, ord­f

ö

rande, riksdagsledam

ö

terna Lilly[REDACTED_EFTERNAMN], Per Olof H

å

kansson, Rune Torwald och Georg 

Å

berg, d

å

varande riksdagsledamoten Lars Sch

ö

tt och direkt

ö

ren G

ö

sta Luthman, som sakkunniga numera departementsr

å

det Sven[REDACTED_EFTERNAMN], gr

ä

nschefen Roland[REDACTED_EFTERNAMN] och numera avdelnings­direkt

ö

ren Gustaf Stjernberg och som sekreterare numera l

ä

nsassessorn Mats .M

å

re. Den 25 april 1978 f

ö

rordnades avdelningsdirekt

ö

ren Per Fahlin som sakkunnig.

Som experter f

ö

rordnades den 31 mars 19 78 marindirek­t

ö

ren G

ö

sta Kaudern, den 30 maj 1979 civilingenj

ö

ren Erik S

ö

derbaum och den 17 oktober 19 79 tf l

ä

nsassessorn Torsten Collvik.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     195

Huss entledigades den 26 oktober 1978. Luthman f

ö

r­ordnades som ordf

ö

rande den 8 december 19 78.

Stjernberg entledigades den 7 mars 1979.

Den 31 maj 19 79 f

ö

rordnades numera avdelningsdirek­t

ö

ren Sture Irberger som bitr

ä

dande sekreterare.

Kommitt

é

n tolkade uppdraget s

å

 att det avs

ä

g bered­skapen - s

å

v

ä

l till sj

ö

ss som p

å

 land - f

ö

r insatser mot fr

ä

mst olja som kommit l

ö

s till havs, i kust­vattnen, V

ä

nern och M

ä

laren samt att oljeutvinningen i Nordsj

ö

n och erfarenheterna fr

å

n utbl

å

sningen d

ä

r i april 1977 skulle 

ä

gnas s

ä

rskild uppm

ä

rksamhet. Kommitt

é

n antog namnet 19 77 

å

rs oljeskyddskommitt

é

.

1977 tillkallade chefen f

ö

r handelsdepartementet en kommitt

é

 med uppgift att 

ö

verv

ä

ga l

ä

mpliga former f

ö

r samordning och ledning i fred av 

ö

vervakningen och r

ä

ddningstj

ä

nsten till sj

ö

ss (sj

öö

vervakningskommitt

é

n, S

Ö

K, H 1977:05). Oljeskyddskommitt

é

n och S

Ö

K har haft vissa ber

ö

ringspunkter mellan sina verksamhetsomr

å

den. N

å

gra problem i avgr

ä

nsningen mellan verksamhetsomr

å

dena har dock aldrig uppkommit.

Med st

ö

d av bemyndigande av .regeringen tillkallade chefen f

ö

r jordbruksdepartementet den 1 juli 1978 en s

ä

rskild utredare med uppdrag att utreda fr

å

gan om 

ä

tg

ä

rder mot oljeskador m m till sj

ö

ss. Utredaren kallade sig kommitt

é

n f

ö

r milj

ö

risker vid sj

ö

trans­porter, MIST.

MIST redovisade sitt arbete i juni 1979 i bet

ä

nkandet (SOU 1979:43-45) Ren Tur - prograir. f

ö

r milj

ö

s

ä

kra sj

ö­

transporter. Bet

ä

nkandet kom att uppta flera f

ö

rslag till genomgripande 

å

tg

ä

rder inom oljeskyddskommitt

é

ns utredninasomr

å

de.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 2(.l Kommundepartementet     196

Oljeskyddskommitt

é

n avs

å

g att l

ä

gga fram bet

ä

nkande ungef

ä

r samtidigt som MIST. F

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r detta 

ä

ndrades emellertid n

ä

r oljeskyddskommitt

é

n den 3 maj 19 79 erh

ö

ll regeringens uppdrag att utv

ä

r­dera erfarenheterna av bek

ä

mpningen av och saneringen efter de oljeutsl

ä

pp som drabbade Bohusl

ä

ns kust under h

ö

sten 1978 och Stockholms sk

ä

rg

å

rd under v

å

ren 1979 samt att hos regeringen f

ö

resl

å

 de 

å

tg

ä

rder som utv

ä

r­deringen kan f

ö

ranleda.

Under sommaren 1979 tillkallade chefen f

ö

r kommun­departementet en kommitt

é

 med uppdrag att utreda bl a fr

å

gan om huvudmannaskapet f

ö

r r

ä

ddningstj

ä

nsten och fr

å

gor r

ö

rande oljeskadesanering (r

ä

ddningstj

ä

nst-kommitt

é

n, Kn 1979:01).

Den 16 augusti 1979, s

å

ledes innan oljeskyddskommitt

é

n varit i tillf

ä

lle att redovisa sin utv

ä

rdering av erfarenheterna fr

å

n bek

ä

mpningen och saneringen i Bohusl

ä

ns och Stockholms sk

ä

rg

å

rdar, beslutade rege­ringen ett s k 

å

tg

ä

rdsprogram med flera v

ä

sentliga f

ö

r

ä

ndringar av beredskapen mot l

ö

skommen olja m m.

Inom oljeskyddskommitt

é

n har vid flera tillf

ä

llen efter det att MIST tillkom ifr

å

gasatts om fortsatt utredning av oljeskyddskommitt

é

n var meningsfull. Vid sammantr

ä

de den 20 september 1979 besl

ö

t kommitt

é

n med h

ä

nsyn till vad som f

ö

revarit att i g

ö

rligaste m

å

n genast sammanst

ä

lla och redovisa sina bed

ö

mningar och f

ö

rslag.

Representanter f

ö

r kommitt

é

n har f

ö

retagit studie­resor som bed

ö

mts n

ö

dv

ä

ndiga f

ö

r utredningen, bl a till oljeskyddskonferenserna/m

ä

ssorna lOPPEC '78 i

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

197

Hamburg och 1979 Oil Spill Conference i Los Angeles samt till Warren Spring Laboratory i England.

S

ä

rskilt yttrande har avgivits av[REDACTED_EFTERNAMN]. Det 

ä

r fogat som bilaga till bet

ä

nkandet.

Till bet

ä

nkandet 

ä

r fogade ytterligare tv

å

 bilagor. Den ena 

ä

r uppr

ä

ttad av M

å

re och S

ö

derbaum och har titeln Oljeutvi.nningen i Nordsj

ö

n - Bravoutbl

å

sningen - Milj

ö

risker f

ö

r Sverige. Den andra 

ä

r uppr

ä

ttad av Kaudern och har titeln Teknik f

ö

r oljebek

ä

mpning till sj

ö

ss - N

å

gra 

ö

vergripande och sammanfattande synpunk­ter p

å

befintlig teknik samt p

å

 behovet av vidareut­veckling och forskning. F

ö

rfattarna svarar f

ö

r inne­h

å

llet.

Oljeskyddskommitt

é

n 

ö

verl

ä

mnar h

ä

rmed sitt bet

ä

nkande Beredskap mot oljeutsl

ä

pp till sj

ö

ss. Uppdragen 

ä

r d

ä

rmed slutf

ö

rda.

Stockholm i december 19 79

G

ö

sta Luthman

Lilly[REDACTED_EFTERNAMN]   Per Olof H

å

kansson  Lars Sch

ö

tt

Rune Torwald      Georg 

Å

berg

/Mats M

å

re

Sture Irberger

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

198

INNEH

Å

LLSF

Ö

RTECKNING

1

Sammanfattning

2

N

å

got om vissa best

ä

mmelser och begrepp

3

Allm

ä

nt om oljebek

ä

mpning

3.1

Vad 

ä

r olja?

3.2

Varf

ö

r bek

ä

mpa olja?

3.3

01jebek

ä

mpningp

å

 sj

ö

n - metoder och be­gr

ä

nsningar hos dessa

3.4

Insatser mot olja p

å

 str

ä

nder

3.5

Ytterligare om metoder och teknik

4    Allm

ä

nna synpunkter p

å

 v

å

r nuvarande beredskap

4.1

Inriktning

4.2

Nuvarande ordning, kostnader m m

5

Forskning och utvecltling (FoU)

6

Oljeutvinningen i Nordsj

ö

n - s

ä

rskild beredskap?

7

Erfarenheter fr

å

n Ost- och V

ä

stkustfallen

7.1

Allm

ä

nt

7.2

Sammanfattning av erfarenheter samt kom­mentarer

8

Organisation - samlat eller delat ansvar

9

Ansvarsf

ö

rdelning

9.1     Bek

ä

mpning

9.2     Sanering

10  Ledning av bek

ä

mpning

10.1   Allm

ä

nt

10.2   Ledning p

å

 lokal och regional niv

å

10.3        Organ f

ö

r l

ö

pande samarbete p

å

 central

niv

å

11

Planl

ä

ggning och resurser

12

Ers

ä

ttningar

13

Kostnader f

ö

r genomf

ö

rande av kommitt

é

ns f

ö

rslag

Bilagor:  1  S

ä

rskilt yttrande av Roland[REDACTED_EFTERNAMN]

2

Oljeutvinningen i Nordsj

ö

n - Bravout­bl

å

sningen - Milj

ö

risker f

ö

r Sverige

3

Teknik f

ö

r oljebek

ä

mpning till sj

ö

ss -N

å

gra 

ö

vergripande och sammanfattande synpunkter p

å

befintlig teknik S

£

imt p

å 

behovet av vidareutveckling och forskning

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.1    Kommundepartementet

199

1.   SAMMANFATTNING

Kommitt

é

n g

ö

r f

ö

ljande-bed

ö

mningar:

-

Inriktningen av v

å

r oijebek

ä

mpningsberedskap b

ö

r bibeh

å

llas.

-

Oljeutvinningen i Nordsj

ö

n kan inte bed

ö

mas utg

ö

ra ett st

ö

rre f

ö

roreningshot mot svenskt kustomr

å

de 

ä

n nu f

ö

rekommande oljetransporter runt v

å

ra kuster. Det 

ä

r inte rimligt fr

å

n vare sig kostnads- eller effektivitetssynpunkt att Sveriges beredskap f

ö

r oljebek

ä

mpning 

ä

ndras med h

ä

nsyn enbart till erfaren­heterna fr

å

n Bravoutbl

å

sningen och de oljeutsl

ä

pp som oljeutvinningen i Nordsj

ö

n kan orsaka.

-

I stort fungerade operationerna i Ost- och V

ä

stkust­fallen v

ä

l med h

ä

nsyn till de sv

å

ra f

ö

rh

å

llanden som g

ä

llde. I ett s

ä

rskilt avsnitt i bet

ä

nkandet g

ö

r kommitt

é

n ett flertal p

å

pekanden om s

å

dana sv

å

rig­heter eller brister som b

ö

r tas som l

ä

rdom resp. r

ä

ttas till inf

ö

r komjnande operationer.

-

Materielberedskapen hos aktuella kommuner i landet 

ä

r otillr

ä

cklig. F

ö

rh

å

llandet torde best

å

 s

å

 l

ä

nge staten inte genom bidrag eller p

å

 annat s

ä

tt med­verkar till 

ö

kad materielberedskap.

-

Planl

ä

ggningen hos aktuella l

ä

nsstyrelser i landet f

ö

r oljebek

ä

mpning kan inte anses acceptabel.

-

Kustbevakningens materielberedskap m

å

ste med h

ä

nsyn till begr

ä

nsningen i m

ö

jligheterna att bek

ä

mpa olja . till sj

ö

ss och till kostnaderna f

ö

r beredskapsh

å

ll­ningen anses som n

ö

jaktig. Materielberedskapen b

ö

r

i stort bibeh

å

llas i avvaktan p

å

 resultat av den s

ä

rskilda forskning och teknikutveckling som torde p

å

b

ö

rjas inom kort.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

200

I

ö

vrigt f

ö

resl

å

r kommitt

é

n f

ö

ljande:

-

Kommunerna b

ö

r genom f

ö

rfattning

å

l

ä

ggas att svara f

ö

r oljesanering och att utse l

ä

mpligt organ med uppgift att planl

ä

gga och svara f

ö

r sanerings­insatser.

-

Brandlagen b

ö

r 

ä

ndras s

å

 att l

ä

nsstyrelsen vid 

ö

ver­tagande av ledning f

ö

r oljebek

ä

mpningsoperationer uttryckligen till

å

ts utse en s

ä

rskild r

ä

ddnings­bef

ä

lhavare med operativa, samordnande funktioner och s

ä

rskilda r

ä

ddningsbef

ä

lhavare f

ö

r ledning p

å 

skadeplats.

-

Regeringen b

ö

r uppdra 

å

t aktuella l

ä

nsstyrelser i landet att f

ö

r oljeskyddsberedskapen utse presumtiva s

ä

rskilda r

ä

ddningsbef

ä

lhavare l

ä

nsvis. Bef

ä

lhavarna skall ha l

ö

pande uppgifter, bl a svara f

ö

r utbildning och samordning mellan olika organ samt bitr

ä

da vid l

ä

nsstyrelsens och kommunernas planl

ä

ggning, och vara beredda att vid behov genast verka som s

ä

r­skilda r

ä

ddningsbef

ä

lhavare.

-

Ett s

ä

rskilt organ f

ö

r l

ö

pande samarbete p

å

 central niv

å

 i fr

å

gor om beredskap f

ö

r oljebek

ä

mpning/ sanering b

ö

r tillskapas. I organet b

ö

r ing

å

 f

ö

re­tr

ä

dare f

ö

r generaltullstyrelsen, brandn

ä

mnden, naturv

å

rdsverket och sj

ö

fartsverket. Ordf

ö

randen b

ö

r utses av regeringen.

-

Regeringen b

ö

r uppdra 

å

t generaltullstyrelsen och statens brandn

ä

mnd att i samarbete och i samr

å

d med Svenska Kommunf

ö

rbundet utreda dels vilka typer och vilket antal av b

å

tar f

ö

r strandbek

ä

mpning m m den samlade beredskapsorganisationen b

ö

r tillf

ö

ras, dels hur b

å

tarna kan nyttjas under tid d

å

 de inte anv

ä

nds f

ö

r insatser mot olja. Anskaffning av s

å

dana b

å

tar b

ö

r bestridas med statsmedel.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1   Kommundepartementet

201

- Nu g

ä

llande ers

ä

ttningsregler b

ö

r 

ä

ndras enligt f

ö

ljande: Kommun skall vara ber

ä

ttigad till sk

ä

lig ers

ä

ttning av statsmedel f

ö

r kostnader f

ö

r bek

ä

mp­nings- och saneringsinsatser. Ers

ä

ttning skall kunna avse 

ä

ven kostnader f

ö

r 

å

tg

ä

rder som vidtas d

å

 olje­utfl

ö

de befaras ske. Ers

ä

ttning f

ö

r kostnader f

ö

r insatser med anledning av oljeutfl

ö

de som skett i hamn skall i princip inte kunna utg

å

. Brandn

ä

mnden skall meddela n

ä

rmare f

ö

reskrifter f

ö

r till

ä

mpningen av ers

ä

ttningsreglerna och pr

ö

va fr

å

gor om ers

ä

tt­ning. N

ä

mnden skall dessutom ut

ö

va l

ö

pande kostnads­

ö

vervakning under operationer.

Kommitt

é

n f

ö

ruts

ä

tter att brandn

ä

mnden utformar till-l

ä

mpningsf

ö

reskrifterna s

å

 att de inte kan komma att motverka snabba och ade.kvata bek

ä

mpningsinsatser. F

ö

reskrifterna b

ö

r enligt ko:mmitt

é

ns mening i huvud­sak inriktas p

å

 normer av olika slag, t ex f

ö

r ers

ä

tt­ning f

ö

r utnyttjande av resurser och f

ö

r ambitionsniv

å 

vid sanering under olika f

ö

rh

å

llanden.

Kommitt

é

n l

ä

mnar vidare synpunkter i olika fr

å

gor s

å

som inriktning av forskning och teknisk utveckling, organisation och ansvarsf

ö

rdelning, samverkan samt utbildning.

Flera av kommitt

é

ns f

ö

rslag 

ä

r av organisatorisk och planl

ä

ggningsm

ä

ss ig art och torde inte medf

ö

ra s

ä

r­skilda kostnader vid genomf

ö

rande. De direkta kost­naderna f

ö

r genomf

ö

rande av kommitt

é

ns 

ö

vriga f

ö

rslag ber

ä

knas till 1,3 milj kr om 

å

ret.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

202

2.  NAGOT om VISSA BEST?iflMELSER OCH BEGREPP

Enligt 2 

§

 sista stycket instruktionen (1973:884, 2 

§ ä

ndrad 1974:409) f

ö

r tullverket f

ö

reskrivs:

"Verket svarar f

ö

r

å

tg

ä

rder till havs och i kust­vattnen, V

ä

nern och M

ä

laren f

ö

r att avv

ä

rja eller begr

ä

nsa skada till. f

ö

ljd av utfl

ö

de av olja eller annat som 

ä

r skadligt. Verket svarar dock ej f

ö

r s

å

dana 

å

tg

ä

rder inom omr

å

de som avses i 1* a 

§

 brandstadgan (1962:91)."

I 4 a 

§

brandstadgan (1962:91, 4 a 

§

 inf

ö

rd 1974:81) f

ö

reskrivs:

"I fr

ä

ga om hamn som avses i 1 5 tredje stycket brand­lagen . . . skall i brandordningen angivas det omr

å

de i vattnet inom vilket kommunen svarar f

ö

r 

å

tg

ä

rder f

ö

r att avv

ä

rja eller begr

ä

nsa skada till f

ö

ljd av utfl

ö

de av olja eller annat som 

ä

r skadligt."

I 1 

§

 f

ö

rsta stycket brandlagen (1974:80) f

ö

reskrivs:

"Med r

ä

ddningstj

ä

nst f

ö

rst

å

s i denna lag verksamhet som syftar till att vid brand, oljeutfl

ö

de, ras, 

ö

 ve rs v

ä

cir.ing eller annat n

ö

dl

ä

ge avv

ä

rja eller begr

ä

nsa skada p

å

m

ä

nniskor eller egendom eller i milj

ö

n, under f

ö

ruts

ä

ttning att det med h

ä

nsyn till behovet av ett snabbt ingripande, det hotade intressets viit, kostnaderna f

ö

r r

ä

ddnings

å

tg

ä

rderna och omst

ä

ndigheterna i 

ö

vrigt kan anses p

å

kallat att staten eller kommun svarar f

ö

r att s

å

dana 

å

t­g

ä

rder vidtages."

I 1 

§

tredje stycket brandlagen f

ö

reskrivs:

"I den m

å

n annat ej s

ä

gs 

ä

r lagen ej heller till

ä

mplig p

å

ä

tg

ä

rder som vidtages till havs eller i kustvatt­nen, V

ä

nern eller M

ä

laren f

ö

r att avv

ä

rja eller begr

ä

nsa skada till f

ö

ljd av utfl

ö

de av olja eller annat som 

ä

r skadligt. Lagen 

ä

r dock till

ä

mplig p

å 

s

å

dana 

ä

tg

ä

rder i hamn."

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

203

Enligt 2 

§

 brandlagen skall varje kommun h

å

lla ett brandf

ö

rsvar f

ö

r bl a r

ä

ddningstj

ä

nsten.

M

å

h

ä

nda kan f

ö

ljande beh

ö

va p

å

pekas: Att svara f

ö

r 

å

t­g

ä

rder f

ö

r att avv

ä

rja eller begr

ä

nsa skada 

ä

r inte detsamma som att svara f

ö

r att ingen skada sker.

R

ä

ddningstj

ä

nst mot l

ö

skommen olja kallas vanligen olje­bek

ä

mpning. Uttrycket har den betydelsen i detta bet

ä

nkande.

Tullverket svarar enligt ovan angivna best

ä

mmelser f

ö

r oljebek

ä

mpningen till havs Scunt i kustvattnen, V

ä

nern och M

ä

laren med undantag f

ö

r hamnomr

å

de enligt' kommunal brandordning. Inom tullverket handhas verksamheten av kustbevakningen.

Brandf

ö

rsvaret svarar f

ö

r oljebek

ä

mpningen p

å

 land och i hamn enligt ovan.

Å

tg

ä

rder mot olja som inte h

ä

nf

ö

rs till r

ä

ddningstj

ä

nst ben

ä

mns oljeskadesanering. I regel anv

ä

nds i st

ä

llet begreppet oljesanering. S

å

dan verksamhet beskrivs ofta som ett inte s

ä

rskilt br

å

dskande uppst

ä

dnings- och 

å

terst

ä

ll­ningsarbete.

Inget organ har genom f

ö

rfattning 

ä

lagts att svara f

ö

r oljesanering. Saneringen anses dock vara en kommunal angel

ä

genhet.

I Enligt 21 

§

 f

ö

rsta stycket 2. och 3. brandlagen g

ä

ller

f

ö

ljande:

"Kommun 

ä

r ber

ä

ttigad till ers

ä

ttning av stats­medel f

ö

r kostnad f

ö

r

1.

...

2.

r

ä

ddningstj

ä

nst med anledning av oljeutfl

ö

de till havs eller i kustvattnen, V

ä

nern, M

ä

laren, G

ö

ta 

Ä

lv, Trollh

ä

tte kanal eller S

ö

dert

ä

lje kanal ,

3.

     sanering av oljeskada som har uppst

å

tt till

f

ö

ljd av utfl

ö

de som avses under 

2."

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     204

Enligt 12 

§

 f

ö

rsta stycket brandlagen skall l

ä

ns­styrelsen i vissa fall 

ö

verta ledningen f

ö

r olje­bek

ä

mpningen p

å

 land eller i hamn. Best

ä

mmelserna h

ä

rom anges och kommenteras i senare avsnitt.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

205

3.  ALLM

Ä

NT OM OLJEBEK

Ä

MPNING

3.1 Vad 

ä

r olja?

Med olja avses i olika sammanhang petroleum (r

å

olja), petroleumprodukter, animalisk olja och vegetabilisk olja. Konventioner och nationella f

ö

rfattningar inne­h

å

ller olika definitioner av begreppet.

Bek

ä

mpningsansvariga myndigheter skall ingripa mot alla l

ö

skomna skadliga 

ä

mnen, om r

ä

ddnings

å

tg

ä

rder beh

ö

vs f

ö

r att avv

ä

rja eller begr

ä

nsa skada. En defi­nition av begreppet olja saknar s

å

ledes betydelse f

ö

r fr

å

gan om i vilka fall myndigheterna skall ingripa. Det 

ä

r dock av st

ö

rsta betydelse att k

ä

nna till dels vilka skador som kan orsakas av olika l

ö

skomna oljor, dvs varf

ö

r bek

ä

mpning beh

ö

vs och hur insatspriori­teringar b

ö

r g

ö

ras, dels hur oljorna praktiskt kan angripas vid bek

ä

mpningen.

En mycket utbredd missuppfattning 

ä

r att olja 

ä

r ett entydigt och ganska tunnflytande 

ä

mne som l

ä

nge beh

å

ller sina fysikaliska och kemiska egenskaper vid milj

ö

p

å

verkan i vatten och luft. Enbart inom gruppen r

å

oljor, som 

ä

r de mest komplicerade naturligt f

ö

re­kommande blandningar vi k

ä

nner till, ing

å

r ett mycket stort antal kemiska f

ö

reningar, huvudsakligen kolv

ä

ten, med olika egenskaper. Ingen vet hur m

å

nga kemiska f

ö

reningar r

å

oljorna kan best

å

 av. Sannolikt kan antalet r

ä

knas i tusental. Beroende p

å

 vilka f

ö

re­ningar som ing

å

r och blandningsf

ö

rh

å

llandet finns h

ö

gst p

å

tagliga skillnader mellan r

å

oljorna. Egen­skaper som densitet (t

ä

thet, specifik vikt), visko-sitet (seghet), 

å

ngtryck, vattenl

ö

slighet, giftighet och ben

ä

genhet att bilda emulsion varierar inom vida gr

ä

nser och ger varje r

å

olja sin specifika karakt

ä

r.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     206

Olikheterna mellan r

å

oljor och raffinerade produkter, t ex bensin, nafta, fotogen, dieselolja och bunker­olja, och mellan s

å

dana produkter 

ä

r naturligtvis 

ä

nnu st

ö

rre.

Flertalet oljor f

ö

r

ä

ndras snabbt och mycket kraftigt efter utfl

ö

de i vatten. En r

å

olja fr

å

n ett fartyg kan avge en fj

ä

rdedel av sin vikt som gas redan inom ett par timmar efter utfl

ö

de. P

å

 samma tid kan den blanda i sig vatten till flera g

å

nger den egna volymen. En del av oljan blir ocks

å

 genom s k sj

ä

lvdispergering till sm

å

 droppar som l

ä

mnar 

ö

vrig sammanh

ä

ngande olja. Vidare sker 

ä

ven en viss uppl

ö

sning i vattnet. Generellt g

ä

ller att de komponenter som l

ä

ttast blir gas 

ä

ven 

ä

r l

ä

ttl

ö

sligast och dessutom giftigast.

P

å

 grund av de olika f

ö

r

ä

ndringsprocesserna som sker samtidigt och p

å

verkar varandra 

ö

kar viskositeten och densiteten snabbt. Den snabba inblandningen av vatten i oljan medf

ö

r att oljef

ö

roreningens volym vanligtvis flerdubblas p

å

 n

å

gra tiiranar. Volymen minskar d

ä

refter sakta p

å

 grund av avdunstning, sj

ä

lvdispergering m m.

Samtliga nu angivna processer best

ä

ms av ett stort antal faktorer, inte minst av de ursprungliga egen­skaperna hos oljan, v

å

gturbulensen samt vatten- och lufttemperaturerna.

Genom vidh

ä

ftning av partikul

ä

rt material 

ö

kas ben

ä

genheten hos oljan att sjunka till bottnen. Salthaltsskiktningar i vattenvolymen kan medf

ö

ra att oljan blir sv

ä

vande i vattenvolymen, mellan tv

å

 vattenskikt med olika salthalt.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     207

Olja i vatten och p

å

 land genomg

å

r s

å

v

ä

l kemisk som biologisk nedbrytning (mot .slutprodukterna koldioxid och vatten) genom ett stort antal mycket komplicerade reaktioner. P

å

 v

å

ra breddgrader sker nedbrytningen, l

å

ngsamt p

å

 grund av bl a l

å

g temperatur.

N

ä

r olja kommer ut i vatten sprider den sig, dvs breder ut sig till ett tunnare lager. Vissa oljetyper sprider sig mycket snabbt, andra f

å

r fast konsistens och sprider sig s

ä

ledes knappast alls.

Olja p

å

 vatten driver med str

ö

mmar och vindar. Den vindp

ä

verkade drivhastigheten 

ä

r ett.par procent av vindhastigheten. Den vindp

ä

verkade drivriktningen avviker p

å

 v

å

ra breddgrader drygt tio grader 

å

t h

ö

ger fr

å

n vindriktningen beroende p

å

 jordrotationen.

Beroende p

å

 bl a oljetyp, kan olja f

ö

rsvinna relativt snabbt fr

å

n vattenytan eller flyta omkring under l

ä

ngre tid, ibland i m

å

nader. 

Ä

ven f

ö

r en och samma oljetyp kan uppeh

å

llstiden p

å

 vattenytan variera avsev

ä

rt, beroende p

å

 variationer hos de p

å

verkande faktorerna, fr

ä

mst tem­peratur och v

å

gr

ö

relse.

Ä

ven om vissa kunskaper finns om hur och av vad olika oljor f

ö

r

ä

ndras under milj

ö

p

å

verkan 

å

terst

å

r 

å

tskilligt att klarl

ä

gga. P

å

 grund av bl a operativa och tekniska begr

ä

nsningar kan inte alla oljeutsl

ä

pp bek

ä

mpas effek­tivt till sj

ö

ss. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r av st

ö

rsta betydelse att kunskaperna kompletteras s

å

 att en utveckling av metoder och teknik f

ö

r bek

ä

mpning anpassas efter de olika olje­spillssituationerna.

Av redog

ö

relsen ovan torde framg

å

 att singularformen olja egentligen inte borde anv

ä

ndas f

ö

r oljor och oljors blandningar med vatten. Av praJctiska sk

ä

l anv

ä

nds dock denna form h

ä

r.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

208

3.2 Varf

ö

r bek

ä

mpa olja?

Olja som kommer l

ö

s till sj

ö

ss kan f

ö

rdela sig i luften, p

å

 vattenytan, i vattenvolymen, p

å

 bottnar och p

å

 str

ä

nder. Normalt bek

ä

mpas endast olja p

å 

vattenytan och p

å

 str

ä

nder.

Skadeverkningarna av olja i marin milj

ö

 varierar med oljetyp, 

å

rstid, det drabbade omr

å

dets karakt

ä

r och en rad andra faktorer. De kanske mest uppm

ä

rksammade skadorna 

ä

r de direkt synliga, dvs f

ö

roreningar av str

ä

nder och skador p

ä

 f

å

gel. Under senare tid har fr

å

n raarinbiologiskt h

å

ll kraftigt betonats att f

ö

r­orening av vattenmassorna och bottnarna ger allvarliga skador genom f

ö

r

ä

ndringar av de marina ekosystemen.

Naturen har egna sj

ä

lvl

ä

kande krafter. Oljefl

ä

ckar p

å 

str

ä

nder f

ö

rsvinner eller blir harml

ö

sa, ibland efter en kortare tid. De marina ekosystemen 

å

tertar som regel efter viss tid ursprungligt j

ä

mviktsl

ä

ge, f

ö

rutsatt att f

ö

rorening inte sker ofta eller konstant. 

Å

tskilliga faktorer avg

ö

r hur effektivt naturen sj

ä

lv l

ä

ker ska­dorna, t ex graden av mekanisk p

å

verkan genom v

å

gtur­bulens, vattenoms

ä

ttning och solbestr

å

lning.

En hel del forskningsm

ö

da har lagts ned p

å

 att kart­l

ä

gga vilka skador oljor orsakar t marina milj

ö

er och hur naturens l

ä

kand.e krafter verkar. De marina eko­systemen 

ä

r komplexa och varierar mellan olika omr

å

den. Generella slutsatser av studier i ett omr

å

de kan d

ä

rf

ö

r s

ä

llan dras. 

Å

tskillig forskning 

å

terst

å

r. Autentiska milj

ö

er kan inte konstrueras i laboratorier. Forskningen

ä

r d

ä

rf

ö

r till stor del beroende av studier i verkliga f

ö

roreningsfall i olika milj

ö

er.

Enligt det nyssn

ä

mnda har man s

å

ledes inte tillr

ä

ckliga kunskaper f

ö

r att fr

å

n naturv

å

rdssynpunkt avg

ö

ra i vilken omfattning och hur bek

ä

mpningsinsatser skall g

ö

ras. I

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     209

och f

ö

r sig kan man p

å

st

å

 att all l

ö

skommen olja orsakar skada och d

ä

rf

ö

r skall tas upp. Emellertid 

ä

r, som n

ä

mnts, fullst

ä

ndig bek

ä

mpning inte alltid m

ö

jlig eller rimlig.

Beredskapsuppbyggnad och bibeh

å

llande av beredskap 

ä

r ytterst en fr

ä

ga om medelstilldelning. Vid medels­tilldelning g

ö

rs - medvetet eller omedvetet - en v

ä

r­dering av t

ä

nkbara skador; milj

ö

n 

å

satts p

å

 n

ä

got s

ä

tt ett pris. Vid operationer m

å

ste olika naturv

å

rdsintres­sen v

ä

gas mot varandra. D

å

 insatser oftast 

ä

r f

ö

renade med h

ö

ga kostnader, s

ä

rskilt l

ä

ngt driven reng

ö

ring av str

ä

nder, m

å

ste ofr

å

nkomligen olika naturv

å

rdsintressen v

ä

gas mot reda pengar. Till ledning i dessa och andra liknande fr

å

gor saknas idag p

å

 forskningsresultat och ekonomiska avv

ä

gningar grundade riktlinjer.

Oljebek

ä

mpning 

ä

r s

å

ledes naturv

å

rdsverksamhet utan klara, p

ä

 fakta grundade, riktlinjer och med ekonomiska och tekniska begr

ä

nsningar. Det 

ä

r av st

ö

rsta vikt att den naturv

å

rdsinriktade forskningen kan bedrivas s

å 

att b

ä

ttre besked 

ä

n nu kan erh

å

llas om i vilken om­fattning och hur insatser mot olja b

ö

r vidtas. Resultat av s

å

dan forskning m

å

ste ocks

å

 l

ä

ggas till grund f

ö

r inriktningen av den vidare utvecklingen av metoder och teknik f

ö

r de skadebegr

ä

nsande insatserna.

Svenska och omgivande vatten tillf

ö

rs petroleumkolv

ä

ten p

å

 flera s

ä

tt,' bl a fr

å

n fartyg samt genom avlopp av olika slag och nedfall fr

ä

n atmosf

ä

ren. Endast de mer koncentrerade utsl

ä

ppen kan bli f

ö

rem

å

l f

ö

r bek

ä

mpning. Dessa svarar blott f

ö

r ett par procent av den samman­lagda tillf

ö

rseln av petroleumkolv

ä

ten till n

ä

mnda vatten. Emellertid kan de koncentrerade, bek

ä

mpnings­bara oljeutsl

ä

ppen drabba omr

å

den med allvarlig gift­verkan och sv

å

r nedsmutsning som f

ö

ljd. Ett mycket stort

14    Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     210

utsl

ä

pp i ett k

ä

nsligt vattenomr

å

de kan ge allvarliga effekter i hela vattenomr

å

det eller stora delar d

ä

rav, t ex i det allm

ä

nt k

ä

nsliga 

Ö

stersj

ö

omr

å

det samt s

ä

r­skilt i V

ä

nern och M

ä

laren, som b

å

da 

ä

r vattent

ä

kter.

3.3 Oljebek

ä

mpning p

å

 sj

ö

n -  metoder och begr

ä

nsningar hos dessa

Kustbevakningens

å

tg

ä

rder inskr

ä

nker sig inte s

ä

llan till att enbart f

ö

lja hur olja p

å

 vattenytan f

ö

rsvinner d

ä

rifr

å

n genom avdunstning, sj

ä

lvdispergering m m.

Det finns i dag fyra grundmetoder f

ö

r egentlig bek

ä

mpning av olja p

å

 sj

ö

n:

S

ä

nkning..S

ä

nkning syftar till att f

ö

ra ned oljan till bottnen. Som s

ä

nkmedel anv

ä

nds ofta sand, specialbehand-lad krita m m. Metoden anv

ä

nds inte alls i Sverige och i begr

ä

nsad omfattning utomlands p

å

 grund av sv

å

righeterna i att 

å

stadkomma effektiv s

ä

nkning och metodens allvar­liga skadeeffekter.

Br

ä

nning. Det 

ä

r mycket sv

å

rt att 

å

stadkomma effektiv f

ö

rbr

ä

nning p

å

 vattnet,

ä

ven av annars l

ä

tt br

ä

nnbar olja, beroende p

ä

 bl a vattnets kylande effekt. I vissa fall kan s k br

ä

nnmedel underl

ä

tta f

ö

rbr

ä

nning n

å

got.

Dispergering,

ä

ven kallad kemisk bek

ä

mpning. Oljan fin­f

ö

rdelas med hj

ä

lp av kemiska medel. H

ä

rvid 

ö

kar oljan momentant sin giftighetsgrad och kan d

ä

rf

ö

r orsaka all­varlig skada. P

å

 grund h

ä

rav anv

ä

nds metoden av v

å

r kustbevakning endast d

å

 oljan inte kan tas upp och skadorna bed

ö

ms bli mindre 

ä

n om dispergering inte sker. Vissa nationers beredskap, t ex Storbritanniens och vissa 

ö

ststaters, har hittills varit inriktade helt p

å 

denna metod. Effektiv dispergering f

ö

ruts

ä

tter bl a att oljan har ganska l

å

g viskositet och att viss v

å

g­turbulens f

ö

rekommer eller skapas. Olja som tillf

ö

rts

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     211

dispergeringsmedel f

å

r minskad vidh

ä

ftningsf

ö

rm

å

ga. Olja som trots tillf

ö

rsel av dispergeringsmedel inte finf

ö

rdelats 

ä

r s

ä

rskilt sv

å

r att angripa med anord­ningar f

ö

r upptagning, d

ä

rf

ö

r att dessa vanligtvis . 

ä

r konstruerade efter vidh

ä

ftningsprincipen. Disper-geringsmetoden b

ö

r enligt vissa marinbiologer anv

ä

ndas med stor urskiljning, enligt andra inte alls. Disper-gerad olja sjunker till stor del till bottnen. Anv

ä

nd­ning av s

ä

nknings- och dispergeringsmetoderna liknas ofta vid att "sopa problemen under mattan".

Upptagning,

ä

ven kallad mekanisk bek

ä

mpning. De nordiska l

ä

ndernas beredskap 

ä

r prim

ä

rt inriktad p

å

 denna metod. I vissa fall sker upptagningen sedan man p

å

 oljan spridit sorptionsmedel (vidh

ä

ftnings- och uppsugnings

ä

mnen) eller ytsp

ä

nnings

ö

kande medel (ej dispergeringsmedel) som drar samman oljan. Upptagning 

ä

r givetvis att f

ö

redra fr

å

n naturv

å

rdssynpunkt. Metoden 

ä

r emellertid komplicerad trots att enkla fysikaliska grundprinciper utnyttjas. Olika slag av materiel, s

å

som fartyg, l

ä

nsor, upptagare, f

ö

rvaringsanordningar m m, m

å

ste kombineras i system. Fartygen m

å

ste bl a ha s

ä

rskilt goda man

ö

veregenskaper. N

ö

dv

ä

ndig precisionsman

ö

vrering kan dock orsaka s

ä

dana turbulenser i vattnet som skingrar oljan eller p

å

 annat s

ä

tt f

ö

rsv

å

rar upptagningen. Varje materieltyp och d

ä

rmed varje system 

ä

r till sin funktion, kapacitet, anv

ä

nd­barhet m m begr

ä

nsad  av olika faktorer, t ex oljans viskositet, vatteninblandningsgraden och m

ä

ngden f

ö

ro­reningar i oljan. Anpassningen av olika materielslag till varandra och hanteringen av desamma kr

ä

ver kunskaper och erfarenhet. Materielen kan haverera, inte blott vid ovarsam hantering. Ett tekniskt miss

ö

de kan medf

ö

ra att ett helt system med fartyg och annan materiel blir overk­samt. Detta n

ö

dv

ä

ndigg

ö

r en v

ä

l fungerande reparations-och underh

å

llstj

ä

nst. Effektiviteten hos och anv

ä

ndbar­heten av samtliga system begr

ä

nsas ocks

å

 av bl a f

ö

ljande operativa f

ö

rh

å

llanden, vilka var f

ö

r sig

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

212

i  avsevärd mån  påverkar möjligheterna  att  till sjöss   ta  upp olja  sä  att   landpåslag  inte  sker.

- Sen  upptäckt,   t  ex  på  grund  av  försenat  eller  ute-

blivet   larm.

- L

å

ng insatstid, dvs tid mellan larm och f

ö

rsta bek

ä

mp-

ningsinsats, beroende p

å

 t ex l

å

nga avst

å

nd.

-

Stor oljekvantitet.

-

Stor spridning.

-

M

ö

rker.

-

Kyla.

-

Nedsatt sikt (dimma, regn, sn

ö

fall).

-

Kort avst

å

nd till land.

-

Grunt vatten, f

ö

rr

ä

diska djupf

ö

rh

å

llanden etc.

-

Stark str

ö

m i f

ö

rh

å

llande till bek

ä

mpningsanordningar.

-

H

å

rd vind.

-

H

ä

ftig v

å

gturbulens (bl a krabb eller brytande sj

ö

).

-

Explosionsrisk (t ex betr

ä

ffande nyligen l

ö

s-

kommen r

å

olja i lugnt v

ä

der).

-

Isf

ö

rh

å

llanden.

-

Oljans l

ä

ge under vattenytan (oljan sv

ä

var p

å

 djupet

eller ligger p

å

 bottnen).

- Vattenomr

å

dets karakt

ä

r av farled eller hamn (kan ej

alltid avsp

ä

rras).

- Otillr

ä

cklig uth

å

llighet hos insatsstyrkor.

I allm

ä

nhet 

ä

r upptagning i vindstyrkor 

ö

ver tio m/s mycket besv

ä

rlig och ibland tom om

ö

j­lig beroende p

å

 begr

ä

nsningar ieffektiviteten hos materielen (l

ä

nsor och upptagare) och p

å

 sv

å

righeter i-hanteringen av densamma. Bek

ä

mpning i is 

ä

r s

ä

rskilt besv

ä

rlig. M

ö

rker hindrar insatser n

ä

stan helt. Bl

å

st, is och m

ö

rker 

ä

r helt vanliga f

ö

rh

å

llanden.

Sammanfattningsvis g

ä

ller att m

ö

jligheterna att till sj

ö

ss ta upp all olja 

ä

r begr

ä

nsade tili fall d

å

 samt­liga operativa faktorer 

ä

r gynnsamma. Effektiv upptagning

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     213

till sj

ö

ss 

ä

r dock m

ö

jlig i 

ä

tskilliga fall. S

å

ledes har kustbevakningen i flera fall genom upptagning till sj

ö

ss s

å

 gott som helt kunnat f

ö

rhindra oljep

å

slag. I den allm

ä

nna debatten har ofta gjorts g

ä

llande att bek

ä

mpningsinsatser till sj

ö

ss 

ä

r meningsl

ö

sa om oljan till n

å

gon del n

å

tt land. S

å

dana p

å

st

å

enden 

ä

r miss­visande. Det 

ä

r av utomordentlig vikt att sl

å

 fast att stora skadebegr

ä

nsande insatser kan g

ö

ras p

å

 vattnet s

ä

 l

ä

nge inte all olja flutit upp p

å

 land. Genom s

å

dana insatser avv

ä

rjs eller begr

ä

nsas ju skada genom vidare spridning till rena omr

å

den, skador p

å

 f

å

gel och andra djur, f

ö

rgiftning av milj

ö

n etc. I m

å

nga fall har kust­bevakningen gjort detta. Vid vissa tillf

ä

llen kan det tom vara f

ö

rdelaktigt att s

ö

ka styra in oljan t ex i en lugn vik f

ö

r att d

ä

r utf

ö

ra bek

ä

mpning under mer gynnsamma f

ö

rh

å

llanden 

ä

n ute till sj

ö

ss.

F

ö

r 

ö

versk

å

dlig framtid kommer att g

ä

lla att oljep

å

slag p

å

 land i m

å

nga fall inte kan f

ö

rhindras. Mycket stora p

å

slag kan befaras hur h

ö

g bek

ä

mpningsberedskapen 

ä

n 

ä

r. Det 

ä

r dock av stor vikt att sl

å

 fast att betydande skadebegr

ä

nsningar kan g

ö

ras s

ä

v

ä

l till sj

ö

ss som i strandzonen.

3.4  Insatser mot olja p

å

 str

ä

nder

De metoder som kan komma till anv

ä

ndning mot olja p

ä 

str

ä

nder 

ä

r i huvudsak:

Upptagning. F

ö

r detta anv

ä

nds vanliga handredskap s

å

som spadar, skyfflar och grepar. Om oljeansamlingarna 

ä

r tjocka kan maskiner (gr

ä

vskopor, schaktmaskiner o d) anv

ä

ndas. Upptagning kan underl

ä

ttas av att sorptions­medel tills

ä

tts. I vissa fall sprids sorptionsmedel p

å 

oljan redan till sj

ö

ss f

ö

r att f

ö

rhindra sv

å

r nedsmetning av str

ä

nder och p

å

 s

å

 s

ä

tt underl

ä

tta upptagning p

ä

 land.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     214

Br

ä

nning. Br

ä

nning av olja som ligger utspridd p

å

 str

ä

nder 

ä

r sv

å

r att 

å

stadkomma och dessutom ol

ä

mplig. V

ä

rmen vid f

ö

rbr

ä

nning minskar viskositeten hos oljan s

å

 att risk f

ö

r infiltration i marken och avrinning kan uppkomma. Vidare kan klippor spricka om man eldar p

å

 dem. I viss m

å

n kan mer eller mindre effektiv br

ä

nning ske av upp­samlad olja. Effektiviteten hos s

å

dan br

ä

nning best

ä

ms bl a av halten av vatten och annat obr

ä

nnbart material i oljan. Ofta m

å

ste elden underh

ä

llas med annat som brinner l

ä

tt. F

ö

r att minska risken f

ö

r avrinning och skador p

å 

marken b

ö

r br

ä

nning ske p

å

 s

ä

rskilda anordningar, t ex pl

å

t med uppvikta kanter.

Dispergering. Dispergering syftar till att finf

ö

rdela oljan och f

ö

ra ut den i vattnet. Effektiv dispergering 

ä

r sv

å

r att 

å

stadkomma am oljan har h

ö

g viskositet och f

ö

rekommer i tjockare lager. I viss m

å

n kan dispergering underl

ä

ttas genom att gelmedel (f

ö

rtjockningsmedel) blandas i dispergeringsmedlet. P

å

 grund av de biologiska skador som ofta uppkommer p

å

 str

ä

nderna och i de k

ä

ns­liga strandvattnen anv

ä

nds dispergeringsmetoden mycket 

å

terh

å

llsamt i Sverige.

Aytv

ä

ttning med hetvatten eller vatten

å

nga. Oljefl

ä

ckar avl

ä

gsnas med hetvatten eller vatten

å

nga som med h

ö

gt tryck sprutas p

å

 fl

ä

ckarna. Metoden anv

ä

nds uteslutande p

å

 berg och stenar. Vanligtvis f

ö

rs

ö

ker man med sorp­tionsmedel samt l

ä

nsor i vattnet att f

å

nga upp den olja som spolas av. S

å

dan uppf

å

ngning kan inte alltid bli effektiv. Vissa tempor

ä

ra skadeeffekter p

å

 strandzonens flora och fauna torde ooks

å

 bli f

ö

ljden av hetvatten-och 

å

ngtv

ä

ttning. Metoden torde dock fr

å

n biologisk synpunkt vara att f

ö

redra framf

ö

r dispergeringsmetoden.

Vanligtvis avl

ä

gsnas tjockare oljeansaunlingar, s

ä

rskilt s

å

dana som kan driva iv

ä

g p

å

 grund av h

ö

jt vattenst

å

nd m m. 

ö

vriga insatser, t ex avtv

ä

ttning, best

ä

ms med h

ä

nsyn till bl a omr

å

dets k

ä

nslighet och tillg

ä

nglighet samt

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     215

uppkommande kostnader. D

å

 insatser mot olja p

å

 str

ä

nder 

ä

r personalkr

ä

vande och d

ä

rf

ö

r kostsamma, s

ä

rskilt l

å

ngt driven sanering, l

ä

mnas ofta en del olja kvar p

å

 str

ä

nder av mindre intresse f

ö

r djurliv och allm

ä

nhet. I vissa fall kan olja tillf

ä

lligt (t ex under h

ä

cknings- och s

ä

lvalpnings-perioder) eller permanent t

ä

ckas med sorptionsmedel f

ö

r att minska nedsmetningsrisken.

Tillf

ä

llig f

ö

rvaring samt transport och destruktion av upptagna oljef

ö

roreningar 

ä

r st

ä

ndigt sv

å

ra praktiska och organisatoriska samt kostsamma moment vid st

ö

rre opera­tioner.

3.5  Ytterligare om metoder och teknik

Kommitt

é

n har l

å

tit g

ö

ra en s

ä

rskild unders

ö

kning om metoder och teknik f

ö

r bek

ä

mpning av till sj

ö

ss l

ö

s­kommen olja. Unders

ö

kningen som gjorts av marindirekt

ö

r G

ö

sta Kaudern och civilingenj

ö

r Erik S

ö

derbaum syftar till att beskriva f

ö

rekommande metoder och teknik, att kartl

ä

gga begr

ä

nsningarna i anv

ä

ndbarheten av desamma samt att presentera underlag f

ö

r bed

ö

mningar om beh

ö

v­liga f

ö

rb

ä

ttringar. Den beskrivande delen av unders

ö

k­ningen ing

å

r i en rapport, uppr

ä

ttad av S

ö

derbaum och ben

ä

mnd Olje- och kemikalieskyddsforskning  (Rapport SH 95-79,  Chalmers Tekniska H

ö

gskola, maj 1979). Unders

ö

k­ningens 

ö

vriga delar 

ä

r sammanst

ä

llda i en promemoria, fogad till detta bet

ä

nkande. Promemorian som 

ä

r uppr

ä

ttad av Kaudern har titeln  Teknik f

ö

r oljebek

ä

mpning till sj

ö

ss -n

å

gra 

ö

vergripande och sammanfattande synpunkter p

å

 be­fintlig teknik samt behovet av vidareutveckling och forskning.  S

ö

derbaum och Kaudern svarar sj

ä

lva f

ö

r inneh

å

llet i resp. skrift.

Prop, 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

216

4.   ALLM

Ä

NNA SYNPUNKTER PA VAR NUVARANDE BEREDSKAP

4.1   Inriktning

Inriktningen av den svenska beredskapen mot olja som kommit l

ö

s till sjciss grundas p

å

 i huvudsak f

ö

ljande:

Ansvaret f

ö

r insatser ligger hos myndighet. I vissa andra l

ä

nder, t ex USA, g

ä

ller att den som v

å

llat utsl

ä

pp skall ombes

ö

rja att adekvata in­satser vidtas. Myndigheten d

ä

r 

ö

vervakar insatserna och ingriper endast vid behov.

Ansvariga myndigheter skall ha en viss m

ä

ngd egna resurser. Vid mer omfattande insatsbehov skall samh

ä

llets 

ö

vriga resurser kunna tas i anspr

å

k. F

ö

r insatser till sj

ö

ss skall i sv

å

rare l

ä

gen hj

ä

lp l

ä

mnas 

ä

ven 

å

t eller av andra nationer med vilka Sverige har avtal h

ä

rom.

- Olja skall s

å

 l

ä

ngt m

ö

jligt och rimligt bek

ä

mpas till sj

ö

ss. Metodinriktningen s

å

v

ä

l till sj

ö

ss som p

å

 land 

ä

r att oljan skall tas upp, dvs bek

ä

mpas mekaniskt. Dispergering skall ske endast d

å

 oljan, inte kan tas upp och skadorna bed

ö

ms bli mindre 

ä

n om dispergering inte sker.

Den nu angivna inriktningen b

ö

r enligt kommitt

é

ns mening g

ä

lla 

ä

ven i forts

ä

ttningen.

4.2   Nuvarande ordning, kostnader m m

Kustbevakningen har under knappt tio 

å

r som bek

ä

mp­ningsansvarig till sj

ö

ss byggt upp en organisation med resurser och erfarenheter som i en internationell j

ä

mf

ö

relse framst

å

r som- betydande.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     217

Oljebek

ä

mpning 

ä

r en av m

å

nga uppgifter f

ö

r kust­bevakningen. Inom organisationen finns bl a ca 130 b

å

tar OCh fartyg. Ca 40 av dessa 

ä

r s k milj

ö­

skyddsfartyg och arbetsb

å

tar som anskaffats f

ö

r i f

ö

rsta hand oljebek

ä

mpning. Kustbevakningens personal­styrka 

ä

r ca 550 man, stabspersonal inr

ä

knad.

Genom att kustbevakningen 

ä

r en rikst

ä

ckande orga­nisation har materielanskaffning kunnat grundas p

å 

att materielen kan omf

ö

rdelas vid behov. De flesta befattningshavarna hos kustbevakningen har normalt andra arbetsuppgifter 

ä

n oljebek

ä

mpning. Vid behov kan en st

ö

rre del av personalen genast 

ö

verg

å

 till oljebek

ä

mpning. Kommitt

é

n anser att dessa principer f

ö

r utnyttjande av materiel och personal 

ä

r 

ä

ndam

å

ls­enliga och rationella.

Kustbevakningen har ber

ä

knat kostnaderna f

ö

r sin olje­bek

ä

mpnings verksamhe t enligt f

ö

ljande: Ny- och ombygg­nader av milj

ö

skyddsfartyg och arbetsb

å

tar under

x) 1969-79 bel

ö

per p

å

 sammanlagt 35,2 milj kr.    I

beloppet ing

å

r kostnader f

ö

r nyanskaffning av tv

å 

fartyg som 

ä

nnu inte levererats. Under tidsperioden har annan oljebek

ä

mpningsmateriel (l

ä

nsor, upptagare m m) anskaffats f

ö

r 16 milj kr. De sammanlagda kost­naderna f

ö

r anskaffning av fartyg och annan olje­bek

ä

mpningsmateriel under 1969

79 uppg

å

r s

ä

lunda till 51,2 milj kr (35,2 milj + 16 milj).

Driftbudgeten f

ö

r kustbevakningsorganisationen i sin helhet f

ö

r budget

å

ret 19 79/80 uppg

å

r enligt kustbevak­ningen till sammanlagt ca 106 milj kr, h

ä

ri inr

ä

knat l

ö

pande materielanskaffning (f

ö

r olje-och kembek

ä

mpningsmateriel 3,9 milj kr). Hur stor

x)  H

ä

ri ing

å

r  inte 25 milj kr p

ä

 till

ä

ggsbudget

11/1979 f

ö

r 

ä

nnu inte genomf

ö

rd ers

ä

ttningsanskaff­ning av tv

å

, ev. tre milj

ö

skyddsfartyg.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     218

del av den nu n

ä

mnda totalsumman som skall anses falla p

å

 den av kustbevakningen uppr

ä

tth

å

llna olje­skyddsberedskapen samt f

ö

r rutinm

ä

ssiga insatser om 

ö

vervakning, uppf

ö

ljning och andra 

ä

tg

ä

rder vid dagligen f

ö

rekommande anonyma, i allm

ä

nhet mindre oljeutsl

ä

pp 

ä

r sv

å

rt att mera exakt ber

ä

kna, eftersom denna verksamhet 

ä

r integrerad med 

ö

vrig kustbevak­ningsverksamhet. Med utg

å

ngspunkt fr

å

n det s

ä

rskilda

anslaget f

ö

r beredskap f

ö

r oljebek

ä

mpning till havs

x) m m (1979/80 9,2 milj kr)    har nu n

ä

mnda kostnader

f

ö

r innevarande budget

å

r av kustbevakningen ber

ä

knats

XX 

)

ligga vid 16 

ä

 17 milj kr.

Till n

ä

mnda kostnader skall l

ä

ggas utgifterna f

ö

r de av kustbevakningen organiserade bek

ä

mpningsinsatser f

ö

r vilka ers

ä

ttning utkr

ä

vs med st

ö

d av lagen (1973:1198) om ansvarighet f

ö

r oljeskada till sj

ö

ss. Dessa kostnader debiteras numera enligt principen om full kostnadst

ä

ckning. F

ö

r nio

å

rsperioden 1970/71 -1977/78 uppgick kustbevakningens skadest

å

ndskrav till sammanlagt 17 milj kr, varav hittills 4,4 milj kr ersatts av skadev

å

llare. Sedan den 1 juli 1978 har bl a tillkommit kostnaderna f

ö

r Ostkustfallet 1979 som f

ö

r de av kustbevakningen organiserade insatserna uppg

å

r till 17,7 milj kr. Dessa utgifter torde helt eller delvis komma att t

ä

ckas genom skadev

å

llarens f

ö

rs

ä

kringar i kombination med internationella olje­skadefonden.

Den tidsplan som kommitt

é

n nyligen n

ö

dgats anta har inte l

ä

mnat kommitt

é

n erforderligt utrymme f

ö

r att diskutera den av kustbevakningen l

ä

mnade kostnads­ber

ä

kningen enligt ovan. Kommitt

é

n vill emellertid framh

å

lla att det inte 

ä

r uteslutet att ber

ä

kningar enligt andra metoder skulle kunna visa p

ä

 betydligt h

ö

gre belopp 

ä

n vad kustbevakningen kommit fram till.

x)  H

ä

ri ing

å

r f

ö

rslagsvis anslagna 0,1 milj kr. P

å

grund av detta anslag har kustbevakningen befogen­het att, oavsett uppkommande kostnader, ig

å

ngs

ä

tta och fullf

ö

lja operationer av s

ä

dan omfattning som beh

ö

vs.

xx) H

ä

ri ing

å

r till viss del v

ä

rdeminskning p

å

 fartyg.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     219

En ber

ä

kning av kostnaderna f

ö

r den landbaserade organisationens oljebek

ä

mpnings- och oljesanerings­verksamhet kan knappast g

ö

ras. Beredskapssatsningarna d

ä

r m

å

ste dock i j

ä

mf

ö

relse med de hos kustbevakningen anses som blygsamma. Den materiella beredskapen p

å

land kan knappast anses ha n

å

tt s

å

dan niv

ä

 som r

ä

dd­ningstj

ä

nstutredningen f

ö

rutsatte i sitt bet

ä

nkande (SOU 1971:50) R

ä

ddningstj

ä

nst.. R

å

dande otillr

ä

cklig­het hos landets drygt 100 kustkommuner i fr

å

ga om utrustning f

ö

r insatser vid st

ö

rre oljeolyckor torde komma att best

å

 s

å

 l

ä

nge staten inte genom bidrag eller p

å

 annat s

ä

tt medverkar till 

ö

kad materiel­beredskap. L

ä

nsstyrelsernas planl

ä

ggning enligt 24 

§ 

f

ö

rsta stycket brandstadgan (1962:91, 24 

§

ä

ndrad 1974:81) i fr

å

ga om oljebek

ä

mpning torde, med vissa undantag, inte kunna anses acceptabel.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

220

5.   FORSKNING OCH UTVECKLING (FOU)

Styrelsen f

ö

r teknisk utveckling (STU) utarbetar f n p

å

 uppdrag av regeringen ett f

ö

rslag till slutligt progreim och organisation f

ö

r genomf

ö

rande av ett forsknings- och utvecklingsprogram (FoU-program) f

ö

r system, metoder och teknik f

ö

r bek

ä

mpning av bl a olja. Vidare skall statens naturv

å

rdsverk (SNV) enligt uppdrag av regeringen utarbeta ett f

ö

rslag till program f

ö

r unders

ö

kning av milj

ö

effekter vid oljeutsl

ä

pp. SNV skall dessutom l

ä

mna f

ö

rslag till regeringen i 

ä

r om f

ö

rvaring, transport och behand­ling av upptagna oljor. Nedan framf

ö

rs kommitt

é

ns syn­punkter p

å

 och komro.entarer till inriktningen av en FoU-satsning.

I det f

ö

reg

å

ende har n

ä

mnts att en m

ä

ngd olika fakto­rer mer eller mindre starkt begr

ä

nsar m

ö

jligheterna att med nuvarande teknik effektivt bek

ä

mpa olja till sj

ö

ss. De hydrodynamiska faktorerna 

ä

r de mest fundamen­tala och s

ä

tter de sn

ä

vaste gr

ä

nserna med nuvarande tek­nik. De inneb

ä

r bl a att nu f

ö

rekommande l

ä

nsor inte kan beh

å

lla olja om vattenr

ö

relsen vinkelr

ä

tt l

ä

nsorna 

ö

verstiger ca 1 knop. Str

ö

mhastigheter p

å

 1 -3 knop 

ä

r inte alls ovanliga utmed svenska kusten. Vid relativt m

ä

ttliga v

å

gh

ö

jder 

ö

verstiger partikelr

ö

relserna i v

å

gorna 1 knop, s

ä

rskilt vid kort, krabb sj

ö

.

I skyddade, lugna vatten, n

ä

ra kusten eller

i sk

ä

rg

å

rd 

ä

r inverkan av V

ä

der och vind

inte s

å

 stor och de hydrodynamiska begr

ä

nsningarna

d

ä

rf

ö

r inte s

ä

dominerande. H

ä

r dominerar i st

ä

llet

begr

ä

nsningarna hos sj

ä

lva materielen. H

ä

r har l

ä

nsor,

upptagare, fartyg m m st

ö

rre m

ö

jligheter att fungera

tillfredsst

ä

llande var f

ö

r sig och i system.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     221

Mot bakgrund av ovanst

å

ende 

ä

r det f

ö

r svenskt vid­kommande nu mest angel

ä

get att ett FoU-program inriktas p

å

 att utveckla komponenter och system f

ö

r bek

ä

mpning p

å

 och i n

ä

rheten av str

ä

nder. Denna inriktning ger de st

ö

rsta f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r att en teknisk utvecklingsinsats medf

ö

r b

ä

sta resultat. P

å

 detta omr

å

de finns ocks

å

 m

ö

jligheter till sam­arbete med bl a Norge och Danmark.

FoU-satsningar r

ö

rande oljebek

ä

mpning till havs b

ö

r i huvudsak inriktas p

å

 att f

ö

lja och, om m

ö

jligt, medverka i FoU-arbetet hos l

ä

nderna som bedriver oljeutvinning i Nordsj

ö

n. Norge samt Storbritannien (bl a i samarbete med svenskt f

ö

retag) g

ö

r stora s

ä

dana FoU-satsningar, som naturligtvis 

ä

r f

ö

ranledda av de konsekvenser stora oljeutsl

ä

pp i Nordsj

ö

n kan f

å

.

FoU-arbete  i st

ö

rre omfattning p

å

g

å

r i USA, Canada och Japan. 

Ä

ven erfarenheterna d

ä

rifr

å

n b

ö

r utnyttjas i svenskt FoU-arbete.

En svensk satsning p

å

 FoU m

å

ste kopplas till de olika myndigheternas planer f

ö

r anskaffning av oljebek

ä

mp­ningsmateriel s

å

 att en meningsfull teknikupphandling kan ske. Detta f

ö

ruts

ä

tter i sin tur att de aktuella myndigheternas organisationer och ansvarsomr

å

den i stort f

ö

rblir of

ö

r

ä

ndrade under FoU-arbetet.

Eftersom bl a marknaden f

ö

r oljebek

ä

mpningsmateriel 

ä

r os

ä

ker b

ö

r programmets utvecklingsdel inlednings­vis inriktas p

ä

 en teknikupphandling som grundas p

å 

de svenska myndigheternas investeringsprogram. Export b

ö

r ses som en sidoeffekt av f

ö

rb

ä

ttringar av den svenska beredskapen och dess utrustning.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     222

Ett exempel p

ä

 utvecklingsprojekt som p

å

b

ö

rjats 

ä

r kustbevakningens strandbek

ä

mpningsb

å

t, ben

ä

mnd baby-truck. 

Ä

ven brandf

ö

rsvar och kommunala organ i 

ö

vrigt torde ha intresse av n

å

got liknande. Det 

ä

r angel

ä

get att myndigheterna samverkar i olika utveck­lingsinsatser redan p

å

 ett tidigt stadium. S

å

dan sam­verkan 

ä

r motiverad 

ä

ven fr

ä

n kostnads- och effekti­vitetssynpunkt.

En st

ö

rre samlad svensk satsning p

å

 FoU st

ä

ller h

ö

ga krav p

å

 initiativ, styrning och uppf

ö

ljning av den FoU-ansvariga myndigheten. Detta d

ä

rf

ö

r att ber

ö

rda myndigheter och f

ö

retag har-olika intressen och att Sverige i stort saknar resurser och metoder f

ö

r systematisk utprovning av oljebek

ä

mpningsutrustning i modell- och fullskala. De provningsanl

ä

ggningar som finns saknar vissa fundamentala f

ö

ruts

ä

ttningar, exempelvis f

ö

r test med olja p

å

 vattenytan.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.1    Kommundepartementet

223

6.   OLJEUTVINNINGEN I NORDSJ

Ö

N - S

Ä

RSKILD BEREDSKAP?

De p

å

visade utvinningsbara oljereserverna i Nordsj

ö

n, s

ö

der om 62:a breddgraden, kan uppskattas till ett par miljarder ton. Sannolikt kommer ytterligare utvinnings­bara f

ö

rekomster att uppt

ä

ckas. Olja utvinns f

ö

r n

ä

r­varande i st

ö

rre m

ä

ngd p

å

 brittisk och norsk kontinen­talsockel, i n

ä

gon m

ä

n 

ä

ven p

å

 dansk. Oljef

ä

ltens l

ä

ge, reservoarernas storlek, str

ä

ckningarna av r

ö

rledningar p

å

 havsbottnen m m framg

å

r av figur 1, s 4 i bilaga 2. Den totala m

ä

ngd olja som utvunnits till b

ö

rjan av 1979 

ä

r ca 160 milj ton, varav ca 60 milj ton p

ä

 norsk sockel.. Utvinningen ber

ä

knas om ett par 

ä

r och vidare under 1980-talet uppg

å

 sammanlagt till 150-200 milj ton om 

å

ret.

Oljeutvinningen i Nordsj

ö

n och den d

ä

rmed sammanh

ä

ngande verksamheten medf

ö

r dels kontinuerligt f

ö

rekommande mindre oljeutsl

ä

pp vid processer av olika slag, dels tillf

ä

lliga mer eller mindre allvarliga oljeutsl

ä

pp vid olika miss

ö

den; St

ö

rre utsl

ä

pp kan orsakas fr

ä

mst genom utbl

å

sning, brott p

å

 r

ö

rledning, brott p

å

 slang­ledning vid lastning av fartyg och haveri med fartyg. Utbl

å

sning kan medf

ö

ra st

ö

rst oljeutfl

ö

de.

Genom utbl

å

sningen i april 1977 fr

å

n plattform B (Bravo) p

å

 Ekofiskf

ä

ltet sprutade drygt 22 000 ton olja och ca 13 milj normalkbm gas ut under de sju och ett halvt dygn utbl

å

sningen varade. Ca 40 procent av oljan avdunstade genast, utan att n

ä

 vattnet. Ca 13 000 ton ber

ä

knas s

å

lunda ha fallit p

ä

 vattnet. 01jebek

ä

mpningsopera-tionerna leddes av vederb

ö

rande oljebolag (Phillips Petroleum Company Norway) under 

ö

verinseende av ett norskt statligt, s

ä

rskilt sammansatt, organ och med hj

ä

lp fr

ä

n bl a Sverige. Sammanlagt togs 1 610 ton vatteninblandad olja upp. 870 ton h

ä

rav var ren olja, vilket motsvarar ungef

ä

r sju procent av den m

ä

ngd som f

ö

ll p

å

 vattnet. Resten avdunstade, dispergerade eller

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     224

sj

ö

nk. Endast en liten del av oljan dispergerades med hj

ä

lp av kemikalier. Det gjordes f

ö

r att minska brandrisken vid n

ä

rbel

ä

gna plattformar. Bek

ä

mpnings­operationerna pr

ä

glades av brister i fr

å

ga om bl a organisation, samband, materiel, resursutnyttjande, utbildning och tr

ä

ning.

Det har inte f

ö

rekommit rapporter om att n

å

gon del av oljan n

å

tt land. Ber

ä

kningar gjorda av det norska institutet f

ö

r kontinentalsockelunders

ö

kningar (IKU) visar bl a att olja sannolikt skulle ha n

å

tt dansk kust inom en m

å

nad om utbl

å

sningen skett mindre 

ä

n tv

å 

veckor tidigare och att v

ä

sttysk kust skulle ha n

ä

tts av eventuella oljerester om ett utsl

ä

pp skett den 20 maj

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHI) har p

å

 uppdrag av kommitt

é

n ber

ä

knat i vilken omfattning en oljeutbl

å

sning i Nordsj

ö

n kan f

ö

rorsaka f

ö

rorening av svensk kust. SMHI har sammanst

ä

llt ber

ä

k­ningarna i en rapport Ber

ä

kning av drift och spridning av olja fr

å

n anl

ä

ggning.ar i Nordsj

ö

n. Rapporten 

ä

r fogad till bilaga 2 till detta bet

ä

nkande. I rapporten s

ä

gs bl a f

ö

ljande: En till tv

å

 procent av fr

å

n Ekofisk totalt utsl

ä

ppt oljem

ä

ngd skulle stranda vid n

å

gon kust. Riskerna f

ö

r strandning 

ä

r st

ö

rst om utbl

å

sningen sker vintertid. Det mesta av oljan skulle stranda p

å

 norsk eller dansk kust. I genomsnitt skulle en till fem procent av den olja som strandar drabba svensk kust.

SMHI har vidare enligt rapporten ber

ä

knat i vilken omfattning ett oljeutsl

ä

pp fr

å

n Ekofisk kan drabba svensk kust d

å

 riskerna f

ö

r strandning vid svensk kust bed

ö

mts som stora. Av ett utsl

ä

pp som antogs ha p

å

g

å

tt under tv

ä

 dygn befanns d

ä

rvid tv

ä

 till tre procent n

ä

 svenska v

ä

stkusten.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     225

Det b

ö

r p

å

pekas att ber

ä

kningar inte gjorts f

ö

r olika utbl

å

sningsf

ö

rh

å

llanden, t ex utbl

å

sning under vatten­ytan, utbl

å

sning 

ö

ver vattenytan och brand i samband med utbl

å

sning.

Kommitt

é

n g

ö

r i det f

ö

ljande bed

ö

mningar i fr

å

gan huruvida oljeutvinnihgen i Nordsj

ö

n och erfarenheterna fr

ä

n Bravoutbl

å

sningen b

ö

r f

ö

ranleda 

ä

ndring av de riktlinjer som nu g

ä

ller f

ö

r den svenska beredskapen f

ö

r bek

ä

mpning av oljeutsl

ä

pp till sj

ö

ss.

Oljeutvinningen i Nordsj

ö

n och d

ä

rmed sammanh

ä

ngande verksamhet inneb

ä

r ofr

å

nkomligen risker f

ö

r att svenskt kustomr

å

de kan komma att f

ö

rorenas av olja. Den olje­kvantitet som kan n

å

 Sverige under s

ä

rskilt ogynnsamma meteorologiska och hydrologiska f

ö

rh

å

llanden kan upp­skattas till n

å

gon eller n

å

gra procent av ursprunglig m

ä

ngd. Denna procentdel kan dock, om utsl

ä

ppet 

ä

r mycket stort, inneb

ä

ra en betydande kvantitet. Under st

ö

rre delen av 

å

ret torde utsl

ä

pp p

å

 aktuella platser i Nordsj

ö

n endast till n

å

gon promille eller inte alls n

å

 Sverige..

Mycket stora oljeutbl

å

sningar 

ä

r de h

ä

ndelser som i samband med oljeutvinningen i Nordsj

ö

n kan orsaka sv

å

rare f

ö

rorening av svenskt kustomr

å

de. 

Ä

ven om en utbl

å

sning av hundra tusen ton olja eller mer m

å

ste bed

ö

mas ha mycket l

å

g sannolikhet kan den dock intr

ä

ffa. Den sedan i b

ö

rjan av juni 1979 p

å

g

å

ende utbl

å

sningen fr

ä

n brunnen Ixtoc 1 i Mexikanska bukten med ett olje­utfl

ö

de hittills av ca en halv milj- ton visar just detta.

En omfattande utbl

å

sning sker under l

å

ng tid och fr

å

n en fast piinkt. En viss del av oljan som bl

å

ser ut kan, 

å

tminstone tidvis, bek

ä

mpas mekaniskt till havs. Icke obetydliga resurser f

ö

r upptagning finns numera hos oljebolagen p

å

 den norska sockeln samt hos norska, danska och svenska myndigheter. Disperge-

15   Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     226

ring med kemiska medel kan ske mycket effektivt om oljan legat i vattnet en kortare tid. Inom samtliga aktuella

l

ä

nder finns ansenliga resurser f

ö

r dispergering. De s k

x) Bonn- och K

ö

penhamnsavtalen   samt det flitiga och

konstruktiva samarbete som hittills f

ö

rekommit inom

ramen f

ö

r dessa 

ö

verenskommelser, torde garantera

att betydande delar av dessa l

ä

nders resurser f

ö

r

bek

ä

mpning till sj

ö

ss st

ä

lls till f

ö

rfogande n

ä

rhelst

det beh

ö

vs. Bravooperationen och andra gemensamma

bek

ä

mpningsoperationer utg

ö

r exempel h

ä

rp

å

.

Avst

å

ndet mellan oljef

ä

lten och Sverige medf

ö

r att tiden f

ö

r eventuell drift till den svenska kusten r

ö

r sig om tre veckor som kortast. D

ä

rigenom ges gott utrymme f

ö

r att mobilisera styrkor som beh

ö

vs f

ö

r bek

ä

mpning till sj

ö

ss och p

å

 land i den svenska kust­zonen. Den olja som kan komma att driva hit kommer successivt under en kortare eller l

ä

ngre tidsperiod och torde d

å

 vara mycket spridd. Oljan har d

å

 genom­g

å

tt s

ä

dana f

ö

r

ä

ndringar att den sannolikt 

ä

r tung och seg. Dispergeringsinsatser mot s

å

dan olja 

ä

r inte meningsfyllda.

p

å

 grundval av nu tillg

ä

ngliga uppgifter och ber

ä

k­ningar p

å

 omr

å

det kan oljeutvinningen i Nordsj

ö

n och d

ä

rmed sammanh

ä

ngande verksamhet inte bed

ö

mas utg

ö

ra ett st

ö

rre f

ö

roreningshot mot svenskt kustomr

å

de 

ä

n nu f

ö

rekommande oljetransporter runt v

å

ra kuster. Erfarenheter fr

å

n svenska och utl

ä

ndska bek

ä

mpnings­operationer visar att det 

ä

r sv

å

rt att p

å

ö

ppet vatten ta upp olja som 

ä

r spridd 

ö

ver stora ytor. Detta inneb

ä

r dock inte att det under alla f

ö

rh

å

llanden 

ä

r om

ö

jligt att g

ö

ra n

ä

mnv

ä

rda s

å

dana insatser.

x)

Ö

verenskommelsen 1969 om samarbete vid oljef

ö

ro­rening i Nordsj

ö

n (S

Ö

 1969:21) (Bonnavtalet). 

Ö

verenskommelsen 1971 med Danmark, Finland och Norge om samarbete i fr

å

ga om 

ä

tg

ä

rder mot olje­f

ö

rorening av havet (S

Ö

 1971:23) (K

ö

penhamnsavtalet)

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     227

Olja som sprutar ut fr

ä

n en plattform e d bek

ä

mpas otvivelaktigt effektivast i n

ä

rheten av utbl

ä

snings-st

ä

llet. S

å

dana insatser 

å

ligger prim

ä

rt aktuella bolag och vederb

ö

rande nation att svara f

ö

r. De olje­producerande Nordsj

ö

l

ä

nderna, liksom bolagen som bedriver oljeutvinning i Nordsj

ö

n, kan nu anses ha tagit konkret ansvar f

ö

r en f

ö

rb

ä

ttrad beredskap f

ö

r s

å

dan oljebek

ä

mpning.

Det

ä

r inte rimligt fr

å

n vare sig kostnads- eller effektivitetssynpunkt att Sveriges beredskap f

ö

r oljebek

ä

mpning till sj

ö

ss 

ä

ndras med h

ä

nsyn enbart till de oljeutsl

ä

pp som oljeutvinningen i Nordsj

ö

n och den d

ä

rmed sammanh

ä

ngande verksamheten kan orsa.ka. Det finns knappast behov av att p

å

peka att Sverige genom kustbevakningen efter b

ä

sta f

ö

rm

å

ga skall l

ä

mna ber

ö

rd nation hj

ä

lp vid en oljeolycka i Nordsj

ö

n.

Erfarenheterna fr

å

n Ost- och V

ä

stkustfallen visar att bek

ä

mpning och sanering i strandzoner av redan t

ä

mligen m

å

ttliga oljekvantiteter kan vara mycket besv

ä

rliga och kr

ä

ver fr

ä

mst god planl

ä

ggning och ledning. Er­farenheterna fr

å

n Ostkustfallet visar dessutom att beredskapen st

ä

lls p

å

 mycket h

å

rda prov om olja under en l

ä

ngre tid driver in p

å

 bred front i kustzonen. L

ä

nsstyrelsen i G

ö

teborgs och Bohus l

ä

n och l

ä

nssty­relsen i Hallands l

ä

n b

ö

r vid sina planl

ä

ggningar s

ä

rskilt beakta risken f

ö

r f

ö

roreningar av nu dis­kuterat slag.

Den beredskap f

ö

r oljedriftsprognoser hos SMHI som f n 

ä

r under uppbyggnad b

ö

r anpassas s

ä

rskilt till vad som beh

ö

vs f

ö

r att g

ö

ra snabba och korrekta f

ö

ruts

ä

gelser om drift av olja som kommit l

ö

s fr

å

n anl

ä

ggningar i Nordsj

ö

n.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     228

Till detta bet

ä

nkande 

ä

r fogad en rapport Oljeut­vinningen i Nordsj

ö

n - Bravoutbl

å

sningen - Milj

ö­

risker f

ö

r Sverige. Rapporten 

ä

r uppr

ä

ttad av l

ä

ns­assessor Mats M

å

re och civilingenj

ö

r Erik S

ö

derbaum. F

ö

rfattarna svarar f

ö

r inneh

å

llet.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

229

7.   ERFARENHETER FRAN

OST- OCH V

Ä

STKUSTFALLEN

7.1    Allm

ä

nt

Olyckor inrymmer 

ö

verraskningsmoment. De intr

ä

ffar p

å

 tider och under f

ö

rh

å

llanden som inte kan f

ö

rut­ses. Ett mycket stort antal faktorer som var och en kan variera p

å

tagligt best

ä

mmer h

ä

ndelsef

ö

rlopp och dimensioner hos en oljeolycka. Ingen oljeolycka 

ä

r den andra lik, 

ä

ven om vissa inslag kan vara t

ä

mligen lika.

I Ostkustfallet skedde f

ö

roreningen i svenska vatten p

å

grtind av att oljef

ö

rorenad havsis drev in i sk

ä

r­g

å

rden under ih

å

llande ostliga vindar, som normalt inte f

ö

rekommer vid 

å

rstiden. Operationerna f

ö

rsv

å­

rades avsev

ä

rt av issituationen. I V

ä

stkustfallet om

ö

jliggjordes bek

ä

mpning till havs av fr

ä

mst oljans konsistens och spridning. Landp

ä

slaget skedde under storm fr

å

n sydv

ä

st i f

ö

rening med h

ö

gvatten. I b

å

da fallen skedde utsl

ä

ppen p

å

 l

ä

ngt avst

å

nd fr

ä

n land. Utsl

ä

ppen var dessutom stora.

Det s

ä

ger sig sj

ä

lvt att n

ä

gra av de m

å

nga faktorer som best

ä

mmer en oljespillsituation sannolikt avviker fr

å

n det vanliga. Ost- och V

ä

stkustfallen 

ä

r, ehuru ovanliga, i och f

ö

r sig inte m

ä

rkliga. Oljeolyckor med st

ö

rre sv

å

righetsgrad och allvarligare f

ö

ljder 

ä

n i Ost- och V

ä

stkustfallen kan inte uteslutas.

7.2    Sammanfattning av erfarenheter samt kommentarer

I det f

ö

ljande anges och kommenteras sammanfattnings­vis erfarenheter som h

ä

rleds antingen till s

å

v

ä

l Ost- som V

ä

stkustfallet eller till endera fallet.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     230

I stort fungerade operationerna v

ä

l med h

ä

nsyn till de sv

å

ra f

ö

rh

å

llanden som g

ä

llde. Arbetsmilj

ö

n och arbetsf

ö

rh

å

llandena i 

ö

vrigt st

ä

llde de medverkande p

å

 h

å

rda prov.

Ä

tskilliga frivilliga hj

ä

lpte till utan n

ä

gon annan ers

ä

ttning 

ä

n tillfredsst

ä

llelse av en egen meningsfull insats f

ö

r v

å

r natur. Otvivel­aktigt har de medverkande varit djupt engagerade i sina uppgifter. De f

ö

rsta f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r en god beredskap, n

ä

mligen engagemang och initiativ­kraft, f

ö

religger uppenbarligen. Operationer av ifr

å

ga­varande slag och omfattning torde dock aldrig kunna f

ö

rberedas och genomf

ö

ras s

å

 perfekt att man efter

å

t inte kan finna n

ä

got som brustit eller kunde ha gjorts b

ä

ttre.

-

Planl

ä

ggningen f

ö

r samverkan mellan ansvariga myndigheter i strandzonen samt mellan dessa och f

ö

rst

ä

rkande organ 

ä

r otillr

ä

cklig. Sam

ö

vningar i 

Ö

kad omfattning beh

ö

vs.

-

Det 

ä

r viktigt att ansvariga och medverkande organ k

ä

nner till hur bek

ä

mpningsorganisationen 

ä

r upp­byggd och hur samverkan skall ske. Ledningsorga­nisationen m

å

ste dock kunna ge utrymme f

ö

r n

ö

d­v

ä

ndiga improvisationer.

-

Operationer f

ö

r oljebek

ä

mpning/sanering

ä

r kompli­cerade f

ö

retag. Erfarenhets- och kunskapsf

ö

rmedling beh

ö

vs i synnerhet f

ö

r ledningsorganen p

ä

 land. Personer som vid behov kan engagera sig som ledare f

ö

r arbetslag p

å

 land b

ö

r utses och utbildas regionalt.

-

Det b

ö

r i framtida operationer klarg

ö

ras att st

ö

d­funktioner 

ä

r underst

ä

llda ansvarig myndighet, t ex brandchef. St

ö

dfiinktionerna b

ö

r dock, enligt myndig­hetens n

ä

rmare direktiv, sj

ä

lvst

ä

ndigt kunna f

å 

svara f

ö

r insatser och samverkan.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

231

-

En samordnad skadeinventering, byggd p

å

 ett gemen­samt bed

ö

mningsunderlag, beh

ö

vs. Kust- och sk

ä

r­g

å

rdsbefolkningen samt milit

ä

r, bl a kustj

ä

gare, b

ö

r utnyttjas f

ö

r skadeinventering.

-

Samverkan mellan de land- och sj

ö

baserade organi­sationerna f

ö

rekom inte i tillr

ä

cklig omfattning i inledningsskedet. Kustbevakningens taktiske (lokale) ledare och brandchef m

å

ste arbeta i n

ä

ra kontakt med varandra. F

ö

r samverkan fr

å

n b

ö

rjan med kustbevakningens regionala ledning b

ö

r l

ä

ns­styrelsen representeras av en p

å

 f

ö

rhand utsedd person.

-     Det

ä

r mycket sv

å

rt att s

ä

tta sig in i en st

ö

rre

operation som p

å

g

å

tt en tid. Person som kan ifr

å

ga­

komma f

ö

r f

ö

rordnande som s

ä

rskild r

ä

ddningsbef

ä

-1-

havare b

ö

r aktiveras redan vid operationernas

b

ö

rjan. Denne kan svara f

ö

r s

å

dan samverkan som

avses i f

ö

reg

å

ende punkt.

~ L

ä

nsstyrelsen b

ö

r s

ö

ka 

å

stadkomma samordning av verksamheter f

ö

r r

ä

ddningstj

ä

nst 

ä

ven om den inte tagit 

ö

ver ledningen f

ö

r r

ä

ddningstj

ä

nsten. L

ä

ns­styrelsen b

ö

r ocks

å

 s

ö

ka samordna saneringsinsatser.

~ F

ö

r oljebek

ä

mpning i flera kommuner samtidigt kan flera lokala r

ä

ddningsbef

ä

lhavare och en bef

ä

lhavare med 

ö

vergripande, operativa uppgifter beh

ö

vas. Brandlagen b

ö

r framdeles uttryckligen till

å

ta en s

å

dan ledningsordning f

ö

r aktuella fall.

-     Insatser av st

ö

rre antal frivilliga och annan ovan

personal kr

ä

ver s

ä

rskilda f

ö

rberedelser och detalje­

rad ledning.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

232

-

utveckling av b

ä

ttre metoder och teknik f

ö

r bek

ä

mpning i strandzoner och f

ö

r sanering p

å 

str

ä

nder 

ä

r synnerlige:n 

ö

nskv

ä

rd.

-

Staten, som betalar alla insatser mot olja, b

ö

r

ha en l

ö

pande kostnads

ö

vervakning 

ä

ven betr

ä

ffande de insatser som kommunerna g

ö

r. P

å

 s

å

 s

ä

tt kan staten p

å

verka dessa operationer.

-

Fr

å

gor om arbetarskydd och arbetsmilj

ö

f

ö

rh

å

llanden m

å

ste ges 

ö

kad vikt och beaktas redan i planl

ä

gg­ningen.

-

Planer r

ö

rande radiokoimnunikationer mellan sam­verkande myndigheter och organ b

ö

r ses 

ö

ver och sambanden 

ö

vas.

-

Massmedia kan anses till viss del ha givit en missvisande bild av operationerna och d

ä

rigenom p

å

verkat desamma. En gemensam presstj

ä

nst b

ö

r f

ö

rhoppningsvis kunna leda till en objektivare behandling i massmedia.

-

Transport och slutligt omh

ä

ndertagande av olje­haltigt avfall 

ä

r otillr

ä

ckligt f

ö

rberedda moment. Teknikutveckling och planl

ä

ggning beh

ö

vs.

-

Varje operation av st

ö

rre omfattning b

ö

r utv

ä

rderas

av - f

ö

rutom ansvariga myndigheter - ett fr

å

n

x) insatsansvar frist

å

ende organ.    D

ä

rigenom till­f

ö

rs den samlade beredskapen erfarenheter p

å

 b

ä

sta s

ä

tt. Utv

ä

rderingsarbetet b

ö

r inledas redan vid operationens b

ö

rjan.

x) R

ä

ddningstj

ä

nstkommitt

é

n (Kn 1979:01) kommer vid 

å

rsskiftet 1979/80 att l

ä

gga fram f

ö

rslag om hur allvarligare olyckor, bl a omst

ä

ndigheterna kring utsl

ä

pp av olja, b

ö

r ujiders

ö

kas.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     233

Kommitt

é

n har l

å

tit g

ö

ra s

ä

rskilda unders

ö

kningar p

å

 intervjubasis i Ost- och V

ä

stkustfallen. Under­s

ö

kningarna finns sammanst

ä

llda i tv

ä

 rapporter som 

ö

verl

ä

mnats till kommundepartementet. Den ena rap­porten har titeln Oljan i Stockholms sk

ä

rg

å

rd 1-979 -Bek

ä

mpningen och saneringen och 

ä

r uppr

ä

ttad av av­delningsdirekt

ö

r Sture Irberger och civilingenj

ö

r Erik S

ö

derbaum. Den andra har titeln Oljan p

å

 Bohus­kusten - Bek

ä

mpningen och saneringen 1973/79 och 

ä

r uppr

ä

ttad av l

ä

nsassessor Mats M

å

re. F

ö

rfattarna svarar f

ö

r inneh

å

llet.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

234

8.   ORGANISATION - SAMJIAT ELLER DELAT ANSVAR

Ett i olika sammanhang framf

ö

rt f

ö

rslag 

ä

r att en och samma myndighet skall svara f

ö

r alla insatser - s

ä

v

ä

l till sj

ö

ss som p

å

 land - mot olja som kommit l

ö

s till sj

ö

ss. Enligt kommitt

é

ns bed

ö

mande kan f

ö

r n

ä

rvarande endast kustbevakningen komma i fr

å

ga f

ö

r ett s

å

dant samlat ansvar.

Flertalet oljeutsl

ä

pp 

ä

r sm

å

 och intr

ä

ffar s

ä

 n

ä

ra land, fr

ä

mst i hamnar, att de m

å

ste angripas p

å

 eller vid land. St

ö

rre b

å

tar eller fartyg beh

ö

ver eller kan d

å

 inte an­v

ä

ndas. Brandf

ö

rsvaren 

ä

r f

ö

r n

ä

rvarande de enda myndig­heter med insatsberedskap som s

ä

kerst

ä

ller snabba skade­begr

ä

nsande insatser i s

å

dana fall. 

Ä

ven andra utsl

ä

pp kan  n

ä

  land och kr

ä

ver d

å

, i vart fall i inlednings­skedet, snabba insatser fr

ä

n land. Ett samlat ansvar hos kustbevakningen skulle av bl a kostnadssk

ä

l inte rimligen kunna f

ä

 medf

ö

ra att en s

ä

rskild insatsbered­skap, liknande brandf

ö

rsvarens, byggdes upp inom kust­bevakningen vid sidan av brandf

ö

rsvarens. Brandf

ö

rsvarens resurser m

å

ste allts

å

ä

ven forts

ä

ttningsvis beh

ö

va ianspr

å

ktas vid oljebek

ä

mpning. Ett samlat ansvar hos kustbevakningen skulle medf

ö

ra den v

ä

sentliga 

ä

ndringen att brandf

ö

rsvaren skulle underst

ä

llas kust­bevakningens ledning under bek

ä

mpningsoperationer.

Ett samlat ansvar skulle 

ä

ven inneb

ä

ra att kustbevak­ningen fick svara f

ö

r sanering p

ä

 str

ä

nder. En s

å

dan ordning skulle ofr

å

nkomligen kr

ä

va ett mer detaljerat och vidlyftigt samr

å

ds f

ö

rfarande 

ä

n f

ö

r n

ä

rvarande i fr

å

ga om prioriteringar, metoder, ambitionsniv

å

er m m mellan 

å

 ena sidan kustbevakningen och 

å

 andra sidan olika kommunala organ, kanske i flera kommuner, och eventuellt 

ä

ven l

ä

nsstyrelse eller l

ä

nsstyrelser.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     235

En organisation av ovann

ä

mnt slag skulle medf

ö

ra 

ö

kade kostnader j

ä

mf

ö

rt med nu genom att kustbevak­ningen skulle beh

ö

va ut

ö

ka sin personalstyrka.

Erfarenheterna fr

ä

n s

å

v

ä

l Ost- som V

ä

stkustoperationen visar att kommunernas brandf

ö

rsvar och saneringsorgan klarat bek

ä

mpnings- resp. saneringsarbetena i stort sett tillfredsst

ä

llande. Kommunerna har haft ett djupt engagemang 1 uppgifterna. Erfarenheterna talar s

å

ledes inte f

ö

r n

å

got klart behov av ett samlat ansvar. Erfarenheterna fr

å

n Ostkustoperationen utvisar dock att vissa brister f

ö

r n

ä

rvarande r

å

der betr

ä

ffande f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r dels ledning och samordning inom den landbaserade organisationen, dels samordning mellan de sj

ö

- och landbaserade organisationerna. Bristerna 

ä

r emellertid inte allvarligare 

ä

n att de kan r

ä

ttas till med de t

ä

mligen enkla, ej s

ä

rskilt kostnadskr

ä

vande, f

ö

r

ä

ndringar som f

ö

resl

å

s i det f

ö

ljande.

Kommitt

é

n anser s

å

ledes att den nu g

ä

llande ordningen med ett delat ansvar mellan insatser till sj

ö

ss och insatser p

å

 land och i hamn b

ö

r bibeh

å

llas.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

236

9.   ANSVARSF

Ö

RDELNING

9.1 Bek

ä

mpning

Kommitt

é

n har erfarit att det f

ö

rekommer olika meningar om var i strandzonen gr

ä

nsen g

å

r mellan kustbevak­ningens och brandf

ö

rsvarens ansvarsomr

å

den. Fr

å

gan har betydelse bl a d

ä

rf

ö

r att myndigheternas bered­skap skall planeras med h

ä

nsyn till denna gr

ä

ns. Enligt instruktionen f

ö

r tullverket svarar verket - genom kustbevakningen - f

ö

r oljebek

ä

mpningen till havs, i kustvattnen, V

ä

nern och M

ä

laren (dock ej i hamn). Enligt brandlagen svarar brandf

ö

rsvaren f

ö

r oljebek

ä

mpningen p

å

 annat omr

å

de 

ä

n nyssn

ä

mnda vatten. Kommitt

é

n anser odiskutabelt att kustvattnen, V

ä

nern och M

ä

laren avgr

ä

nsas av strandlinjen s

å

som denna str

ä

cker sig med varierande vattenst

å

nd. Strandlinjen bildar gr

ä

ns mellan, kustbevakningens och brandf

ö

r­svarens ansvarsomr

å

den.

Vid hittills bedrivna bek

ä

mpningsoperationer i strand­zoner har en omfattande samverkan - .om ocks

å

 inte s

å 

omfattande som r

ä

ddningstj

ä

nstutredningen f

ö

rutsatte -f

ö

rekommit mellan de ansvariga myndigheterna. Effek­tiva gemensamma aktioner i strandzoner f

ö

ruts

ä

tter att de samlade resurserna utnyttjas p

å

 b

ä

sta s

ä

tt, vilket sker genom 

ö

msesidiga hj

ä

lpinsatser 

ö

ver strandlinjen. Det praktiska arbetet i strandzoner f

ö

ruts

ä

tter s

å

ledes en mjuk till

ä

mpning av regeln om ansvarsgr

ä

ns.

Kommitt

é

n finner angel

ä

get framh

å

lla vikten av dels att tveksamheter r

ö

rande ansvarsgr

ä

ns mellan kustbevak­ningen och brandf

ö

rsvaren undanr

ö

js, dels att myndig­heterna i det praktiska arbetet hj

ä

lper varandra efter f

ö

rm

å

ga och l

ä

mplighet. Enligt kommitt

é

ns mening

ä

r

ä

ndringar p

å

 dessa punkter i aktuella f

ö

rfattningar inte beh

ö

vliga. Det 

ä

r tillr

ä

ckligt att generaltull­styrelsen och statens brandn

ä

mnd i samr

å

d informerar ytterligare i fr

å

gorna och ger desamma s

ä

rskild tyngd i utbildningssammanhang.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     237

Kommitt

é

n har vidare erfarit att det p

å

 vissa h

å

ll r

å

der tveksamhet om olja som flutit upp p

å

 str

ä

nder n

å

gonsin kan p

å

kalla r

ä

ddnings

å

tg

ä

rder. Kommitt

é

n anser angel

ä

get framh

å

lla f

ö

ljande: 

Ä

ven om olja ligger p

ä

 str

ä

nder kan den orsaka ytterligare allvarlig skada. Om vattenst

å

ndet h

ö

js kan den driva iv

ä

g och f

ö

mrena andra omr

å

den. Oljan kan vidare infiltrera-i marken och d

ä

rigenom orsaka mer best

å

ende f

ö

rorening. Solljus och v

ä

rme kan orsaka att oljan rinner ut i sj

ö

n eller till rena strandpartier. Vidare g

ä

ller att oljan med tiden genomg

å

r s

å

dana f

ö

r­

ä

ndringar att den blir sv

å

rare att avl

ä

gsna. Den st

ö

rsta faran utg

ö

r oljan mot djurlivet, fr

ä

mst f

å

gel och s

ä

l. Redan till synes obetydliga oljef

ö

roreningar i k

ä

nsliga omr

å

den kan, s

ä

rskilt under v

å

ren och f

ö

rsommaren, orsaka sv

å

ra st

ö

rningar i h

ä

ckningen och s

ä

lvalpningen. Skador f

ö

r turistn

ä

ringen och f

ö

r det r

ö

rliga friluftslivet b

ö

r ocks

å

 n

ä

mnas.

Huruvida brandf

ö

rsvaret skall ingripa i ett konkret fall med r

ä

ddnings

ä

tg

ä

rder mot olja p

å

 str

ä

nder 

ä

r sj

ä

lvfallet en bed

ö

mningsfr

ä

ga. Kommitt

é

n anser dock att r

ä

ddnings

å

tg

ä

rder 

å

tminstone b

ö

r p

å

b

ö

rjas 

ä

ven i fall d

å

 det kan synas tveksamt om brandf

ö

rsvarets insatser p

å

kallas.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

238

9.2     Sanering

Kustbevakningen anser att olja till sj

ö

ss alltid 

ä

r ett s

ä

 allvarligt hot mot milj

ö

n att alla dess 

ä

tg

ä

rder mot olja till sj

ö

ss 

ä

r r

ä

ddnings

ä

tg

ä

rder. Sanering kan s

å­

ledes enligt kustbevakningens mening inte f

ö

rekomma p

å 

det egna ansvarsomr

å

det. Kommitt

é

n g

ö

r samma bed

ö

mning.

Sanering p

ä

 str

ä

nder och i hamn anses vara en kommunal angel

ä

genhet. N

å

got genom f

ö

rfattning reglerat sanerings­ansvar f

ö

r kommunerna finns emellertid inte. Tveksamhet inf

ö

r uppgiften att vidta sanerings

å

tg

ä

rder torde dock inte f

ö

rekomma bland kommunerna.

Det

ä

r ofta angel

ä

get att sanering sker n

å

gorlunda snabbt, s

å

 att allvarliga skador inte intr

ä

ffar. En saneringsfas kan s

å

ledes, beroende p

å

 effektiviteten hos insatserna, 

ö

verg

å

 till n

ö

dl

ä

ge som p

å

kallar r

ä

ddnings

å

tg

ä

rder.

Sanering

ä

r oftast en forts

ä

ttning p

å

 insatser som be­tecknats som r

ä

ddnings

ä

tg

ä

rder. Effektiv saneringsled­ning fordrar k

ä

nnedom om 

å

tskilligt, t ex skadebild, resurstillg

å

ng och resursutnyttjande. Ofta m

å

ste sane­ring ske i samverkan mellan olika organ inom kommunen och med andra kommuner samt med kustbevakningen. Ef­fektiva saneringsinsatser kr

ä

ver d

ä

rf

ö

r att de sane­ringsansvariga inte blott har erforderliga kunskaper i allm

ä

nhet i saneringsfr

å

gor utan dessutom 

ä

r v

ä

l intrimmade i operationen redan d

å

 saneringsfas in­tr

ä

der. Endast ett f

å

tal kommuner har utsedda sane­ringsorgan. Det 

ä

r en allvarlig brist hos beredskapen att s

å

dana organ utses, eventuellt tillskapas, f

ö

rst under p

å

g

å

ende insatser (bek

ä

mpning) mot olja.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     239

Kommlttzn   (i'oxzslå.n.  a..tt  kommixnz-ina.  gznom  0fif,a.ttnf.ng åläggi   a.tt iva,ta   (.ön. olje..!>ami-ing   och  att utiz  ztt lämpl.igt  o)iga.n  mtd  uppgift a.tt  planlägga,  ock  ivaia. 

5

Ö

/span>

.!,am-iing-i in-i,ats zi-na..

Av kontinuitetssk

ä

l och andra sk

ä

l kan det vara l

ä

mpligt att utse brandchefen, som ju svarar f

ö

r bek

ä

mpningen, till saneringsansvarig. Emellertid kan det i m

å

nga fall bed

ö

mas l

ä

mpligast att l

ä

gga ansvaret p

å

 annan. F

ö

rh

å

llandena i varje aktuell kommun b

ö

r d

ä

rf

ö

r avg

ö

ra vilken ordning som skall g

ä

lla. Det 

ä

r utomordentligt viktigt att h

ä

lsov

å

rds­n

ä

mnden eller dess f

ö

retr

ä

dare f

ö

ljer insatserna och bist

å

r med anvisningar och r

å

d i fr

å

ga om inriktning, prioriteringar, avfallshantering etc.

Sanering

ä

r mycket personalkr

ä

vande och d

ä

rmed kostsam. Stora omr

å

den, inom kanske flera kommuner, och mycket stora naturv

ä

rden kan vara drabbade eller hotade. Bek

ä

mpning och sanering efter en och samma olycka kan p

å

g

å

samtidigt i olika omr

å

den. Resursbrist och resurs­konkurrens mellan kommuner samt olika meningar om prioriteringar och insatsbehov kan uppkomma. Med h

ä

nsyn h

ä

rtill kan det enligt kommitt

é

ns mening finnas anled­ning att ge l

ä

nsstyrelsen en i f

ö

rfattning grundad befogenhet att i vissa fall leda sanering eller p

å

annat s

ä

tt besluta i saneringsfr

å

gor. Den n

ä

rmare utformningen av en s

å

dan eventuell best

ä

mmelse torde komma att 

ö

verv

ä

gas av r

ä

ddningstj

ä

nstkommitt

é

n.

Saneringen i V

ä

stkustfallet har inneburit omfattande transporter av personal, materiel och inte minst av upptagna oljef

ö

roreningar. Kustbevakningen har i stor utstr

ä

ckning bitr

ä

tt kommunerna med fartygstransporter. Enligt kommitt

é

ns .Tiening har samh

ä

llets resurser d

ä

r­igenom utnyttjats effektivt, 

ä

ven om kustbevakningen till f

ö

ljd d

ä

rav m

å

st efters

ä

tta vissa egna 

å

ligganden.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     240

Kommitt

é

n ser som angel

ä

get att samh

ä

llets kostnader h

å

lls nere genom att kustbevakningen efter f

ö

rm

å

ga och l

ä

mplighet 

ä

ven framdeles hj

ä

lper kommunerna med transporttj

ä

nster under saneringsarbete. Kust­bevakningen m

å

ste d

ä

rvid vara beredd att g

ö

ra vissa omprioriteringar inom den egna verksamheten, givetvis inte s

å

 att det inskr

ä

nker kustbevakningens m

ö

jligheter att disponera sina resurser f

ö

r oljebek

ä

mpning p

å

 det egna ansvarsomr

å

det.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

241

10.      LEDNING  AV  BEKÄMPNING

10.1  Allmänt

Man brukar skilja mellan taktisk och operativ ledning. Genom taktisk ledning, som l

ä

mpligast ut

ö

vas i eller n

ä

ra skadeomr

å

det, dirigeras och samordnas det prak­tiska bek

ä

mpningsarbetet. Genom operativ ledning samordnas bek

ä

mpningsorganens aktiviteter och l

ä

mnas 

ö

vergripande direktiv till taktisk ledare, t ex i fr

å

ga om inriktning, allm

ä

nna prioriteringar, sam­verkansformer m m. Genom operativ ledning f

ö

rdelas 

ä

ven resurser mellan underst

ä

llda organ.

10.2  Ledning p

å

lokal och regional niv

ä

Vid oljebek

ä

mpning till sj

ö

ss ut

ö

vas normalt den operativa ledningen av kustbevakningens regionala ledningsorgan. Den taktiska ledningen handhas av en f

ö

r varje operation utsedd skadeomr

å

desledare, av kustbevakningen ben

ä

mnd On-Scene Commander (OSC). F

ö

r ledningen av insatser p

ä

 och fr

å

n land svarar vederb

ö

rande brandchef. Brandchefens ledning kan betecknas som taktisk.

Vid bek

ä

mpningsoperationer i strandzoner etableras normalt samverkan mellan OSC och brandchef. I inled­ningsskedet av Ostkustfallet f

ö

rekom ingen egentlig samverkan mellan OSC och brandcheferna. Kommitt

é

n anser att s

å

dan samverkan 

ä

r av allra st

ö

rsta betydelse och m

å

ste etableras s

å

 snart olja kan befaras n

å

 land. Om skadeomr

å

det 

ä

r s

å

 stort att samverkan med flera brandchefer aktualiseras kan flera OSC beh

ö

va utses.

I 12 

§

 f

ö

rsta stycket brandlagen f

ö

reskrivs: "Vid n

ö

dl

ä

ge, som kr

ä

ver s

å

 omfattande r

ä

ddnings

å

tg

ä

rder att ett s

ä

rskilt ledningsorgan beh

ö

vs f

ö

r samordning av r

ä

ddningstj

ä

nsten eller f

ö

r samordning av r

ä

ddnings­tj

ä

nsten med annan verksamhet, skall l

ä

nsstyrelsen 

ö

vertaga ledningen och f

ö

rordna s

ä

rskild bef

ä

lhavare f

ö

r r

ä

ddningstj

ä

nsten p

å

 olycksplatsen."

16   Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     242

En mycket omdiskuterad fr

å

ga 

ä

r i vilka konkreta fall och i vilket skede l

ä

nsstyrelsen skall 

ö

verta led­ningen f

ö

r en operation. I propositionen till brand­lagen (Prop 1973:185 s 147) anf

ö

rde departements­chefen: "P

å

 l

ä

nsstyrelsen b

ö

r ankomma bl.a.att ge direktiv om r

ä

ddningsarbetets  huvudsakliga inriktning, att samordna tillg

ä

ng-liga resurser f

ö

r r

ä

ddningstj

ä

nst och annan verksamhet p

å

 olycksplatsen samt att besluta i fr

ä

ga om 

å

tg

ä

rder som kan kr

ä

va s

ä

rskilt h

ö

ga kost­nader, f

å

andra betydande ekonomiska konsekvenser eller inneb

ä

ra att viktiga samh

ä

llsfunktioner st

ö

rs, v

ä

sent­liga milj

ö

v

ä

rden f

ö

rst

ö

rs eller betydande enskilda intressen skadas."

I brandlagen anges uttryckligen att det skall f

ö

re­ligga ett behov av 

ö

vertagande f

ö

r att s

å

dant skall ske. Att en operation 

ä

r av stor omfattning eller 

ä

r sv

ä

r inneb

ä

r inte i sig att ett s

ä

rskilt lednings-och samordningsorgan beh

ö

vs. Erfarenheterna fr

å

n 0st-och V

ä

stkustoperationerna visar att l

ä

nsstyrelsen kan - utan att ha tagit

ö

ver ledningen - samordna verksamheter av olika slag. I de flesta fall torde kommuner och andra beakta vad l

ä

nsstyrelsen i egen­skap av bl a regional naturv

å

rdsmyndighet och presum­tivt ledningsorgan framf

ö

r. Ett lednings

ö

vertagande beh

ö

vs s

å

ledes fr

ä

mst i de fall enighet inte kan uppn

å

s genom samr

å

d eller tiden inte medger samr

å

ds­f

ö

rfarande eller d

å

 vissa beslut som kan medf

ö

ra mycket h

ö

ga kostnader eller s

ä

rskild skada m

å

ste fattas. Enligt kommitt

é

ns mening b

ö

r l

ä

nsstyrelsen inf

ö

r en bed

ö

mning om lednings

ö

vertagande beh

ö

vs f

ä

sta avseende vid vad ber

ö

rda organ, s

ä

rskilt brandchefen eller brandcheferna, uttalar i fr

å

gan.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

243

Kommitt

é

n noterar att regeringen i beslut den 16 augusti 1979 uttalat att "Erfarenheterna fr

ä

n bek

ä

mp­ningsoperationerna i Bohusl

ä

ns och Stockholms sk

ä

rg

å

rd har visat att det vid oljeutsl

ä

pp av ifr

å

gavarande om­fattning 

ä

r v

ä

sentligt att l

ä

nsstyrelsen 

ö

vertar led­ningen f

ö

r r

ä

ddningstj

ä

nsten p

å

 ett tidigt stadium ...".

Hittills har lednings

ö

vertagande av l

ä

nsstyrelse f

ö

r oljebek

ä

mpningsinsatser skett i ett fall, n

ä

mligen Ostkustfallet. L

ä

nsstyrelsen i Stockholms l

ä

n 

ö

vertog d

ä

r ledningen f

ö

r bek

ä

mpningen p

å

 land inom l

ä

net. Enligt brandlagens ordalydelse skall den s

ä

rskilde r

ä

ddningsbef

ä

lhavaren (i det f

ö

ljande kallad enbart bef

ä

lhavare) leda r

ä

ddningstj

ä

nsten "p

å

 olycksplatsen", dvs vara taktisk ledare. I propositionen till brand­lagen (s 147 f) synes departementschefen ha utg

å

tt fr

å

n att endast en bef

ä

lhavare skulle utses. En olje­f

ö

rorening kan emellertid f

ä

 s

å

dan utbredning att m

å

nga kommuner och flera l

ä

n drabbas. "Olycksplatsen" blir d

å

 s

å

 stor att s

å

v

ä

l flera taktiska ledare som en 

ö

verordnad ledare med operativa, samordnande ftinktioner beh

ö

vs. Ostkustfallet 

ä

r ett exempel p

å

detta.

L

ä

nsstyrelsen i Stockholms l

ä

n f

ö

rordnade vid beslutet om lednings

ö

vertagande en bef

ä

lhavare f

ö

r att "... leda verksamheten". L

ä

nsstyrelsen f

ö

rordnade samtidigt "... brandcheferna i ber

ö

rda kommuner att med befogen­heter som normalt tillkommer dem ut

ö

va bef

ä

let f

ö

r verksamheten inom respektive kommun, i f

ö

rekommande fall enligt de inriktade anvisningar och den priori­tering som l

ä

nsstyrelsens s

ä

rskilde bef

ä

lhavare kan ha beslutat om". L

ä

nsstyrelsen f

ö

rordnade s

å

ledes en s

ä

rskild bef

ä

lhavare f

ö

r operativ ledning och brand­cheferna f

ö

r taktisk ledning.

Kommitt

é

n anser att den av l

ä

nsstyrelsen beslutade ledningsordningen var l

ä

mplig. F

ö

r densamma finns emellertid inte klart st

ö

d i vare sig brandlagen eller dess f

ö

rarbeten.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     244

Komm-itté.n   (,0izi tån.  att bnandlagtn  ändn.a.é   iå  att de.n av  tänatufinlizn i Stockholm,   län  tillämpade  

l

e.dn

f.ng

i

-

0-idnx.ngzn   utt'Xyc'iztf.gzn  tlllåti   iÖK   ia.11   av   nynnämnda i lag .

Erfarenheterna fr

å

n Ostkustfallet understryker det i och f

ö

r sig sj

ä

lvklara att det 

ä

r mycket sv

å

rt att p

ä

 kort tid s

ä

tta sig in i en komplicerad operation som p

å

g

å

tt en tid. Kommitt

é

n.vill dock framh

å

lla att den av l

ä

nsstyrelsen i Stockholms l

ä

n utsedde operative bef

ä

lhavaren i Ostkustfallet fullgjorde sitt uppdrag p

å

 ett f

ö

rtj

ä

nstfullt s

ä

tt efter de f

ö

ruts

ä

ttningar som g

ä

llde f

ö

r honom.

Den som b

ö

r vara mest i detalj insatt vid ett lednings­

ö

vertagande av l

ä

nsstyrelsen 

ä

r bef

ä

lhavaren. S

å

som de­partementschefen uttalade i propositionen till brandlagen (s 147) kan det ofca vara l

ä

mpligt att brandchefen utses till s

ä

rskild bef

ä

lhavare. Brandchefen torde vara v

ä

l insatt i p

å

g

å

ende operationer. Det 

ä

r dock inte sj

ä

lv­klart att brandchefen skall utses. Om flera kommuner 

ä

r drabbade, 

ä

r det snarast sannolikt att 

å

tminstone n

ä

gon utifr

å

n beh

ö

ver utses i st

ä

llet f

ö

r brandchef i drabbad kommun till bef

ä

lhavare p

ä

olycksplatsen. Beh

ö

vs en bef

ä

lhavare f

ö

r 

ö

vergripande ledning m

ä

ste denne rekryteras utifr

å

n. Bef

ä

lhavare som rekryteras utifr

å

n b

ö

r ha f

ö

ljt operationerna fr

ä

n b

ö

rjan. Det

ä

r d

ä

rf

ö

r en allvarlig brist att det inte finns p

ä

 f

ö

rhand, dvs redan i "fredstid", utsedda presumtiva bef

ä

lhavare.

Bef

ä

lhavare av nyssn

ä

mnt slag b

ö

r ha s

ä

rskilda insikter i oljebek

ä

mpningsfr

å

gor och utses av l

ä

nsstyrelsen l

ä

nsvis. Han b

ö

r bitr

ä

da l

ä

nsstyrelsen i beredskaps­fr

å

gor samt svara f

ö

r l

ö

pande samordning och samverkan mellan kommuner, mellan kommuner och l

ä

nsstyrelse, mellan l

ä

nsstyrelser samt f

ö

r samverkan med den sj

ö

-burna bek

ä

mpningsorganisationen. Dessutom b

ö

r han svara

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     245

f

ö

r viss utbildning och information. Vid intr

ä

ffade h

ä

ndelser skall han h

å

lla sig och l

ä

nsstyrelsen underr

ä

ttade om h

ä

ndelsef

ö

rlopp och insatser. Han skall d

å

ä

ven fungera som en st

ö

dfunktion f

ö

r r

å

d och resursanskaffning 

ä

t brandf

ö

rsvar samt verka f

ö

r samordning av olika organs bek

ä

mpningsinsatser. Han skall g

ö

ra anm

ä

lan till l

ä

nsstyrelsen d

ä

 han bed

ö

mer lednings

ö

vertagande erforderligt. Genom sin hj

ä

lpande och samordnande verksamhet torde han medverka till att lednings

ö

vertagande kommer att beh

ö

vas endast f

ö

r att l

ö

sa vissa speciella fr

å

gor. Vid lednings

ö

ver­tagande kan han, som n

ä

mnts, utses till bef

ä

lhavare.

En betydande f

ö

rdel med den nu diskuterade ordningen ligger i att kustbevakningens regionala ledningsorgan (kustbevakningsinspekt

ö

ren eller annan) st

ä

ndigt kommer att ha en n

ä

ra motsvarig i l

ä

nen. D

ä

rigenom 

ö

kas f

ö

rut­s

ä

ttningarna j

ä

mf

ö

rt med nu f

ö

r de land- och sj

ö

baserade organisationerna att samverka l

ö

pande och genast vid intr

ä

ffade h

ä

ndelser. Alltefter behov b

ö

r bef

ä

lhavaren samgrupperas med kustbevakningens regionala lednings­organ, s

å

som skedde i Ostkustfallet.

Till presumtiv bef

ä

lhavare torde i regel utses brand­chef eller annat brandbef

ä

l. Brandbef

ä

l k

ä

nner b

ä

st brandf

ö

rsvarens verksamhet och problem och har dess­utom erfarenhet av att ' leda r

ä

ddningstj

ä

nst. Det kan dock i vissa fall finnas sk

ä

l att utse person med annan utbildning eller bakgrund. Vederb

ö

rande b

ö

r ha en ers

ä

ttare och kunna knyta andra personer till sig s

å

 att en stabsfunktion kan uppr

ä

ttas vid behov. Uppdrag som presumtiv bef

ä

lhavare b

ö

r vara en deltids­syssla .

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     246

KommA.tté.n   (,öA.t.iiå/L  att nzgznZngzn  appd.ran. åt läm-ittijnelizfina  i Idmn  vid  

fea-i-ten, l/

ä

ne.-rn 

ock  Uälanzn att LLtiz  pnziu.m.tf.va bz(älkaijaxz. lämvLi,   

med appgi-teA. 

znl-igt  dzt  ovannij-mnda.

Med h

ä

nsyn till risken f

ö

r katastrofer av skilda slag - exempelvis olyckor vid k

ä

rnkraftverk och sn

ö

kata­strofer - har fr

ä

n flera h

å

ll framf

ö

rts krav p

å

 jour­tj

ä

nst vid l

ä

nsstyrelserna. En s

å

dan jourtj

ä

nst vore v

ä

rdefull med h

ä

nsyn till oljebek

ä

mpningsberedskapen, 

ä

ven om denna ensam inte kan anses motivera den.

I f

ö

rsta hand fordras st

ä

ndig beredskap f

ö

r de f

ö

re­slagna presumtiva bef

ä

lhavarna, av vilka kr

ä

vs ett s

ä

rskilt snabbt engagemang. Delvis kan detta tillgodo­ses genom att brandbef

ä

l, som normalt har viss bered­skapstj

ä

nstg

ö

ring, utses till bef

ä

lhavare och ers

ä

ttare. Vidare kan tv

ä

 eller flera l

ä

n samverka s

å

 att tidvis en person svarar f

ö

r beredskapen i mer 

ä

n ett l

ä

n.

Enligt kommitt

é

ns mening b

ö

r presumtiva bef

ä

lhavare kunna ges befogenhet att i vissa fr

å

gor f

ö

retr

ä

da l

ä

nsstyrelsen, d

å

 dennas besked inte kan avvaktas.

Det

ä

r dock enligt kommitt

é

ns mening inte l

ä

mpligt att nu f

ö

resl

å

generella anvisningar om hur ifr

å

ga­varande beredskap skall anordnas. Kommitt

é

n anser att det b

ö

r ankomma p

å

 statens brandn

ä

mnd att med­verka till de konkreta l

ö

sningarna och ta de initiativ som beh

ö

vs.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     247

10.3 Organ f

ö

r l

ö

pande samarbete p

å

 central niv

å

Oijebek

ä

mpning/sanering

ä

r naturv

å

rdsverksamhet och m

å

ste d

ä

rf

ö

r inriktas efter naturv

å

rdens intressen.

Olika grenar av samh

ä

llets r

ä

ddningstj

ä

nst samordnas centralt f n i viss m

å

n genom det till statens brand­n

ä

mnd knutna r

å

det f

ö

r r

ä

ddningstj

ä

nst. Tyngdpunkten av r

å

dets verksamhet g

ä

ller fr

å

gor av teknisk, ekono­misk och administrativ art. Naturv

å

rdsfr

å

gor 

ä

r d

ä

r generellt underordnade, eftersom r

ä

ddningstj

ä

nst i allm

ä

nhet inte i s

å

 h

ö

g grad g

ä

ller naturv

å

rd. Natur­v

å

rdsverket 

ä

r f

ö

r 

ö

vrigt inte representerat i r

å

det.

L

ö

pande samarbete p

å

 central niv

å

 i fr

å

ga om olje­bek

ä

mpning/sanering f

ö

rekommer f n, dock genom mer sporadiska kontakter mellan myndigheterna. Enligt kommitt

é

ns mening beh

ö

vs ett formellt etablerat organ f

ö

r detta samarbete. Generaltullstyrelsen, brandn

ä

mnden, naturv

å

rdsverket och sj

ö

fartsverket b

ö

r vara represen­terade i organet. Naturligtvis b

ö

r i vissa fr

å

gor andra myndigheter knytas till organet, t ex f

ö

rsvarsmakten, fiskeristyrelsen, STU och SMHI.

Komm.itt

é

n har erfarit att sj

öö

vervakningskommitt

é

n (S

Ö

K) i b

ö

rjan av 1980 kommer att f

ö

resl

å

 ett centralt organ f

ö

r samordning av 

ö

vervakningen och r

ä

ddnings­tj

ä

nsten till sj

ö

ss. S

Ö

K:s f

ö

rslag 

ä

r i huvudsak f

ö

l­jande: Organet skall ha sju ledam

ö

ter. Rikspolis­styrelsen, f

ö

rsvarsmakten, sj

ö

fartsverket, naturv

å

rds­verket, tullverket och brandn

ä

mnden skall utse vardera en ledamot. Ordf

ö

randen skall utses av regeringen. Organet skall bl a samordna materielanskaffning och annan resursplanering, samordna utbildningsprogram och utbildning, planera 

ö

ver myndighetsgr

ä

nserna f

ö

r insatser i olika t

ä

nkta l

ä

gen samt ge r

å

d vid in­satser av olika slag till sj

ö

ss.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     248

S

Ö

K kan p

å

 grund av sina utredningsdirektiv inte be­handla beredskapen f

ö

r insatser p

å

 land. S

Ö

K f

ö

resl

å

r d

ä

rf

ö

r inte att samordningsorganets uppgifter skall omfatta kommunernas och l

ä

nsstyrelsernas beredskap f

ö

r insatser mot olja som flutit i land.

Oljeskyddskommitt

é

n, som samr

å

tt med S

Ö

K, anser att behovet av l

ö

pande samarbete p

ä

 central niv

å

 i fr

ä

gor om oljebek

ä

mpning/sanering v

ä

l kan tillgodoses inom ett s

å

dant organ som S

Ö

K kommer att f

ö

resl

å

, dock endast om organets uppgifter kommer att omfatta 

ä

ven beredskapen f

ö

r insatser mot olja som flutit i land. Inom detta organ b

ö

r naturv

å

rdsverket ges ett betydande inflytande i fr

å

gor som g

ä

ller oljebek

ä

mpning/sanering. S

ö

K:s f

ö

rslag 

ä

r 

ö

vergripande och torde ta viss tid att genomf

ö

ra. Ett organ f

ö

r l

ö

pande samarbete i fr

å

gor om beredskap f

ö

r oljebek

ä

mpning/sanering b

ö

r dock under alla f

ö

rh

å

llanden tillskapas genast. S

Ö

K:s f

ö

rslag kan genomf

ö

ras genom en utvidgning av sist­n

ä

mnda organ och dess arbetsuppgifter.

Kommlttzn {lömilå-t a.tt ttt cznt-xalt oxgan ö

/span>

löpandz åama.nbztz i inågon om bznzdikap {,01 oljzbzkämpn-Lng/ ianzning tillih.apa.6. I oiganzt bön. Ingå. {,ön.ztn.ädanz i)ön gzmn.aZtu.lZitynzl-izn, bn.andnämndzn, natu.n.\jån.di-

vefee.t 

och -s jö iaAtivznkzt. Ondiönandzn bön. u.t.izi av n.zgzn.tngzn.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

249

11.  PLANL

Ä

GGNING OCH RESURSER

Genom planl

ä

ggning f

ö

rbereder sig ansvariga myndigheter och andra f

ö

r insatser. Operationerna kan s

ä

llan genom­f

ö

ras helt efter p

å

 f

ö

rhand uppst

ä

llda normer. 

Å

tskilligt m

å

ste fr

å

n stund till annan anpassas efter olika mer eller mindre f

ö

rutsebara situationer. Genomf

ö

rande av operationer kr

ä

ver improvisationer i ordets r

ä

tta bem

ä

rkelse. "Tryck-p

å

-knappen-planer" b

ö

r d

ä

rf

ö

r inte efterstr

ä

vas.

F

ö

r 

ä

ndam

å

lsenlig planl

ä

ggning och improvisation kr

ä

vs i f

ö

rsta hand kunskaper. Erfarenheter 

ä

r ov

ä

rderliga. Utbildning och information, innefattande bl a erfaren­hetsutbyte, kan knappast 

ö

verdrivas.

En vanlig misstolkning av begreppet planl

ä

ggning 

ä

r att detsamma j

ä

mst

ä

lls med att uppr

ä

tta f

ö

rteckningar 

ö

ver resurser'. Erfarenheterna fr

å

n Ost- och V

ä

stkustfallen visar att insatser av olika slag fr

ä

mst kr

ä

ver kun­skaper och f

ö

rberedelser. Saknas kunskaper eller brister det i f

ö

rberedelser kan resurser inte ut­nyttjas p

ä

 r

ä

tt s

ä

tt.

Man kan knappast f

ö

ruts

ä

tta att landets alla drygt 100 aktuella brandchefer och envar av det stora antalet aktuella l

ä

nsstyrelsetj

ä

nstem

ä

n skall besitta grundliga kunskaper p

å

 hela omr

å

det och vara tr

ä

nade i operationer av olika slag. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r rimligt att de skaffar sig baskunskaper och utnyttjar s

ä

rskild experthj

ä

lp i sv

å

rare fall.

Statens brandn

ä

mnd svarar f

ö

r utbildning av brandbef

ä

l och f

ö

r en viss l

ö

pande information om bek

ä

mpning och sanering av olja p

å

 land och i hamn. Emellertid saknar brandn

ä

mnden resurser f

ö

r en mer omfattande l

ö

pande informations- och utbildningsverksamhet. Enligt kommitt

é

ns mening b

ö

r brandn

ä

mnden framdeles svara

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     250

f

ö

r en avsev

ä

rt 

ö

kad s

å

dan. Brandn

ä

mnden m

å

ste d

ä

rvid inrikta sig 

ä

ven p

å

saneringsfr

å

gor, vilka f

ö

r n

ä

rvarande 

ä

r av underordnad betydelse i n

ä

mndens verksamhet. Verksamheten b

ö

r till stor del grundas p

å

 svenska och utl

ä

ndska erfarenheter och i f

ö

rsta hand avse de l

ä

nsvis utsedda presumtiva bef

ä

lhavarna som kommitt

é

n f

ö

resl

å

r. Tj

ä

nstem

ä

n hos brandn

ä

mnden b

ö

r i konkreta operationer tillsammans med bef

ä

l­havarna kunna st

ä

lla sig till f

ö

rfogande som expert­hj

ä

lp.

L

ä

nsstyrelserna och kommunerna har god k

ä

nnedom om vilka omr

å

den som 

ä

r s

ä

rskilt k

ä

nsliga med avseende p

å

 bl a flora och fauna. Det finns dock anledning att till beredskapsorganisationen knyta s

ä

rskild expertis, ut

ö

ver den som finns hos l

ä

nsstyrelserna och kommunerna, t ex ornitologer, marinbiologer och botani.ker. Vederb

ö

rande m

å

ste sj

ä

lvfallet intr

ä

nas i sina uppgifter. Kommitt

é

n f

ö

ruts

ä

tter att kustbe­vakningen 

ä

ven framdeles samr

å

der med expertis hos bl a l

ä

nsstyrelserna inf

ö

r och under bek

ä

mpnings­operationer, t ex n

ä

r fr

å

ga uppkommer om att disper-gera. Dessa r

å

dgivare m

å

ste dock i st

ö

rre omfattning 

ä

n hittills f

ö

rbereda sig f

ö

r sina uppgifter.

Varken brandlagen eller dess f

ö

rarbeten ger klara anvisningar om f

ö

r vilka h

ä

ndelser kommunernas beredskap skall dimensioneras. Det 

ä

r orimligt att varje kommun bygger upp en beredskap f

ö

r att m

ö

ta alla h

ä

ndelser. Kommunernas materielupps

ä

ttning b

ö

r vara anpassad f

ö

r mer normala h

ä

ndelser som verksam­heter inom kommunen kan f

ö

ranleda. Materielberedskapen skall dessutom beh

ö

va vara anpassad endast f

ö

r insatser inom det egna ansvarsomr

å

det, dvs p

å

 land och i hamn.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     251

Oljep

å

slag p

ä

 str

ä

nder 

ä

r vanligtvis f

ö

ljder av utsl

ä

pp som orsakas av verksamheter utan anknytning till den drabbade kommunen. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r sk

ä

ligt att staten svarar f

ö

r materielberedskap och kost­nader f

ö

r insatser i dylika fall.

Enligt kommitt

é

ns mening b

ö

r de regionala f

ö

rr

å

d med bek

ä

mpnings- och saneringsmateriel som statens brand­n

ä

mnd p

å

 regeringens uppdrag f

ö

r n

ä

rvarande planerar, dimensioneras f

ö

r f

ö

rsta insatser vid st

ö

rre h

ä

ndelser.

Uppenbarligen finns, utanf

ö

r de ansvariga myndig­heterna, 

å

tskilliga b

å

tar och fartyg som kan anv

ä

ndas vid olika insatser mot olja. Ost- och V

ä

stkustfallen visar att ansenliga resurser f

ö

r sj

ö

transporter beh

ö

vs vid omfattande insatser i sk

ä

rg

å

rd. Man m

å

ste vara beredd p

å

 att b

å

tarna skadas eller havererar av annan anledning.

Enligt kommitt

é

ns mening 

ä

r det, s

ä

rskilt betr

ä

ffande kustavsnitt med sk

ä

rg

å

rd, viktigt att planl

ä

ggningen inriktas p

å

 att klara ut hur gripbara olika b

å

tar utanf

ö

r den egna organisationen 

ä

r, vad de kan anv

ä

ndas till, villkor f

ö

r inhyrning m m. Avtal r

ö

rande inhyrning b

ö

r s

å

 l

å

ngt m

ö

jligt och l

ä

mpligt tr

ä

ffas redan vid planl

ä

ggningen.

Vissa bek

ä

mpnings- och saneringsmoment inneb

ä

r stora p

å

frestningar p

å

 b

å

tar och kan dessutom kr

ä

va att b

å

tarna har speciell konstruktion och utrustning. S

ä

rskilt g

ä

ller detta betr

ä

ffande insatser i upp­grundade strandzoner. F

ö

r n

ä

rvarande finns knappast n

å

gon b

å

t som 

ä

r l

ä

mpad f

ö

r s

å

dan anv

ä

ndning. Erfaren­heterna, fr

ä

mst fr

å

n V

ä

stkustfallet, visar h

ä

r p

å

 en allvarlig brist. Den samlade beredskapen b

ö

r d

ä

rf

ö

r tillf

ö

ras t

å

liga b

å

tar, som 

ä

r konstruerade och utrus­tade f

ö

r insatser i strandn

ä

ra, uppgrundade vatten (strandbek

ä

mpningsb

å

tar) .

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     252

Sannolikt kan behovet av b

å

tar f

ö

r transporter vid st

ö

rre, utdragna operationer i sk

ä

rg

å

rd inte helt tillgodoses genom inhyrning o d och genom anskaff­ning av strandbek

ä

mpningsb

å

tar.

Kommitt

é

n anser angel

ä

get framh

å

lla att b

å

tar som prim

ä

rt anskaffas f

ö

r insatser mot olja b

ö

r, om m

ö

jligt, anv

ä

ndas i annan verksamhet d

å

 de inte beh

ö

vs f

ö

r huvuduppgifterna. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r angel

ä

get att anskaffningsplaneringen sker med beaktande 

ä

ven av andra intressen 

ä

n de prim

ä

ra. Eftersom b

å

tar av nu diskuterat slag till v

ä

sentlig del

ä

r avsedda f

ö

r in­satser inom kustbevakningens ansvarsomr

å

de b

ö

r anskaff­ning bestridas av statsmedel.

Komm-cttln  {ön.z-ilå.n. att n.?.gtn.inge.n u.ppdn.an. åt 3zm.n.al-taltityn,'ii.izn otk itCLt&text-decoration:none'>ia.mixA.b

e.t

z

ock i .iamnåd mzd  

Sven-ifea 

Kommu.n{ön.bande.t atn.zda dzli vilka tifpeA och villizt antal  av  båtan.  don. itnandbzkdmpnf.ng m m  dzn iamladz  

o

ngan.iiat

f.onzn

bön. tZllönai,   dzli   kux båtanna  kan  nyttjai   uLndzn tid  då  dz intz  användi   ön imatizn.  mot  olja.   

An-ifea'wcng 

av iådana  båtan.  bön. enligt   kommittzni   mening   

be.

itn.ida

i

av   itatimedel.

Kustbevakningen har en materielberedskap som med h

ä

nsyn till begr

ä

nsningen i  m

ö

jligheterna att bek

ä

mpa olja till sj

ö

ss och till kostnaderna f

ö

r anskaffningarna och materielens underh

å

ll och drift m

å

ste anses n

ö

j­aktig.

Kammi-ttén   (önzilån. med  bzantande även  av  iina  

din.ek.tiv

X.]

[Vin  197i:40)

att kiutb ev åkning em  matenielbznedikap

i itoKt  bibzhållzi   i avvaktan  pti  n.e&text-decoration:none'>ton.de

påböxjai inom  kont.    Detta ika.ll  givetvii   inte  kindna  nöd­vändiga en.iättningianika(i(iningan. .

x) Till

ä

ggsdirektiv till samtliga kommitt

é

er och s

ä

r­skilda utredare ang

å

ende finansiering av Tfeforrocr.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     253

Av samh

ä

llsekonomiska och andra sk

ä

l kan ansvariga

myndigheter inte ha egna resurser som s

ä

kerst

ä

ller

insatser 

ä

ven i s

ä

rskilt sv

å

ra fall. Den grundl

ä

ggande

ordningen m

å

ste vara att samh

ä

llets samtliga tillg

ä

ng­

liga resurser skall utnyttjas p

å

 b

ä

sta s

ä

tt vid s

å

dana

h

ä

ndelser. Ansenliga f

ö

rst

ä

rkningsresurser finns hos

bl a f

ö

rsvarsmakten, statliga civila myndigheter, f

ö

re­

tag, kommuner och frivilliga.  I icke obetydlig  om­

fattning har personal och materiel fr

å

n fr

ä

mst marinen,

sj

ö

fartsverket och saneringsf

ö

retag tagits i anspr

å

k

vid olika bek

ä

mpnings- och saneringsoperationer. En

viss planl

ä

ggning f

ö

r resursf

ö

rst

ä

rkning p

ä

 detta s

ä

tt

f

ö

rekommer.

. ,

En allm

ä

nt sett mycket stor f

ö

rst

ä

rkningsresurs finns hos f

ö

rsvarsmakten. P

å

 grund av kung

ö

relsen (1969:85) om milit

ä

r r

ä

ddningstj

ä

nst m m f

ö

religger skyldighet f

ö

r f

ö

rsvarsmakten att under vissa f

ö

ruts

ä

ttningar medverka i bl a oljebek

ä

mpning. Tillg

ä

ngligheten hos milit

ä

ra resurser varierar emellertid p

å

tagligt i tid och rum. Milit

ä

ren saknar vidare utbildning i olje­bek

ä

mpning. Inte heller f

ö

rfogar milit

ä

ren 

ö

ver n

ä

mnv

ä

rda m

ä

ngder speciell utrustning, t ex f

ö

r upptagning av olja till sj

ö

ss. Ostkustfallet visar dock att s

ä

v

ä

l milit

ä

r personal som materiel kan g

ö

ra

mycket stor nytta, s

ä

rskilt i strandzoner. Kommitt

é

n har i en s

ä

rskild arbetsgrupp mot bakgrund av

erfarenheter fr

å

n Ostkustfallet diskuterat fr

å

gor om milit

ä

r oljebek

ä

mpningshj

ä

lp med f

ö

retr

ä

dare f

ö

r f

ö

rsvarsmakten. Emellertid har fr

å

gor om f

ö

r­st

ä

rkning med milit

ä

ra och andra externa resurser inte kunnat behandlas tillr

ä

ckligt inom arbetsgruppen p

å

 grund av den tidsplan som kommitt

é

n nyligen m

å

st anta. '

Ett effektivt utnyttjande av externa resurser f

ö

ruts

ä

tter ofr

å

nkomligen att b

å

de ansvarig myndighet och f

ö

rst

ä

r-

x) R

ä

ddningstj

ä

nstkommitt

é

n torde komma att behandla fr

å

gor om f

ö

rst

ä

rkning med externa resurser vid insatser mot olja.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     254

k

ä

nde organ

ä

r v

ä

l insatta i varandras f

ö

ruts

ä

ttningar, organisation etc. Kommitt

é

n anser synnerligen viktigt att v

ä

r samlade beredskapsorganisation f

ö

r oljebek

ä

mp­ning/sanering planl

ä

gger b

ä

ttre f

ö

r utnyttjande av externa resurser. Det b

ö

r ske genom v

ä

sentligt 

ö

kad sam

ö

vning, utbildning och information. Givetvis m

å

ste insatsansvarig myndighet i samr

å

d med f

ö

rst

ä

rkande organ g

ö

ra klart till" vad, n

ä

r, var, hur och under vilka f

ö

ruts

ä

ttningar i 

ö

vrigt f

ö

rst

ä

rkning kan beh

ö

vas och p

å

r

ä

knas.

Inte s

ä

llan torde friktioner under operationer mellan samverkande organ vara personrelaterade och bero p

å 

att aktuella personer inte l

ä

rt k

ä

nna varandra. Under operationer finns knappast tillf

ä

lle d

ä

rtill.

Bland

å

tg

ä

rder f

ö

r att avv

ä

rja oljeskada f

ö

rtj

ä

nar b

ä

rgning s

ä

rskild uppm

ä

rksamhet. B

ä

rgningsberedskapen styrs f

ö

r n

ä

rvarande av rent ekonomiska faktorer, dvs v

ä

rdet av fartyg och last, utan h

ä

nsyn till de milj

ö­

v

ä

rden som kan skyddas genom b

ä

rgningsinsatser. Enligt kommitt

é

ns mening m

å

ste det finnas en b

ä

rgningsbered­skap r-unt v

å

ra kuster f

ö

r att skydda v

å

r milj

ö

. Kom­mitt

é

n anser d

ä

rf

ö

r att staten m

å

ste vara beredd att p

å

 olika s

ä

tt verka f

ö

r att en acceptabel b

ä

rgnings­beredskap finns runt v

å

ra kuster.

Hos

Ö

stersj

ö

l

ä

nderna finns sairanantaget ansenliga b

ä

rgningsresurser. I det samarbete som bedrivs mellan dessa l

ä

nder inom ramen f

ö

r 19 74 

å

rs konvention om skydd av 

ö

stersj

ö

omr

å

dets marina milj

ö

 (S

Ö

 1976:13) , den s k Helsingforskonventionen, har denna fr

å

ga i viss m

ä

n behandlats. Kommitt

é

n anser angel

ä

get att man fr

å

n svensk sida driver fr

å

gan vidare med sikte p

å

 att snarast 

å

stadkomma konkreta 

ö

verenskom­melser om 

ö

msesidig hj

ä

lp med b

ä

rgningsresurser.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     255

Kommitt

é

n vill vidare understryka vikten av att b

ä

rg­ningsinsatser g

ö

rs snabbt och effektivt. Genom den nyligen genomf

ö

rda utvidgningen av territorialgr

ä

nsen till sj

ö

ss har omr

å

det f

ö

r svensk myndighets suver

ä

ni­tet att besluta om b

ä

rgning 

ö

kat. Det finns best

ä

mmelser som ger myndighet erforderliga befogenheter f

ö

r ingrepp mot fartyg p

å

 svenskt territorium. Emellertid kan in­grepp, t ex b

ä

rgning, mot skadat fartyg beh

ö

va g

ö

ras 

ä

ven p

å

 det fria havet f

ö

r att skydda v

å

ra kuster eller

d

ä

rtill knutna intressen. F

ö

r s

å

dana ingrepp finns s

ä

r-

x) skilda internationella 

ö

verenskommelser.   I dylika

fall kan flera nationers milj

ö

intressen vara ber

ö

rda. I avsikt att s

å

vitt g

ä

ller h

ä

ndelser p

ä

 det fria havet undvika tveksamhet om vilken stat som skall svara f

ö

r eller samordna olika slag av skadebegr

ä

nsande insatser har i Helsingforskonventionen, arti.kelll samt bilaga 

VI, 

regel 7 l.a inskrivits att de f

ö

rdragsslutande parterna s

å

 snart som m

ö

jligt, bilateralt eller multilateralt, skall komma 

ö

verens om de regioner inom vilka de skall vidta bek

ä

mpnings- och b

ä

rgnings

å

tg

ä

rder n

ä

rhelst en st

ö

rre oljef

ö

rorening har intr

ä

ffat eller kan befaras intr

ä

ffa. I det samarbete som hittills bedrivits inom Helsingforsk'a.ventionens ram har fr

å

gan diskuterats utan att detta lett till att n

å

got underlag till s

å

dana 

ö

ver­enskommelser

ä

nnu kunnat utformas. I det samarbete som enligt K

ö

penhamnsavtalet bedrivs sedan flera 

å

r mellan Danmark, Finland, Norge och Sverige betr

ä

ffande bek

ä

mp­ning av st

ö

rre oljef

ö

roreningar till havs har en infor­mell 

ö

verenskommelse om ansvarsgr

ä

nser f

ö

r oljebek

ä

mp­ning till havs tr

ä

ffats mellan ber

ö

rda myndigheter i dessa l

ä

nder.

Kommitt

é

n anser angel

ä

get att man fr

å

n svensk sida tar de ytterligare initiativ som beh

ö

vs f

ö

r att f

å

 till st

å

nd 

ö

verenskommelser, som reglerar vilken stat som

x) 19 69 

å

rs konvention om ingripande p

ä

 det fria havet vid olyckor som 

ä

r 

ä

gnade att leda till f

ö

rorening genom olja (S

ö

 1973:2).

19 73 

å

rs protokoll om ingripande p

å

 det fria havet vid havsf

ö

roreningar genom andra 

ä

mnen 

ä

n olja (S

Ö

 1976:12)

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     256

skall svara f

ö

r bek

ä

mpnings- och b

ä

rgnings

å

tg

ä

rder p

å 

det fria havet utanf

ö

r Sveriges kuster.

Kommitt

é

n vill i sammanhanget n

ä

mna att 

å

tskilliga vrak runt v

å

ra kuster inneh

å

ller olja och att antalet s

å

dana vrak kommer att bli fler. Eftersom skroven med tiden rostar s

ö

nder utg

ö

r oljan i vraken ett latent milj

ö

hot. Kommitt

é

n anser angel

ä

get att f

ö

rekomsten av s

å

dana vrak kartl

ä

ggs och att insatser f

ö

r att t

ö

mma vraken p

å

 olja g

ö

rs s

å

 l

å

ngt det 

ä

r m

ö

jligt och rimligt. Dessa 

å

tg

ä

rder b

ö

r ske i samverkan mellan kustbevakningen och sj

ö

fartsverket med st

ö

d av bl a marinens resurser. Vid en satsning p

å

 FoU b

ö

r behovet av teknikutveckling p

å

 detta omr

å

de beaktas. Myndig­heterna b

ö

r snarast genom f

ö

rfattning ges de befogen­heter som beh

ö

vs f

ö

r ingrepp av ifr

å

gavarande slag.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

257

12.  ERS

Ä

TTNINGAR

Kommunerna

ä

r ber

ä

ttigade till ers

ä

ttning av statsmedel f

ö

r kostnader f

ö

r bek

ä

mpning och sanering efter oljeutfl

ö

de till havs, i kustvattnen, V

ä

nern, M

ä

laren m fl vatten. Statens brandn

ä

mnd, som pr

ö

var kommunernas ers

ä

ttningsframst

ä

llningar, har

inte befogenhet att g

ö

ra sk

ä

lighetsavv

ä

gningar vid

x) ers

ä

ttningspr

ö

vningen. Alla   kostnader som kan h

ä

n­f

ö

ras till bek

ä

mpning eller sanering 

ä

r s

å

ledes ers

ä

tt-ningsgilla. Brandn

ä

mnden kan inte heller anses ha till uppgift att .ut

ö

va l

ö

pande kostnads

ö

vervakning. N

ä

mnden saknar f

ö

r 

ö

vrigt resurser f

ö

r detta. N

å

got statligt organ med uppgift att under konkreta operationer verka f

ö

r kostnadsbesparingar genom samordning m m finns inte. Brandchefer och annan kommunal personal som svarar f

ö

r insatserna har inte alltid s

ä

rskild kom­petens p

å

 omr

å

det. Insatserna i en drabbad kommun kan kosta 

å

tskilliga miljoner kr.

Enligt kommitt

é

ns mening.

ä

r det orimligt att stats­verket ers

ä

tter alla bek

ä

mpnings- och sanerings­kostnader utan n

å

gon s.k

ä

lighetspr

ö

vning. Det b

ö

r ankomma p

å

 brandn

ä

mnden att svara f

ö

r s

å

dan pr

ö

v­ning efter av n

ä

mnden meddelade f

ö

reskrifter. Kom­mitt

é

n f

ö

ruts

ä

tter att f

ö

reskrifterna utformas s

å 

att de inte kan komma att motverka snabba och ade­kvata bek

ä

mpningsinsatser. F

ö

reskrifterna b

ö

r i huvudsak inriktas p

å

 normer av olika slag, t ex f

ö

r ers

ä

ttning f

ö

r utnyttjande av resurser och f

ö

r ambi­tionsniv

å

 vid sanering under olika f

ö

rh

å

llanden. P

å

brandn

ä

mnden b

ö

r vidare ankomma att ut

ö

va l

ö

pande kostnads

ö

vervakning under operationer.

En administrativt betingad "sj

ä

lvrisk", f

ö

r n

ä

r­varande 3 000 kr och fr o m 19

Ö

0 5 000 kr, g

ä

ller dock f

ö

r varje operation (5 

§

 f

ö

rsta stycket kun­g

ö

relsen (1974:411, 5 

§

ä

ndrad 1979:406) om ers

ä

tt­ning f

ö

r deltagande -i r

ä

ddningstj

ä

nst m m).

17   Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     258

Ers

ä

ttning utg

å

r 

ä

ven f

ö

r insatser efter oljeutsl

ä

pp i hamn, trots att departementschefen i propositionen till brandlagen (s 179) uttalade att ers

ä

ttning inte skulle utg

å

 i s

å

dana fall. Utsl

ä

ppen 

ä

r vanligtvis en f

ö

ljdav hamnverksamheten. Utsl

ä

pparen, dvs betalaren, kan l

ä

tt sp

å

ras och finns oftast i hamnen. I hamnar med genomg

å

ende fartygstrafik, t ex G

ö

teborgs hamn, kan dock utsl

ä

pp orsakas av passerande fartyg.

Kommittén   iöneil& text-decoration:none'>t

J.ll

kavi   elten. i kuitvattnen, 

\länen.n,   lÅälanen,   Göta Älv,   Tnoltkätte  kanal  ellen. Scaentälje  kanal.  Emättning   ön.  tekämpningi-   ock ianeningiiniatien.  ef,ten oljeutiläpp iom ikett i hamn ikall  kunna  utgå  endait  om  det viiai   ellen. göxi   iannolikt att utiläppet käx/iöK  {nån   antyg  iom vid utilippitillfällzt paiiznat genom hamnen  ellen. i okt nödhamn  

d

ä

i, 

Znandnämnden ikall meddela nänman.z iöneikn.i(iten  fö-x tillämpningen av  

en.iat.tningin.eglen.na 

cch   utöva  löpande.   koit'nadiövzn.vaknÅ.ng.

En vanligen f

ö

rekommande fr

å

ga 

ä

r om kommun 

ä

r ber

ä

t­tigad till ers

ä

ttning f

ö

r f

ö

rberedelser f

ö

r egentliga bek

ä

mpningsinsatser som dess brandf

ö

rsvar g

ö

r innan olja flutit in p

å

 brandf

ö

rsvarets ansvarsomr

å

de (hamnar och str

ä

nder). Med h

ä

nsyn till vikten av att ekonomiska fr

å

gor inte hindrar beh

ö

vliga insatser vill kommitt

é

n ber

ö

ra fr

å

gan.

Enligt 1 

§

 brandlagen skall brandf

ö

rsvaret under vissa f

ö

ruts

ä

ttningar vidta 

å

tg

ä

rder ("... f

ö

r att avv

ä

rja eller begr

ä

nsa skada ..."). N

ö

dl

ä

ge 

ä

r en f

ö

ruts

ä

tt­ning f

ö

r att brandf

ö

rsvaret skall ingripa. N

å

gon legal­definition av begreppet n

ö

dl

ä

ge finns inte. Departe­mentschefen anf

ö

rde i propositionen till brandlagen

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

259

(s 133) bl a: "L

ä

nsbrandinspekt

ö

ren i Skaraborgs l

ä

n anser emellertid att r

ä

ddningsorganen b

ö

r ingripa i f

ö

rebyggande syfte, n

ä

r uppenbar fara f

ö

religger f

ö

r personskada eller st

ö

rre sakskada, t.ex. f

ö

re eller i begynnelseskedet av en storm, en r

å

rflod, ett skyfall eller ett ras. Uppenbarligen 

ä

r det fr

ä

n b

å

de effek­tivitetssynpunkt och kostnadssynpunkt  angel

ä

get att r

ä

ddningsorganen ingriper s

å

 snabbt som m

ö

jligt. Till 

å

tg

ä

rder f

ö

r att avv

ä

rja eller begr

ä

nsa skada b

ö

r d

ä

rf

ö

r h

ä

nf

ö

ras ocks

å

å

tg

ä

rder som vidtas innan "en h

ä

ndelse som kan f

ö

ranleda skada har intr

ä

ffat, under f

ö

ruts

ä

ttning att en s

å

dan h

ä

ndelse kan befaras vara omedelbart f

ö

rest

å

ende."

S

ä

ledes h

ä

nf

ö

rs till n

ö

dl

ä

ge 

ä

ven situationer innan en h

ä

ndelse som kan f

ö

ranleda skada har intr

ä

ffat, om h

ä

ndelsen 

ä

r omedelbart f

ö

rest

å

ende. F

ö

r brandf

ö

r­svarens del best

å

r s

ä

dana "h

ä

ndelser" i att olja flyter i land eller in i hamn  eller fl

ö

dar ut i hamn,   dvs att olja drabbar det egna ansvarsomr

å

det.

Redan en grundst

ö

tning utan oljeutsl

ä

pp med ett fartyg n

ä

ra en kust kan inneb

ä

ra att oljep

å

slag kan befaras vara omedelbart f

ö

rest

å

ende, t ex om stormvarning 

ä

r utf

ä

rdad eller n

ä

r b

ä

rgning sker. Ett intr

ä

ffat utsl

ä

pp till sj

ö

ss kan ocks

å

 i andra fall, beroende p

å

 driv-riktning, n

ä

rhet till land etc, inneb

ä

ra en 

ö

ver­h

ä

ngande fara f

ö

r landp

å

slag.

Vad som skall inrymmas i begreppet "omedelbart f

ö

re­st

å

ende" 

ä

r en bed

ö

mningsfr

å

ga. Kommitt

é

n finner ej sk

ä

l ifr

å

gas

ä

tta brandchefernas bed

ö

mnings f

ö

rm

å

ga, 

ä

n mindre anledning p

å

st

å

 att regler om ers

ä

ttning av statsmedel medf

ö

r att brandf

ö

rsvaren vidtar uppenbart on

ö

diga f

ö

rberedelser. Kommitt

é

n vill rekommendera tidig aktivitet hos brandf

ö

rsvaren inf

ö

r olika t

ä

nk­bara h

ä

ndelseutvecklingar. Kommitt

é

n f

ö

ruts

ä

tter att brandn

ä

mnden dels 

ä

ve.n framdeles ger r

ä

ddningstj

ä

nst­begreppet en vidstr

ä

ckt inneb

ö

rd i f

ö

revarande saraman-

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     260

h

ä

ng, dels i ovan f

ö

reslagna f

ö

reskrifter f

ö

r till-l

ä

mpning av ers

ä

ttningsregler behandlar dessa fr

å

gor utf

ö

rligt.

Ers

ä

ttningsreglerna i 21 

§

 f

ö

rsta stycket 2. och 3. brandlagen 

ä

r utformade s

å

 att ers

ä

ttning f

ö

r 

å

tg

ä

rder kan utg

å

 endast f

ö

r insatser "... med anledning av oljeutfl

ö

de ...", dvs efter det att utfl

ö

de skett.

Kommittén (öneilån. att zmättningi-ieglen-na ändn.ai iå att eniättning av itatimedel kan utgå även än koit-nadzn fön. åtgän.de-i iom vidtai då. oljeutflöde beaKai 

i fe e.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

261

13.  KOSTNADER F

Ö

R GENOMF

Ö

RANDE AV KOMMITT

É

NS F

Ö

RSLAG

Kostnaderna f

ö

r de l

ä

nsvis utsedda presumtiva bef

ä

l­havarnas l

ö

pande verksamhet (i 19 l

ä

n) ber

ä

knas till sammanlagt 500 000 kr om 

å

ret.

Kommitt

é

n f

ö

resl

å

r att statens brandn

ä

mnd skall ges f

ö

ljande nya eller ut

ö

kade uppgifter:

-

Ut

ö

kad FoU-medverkan

-

Ut

ö

kad uppf

ö

ljning av svenska och utl

ä

ndska insatser efter oljeutsl

ä

pp

-

Ut

ö

kad utbildnings- och informationsverksamhet

-

Ut

ö

kad medverkan vid Scun

ö

vningar och andra 

ö

vningar

-

Medverkan med expertr

å

d vid st

ö

rre operationer

-

L

ö

pande kostnads

ö

vervakning i fr

å

ga om ers

ä

ttning av statsmedel f

ö

r kostnader f

ö

r operationer

-

Svara f

ö

r sk

ä

lighetsbed

ö

mningar i ers

ä

ttningsfr

å

gor

F

ö

rslagen inneb

ä

r att brandn

ä

mnden i betydligt st

ö

rre utstr

ä

ckning 

ä

n vad som f

ö

r n

ä

rvarande kan anses 

å

ligga n

ä

mnden skall behandlai till sanering h

ä

nf

ö

rliga fr

å

gor.

Kommitt

é

n bed

ö

mer att brandn

ä

mnden f

ö

r sin f

ö

reslagna utvidgade verksamhet beh

ö

ver tillf

ö

ras tv

å

 nya tj

ä

nster. Kostnaderna h

ä

rf

ö

r ber

ä

knas till 250 000 kr om 

å

ret. 

ö

vriga kostnader f

ö

r n

ä

mndens utvidgade uppgifter, fr

ä

mst avseende utbildnings- och informationsverksamhet, sam­

ö

vningar och andra 

ö

vningar samt resor, ber

ä

knas till 500 000 kr om 

å

ret.

Kostnaderna f

ö

r det centrala samarbetsorganets verk­samhet (resor, viss administration o d) ber

ä

.knas till 50 000 kr om 

å

ret.

Kommitt

é

n anser att 

ö

vriga f

ö

rslag i stor utstr

ä

ckning b

ö

r kunna genomf

ö

ras inom ramen f

ö

r anslagen f

ö

r ber

ö

rda myndigheters ordinarie verksamhet. I den m

å

n s

ä

rskilda medel kan beh

ö

vas, t ex f

ö

r praktiska sam

ö

vningar, b

ö

r det ankomma p

å

 vederb

ö

rande myndigheter att anm

ä

la s

å

dana behov i sina ordinarie anslagsframst

ä

llningar.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

262

De  direkta  kostnaderna   för  genomförande  av kommitténs förslag beräknas  sålunda till  1,3  milj   kr om året.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

263

Bilaga   1

S

Ä

RSKILT YTTRANDE AV ROLAND[REDACTED_EFTERNAMN]

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

264

S

ä

rskilt yttrande av Roland[REDACTED_EFTERNAMN]

S

å

som framh

å

llits i oljeskyddskommitt

é

ns bet

ä

nkande har den av kustbevakningen uppr

ä

tth

å

llna organisa­tionen f

ö

r oljebek

ä

mpning till havs m m varit under uppbyggnad sedan 1970. Om den h

ä

runder uppn

å

dda mate­rielberedskapen s

ä

ger kommitt

é

n, att denna "med h

ä

nsyn till begr

ä

nsningarna i m

ö

jligheterna att bek

ä

mpa olja till sj

ö

ss och till kostnaderna f

ö

r anskaff­ningarna och materielens underh

å

ll och drift m

ä

ste anses n

ö

jaktig".

S

å

vitt g

ä

ller den fortsatta verksamheten anser kom­mitt

é

n att denna beredskap i stort skall bibeh

å

llas p

å

nuvarande niv

å

 "i avvaktan p

å

 resultatet av den s

ä

rskilda forskning och teknikutveckling som torde p

å

b

ö

rjas inom kort". Kommitt

é

ns st

ä

llnings­tagande p

å

 denna punkt f

ö

ranleder f

ö

ljande kommenta­rer fr

å

n min sida.

Under den hittillsvarande tio

å

riga uppbyggnads­perioden har i generaltullstyrelsens/kustbevak­ningens regi, med de medel som f

ö

r 

ä

ndam

å

let st

ä

llts till f

ö

rfogande av statsmakterna, bedrivits en systematisk forsknings- och utvecklingsverksamhet inom omr

å

det f

ö

r oljebek

ä

mpning till sj

ö

ss. Med h

ä

nsyn till att sagda medel varit synnerligen be­gr

ä

nsade har en h

å

rd prioritering m

å

st ske. Egent­lig forskning har s

ä

lunda endast skett inom fj

ä

rr­analysomr

å

det i avsikt att f

å

 fram flygburen teknik f

ö

r uppt

ä

ckt och uppf

ö

ljning av oljeutsl

ä

pp till sj

ö

ss. Denna verksamhet har sedan tillkomsten 1972 av statens delegation f

ö

r rymdverkseimhet och bil­dande av det statliga rymdbolaget skett i n

ä

ra samarbete med dessa. Uppn

å

dda resultat bl a ifr

å

ga om sidspanande radar har v

ä

ckt internationell upp­m

ä

rksamhet.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     265

Vad g

ä

ller egentlig oljebek

ä

mpningsmateriel s

å

som t ex l

ä

nsor och oljeupptagare har i samr

å

d med styrelsen f

ö

r teknisk utveckling (STU) g

ä

llt den ordningen att STU p

å

 sedvanligt s

ä

tt st

ö

der allm

ä

n teknisk utveckling inom omr

å

det medan kustbevak­ningen inriktar sig p

å

 f

ö

r sin oljebek

ä

mpnings-organisation specifik materiel eller komplette­rande anordningar t ex f

ö

r avsedda oljebek

ä

mpnings-system n

ö

dv

ä

ndiga sj

ö

g

å

ende arbetsplattformar s

å­

som specialfartyg, arbetsb

å

tar, oljemottagnings-pr

å

mar etc. Ifr

å

ga om s

å

dana utrustningsdelar som l

ä

nsor, oljeupptagare m m har kustbevakningen i stor utstr

ä

ckning varit h

ä

nvisad till anskaffning av utl

ä

ndska produkter, varvid man dock kunnat till­godog

ö

ra sig den inte obetydliga forskning och utveck­ling som skett i andra l

ä

nder bl a USA och Storbri­tannien.

Det

ä

r givetvis 

ö

nskv

ä

rt att den inhemska satsningen p

å

forskning och utveckling inom oljeskyddsomr

å

det kan vidgas p

ä

 det s

ä

tt som oljeskyddskommitt

é

n an­tyder med syftning p

å

 det av utredningen "Ren Tur" f

ö

reslagna forskningsprogrammet, vilket av STU f

ö

rut­satts kunna p

å

b

ö

rjas budget

å

ret 1980/81. Det f

ö

r­tj

ä

nar emellertid p

å

pekas att det f

ö

religgande be­hovet av FoU-verksamhet sp

ä

nner 

ö

ver ett mycket vidstr

ä

ckt tekniskt och organisatoriskt omr

å

de och b

ö

r inte begr

ä

nsas enbart till s k egentlig olje­bek

ä

mpningsmateriel (jmf bif tabl

å

). Det 

ä

r s

å

ledes i h

ö

g grad angel

ä

get att 

ä

ven f

ö

r oljebek

ä

mpning erforderliga st

ö

dfunktioner kan utvecklas, inte endast spaningsmedel utan 

ä

ven kommunikationsteknik, underh

å

llstj

ä

nst samt medel och metoder f

ö

r slutligt omh

ä

ndertagande av upptagen olja.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     266

N

ä

r det g

ä

ller teknik f

ö

r den direkta bek

ä

Lmpningen av olja b

ö

r beaktas att "Sverige 

ä

nnu saknar egentlig forskningstradition. Han f

ä

r allts

å

.r

ä

kna med att det kan ta 

å

tskillig tid innan den aviserade FoU-verk­samheten p

å

 detta omr

å

de ger resultat ifr

å

ga om pro­dukter 

ö

verl

ä

gsna dem som nu finns p

å

 den internatio­nella marknaden, bakom vilka det kan ligga 5-10 

å

rs forsknings- och utvecklingsarbete. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r enligt min uppfattning orealistiskt att p

å

 kort sikt r

ä

kna med n

å

gra mer konkreta resultat annat 

ä

n m

ö

jli­gen punktvis. D

ä

remot b

ö

r den avsedda FoU-satsningen kunna ge resultat som blir styrande f

ö

r utformningen av de oljebek

ä

mpningssystem som skall anskaffas och anv

ä

ndas under 1980-talets senare del och b

ö

rjan av 1990-talet.

Av den tyngre oljebek

ä

mpningsmateriel - h

ö

gsj

ö

l

ä

nsor, oljeupptagare och oljemottagningspr

å

mar - s

ö

m finns angiven i kustbevakningens nuvarande materielplaner har hittills anslagna medel medgett anskaffning av ungef

ä

r h

ä

lften. Med h

ä

nsyn till vad som ovan an­f

ö

rts 

ä

r det enligt min mening inte f

ö

rsvarbart att l

å

ta den fortsatta uppbyggnaden av v

å

r olje­skyddsberedskap till sj

ö

ss bli vilande i avvaktan p

å

ä

nnu icke f

ö

rutsebara resultat av n

ä

mnda s

ä

r­skilda forskning och utveckling p

ä

 oljebek

ä

mpnings-omr

å

det.

Mot bakgrund av samh

ä

llets bl .a i riksdagen uttalade krav p

å

 en f

ö

rst

ä

rkning av landets oljeskyddsbered­skap b

ö

r en fortsatt successiv anskaffning ske lik­som hittills genom val av de b

ä

sta produkter som den samlade internationella forskningen och ut­vecklingen p

å

 omr

å

det kunnat frambringa. Ett stilla­st

å

ende inom den svenska oljeskyddsberedskapen till sj

ö

ss skulle b

å

de nationellt och med h

ä

nsyn till Sveriges;internationella f

ö

rpliktelser inneb

ä

ra en tillbakag

å

ng.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

267

Underbilaga till bilaga 1

fl

-r-l

(

H

J

0

£

 1 -H

1

3

   c

o c

01

01 Vj

c

u

Q)

0 :fl   IU

c

C 4J

0)

0        1

01-H

£

 -a

fl

rt    01

'J-l JJ Ll

fl ,H

ffl e c

M

C   (U

£

D> 0)   (I)

jJ  .H

c 0 fl

JJ

c -a

0

e -H -3 

3

C JJ

rt         Ol

3)

.rt

j

0) -H  c  c

2:.

c JJ   fl

span style='text-transform:uppercase'>Vj

j>

4J jJ :r   fl

3   fl   c

Ul  fl 4J  c

fl 4J

U   OJ   C

-.0

ai   3 .C  :;i

r-l E

01  c  Ij  

£

TD   U

4) -J   0

-H

>i-i  E  fl

2.   fl

0   c   01   fl

H    0

JJ ,-1 -rt

05

tn 

0

-r

i

.0  U)   0 -u

t-l   0 J=

j fl -a x:

> a-

0)

1

1

1

01        JJ

r-i

Jj       CO

01

1

c   1    01

i

:0        -I

c

4J

0  c

1

.-4

»

w X 

*

0

r   0) :fl

r-l

JJ

0 ofl

-H

0

JJ T3 -r-l

fl

e:0 J= -u

JJ

a. JJ

fl   c JJ

C  JJ

>

o!    1-1 -Ji

fl  u

01   01

tJ   3   01

0 01

10

4J   1   o c

1-1 v

c c

fl             r-\

01   c

01  en '0 '..fl

0   01

fl :fl

Qij: m

U :fl

-a

>i fl   c -1-1

&padding:0cm 2.0pt 0cm 2.0pt; height:5.5pt'p class=MsoNormal style='margin-left:6.0pt'> U -r-l

0)   0'fl

a -rn

-r-l

W X3   3 J-i

o J

t JJ

«

   0 

£

Ol  JJ

t-l

:0

1-1

1

M

fl

1                    '-*>

1     1

i4 a. i4

r-i

1     1

JJ              0   1    'JI

JJ        g

C  C-

:0   E  OJ

H

1-1 a. u

fl           u   . c

jJ

1   fl 0 e

1 :fl T3

.U

;0  S :fl

E            fl C -H

fl     e

X 

a

J

+-1 :fl   :?

Vj   c-. C S

r-t

c 

     6

rH    0)   JJ

fl

.:

X         0   fl   fl T

0,     cr

»

3

0 .Q  01

t:

£

 . 0 '.3

Ij

01   J   >i

HJ    Ij    tJl  Cl

H     e

TJ

C) .a tn

ja   =   -2. JJ   3

jj fl JJ

CL, OJ    C   C

Vi   

fl   01

.

iJ;  CJ     51

0 J

.rt   C   

'-' -H

QJ   Ij   ffl

m

tnr c u

r-l 1) 

i   3   E   fl

i2  Vj  fl

:fl  0   i  >

JJ tJ   C

tT'o c -a

--1   E

ij  0 iJj

r-l-rt   0  0

fl   C -H

H3

C 

  1    1    1

S   JJ    ffl  01

Z   fl   C

i-

1    1

01

1

a

C  0  C

1    ffl

.St

J-i          1

rt  (1) TD  0

m c

OJ JZ

:0   1         .

-U    1

:0   01         r

c  -rt

JJ   CJ

'

u-l   71   1    C

>   01

MJ    0) -rt   JJ

fl   C

01  0

G)

-3 TD   3

-H    51

Ij        fl

.a TS   U

O        IJ

.-H

E |C  0) u-i  1-1

JJ   C   =

S   CL, C  JJ

Ij   0)   0)

C  -H    O

rH

(Ufl -1   01   0

fl .rt 111

0)   01   0   C

OJ -1   C

fl   ffl c

O

4->ija      Cl c

l-i   c JJ

jJ    OJ   -rt    QJ

>        rt

J2   c -H

01 

£

j: c 0

CJ t; 01

01  c-u S

E J=  JJ

E    rJ    JJ

n!

>, fl   U .. .H

a. o >.

>,:fl  fl  3

fl   U   3

fl   0   3

t

i 1.1 

:fl

c/1 en 0 c 4J

O -

CO  JJ j

W   0   IJ

Ul   C   IJ

> >

73

1 JJ   0)

fl

c

x: -1

01 -r-l,-!

en

c   S fl

01    -

0 

C  r-l  r-i

JJ

v

fl    >I'H

>, >;

0 :ra

-fl 0 

.

JJ

:0 x: -H  1

CJJ o.

c   rH      -rt

 M

r-l       4J

fl

4-1   O  C -n

01   U   C7I

OJ     fl        C

1     01 -H

p >

0 .;

fl   >i

   C   

X

01  c c

Oi fl c

1-1

E;      fl :0 --

.iS 'JJ 

3   fl    d)

01 a>;

0      u

:0

0)

  > Uj   C

01         

«

-.

XI    

tJ     4J

>i 3  0)

c JJ re 01

lu

JJ

c: 'H i, c

rt  c

Cl     1

JJ -o 4J

ff.V   rH    01

01

fl  1) c-o

jj 

»

fl x:

>(:fl   

iJ  c   1

0 -''  01 :0

e

>

a > 3 c

Cj 

Ij   o

 -r-l   fe.

fl  (0 

IH   Ul 4J -r-l

JJ

CQ 1 01 :0 

o UJ  0

& font-family:Verdana'>

ti   rH   &padding:0cm 2.0pt 0cm 2.0pt; height:8.4pt'p class=MsoNormal style='margin-left:3.0pt'> Cj 

TS   3   01

m

in

cr

1

J

.

1

5

1          (

u

o

1  jj

1         M

u

r-l     01

-H           C           (

5

0

0)   >i

0)        3       

H

p

Q  01

Q       UJ        J

J

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

269

Bilaga 2

OLJEUTVINNINGEN I NORDSJ

Ö

N - BRAVOUTBL

Å

SNINGEN -MILJ

Ö

RISKER F

Ö

R SVERIGE

Rapport 

å

t 1977 

å

rs oljeskyddskommitt

é 

av .Mats M

å

re och Erik S

ö

derbaum

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

270

Till

1977

å

rs oljeskyddskommitt

é

Den 30 juni 1977 tillkallade chefen f

ö

r kommundepar­tementet med st

ö

d av regeringens bemyndigande en kommitt

é

 med uppdrag att unders

ö

ka i vad m

å

n olje­utvinning i st

ö

rre skala i Nordsj

ö

n och erfaren­heterna fr

å

n oljeutfl

ö

det i april 1977 vid borr­plattformen "Bravo" p

ä

 Ekofiskf

ä

ltet b

ö

r f

ö

ranleda 

ä

ndring av de riktlinjer som nu g

ä

ller f

ö

r den svenska beredskapen f

ö

r bek

ä

mpning av milj

ö

farliga utsl

ä

pp till havs samt i kustvattnen, V

ä

nern och M

ä

laren.

Kommitt

é

n, som antog namnet 1977 

ä

rs oljeskyddskom­mitt

é

, har behandlat fr

ä

gor om v

å

r beredskap - s

å

v

ä

l till sj

ö

ss som p

å

 land - f

ö

r insatser mot olja som kommit l

ö

s till sj

ö

ss. D

ä

rvid har oljeutvinningen i Nordsj

ö

n och erfarenheterna fr

å

n Bravoutbl

å

sningen 

ä

gnats s

ä

rskilt intresse.

De.n 2 oktober 19 79 uppdrog kommitt

é

n 

å

t oss att g

ö

ra en kortfattad sammanst

ä

llning 

ö

ver det material om oljeutvinningen i Nordsj

ö

n och erfarenheterna fr

å

n Bravoutbl

å

sningen som under utredningens g

å

ng insam­lats och diskuterats av kommitt

é

n. Sammanst

ä

llningen skulle utg

ö

ra bilaga till kommitt

é

ns bet

ä

nkande.

Dokumentationen p

å

 omr

å

det 

ä

r, s

å

som framg

å

r av en till rapporten fogad litteraturf

ö

rteckning, omfattande. En enkel presentation 

ä

r sv

å

r att f

ö

rena med anspr

å

k p

å

 grundlighet. Det g

ä

ller s

ä

rskilt p

å

 nu aktuellt omr

å

de.

Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHI) har p

å

 uppdrag av kommitt

é

n ber

ä

knat i vilken

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     271

omfattning en okontrollerad utbl

å

sning av olja i Nordsj

ö

n kan f

ö

rorsaka f

ö

rorening av svensk kust. SMKI har sammanst

ä

llt sina ber

ä

kningar i rapporten Ber

ä

kning av drift och spridning av olja fr

å

n an­l

ä

ggningar i Nordsj

ö

n. Rapporten 

ä

r fogad som lilaga till v

å

r rapport.

G

ö

teborg i december 19 79

Mats M

å

re

Erik S

ö

derbaum

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

272

INNEH

Å

LLSF

Ö

RTECKNING

1

Allm

ä

nt om Nordsj

ö

n

2

Oljeutvinningen i Nordsj

ö

n

2.1

Omfattningen

2.2

Brittiska sockeln

2.3

Norska sockeln

2.4

Oljeutvinningen p

å

 danska sockeln

2.5

Oljetransporter fr

ä

n f

ä

lten

3

N

å

got om teknik f

ö

r oljeutvinning till sj

ö

ss

4

Utbl

å

sningar

4.1

Orsaker

4.2

Sannolikheter

4.3

Vad kan bl

å

sa ut?

4.4

Faktorer som p

å

verkar utbl

ä

snings-intensiteten

4.5

Utbl

å

sningsm

ä

ngder

5   Stopp och varaktighet av utbl

å

sning

5.1

Sj

ä

lvt

ä

tning

5.2

Avst

ä

ngning ovanf

ö

r vattenytan

5.3

Avst

ä

ngning under vattenytan

5.4

Unds

ä

ttningsborrning

5.5

Varaktighet av utbl

å

sning

6

Utsl

ä

pp av olja p

å

 annat s

ä

tt 

ä

n genom utbl

å

sning

7

Utbl

å

sningar och tillbud i Nordsj

ö

n

8

Bravoutbl

å

sningen

8.1

Beskrivning av Ekofiskf

ä

ltet och Bravo (B-14)

8.2

Orsaker

8.3

H

ä

ndelsef

ö

rlopp

8.4

Oljans f

ö

r

ä

ndringar, spridning, drift m m

8.5

Bek

ä

mpningsberedskapen, ledning m m

8.6

Bek

ä

mpningsinsatserna

9   Drift och spridning

9.1 Warren Spring Laboratorys f

ä

ltstudier av olja fr

å

n Ekofisk

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.1    Kommundepartementet

273

9.2

Fältstudier  av  institutet  för  konti-nentalsockelundersökningar av oljan från  Bravoutblåsningen

9.3

Slutsatser

10          Beredskap f

ö

r bek

ä

mpning till sj

ö

ss av

oljeutsl

ä

pp fr

å

n anl

ä

ggningar i Nordsj

ö

n

10.1

Beredskapen i Norge och p

å

 den norska sockeln

10.2

Beredskapen i Storbritannien och p

å 

den brittiska sockeln

10.3

Beredskapen i Danmark och p

å

 den danska sockeln

10.4

Samarbetet mellan Nordsj

ö

l

ä

nderna

10.5

Beredskapssamarbete mellan oljebo­lagen i Nordsj

ö

n

11          Utbl

å

sningen fr

å

n Ixtoc 1 i Mexikanska

bukten

11.1

Inledning

11.2

Utbl

å

sningen

11.3

Den utl

ä

ckande oljan och f

ö

rh

ä

llan--dena kring utbl

å

sningsomr

å

det

11.4

Å

tg

ä

rder f

ö

r att f

å

 brunnen under kontroll

11.5

Oljans spridning och drift

11.6

Insatser f

ö

r att bek

ä

mpa oljan

11.7

Milj

ö

konsekvenser Litteraturf

ö

rteckning

Bilaga:   Ber

ä

kning av drift och spridning av olja fr

ä

n anl

ä

ggningar i Nord­sj

ö

n

18   Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

274

1_______ ALLM

Ä

NT OM NORDSJ

Ö

N

Nordsj

ö

n har en yta av ca 600 000 kvkm och omges av Storbritannien, Frankrike, Belgien, Holland, V

ä

st­tyskland, Danmark, Sverige och Norge. Norrut str

ä

c­ker sig Nordsj

ö

n ungef

ä

r till 62:a breddgraden. De st

ö

rsta djupen, upp till 700 m, finns i Norskerenna som g

ä

r l

ä

ngs Norges kust, in i Skagerrak. Medel­vattendjupet i Nordsj

ö

n 

ä

r omkring 100 m, n

å

got mindre i s

ö

der och n

å

got st

ö

rre i norr. Vid Ekofisk i centrala Nordsj

ö

n 

ä

r djupet ca 70 m. Vid Statfjord i norra Nordsj

ö

n 

ä

r djupet ca 150 m.

De oceanografiska f

ö

rh

å

llandena i Nordsj

ö

n varierar betydligt i rum och tid. Str

ö

mf

ö

rh

ä

llandena i centra­la Nordsj

ö

n 

ä

r instabila p

ä

 grund av tidvatten och kraftig vindp

å

verkan. Det finns dock en tendens till nordlig och ostlig vattentransport  d

ä

rifr

å

n med hastigheter i de 

ö

versta vattenlagren p

å

 0,2 -0,3 knop. Mer utpr

ä

glade str

ö

mmar f

ö

rekommer med sydlig riktning vid Skottland och England samt med nordlig riktning vid Holland, V

ä

sttyskland, Danmark, Sverige och Norge. L

ä

ngs norska kusten kan str

ö

mhas-tigheterna vara h

ö

ga.

I centrala Nordsj

ö

n 

ä

r vattentemperaturen i ytskik­tet l

ä

gst i mars, 5 C och h

ö

gst i augusti, 16 C. T

ä

thetsskiktningar av vattenmassorna f

ö

rekommer all­m

ä

nt.

Ä

ven de meteorologiska f

ö

rh

å

llandena i Nordsj

ö

n 

ä

r instabila. Ofta 

ä

ndras v

ä

derleken hastigt. Om vin­tern dominerar sydv

ä

stliga vindar och om sommaren syd- och -nordostliga. Vindstyrkan 

ä

r i medeltal vintertid drygt 10 m/s och sommartid 4 m/s. Obser­vationer gjorda under 25 

å

r vid Ekofisk visar att vindstyrkor 

ö

ver 21 m/s r

å

tt under drygt en procent av tiden medan det r

å

tt svagare vindar  

ä

n 7 m/s under n

ä

stan h

ä

lften av tiden.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     275

Observationer gjorda under samma 25-

å

rsperiod visar

att det vid Ekofisk f

ö

rekommit v

å

gor med signifikan-

x) ta   h

ö

jder av 0-1,2 m under 34 procent av tiden

och 4-9 m under 16 procent av tiden. Vid Famita,

strax norr om Ekofisk kan man r

ä

kna med v

å

gh

ö

jder

enligt f

ö

ljande.

Signifikanta v

å

gh

ö

jder vid Famita:

Signifikant v

å

gh

ö

jd (m)

0-2,4

2,5-2,9

3,0-3,4

3,5-3,9

3,9-

Procent av tiden

59

12

10

6

13

V

ä

gh

ö

jden vid Ekofisk kan bli 25 m. I norra Nordsj

ö

n kan v

å

gh

ö

jden bli 30 m.

Nordsj

ö

ns bottenskaffenhet varierar starkt. Gyttja, kvicksand, sanddyner och berg f

ö

rekommer omv

ä

xlande.

Signifikant v

å

gh

ö

jd definieras som den genom­snittliga h

ö

jden f

ö

r den h

ö

gsta tredjedelen av v

å

gorna, m

ä

tt mellan v

å

gdal och v

å

gtopp.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

276

2_______ OLJEUTVINNINGEN I NORDSJ

Ö

N

2 .1____ Omfattningen

Nordsj

ö

ns kontinentalsockel 

ä

r uppdelad mellan ,de omgivande l

ä

nderna p

å

 s

ä

tt som framg

å

r av fig 1. Borrningar f

ö

r att s

ö

ka efter olja och gas p

å

b

ö

r­jades p

ä

 brittisk sockel 1964 och p

ä

 norsk sockel 1966.

Olja tillsammans med gas finns huvudsakligen i mel­lersta och norra Nordsj

ö

n, dvs p

å

brittiska och norska socklarna. Endbart gas f

ö

rekommer i stora m

ä

ngder i s

ö

der, mellan Holland och England, men 

ä

ven i andra delar av Nordsj

ö

n.

Man uppskattar f

ö

r n

ä

rvarande att ett par miljarder ton olja och ett par tusen miljarder kbm gas kan utvinnas i Nordsj

ö

n. Under 1980-talet kommer den sammanlagda 

å

rsprodu,ktionen sannolikt att vara ca 200 milj ton olja och ca 100 miljarder kbm gas.

I fig 1 visas 

ä

ven var de st

ö

rre kommersiella olje­f

ä

lten 

ä

r bel

ä

gna.

Investeringarna hittills f

ö

r utvinning av olja och gas p

å

 de brittiska och norska socklarna kan upp­skattas till mer 

ä

n 100 miljarder Skr. N

ä

stan lika mycket ber

ä

knas investeras under 1980-talet i plane­rade projekt.

2 . 2____ Brittiska sockeln

Oljef

ä

lten p

å

 den brittiska sockeln finns v

ä

ster och norr om Ekofisk. Utvinningen framg

å

r av tabellen p

å

 sid 5.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

277

Tig   

1  St

ö

rre kommersiella oljef

ä

lt i Nordsj

ö

n

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

278

F

ä

lt

Prod 1978

Ber

ä

kn max

P

å

visad

milj ton

prod/

å

r

reservoar

milj ton

milj ton

Argyll

0,7

1,1

Auk

1,3

2,3

6,3

Beryl

2,6

5

66

Brent

3,8

23

220

Claymore

3,0

5,6

55

Forties

24,5

24

240

Montrose

1,2

2,0

14,4

Piper

12,2

14,6

82

Thistle

2,6

10,6

73

Dunlin

0,7

7,5

Heather

0,1

2,5

20

Ninian

0,04

17,9

155

Buchan

2,2

6,8

South Cormo-

3

15

rant

UK Statfjord

27 ''

412 '

Bland andra st

ö

rre f

ä

lt som kommer att producera olja inom n

å

gra 

å

r kan n

ä

mnas Fulmar, Magnus, Maureen och Murchison.

Totalt producerades under 1978 drygt 50 milj ton olja. Den sammanlagda oljeprodu.ktionen sedan produk­tionen startade var vid utg

å

ngen av 19 73 drygt 100 milj ton.

Produktionen under 1979 torde vara 70-80 milj ton. Under 1980-talet kommer produktionen att bli 100-150 milj ton olja per 

å

r. I b

ö

rjan av 1980-talet ber

ä

k­nas den

ö

verstiga den inhemska konsumtionen. 19 78 var Storbritanniens totala oljeexport 24 milj ton, varav 3 milj ton gick till Sverige.

x)  Inkl produktion och reserv p

å

 den norska sockeln.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     279

2 . 3____ Norska sockeln

Oljef

ä

lten p

å

 den norska sockeln finns i Ekofiskom-r

å

det och p

ä

 sockelgr

ä

nsen strax s

ö

der om 62:a bredd­graden.

Oljef

ä

lten som beslutats utvinnas 

ä

r:

F

ä

lt

P

å

visad utvin-    Utvunnet per

ningsbar olje-    1979-01-01 milj m

ä

ngd milj ton    ton olja och gas

Valhall A

30

Ekofiskomr

å

det

"""     180

73

Statfjord '

300

Murchison  '

10

1)

Ekofiskomr

å

det omfattar Ekofisk, God, Tor, Eldfisk, V

ä

st-Ekofisk, Edda och Albuskjell.

2)

F

ä

ltet ligger 

ä

ven p

å

brittiska sockeln. H

ä

r anges den norska andelen.

Man r

ä

knar med att andra f

ä

lt 

ä

n ovann

ä

mnda inneh

å

ller sammanlagt ca 220 milj ton utvinningsbar olja. Den totala utvinningsbara kvantiteten olja p

å

 norska soc­keln ber

ä

knas s

å

ledes till ca 750 milj ton. Det b

ö

r n

ä

mnas att man dess"utom r

ä

knar med att finna olja norr om Nordsj

ö

n, dvs norr om 62:a breddgraden. Stor­tinget har f

ö

rst 19 79 godk

ä

nt planer f

ö

r provborr­ningar inom denna del av sockeln.

Hittills har ca 35 miljarder Skr investerats f

ö

r ol­jeutvinning fr

å

n ovann

ä

mnda f

ä

lt. Ytterligare ca 25 miljarder Skr ber

ä

knas investeras innnan dessa f

ä

lt 

ä

r fullt utbyggda. Oljeproduktionen ber

ä

knas 

ö

ka till ca 40 milj ton om 

å

ret under 1980-talet. Norges oljekonsimition ber

ä

knas d

å

 vara ca 10 milj ton om 

å

ret.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     280

Produktion fr

å

n Valhall A ber

ä

knas p

å

b

ö

rjas h

ö

sten 1981. Produktion fr

å

n samtliga sju f

ä

lt inom Eko­fiskomr

å

det har p

å

b

ö

rjats. I augusti;i 

å

r 

ö

versteg produktionen d

ä

r f

ö

r f

ö

rsta g

å

ngen 500 000 fat (ca 80 000 kbm) per dygn. Produktionen p

å

 Ekofiskomr

å­

det ber

ä

knas n

å

 sitt maximum under 1980 med 660 000 fat (ca 105 000 kbm) per dygn.

Produktion fr

å

n Statfjord (plattform A) har helt nyligen p

å

b

ö

rjats. Vidare utbyggnad med en och even­tuellt ytterligare en plattform kommer att ske inom de n

ä

rmaste 

å

ren. Maximal produktion fr

å

n Statfjord ber

ä

knas uppn

å

s i slutet av 198-D-talet.

Produktion fr

å

n Murchison ber

ä

knas p

å

b

ö

rjas i slutet av 19 80.

2. 4_____ Oljeutvinningen p

å

 danska sockeln

Oljeutvinning p

å

dansk sockel sker f

ö

r n

ä

rvarande endast fr

å

n Danf

ä

ltet, ca 0,5 milj ton per 

å

r. Ett annat f

ä

lt, Gormf

ä

ltet, 

ä

r under utbyggnad. Produk­tionsstart d

ä

r ber

ä

knas ske under 1981. Den samman­lagda 

å

rliga produktionen kan d

å

 ber

ä

knas bli ca en milj ton.

2. 5_____ Oljetransporter fr

ä

n f

ä

lten

Oljan transporteras fr

å

n f

ä

lten antingen genom r

ö

r eller med fartyg. R

ö

rledningarna redovisas i fig 1. De l

ä

ngsta ledningarna har en diameter av ca 75 cm.

Samtliga oljeledningar g

å

r v

ä

sterut. De stora djupen vid Norges kust, dvs i Norskerenna, har hindrat r

ö

r­dragning till Norge. En s

ä

rskild studie har gjorts nyligen betr

ä

ffande m

ö

jligheterna att dra en olje­r

ö

rledning mellan Statfjord och Sotra strax s

ö

der om Bergen. Studien visar att en s

ä

dan r

ö

rdragning 

ä

r tekniskt m

ö

jlig.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.1    Kommundepartementet

281

Fr

å

n vissa f

ä

lt sker, som n

ä

m.nts, transporterna till fastlandet inte i r

ö

r utan med fartyg. Fartygen lastas fr

å

n s

ä

rskilda bojar med tankar och via slangar.

Production

and

drJillng

platfonn

Mooring buoy

Fig 2  Transport av olja fr

å

n Statfjordf

ä

ltet, lastning till fartyg fr

å

n boj

Prop. 1980/81:119   BUaga 3.1    Kommundepartementet

282

3_______ N

Å

GOT OM TEKNIK F

Ö

R OLJEUTVIlSrNING TILL SJ

Ö

SS

Huvudaktiviteterna f

ö

r oljeutvinning 

ä

r

-

borrning (letningsborrning, unders

ö

kningsborrning och produktionsborrning) och

-

produktion.

Efter seismologiska och andra f

ö

runders

ö

kningar genomf

ö

rs en m

ä

ngd letningsborrningar som skall be­svara om olja eller gas finns. P

å

tr

ä

ffas n

å

gotdera borras ytterligare h

å

l f

ö

r att unders

ö

ka fyndigheten n

ä

rmare, bl a i fr

å

ga om m

ä

ktighet. Om en p

å

tr

ä

ffad fyndighet d

ä

rvid bed

ö

ms v

ä

rd att utvinna borras ett antal brunnar genom vilka produktionen skall ske. Skall utvinning ske fr

å

n plattform borras flera brun­nar, upp till ett 40-tal, s

ä

 att man p

å

 b

ä

sta s

ä

tt t

ä

cker fyndigheten (reservoaren). Ibland kan flera plattformar beh

ö

vas f

ö

r att t

ä

cka ett f

ä

lt p

å

 b

ä

sta s

ä

tt. Ekofiskf

ä

ltet 

ä

r ett exempel h

ä

rp

å

. Borrningen sker parallellt till visst djup, d

ä

r sedan avb

ö

jning sker 

å

t olika h

å

ll. I vissa fall kan borrvinkeln mot vertikalplanet vara 60 grader.

Tekniken f

ö

r borrning och produktion till sj

ö

ss vari­erar. Vattendjupet avg

ö

r ofta vilken teknik som skall anv

ä

ndas. Kostnaderna f

ö

r en plattform 

ö

kar kraftigt med vattendjupet.

P

å

 mindre vattendjup sker borrning i regel fr

å

n en s k jack-up rigg som st

ä

ller pelare p

å

 bottnen och lyfter upp sitt borrd

ä

ck med hj

ä

lp av dessa. P

å 

n

å

got djupare vatten 

ä

r borrning fr

å

n s k semi-submersibles vanligast. Dessa 

ä

r delvis s

ä

nkbara plattformar som h

å

lls p

å

 plats med konventionella f

ö

rankringsdon. P

å

 mycket stora djup, till ett par tusen meter, anv

ä

nds semi-submersibles eller borr­fartyg som h

å

lls p

å

 plats med automatiska posi­tioner ings sy st em.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

283

Havs­yta

100 m.

200 m-

300 m

400 m

500 m-

600 m

700 mj

PJIad platt­form som kan n

å

s fr

å

n land'

12m

Neds

ä

nk-bar borr-pr

å

m.

20m

Mobil borr-plattform med uppf

ä

llbara ben

90 m..

A

Delvis neds

ä

nkt mobil borrplatt­form

-300-600 m

Borrfartyg med dynamiskt posi­tionssystem

Ned till 2000 m

Fig 3  Olika typer av borranordningar

I Nordsj

ö

n borras de flesta brunnar fr

å

n semi-submersibles. Vid all borrning anv

ä

nder man sig av en stor och komplicerad ventilanordning, ben

ä

mnd Blow Out Preventer (BOP), som skall f

ö

rhindra ut­bl

å

sning. Sker borrningen fr

å

n en semi-submersible eller ett fartyg st

å

r BOP p

å

 bottnen. Anv

ä

nds i st

ä

llet en jack-up rigg st

å

r BOP p

å

 borrd

ä

cket. Sannolikheten f

ö

r att en utbl

å

sning skall bli av typen undervattensutbl

å

sning 

ä

r st

ö

rre om BOP st

å

r p

å

 bottnen 

ä

n om den st

å

r p

å

 plattformsd

ä

ck. Utbl

å

sningar under vattnet 

ä

r sv

å

rare att hejda med mekaniska medel 

ä

n utbl

å

sningar som sker p

å 

plattformsniv

å

.

Produktion sker n

ä

stan alltid fr

ä

n en plattform. Vissa undantag f

ö

rekommer p

å

 brittisk sockel och i andra delar av v

ä

rlden (subsea completion systems, se nedan).

Borrningen

ä

r ett tekniskt komplicerat arbete som kr

ä

ver s

ä

kerhets

å

tg

ä

rder och vaksamhet. I stort

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

284

tillg

å

r borrningen enligt f

ö

ljande. Med en anord­ning som roterar p

å

 borrenhetens d

ä

ck g

ö

rs via en s k borrstr

ä

ng med borrkrona ett h

å

l i havsbottnen. H

å

let, som har st

ö

rst diameter n

ä

rmast havsbottnen, f

ö

rses med fodringsr

ö

r som cementeras fast vid'den omgivande formationen. Allteftersom borrningen fort­s

ä

tter minskas borrh

å

lets diameter och ytterligare, l

ä

ngre fodringsr

ö

r s

ä

tts inuti de tidigare fastsatta fodringsr

ö

ren. Under borrningstiden h

å

lls alla h

å

l­rum fyllda med borrslam, vars densitet och 

ö

vriga egenskaper noga anpassas efter olika behov. Borr­slammet cirkulerar, bl a via utrymmena mellan fod­ringsr

ö

ren.

st

å

lfoder cement

borrslam borrstr

ä

ng brunnsv

ä

gg borrkrona

Fig 4  F

ö

renklat tv

ä

rsnitt av borrh

å

l

N

ä

r borrningen avslutats s

ä

tts vanligtvis en produk­tionsplattform p

å

 plats. Brunnarna f

ö

rses med pro­duktionsr

ö

r, ventiler och annat som beh

ö

vs f

ö

r pro­duktion. BOP tas samtidigt bort. En mycket viktig funktion fr

å

n s

ä

kerhetssynpunkt under produktionen har en ventil som sitter i produktionsr

ö

ret n

å

got hundratal meter under havsbottnen och som ben

ä

mns Down Hole Safety Valve (DHSV). (I vissa omr

å

den f

ö

rekommer fler 

ä

n ett produktionsr

ö

r i varje brunn.) DHSV 

ä

r fastl

å

st i nipplar i r

ö

ret och h

å

lls 

ö

ppen med hydrauliskt tryck som regleras fr

å

n plattformen. Ventilen skall automatiskt stoppa oljefl

ö

det i pro-

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     285

duktionsr

ö

ret vid h

ä

ndelser som annars kan medf

ö

ra utbl

å

sning, t ex om plattformen rasar samman. 

Ö

verst p

ä

produktionsr

ö

ret, dvs i plattformsniv

å

, sitter en m

ä

ngd ventilanordningar med vilka raan kan reglera bl a tryck i olika delar av brunnen. P

å

 grund av sitt utseende kallas denna ventilupps

ä

ttning jul­gran eller ventiltr

ä

d.

I fig 5 visas utrustningen i en typisk nordsj

ö

-brunn (Bravobrunnen som bl

å

ste), f

ä

rdigst

ä

lld f

ö

r produktion.

Emellan

å

t m

å

ste produktionsr

ö

ret dras upp. Anledningen till detta kan vara att r

ö

ret, som 

ä

r perforerat nertill, uts

ä

tts f

ö

r korrosion eller mekaniskt sli­tage eller att produktionsh

ö

jande 

ä

tg

ä

rder m

å

ste vidtas (rensning fr

å

n sand mm). Uppdragningen av r

ö

ret 

ä

r en komplicerad procedur och inneb

ä

r vissa risker f

ö

r utbl

å

sning. Produktionen m

å

ste dessf

ö

r­innan stoppas genom nedpumpning av borrs lam i pro­duktionsr

ö

r och andra utrymmen i brunnen. Borrslam­met m

å

ste ha s

å

dana egenskaper, fr

ä

mst i fr

ä

ga om densitet, och tillf 

ö

ras i sidan m

ä

ngd att trycket fr

å

n reservoaren balanseras. Ventilerna p

å

 plattformen, julgranen, m

å

ste d

ä

refter tas bort f

ö

r att ers

ä

ttas av en BOP. I det skede d

å

 ventiltr

ä

det tagits bort och BOP skall monteras f

ö

rhindras utbl

å

sning endast, f

ö

rutom av sj

ä

lva borrslampelaren, av DHSV och/eller en mekanisk plugg. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r av s

ä

rskilt stor vikt att BOP blir monterad snabbt. Det var i s

å

dant skede som Bravoutbl

å

sningen intr

ä

ffade.

Plattformar f

ö

r produktion p

å

 stora vattendjup 

ä

r mycket dyra. P

ä

 senare 

å

r har man p

ä

 n

ä

gra platser, bl a p

å

 brittisk sockel, tagit i bruk s k subsea completion systems. I ett s

ä

dant system 

ä

r yentil-och styranordningarna (julgranen) placerade p

å

 havs­bottnen. D

ä

rvid beh

ö

vs ingen produktionsplattform.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1   Kommundepartementet

286

iJYBDK   L   FOT

Fig 5  Skiss 

ö

ver Bravo-14-brunnen p

å

 Ekofisk­f

ä

ltet

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     287

Systemen kan antingen vara av satellitewell-typ dvs med en p

å

 bottnen placerad uppsamlingsenhet som f

ö

rbundits med r

ö

r p

å

 bottnen till lodr

ä

tt borrade brunnar, eller av multiwell-typ, dvs brun­narna g

ä

r i vinkel fr

å

n uppsamlingsenheten.

Produktionsplattformar

ä

r av betong eller st

å

l. Betongplattformarna har avsev

ä

rda utrymmen f

ö

r lag­ring. Vissa st

å

lplattformar 

ä

r anslutna till s

ä

r­skilda lagringstankar. Fr

ä

n andra plattformar leds oljan genom r

ö

rledningar p

å

 bottnen till en uppsam­lingsenhet och d

ä

rifr

å

n genom s

å

dana ledningar till mottagningsanl

ä

ggningar p

ä

 fastlandet. P

å

 Ekofisk­omr

å

det t ex sker produktion vid flera st

å

lplatt­formar. Olja och gas transporteras d

ä

rifr

å

n till en centralt bel

ä

gen process- och lagringsanl

ä

ggning. D

ä

rifr

å

n pumpas sedan oljan i r

ö

rledning till Teesside i England och gasen i r

ö

rledning till Emden i V

ä

st­tyskland.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

288

4_______ UTBL

Å

SNINGAR

En utbl

å

sning 

ä

r ett okontrollerat utfl

ö

de av olja och/eller gas fr

ä

n eller vid en brunn. Utbl

å

sning kan intr

ä

ffa s

å

v

ä

l i borrfas som produktionsfas.

Ber

ä

kningar av riskerna f

ö

r utbl

å

sningar p

ä

 norsk sockel har sammanst

ä

llts i rapporten Risiko for utbl

å

sing p

ä

 norsk kontinentalsokkel (Norges offent-lige utredninger 1979:3). I detta kapitel anges vissa uppgifter fr

å

n den rapporten.

4 .1____ Orsaker

En utbl

å

sning orsakas n

ä

stan alltid av en kombination av ogynnsamma omst

ä

ndigheter. Orsakerna kan indelas enligt f

ö

ljande.

a  Orsak knuten till reservoar och geologiska f

ö

r­h

å

llanden

-

grunda ok

ä

nda gasfickor med ov

ä

ntat h

ö

gt tryck

-

djupa zoner med ov

ä

ntat h

ö

gt tryck

-

fel i cirkulation

-

skador p

å

fodringsr

ö

r och annan utrustning p

ä 

grund av korrosion eller slitage.

b  Orsaker knutna till sv

å

ra operationer

-

borrning in i n

ä

rliggande brunn

-

sug vid uppdragning av borrstr

ä

ng eller produk­tionsr

ö

r

-

ofullst

ä

ndigt stabiliserad (balanserad) brunn i faser med reducerad s

ä

kerhetsutrustning

-

borrstr

ä

ngen fastnar.

c Yttre orsaker

-       fallande last, avdrift, brand, explosion, kol­

lision, vikande fundament, naturkrafter (jord­

skalv, v

å

gor).

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.1    Kommundepartementet

289

d  Brister i utrustningen

-

kontrollutrustning

-

s

ä

kringsutrustning-

-

underdimensionering.

e  Brister i planl

ä

ggningen

-

d

å

lig planering betr

ä

ffande aktuell bruhn

-

bristande insamling och tolkning av seismiska data och data fr

å

n n

ä

rbel

ä

gna brunnar.

f Felaktiga reaktioner p

å

 ov

ä

ntade situationer

-

organisatoriska och administrativa fel (kom­munikationsproblem, underkvalificering m m)

-

bristande uppm

ä

rksamhet p

å

 f

ö

rvarningar.

Fyra typer av utbl

å

sningar kan intr

ä

ffa till f

ö

ljd av kombinationer av h

ä

ndelser och fel enligt ovan.

a  Utbl

å

sning ovanf

ö

r vattenytan

Olja, gas, sand eller vatten bl

å

ser ut fr

å

n plattformen.

b  Undervattensutbl

å

sning

Olja, gas etc bl

å

ser ut via h

å

let under vatten­ytan.

c  Utbl

å

sning utanf

ö

r brunnen

Olja, gas etc str

ö

mmar utanf

ö

r fodringsr

ö

ren och bl

å

ser ut p

å

 havsbottnen.

d  Underjordisk utbl

å

sning

Olja, gas etc bl

å

ser fr

ä

n en formation till en annan i underjorden, utan att komma till ytan.

Vid letningsborrning 

ä

r oftast pl

ö

tslig tryck

ö

kning vid borrning p

å

 mindre djup huvudorsak till en ut­bl

å

sning. Genom seismologiska och andra f

ö

runder­s

ö

kningar vet man var de st

ö

rre reservoarerna finns. Dessa reservoarer ger oftast "f

ö

rvarningar" n

ä

r man n

ä

rmar sig dem vid borrningen s

å

 att f

ö

rsiktighets-

19   Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     290

å

tg

ä

rder kan vidtas i tid. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r de mindre och grundare bel

ä

gna reservoarerna som vid borrning kan ge s

å

dana pl

ö

tsliga,

ö

verraskande tryckf

ö

r

ä

nd­ringar som kan leda till utbl

å

sning. Borrh

å

let 

ä

r vid letningsborrning inte fodrat 

ä

nda ner med st

å

l­r

ö

r. Sand o d rivs d

ä

rf

ö

r raed olje- eller gasstr

ö

m­men, vilket ofta medf

ö

r att h

å

let t

ä

pps till.

4. 2_____ Sannolikheter

I ovann

ä

mnda unders

ö

kning har studerats material om utbl

å

sningar som intr

ä

ffat i v

ä

rlden 1970

1977, bl a i Mexikanska bukten. Materialet har bed

ö

mts som os

ä

kert och ofullst

ä

ndigt.

I borrfas f

ö

rekom i Mexikanska bukten 29 utbl

å

sning­ar p

ä

 ca 8 000 borrade h

å

l, vilket, med h

ä

nsyn till os

ä

kerheter, inneb

ä

r en utbl

å

sning per 200-400 h

å

l. I produktionsfas fanns d

ä

r under de 

å

tta aktuella 

å

ren (1970

1977) ca 5 000 brunnar (40 000 brunnar). Cirka 15 utbl

å

sningar skedde i denna fas vilket -med h

ä

nsyn till os

ä

kerheter - inneb

ä

r en utbl

å

sning per 2 000 - 4 000 brunnar.

I Mexikanska bukten har endast f

ö

rekommit fyra olje-utbl

å

sningar, samtliga i produktionsfas. Som mest fl

ö

dade ca 8 000 ton olja ut. 30 procent av d

ä

r in­tr

ä

ffade olje- och gasutbl

å

sningar ledde till brand.

I rapporten anges de v

ä

sentligaste skillnaderna mel­lan f

ö

rh

å

llandena i Nordsj

ö

n och Mexikanska bukten. De g

ä

ller fr

ä

mst dimensioner och brunnarnas produk­tivitet. De flesta av plattformarna i Nordsj

ö

n har vanligtvis fler brunnar 

ä

n de i Mexikanska bukten. Dessutom 

ä

r produktionen per brunn i Nordsj

ö

n i all­m

ä

nhet mycket h

ö

gre. En brunn i Mexikanska bukten har i genomsnitt kapaciteten 200-400 ton per dygn, vilket 

ä

r ungef

ä

r en tiondel av kapaciteten hos en nordsj

ö

brunn.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Konunundepartementet

291

Det

ä

r sv

å

rt att dra paralleller mellan de geologiska f

ö

rh

å

llandena i Nordsj

ö

n och Mexikanska bukten. En okritisk 

ö

verf

ö

ring till norsk sockel av historiska data om utbl

å

sningsfrekvens i Mexikanska bukten har litet v

ä

rde. Betr

ä

ffande konsekvenser av utbl

å

sningar s

ä

gs att en s

å

dan 

ö

verf

ö

ring 

ä

r meningsl

ö

s, s

ä

rskilt med h

ä

nsyn till den j

ä

mf

ö

relsevis mycket h

ö

ga produk­tiviteten hos nordsj

ö

reservoarerna.

Vidare har gjorts en sammanst

ä

llning 

ö

ver parametrar av betydelse f

ö

r sannolikheter f

ö

r och konsekvenser av utbl

å

sningar. D

ä

rvid har parametrarnas betydelse i sammanhanget v

ä

rderats. D

ä

refter har man angivit i vilken grad angivna f

ö

rh

å

llanden skiljer sig i en j

ä

mf

ö

relse mellan nordsj

ö

verksamheten och verksam­heten i Mexikanska bukten. Sedan har man angivit vad som b

ö

r g

ö

ras f

ö

r att minska enskilda f

ö

rh

å

llandens betydelse f

ö

r sannolikheten f

ö

r utbl

å

sning p

å

 norsk sockel. Slutligen har man gjort en bed

ö

mning av hur sannolikheter 

ä

ndras genom f

ö

reslagna 

å

tg

ä

rder. Under antagande att f

ö

reslagna 

å

tg

ä

rder kommer till utf

ö­

rande uppges att sannolikheterna f

ö

r utbl

å

sningar under alla faser i Nordsj

ö

n b

ö

r kunna reduceras till mindre 

ä

n en tiondel av sannolikheterna enligt v

ä

rlds­statistiken. Utbl

å

sningsriskerna i Nordsj

ö

n har, med detta antagande, ber

ä

knats s

å

som framg

å

r av f

ö

ljande tabell.

Anslptt sannsynligfiet og konsekvens lor utblåsinger torutsatt at sanns:jnl:cj-tieteti reduseres til under t, 10 av sanns-ynligheten i Mexico Gullen 1970-1077.

Fase

Gjennomsnittlig antall br0nner pr. hendelse

Gjennomsnittlic antall br0nner og är pr. hendelse

Hendelse

Letebonng

Produksjonsboring

Produksjon

Utblåsing

>      5.000

>      5.000

>    50.000

Utblåsing med oljeutslipp;

>    50.000

>    50.000

>    50.000

>   10.000 t.

> 500.000

>    50.000

>    50.000

>  100.000 t.

>    500.000

>    50.000

> 1.000.000 t.

_

>    500.000

> 500.000

Brann

>    5.000

>    50.000

>    50.000

Stor skade, vanskelig stansmg

> 50.000

>    500.000

>    50.000

Totalskade

> 50000

>    500 000

> 500 000

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

292

4.3_____ Vad kan bl

å

sa ut?

Det som bl

å

ser ut kan best

å

 av

-

olja

-

naturgas

-

saltvatten

-

svavelv

ä

te (H2S)

-

kv

ä

vgas (N)

-

koldioxid (CO)

-

sand

Vatten finns i alla reservoarer. Vid utbl

å

sning kan vatten fr

å

n djupare formationer tr

ä

nga upp. P

å

 s

å 

s

ä

tt kan en olje- och/eller gasutbl

å

sning 

ö

verg

å 

till vattenutbl

ä

sning,

ä

ven om reservoaren inte 

ä

r t

ö

md p

å

 olja/gas.

Sand utg

ö

r st

ä

ndigt ett problem, 

ä

ven vid normal produktion. Sand f

ö

rorsakar slitage och t

ä

tning. Vid en utbl

å

sning kan sandproduktionen bli s

å

 kraf­tig att tusentals ton kan l

ä

gga sig p

å

plattformen inom loppet av ett par dygn. Detta h

ä

nde vid en gas­utbl

å

sning 1977 p

å

 den danska Nordsj

ö

sektorn. Sanden kan tynga ner plattformen s

å

 att den viker sig.

4. 4_____ Faktorer som p

å

verkar utbl

ä

sningsintensiteten

Utbl

ä

sningsintensiteten best

ä

ms av produktionsr

ö

rets kapacitet och reservoarens produktivitet.

Produktionsr

ö

rets kapacitet best

ä

ms av dess l

ä

ngd och diameter.

Reservoarens produktivitet best

ä

ms av bergartens genomtr

ä

nglighet och reservoarens tjocklek (en re­servoar 

ä

r inte n

å

gon underjordisk sj

ö

).

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     293

Kalkstensreservoarer (bl a Ekofisk) behandlas med syror f

ö

r att ge h

ö

g produktion. En utbl

å

sning i letningsfas i s

å

dana omr

å

den ger d

ä

rf

ö

r mindre ut­sl

ä

ppsm

ä

ngder per tidsenhet i j

ä

mf

ö

relse med utbl

å

s­ning d

ä

r i produktionsfas.

Med produktionstiden sjunker reservoartrycket och d

ä

rmed ocks

å

produktionen/utbl

å

sningsintensiteten.

4 . 5____ Utbl

å

sningsm

ä

ngder

a  Letningsborrning

Under letningsborrning kommer en utbl

å

sning fr

å

n en grund gasficka med stor sannolikhet att avstanna inora en vecka genom sj

ä

lvt

ä

tning. En utbl

å

sning un­der letningsborrning fr

ä

n en reservoar p

å

 stora djup kan dock bli lika omfattande som en utbl

å

sning under produktionsfas d

å

 produktionsr

ö

ret 

ä

r uppdra­get, 4 000 - 15 000 ton per brunn och dygn i Nord­sj

ö

n.

b  Produktionsborrning och produktion

Tv

ä

 fall av brunnstatus finns:

A  Brunn utan produktionsr

ö

r (

ö

ppen brunn)

B  Brunn med produktionsr

ö

r (klargjord brunn)

De maximala utsl

ä

ppsm

ä

ngderna av olja per brunn och dygn p

å

Statfjord- och Ekofiskf

ä

lten redovisas i f

ö

ljande tabell.

F

ä

lt      Brunn-

Yttre r

ö

rdia-

Utsl

ä

ppsm

ä

ngd

status

meter (tum)

ton/dygn

Statfjord

ö

ppen

9 5/8

15 000

klargjord

7

10 000

Ekofisk  

ö

ppen

7

10 000

klargjord

4 1/2

4 000

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     294

Det b

ö

r p

å

pekas att brandrisken 

ä

r mycket stor under en utbl

å

sning. En brand kan leda till att en st

å

l­plattform st

ö

rtar samman. I s

å

dant fall skall DHSV automatiskt st

ä

nga oljefl

ö

det i 

ö

vriga till platt­formen anslutna brunnar. Unders

ö

kningar har utvisat att n

å

gra procent av DHSV inte fungerar tillfreds­st

ä

llande. Ett plattformssammanbrott kan allts

å

 leda till utbl

å

sning i ytterligare n

ä

gon eller n

å

gra brun­nar.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

295

5_______ STOPP OCH VARAKTIGHET AV UTBL

Å

SNING

En utbl

å

sning kan stoppa/stoppas p

å

 fyra s

ä

tt.

-

Sj

ä

lvt

ä

tning, brunnen rasar samman eller t

ä

pps till p

å

 annat s

ä

tt

-

Reservoaren t

ö

ms

-

Utstr

ö

mningen stoppas 

ö

ver eller under vatten­ytan med mekaniska medel, t ex med ventiler eller

tungt borrslam

x)

-  Unds

ä

ttningsh

å

l  borras och borrslam pumpas in

5.1_____ Sj

ä

lvt

ä

tning

Sannolikheten f

ö

r sj

ä

lvt

ä

tning varierar med reser­voartyp och beror ocks

å

 p

å

operationsfas (borr-eller produktionsfas).

Vid utbl

å

sning uppst

å

r stora str

ö

mningshastigheter. Detta medf

ö

r l

ö

srivning av partiklar fr

å

n reservo­aren i s

å

dan omfattning att brunnen kan t

ä

ppas till. Dessutom kan tryckskillnaderna mellan brunn och re­servoar orsaka deformationer vilket kan medf

ö

ra t

ä

tning.

Generellt g

ä

ller att sannolikheten f

ö

r sj

ä

lvt

ä

tning 

ä

r st

ö

rst d

ä

r reservoarbeskaffenheten begr

ä

nsar produktionskapaciteten och minst d

ä

r r

ö

rdimensioner­na utg

ö

r den begr

ä

nsande faktorn. Man kan d

ä

rf

ö

r generellt r

ä

kna med mindre sannolikhet f

ö

r sj

ä

lv­t

ä

tning i Nordsj

ö

n 

ä

n i Mexikanska bukten.

x)  Vanligtvis anv

ä

nds termen avlastningsh

å

l. Den beteckningen 

ä

r missvisande (jfr engelska be­teckningen relief well). Syftet med borrningen 

ä

r att m

ö

jligg

ö

ra nedpressning av borrslam f

ö

r att p

å

 s

å

 s

ä

tt t

ä

ppa till den utbl

å

sande brun­nen, inte att avlasta trycket.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

296

5 . 2____ Avst

ä

ngning ovanf

ö

r . vattenytan

Vid utbl

å

sning i plattformsniv

ä

 vattenbegjuter man plattformen f

ö

r att minska brandrisken. Har brand intr

ä

ffat kan man i vissa fall bl

å

sa ut l

å

gan med vattenkanoner eller spr

ä

ngladdningar. Oljan/gasen m

å

ste ha fri v

ä

g upp

å

t f

ö

r att detta skall lyckas.

I vissa fall kan utbl

å

sningen stoppas med befint­liga ventiler p

å

plattformen eller genom inpumpning av tungt borrslam.

5. 3_____ Avst

ä

ngning under vattenytan

Vissa metoder f

ö

r avst

ä

ngning under vattenytan finns men anses vara sv

å

ra att till

ä

mpa. Det finns 

ä

ven olika slag av utrustning f

ö

r uppf

å

ngning av olja som bl

å

ser ut under vattenytan (utbl

å

sningen hejdas dock inte med dessa).

5. 4_____ Unds

ä

ttninqsborrning

Borrning av unds

ä

ttningsh

å

l kr

ä

ver mycket avancerad utrustning. Utbl

å

sning b

ö

r hejdas genom minst tv

å 

h

å

l, ett som tr

ä

ffar mycket n

ä

ra den utbl

å

sande brunnen vid reservoaren och ett som tr

ä

ffar vid nedersta fodringsr

ö

ret, dvs ovanf

ö

r reservoaren. P

ä

 tr

ä

ffniv

å

 h

ö

gre 

ä

n 2/3 av reservoardjupet 

ä

r det mycket sv

å

rt att n

å

 resultat (mycket tungt borr­slam och mycket stor pumpkapacitet kr

ä

vs). Vid in­tensiva utbl

å

sningar (10 000 - 15 000 ton/dygn) kr

ä

vs flera unds

ä

ttningsh

å

l (extremt mycket slam m

å

ste snabbt pumpas in genom unds

ä

ttningsh

å

len). Principen f

ö

r unds

ä

ttningsborrning framg

å

r av fig 6.

5. 5____ Varaktighet av utbl

å

sning

I den i f

ö

reg

å

ende kapitel n

ä

mnda rapporten har upp­gifter som 46 utbl

å

sningar 1964

1973 p

å

 amerikansk

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.1    Kommundepartementet

297

okontrollerad brunn

reservoar

Fig 6  Princip f

ö

r unds

ä

ttningsborrning

sockel behandlats. I 20 av de 46 fallen intr

ä

ffade sj

ä

lvt

ä

tning efter i genomsnitt 50 timmar. I fem fall borrades unds

ä

ttningsh

å

l. Den genomsnittliga tiden f

ö

r unds

ä

ttningsborrning var 100 dygn, den l

ä

ngsta 165 dygn.

I rapporten redovisas 

ä

ven material om 33 utbl

å

sning­ar i hela v

ä

rlden. I nio av dessa fall intr

ä

ffade brand. Alla utbl

å

sningar under borrfas var gasutbl

å

s­ningar. Endast fyra var oljeutbl

å

sningar, tv

å

 under produktion och tv

å

 vid uppdragning av produktionsr

ö

r.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Konunundepartementet     298

Tre av de fyra oljeutbl

å

sningarna och sammanlagt 

å

tta av de 33 utbl

å

sningarna stoppades med und­s

ä

ttningsh

å

l. Unds

ä

ttningsborrningarna tog mellan 54 och 150 dygn. Under de fyra oljeutbl

å

sningarna fl

ö

dade 64, 4 300, 7 600 resp 22 500 ton olja ut. I flera av de 33 fallen st

ö

rtade plattformarna seimman pga brand. I ett av fallen (utbl

å

sning p

å 

havsbottnen) 

ö

kade vattendjupet fr

å

n 100 m till 200 m genom kraterbildning.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Konunundepartementet

299

6_______ UTSL

Ä

PP AV OLJA P

Å

 ANNAT S

Ä

TT 

Ä

N GENOM UTBL

Å

SNING

Oljeverksamheten i Nordsj

ö

n medf

ö

r risk f

ö

r andra oljeutsl

ä

pp 

ä

n s

å

dana som sker genom utbl

å

sning. Utsl

ä

ppen kan i huvudsak ske fr

å

n r

ö

ranl

ä

ggningar p

å

 havsbottnen och fr

å

n lagringstankar samt i samband med lastning (slangbrott) och vid fartygs­transporter.

Oljetransporterna i r

ö

rledningarna p

å

 havsbottnen kontrolleras p

å

 olika s

ä

tt, bl a i fr

å

ga om fl

ö

de och tryck. Skador p

å

ledningarna kan uppkomma p

å 

olika s

ä

tt, bl a genom korrosion, f

ö

rskjutningar i bottnen och draggning av fartygsankare.

Ett 50 km l

å

ngt segment av en r

ö

rledning f

ö

r olja kan inneh

å

lla ca 25 000 ton olja. En stor del av denna m

ä

ngd kan l

ä

cka ut vid ett ledningsbrott. Havsbottnen 

ä

r inte helt plan vilket g

ö

r att r

ö

r­ledningen ligger p

å

 varierande djup s

å

 att h

ö

jd­skillnaderna

ö

verstiger r

ö

rdiametern. En s

å

dan h

ö

jdskillnad verkar som ett vattenl

å

s vid ett ut­sl

ä

pp och utsl

ä

ppet blir inte st

ö

rre 

ä

n inneh

å

llet i r

ö

rsegmenten mellan brottet och de tv

ä

 n

ä

rmast bel

ä

gna vattenl

å

sen, f

ö

rutsatt att pumpningen upp­h

ö

rt. Ett brott p

å

 r

ö

rledningen mellan Ekofisk och Teesside kan dock enligt en ber

ä

kning orsaka ett utsl

ä

pp p

å

 5 000 - 6 000 ton p

å

 sex timmar om om­st

ä

ndigheterna 

ä

r s

ä

rskilt ogynnsamma.

Fr

å

n vissa f

ä

lt, exempelvis Statfjord, sker vidare­transport med fartyg i st

ä

llet f

ö

r i r

ö

r. Lastning­en sker d

å

 fr

å

n lastbojar som f

ö

rbinds med fartygen genom grova slangar. Slangbrott f

ö

rekommer ibland men leder vanligtvis till j

ä

mf

ö

relsevis sm

å

 utsl

ä

pp (se fig 2, sid 8).

x) Vid processer av olika slag sker kontinuerliga, till

å

tna och otill

å

tna utsl

ä

pp. Dessa behandlas inte h

ä

r.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

300

7_______ UTBL

Å

SNINGAR OCH TILLBUD I NORDSJ

Ö

N

P

å

 norsk sockel har inte f

ö

re Bravo-utbl

å

sningen intr

ä

ffat n

å

gon utbl

å

sning. Det har dock tidigare skett tv

å

explosioner p

å

 plattformar i Ekofiskr omr

å

det. Den f

ö

rsta skedde i november 19 75 p

å

 pro­duktionsplattformen Alpha och orsakades av l

ä

ckage pga korrosion p

ä

 ett testr

ö

r. L

ä

ckaget medf

ö

rde en explosionsartad brand som snart upph

ö

rde d

ä

 ett automatiskt avst

ä

ngningssystem tr

ä

dde i funktion. Den andra explosionen intr

ä

ffade p

å

 borrplattformen "Deepsea Saga" i mars 1976. Under slutarbeten med testborrning blev en gassamling i en ficka under h

ö

gt tryck frigjord och gav upphov till en explo­sionsartad brand. Branden p

å

gick en kort tid tills gasfickan t

ö

mts.

N

å

gra mindre gasutbl

å

sningar p

å

 brittiska och v

ä

st­tyska socklarna samt en undervattensutbl

å

sning p

å 

danska sockeln 

ä

r k

ä

nda. P

å

brittiska sockeln har f

ö

rekommit fyra gasutbl

å

sningar. Den allvarligaste intr

ä

ffade p

å

 en produktionsplattform n

ä

r man oav­siktligt borrade in i en redan gasproducerande brunn. Man tappade kontrollen 

ö

ver, borrh

å

let och m

å

ste unds

ä

ttningsborra f

ö

r att f

ä

 gasutfl

ö

det under kon­troll.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

301

8        BRAVOUTBL

Å

SNINGEN

8.1

Beskrivning av Ekofiskf

ä

ltet och Bravo (B-14)

Installationerna inom Ekofiskomr

å

det framg

å

r av fig 7.

Fig 7  Installationerna- inom Ekofiskomr

å

det

Ekofiskf

ä

ltet, som tillsammans med sex andra f

ä

lt, ing

å

r i Ekofiskomr

å

det har en reservoar om 49 km . Reservoaren 

ä

r som tjockast 210 m och delad hori­sontellt av ett t

ä

tt skikt. Reservoaren ligger p

å 

ca 3 000 m djup. Vattendjupet 

ä

r ca 70 m. Trycket och temperaturen i reservoaren var vid Bravoutbl

å

s­ningen ca 440 kp/cm  respektive 130

°

C. Motsvarande v

ä

rden vid plattformsniv

å

 var 270 kp/cm  och 75

°

C.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

302

Oljan

ä

r av mycket god kvalitet raed en densitet av 0,835 och en svavelhalt av endast 0,2 vikts­procent. Olja och gas produceras fr

å

n 40 brunnar, f

ö

rdelade p

å

 tre plattformar, A (Alpha), B (Bravo) och C (Charlie).

Totalt inom Ekofiskomr

å

det kommer antalet brunnar att bli 163, f

ö

rdelade p

å

 11 plattformar.

Fig 8  Bravoplattformen fr

å

n sidan

Vid utbl

å

sningstillf

ä

llet hade plattformen Bravo 15 brunnar. En av dessa g

å

r vertikalt och 

ö

vriga snett f

ö

r att t

ä

cka reservoaren p

å

 b

ä

sta s

ä

tt. Den aktuella brunnen, B-14, g

å

r i vinkel 16

°

 fr

å

n verti­kalen och tr

ä

ffar reservoaren ca 670 m sydv

ä

st om plattformen. Hur brunnen 

ä

r anordnad i 

ö

vrig framg

å

r av fig 5, sid 13. Produktionen fr

ä

n B-14 var i mars 1977 ca 160 kbm olja och ca 100 000 kbm gas per dygn.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

303

8.2_____ Orsaker

Utbl

å

sningen b

ö

rjade i samband med att produktions­r

ö

ret skulle dras upp. Flera faktorer samverkade till h

ä

ndelsen, i f

ö

rsta hand den s k m

ä

nskliga fak­torn samt i viss m

å

n

ä

ven tekniska brister.

Vid uppdragningen av produktionsr

ö

ret m

å

ste ventil­tr

ä

det tas bort och ers

ä

ttas med en BOP. Under det att ventiltr

ä

det 

ä

r borttaget, tills BOP 

ä

r monte­rad, 

ä

r produktionsr

ö

ret 

ö

ppet. Olja och gas h

å

lls d

ä

 tillbaka med borrslam samt DHSV och/eller en me­kanisk plugg. Vid Bravoutbl

å

sningen hade man, f

ö

re det att ventiltr

ä

det togs bort, som enda s

ä

kring satt ned en DHSV ca 50 m under havsbottnen. Utbl

å

s­ningen skedde medan BOP skulle monteras. BOP l

å

g i tv

å

delar om 4 respektive 13 ton p

å

 tv

å

 olika d

ä

ck p

å

 Bravo. BOP hade bort h

ä

nga p

å

 plats, f

ä

rdig f

ö

r montering redan innan ventiltr

ä

det togs bort. DHSV, som inte hade blivit fastl

å

st i en h

ä

rf

ö

r avsedd nippel i produktionsr

ö

ret,

å

terfanns efter utbl

å

s­ningen p

å

plattformen. (Bakom detta fel fanns flera orsaker.) Olyckan skulle sannolikt inte intr

ä

ffat om man tagit varning av upp

å

tstr

ö

mning av borrslam i produktionsr

ö

ret och st

ä

ngt brunnen.

8. 3_____ H

ä

ndelsef

ö

rlopp

Utbl

å

sningen b

ö

rjade fredagen den 22 april 1977 kl 22.00 och hejdades genom s k capping, dvs avst

ä

ng­ning med en ventil, sju och ett halvt dygn senare. Denna ventil monterades sedan BOP felaktigt monte­rats upp och ned. Ca 2 800 ton olja och 1,5 milj kbm gas sprutade ut per dygn. Oljeutfl

ö

det under utbl

å

sningen var totalt drygt 22 000 ton. Gasen och oljan hade, d

å

 de sprutade upp 

ö

ver plattfor­men, en temperatur av ca 75

°

C.- F

ö

r att minska brand­risken, som bed

ö

mdes som stor, beg

ö

ts Bravo f

ö

r kylning med vatten fr

ä

n ett fartyg. En s

ä

kerhets­zon runt Bravo fastst

ä

lldes.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     304

Parallellt med arbetet med capping vidtogs f

ö

rbe­redelser f

ö

r unds

ä

ttningsborrning. Sju dygn f

ö

r­fl

ö

t emellertid innan utbogsering av plattform f

ö

r unds

ä

ttningsborrning p

å

b

ö

rjades.

8. 4_____ Oljans f

ö

r

ä

ndringar, spridning, drift m m

P

å

 grund av den h

ö

ga temperaturen avdunstade ca 40 procent av oljan genast, dvs utan att n

å

 havet. Ca 13 000 ton (ca 1 700 ton per dygn) av den totala m

ä

ngden utbl

å

st olja, drygt 22 000 ton, f

ö

ll s

å

ledes i havet. Vid nedslaget spred sig oljan till en '-.unn hinna, max 1 mm tjock. I ytterkanterna p

å

 hinnan bildades snabbt en gulbrun vatten-i-olja-emulsion. Sannolikt bidrog den kraftiga vattenbegjutning

é

n' av Bravo (2 000 ton/tim) till den snabba emulsions­bildningen. Vatteninneh

å

llet i emulsionen 

ö

versteg till en b

ö

rjan 70 procent. Den mesta oljan blev till s

å

dan emulsion och betecknades som "huvudfla­ket". Beteckningen "huvudflak" var dock missvisan­de i det att det inte r

ö

rde sig om ett sammanh

ä

ng­ande flak utan 1-2 Jon l

å

nga, smala emulsionsr

ä

nder med en tjocklek mellan. 1 och 20 mm. Avst

å

ndet mel­lan r

ä

nderna var ca 10 m i n

ä

rheten av Bravo och 100 - 1 000 m i de centrala delarna av "huvudfla­ket.

Den nybildade vatten-i-olja-emulsionen var instabil. Efter n

å

gon vecka stabiliserades emulsionen och blev brunare till f

ä

rgen. S

å

 sm

å

ningom f

ö

rekom den mest i klumpform med en diameter av 1-3 mm och ett vatteninneh

å

ll av 50-60 procent.

I stora omr

å

det runt "huvudflakets" emulsionsr

ä

nder f

ö

rekom en tunn oljefilm (s k bl

å

skimmer) med en tjocklek av 0,001-0,01 mm. Vid 

ö

kande vind bildade 

ä

ven denna oljefilm smala r

ä

nder.

Under utbl

å

sningen blev omr

å

det med bl

å

skimmer ca

2 3 000 km och onuradet med tjockare ansamlingar ca

500 km.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

305

Den mesta oljan ber

ä

knas f

ö

rsta tiden ha drivit norrut och senare mot ost. D

ä

refter drev den f

ö

rbi

Ekofisk och vidare s

ö

derut. Olja observerades d

å

2 inom ett 55 000 km  stort omr

å

de.

2

De st

ö

rsta koncentrationerna fanns dock inom 400 1cm .

Ber

ä

kningar antyder att oljeresterna d

ä

refter drev vidare i sydsydostlig riktning.

Under perioden 22 april-15 juni var vinden v

ä

xlande mellan nordlig och sydlig med vindstyrkor upp till 23 m/s. Den f

ö

rsta veckan efter det att utbl

å

sningen b

ö

rjade var vindstyrkorna mestadels 5-10 m/s, tidvis 13 m/s. Den j

ä

mna v

ä

xlingen mellan nordliga och syd­liga vindar medf

ö

rde att oljan uppeh

ö

ll sig l

ä

nge i Nordsj

ö

n utan att n

å

 kustomr

å

den eller omr

å

den med str

ö

m som kunnat f

ö

ra oljan i land.

Ingen olja har rapporterats ilandfluten. Kringdrivan­de klumpar s

å

gs dock fram till augusti. Teoretiska ber

ä

kningar visar dock att om utbl

å

sningen skett n

å

got tidigare eller senare hade risk f

ö

relegat f

ö

r kustf

ö

roreningar i Danmark resp V

ä

sttyskland.

Viskositeten hos oljan p

ä

 vattenytan 

ö

kade mycket snabbt, beroende p

å

 inemulgering av vatten samt avdunstning.

Densiteten hos oljan (vatten-i-olja-emulsionen) 

ö

ka­de p

å

tv

ä

 dygn till 0,95.

Utbl

å

sningen p

å

gick under en fr

å

n milj

ö

synpunkt gynnsam period. Det har uppgivits att f

ö

rh

å

llandena knappast kunde ha varit gynnsammare. Det fanns n

ä

m­ligen endast lite f

å

gel, fisk, fiskyngel och fisk­

ä

gg i omr

å

det d

å

 utbl

å

sningen skedde.

20   Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     306

8. 5_____ Bek

ä

mpningsberedskapen, ledning m m

Vid tillf

ä

llet f

ö

r Bravoutbl

å

sningen g

ä

llde i hu­vudsak f

ö

ljande. R

ä

ttighetsinnehavarna, i aktuellt fall Phillips Petroleum Company Norway, var 

å

lagda att ha beredskap f

ö

r att vid olycka bringa situa­tionen under kontroll och begr

ä

nsa skadeverkningar­na. Phillips hade uppr

ä

ttat ett utkast till bered­skapsplan. N

å

gon av norsk myndighet fastst

ä

lld plan f

ö

rel

å

g dock inte. Enligt s

ä

rskilda best

ä

mmelser hade r

ä

ttighetsinnehavarna det prim

ä

ra ansvaret f

ö

r bek

ä

mpningsoperationer med anledning av utbl

å

sning­ar o d. Myndigheternas uppgift skulle vara att 

ö

ver­ta ledningen endast om det beh

ö

vdes. Statens forurens-ningstilsyn (SFT) som var ansvarig myndighet i fr

å

gor r

ö

rande operat

ö

rernas beredskapsplaner i vad avs

å

g oljebek

ä

mpning hade st

ä

llt specificerade krav p

å 

operat

ö

rerna betr

ä

ffande utrustning f

ö

r mekanisk ol­jebek

ä

mpning. Dessa krav innebar utveckling av ny utrustning. Operat

ö

rerna hade f

å

tt anst

å

nd tiil den 1 augusti 1977 med att uppfylla kraven. D

å

 utbl

å

s­ningen intr

ä

ffade hade bara en upptagare och en l

ä

nsa tagits fram i prototyp. Phillips hade inte den organisation och de resurser som var n

ö

dv

ä

ndiga f

ö

r att genomf

ö

ra en st

ö

rre bek

ä

mpningsoperation. Stortinget hade beslutat om att bygga upp den stat­liga oljebek

ä

mpningsberedskapen. Denna beredskap skulle vara en kustberedskap och en komplettering fr

ä

mst i de fall oljebolagen inte kunde hindra olja att driva in mot kusten.

Under Bravoutbl

å

sningen var en statlig aktionsled­ning sammankallad. I ledningen ingick f

ö

retr

ä

dare f

ö

r olika ber

ö

rda myndigheter. F

ö

retr

ä

dare f

ö

r Phillips och aktionsledningen sammantr

ä

dde n

å

gra g

å

nger om dagen. Staten satte snart in egna styrkor i bek

ä

mpningen. Phillips fr

å

ntogs emellertid aldrig ledningen och ansvaret f

ö

r bek

ä

mpningen.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     307

8. 6_____ Bek

ä

mpningsinsatserna

Flera norska myndigheter, bl a sj

ö

- och luftf

ö

rsva­ren medverkade vid bek

ä

mpningen.

Danmark och Sverige l

ä

mnade bek

ä

mpningshj

ä

lp p

å 

beg

ä

ran av norsk myndighet. Brittiska styrkor mobi­liserades men sattes aldrig in. US Coast Guard f

ö

r­klarade sig beredd att s

ä

nda bek

ä

mpningsgrupper med utrustning. Observat

ö

rer fr

å

n US Coast Guard informerade sig genom bes

ö

k i Norge om l

ä

get. Vid tidpunkten f

ö

r bes

ö

ket stoppades utbl

å

sningen var­vid man ans

å

g att behov av hj

ä

lp fr

å

n USA inte f

ö

re­l

å

g.

Ca 200 personer deltog dagligen i bek

ä

mpningen. 25 fartyg, 6 000 m l

ä

nsor och 7 oljeupptagare sattes in. Sammanlagt togs 1 610 ton oljeemulsion upp. Denna inneh

ö

ll 870 ton ren olja. Den upptagna m

ä

ngden utg

ö

r drygt sju procent av de drygt 12 000 ton olja som f

ö

ll p

å

 vattnet. Sammanlagt f

ö

rbrukades knappt 60 kbm dispergeringsmedel. Dispergeringen skedde endast f

ö

r att minska brandrisken vid plattformar p

å

 Eko­fiskf

ä

ltet. Sammanlagt torde ungef

ä

r 1 000 ton olja ha dispergerats med hj

ä

lp av kemiska medel.

Aktionsledningen har uttalat bl a f

ö

ljande. Bek

ä

mp­ningen bar pr

ä

gel av improvisation och utprovning p

å

 grund av att personalen, utom den svenska, var outbildad och otr

ä

nad och d

ä

 beredskapsplaner sak­nades. Kommunikation och samordning mellan olika enheter fungerade inte tillfredsst

ä

llande. Opera­tionen visar att det 

ä

r fullt m

ö

jligt att ta upp olja p

å

ö

ppet hav under rimliga f

ö

rh

å

llanden. Ope­rationen illustrerar dock de sv

å

righeter som man St

ä

lls inf

ö

r, begr

ä

nsningar hos materielen och att operationerna 

ä

r resurskr

ä

vande. Det tog 56 timmar innan den f

ö

rsta utrustningen n

å

dde platsen. St

ö

rre snabbhet kan 

å

stadkommas genom bl a sam

ö

vningar och f

ö

rb

ä

ttring av planer. Tekniska svagheter, haverier.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     308

d

å

lig anpassning av utrustning samt bristande prak­tisk erfarenhet bidrog till att upptagningen inte blev optimal.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.1    Kommundepartementet

309

9_______ DRIFT OCH SPRIDNING

Gemensamt f

ö

r s

å

 gott som alla nordsj

ö

oljor 

ä

r att de har en j

ä

mf

ö

relsevis h

ö

g avdunstnings- och sj

ä

lv-dispergeringsgrad. N

ä

stan alla studier i fr

å

ga om dessa egenskaper hos nordsj

ö

oljorna har gjorts p

å 

olja fr

å

n Ekofiskf

ä

ltet. Erfarenheter av oljans be­teende i n

ä

mnda avseenden efter utsl

ä

pp under vatten­ytan och/eller i samband med brand finns inte redo­visade. Utsl

ä

pp under s

ä

dana f

ö

rh

å

llanden medf

ö

r ocks

å

 att oljan till viss d

é

l hamnar p

å

 vattenytan samt sprids och driver vidare.

9.1     Warren Spring Laboratorys f

ä

ltstudier av olja fr

å

n

________ Ekofisk________________________________________ 

Mellan juli 1975 och februari 1978 gjorde Warren Spring Laboratory (WSL) tre separata utsl

ä

pp av Ekofiskolja i forskningssyfte. Ett var p

å

 0,5 ton och tv

å

 p

å

 10 ton. WSL konstaterar bl a f

ö

ljande.

Oljans drift pga vinden 

ä

r f

ö

r tjockare oljeskikt 4-5 procent av vindhastigheten och f

ö

r tunna 1-2 procent. F

ö

r prognoser ora oljedrift ger en vind­faktor p

ä

 3 procent sannolikt bra resultat.

Modeller f

ö

r spridning av olja kan vara anv

ä

ndbara f

ö

r uppskattning av storleken av det vattenomr

å

de som drabbas av ett oljespill och den tid det kan ta f

ö

r oljan att bli s

å

 utspridd att den inte all­varligt skadar str

ä

nder eller f

å

glar.

Avdunstningen av olja fr

å

n vattenytan g

å

r fort i b

ö

rjan och man kan r

ä

kna med att ca 25 procent av­dunstar inom 8 timmar.

Bildandet av vatten-i-olja-emulsioner 

ä

r mycket starkt beroende av v

ä

der och vind. Om vinden 

ö

ver­stiger 6 m/s bildas en instabil emulsion med 80 pro­cent vatteninneh

å

ll p

å

 bara ett par timmar.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     310

Sj

ä

lvdispergering, dvs bildandet av olja-i-vatten­emulsioner, 

ä

r 

ä

ven under normala v

ä

der- och vind­f

ö

rh

å

llanden en mycket v

ä

sentlig process som bidrar till att snabbt eliminera olja p

å

 ytan. Efter ca 

å

tta timmar kan omkring h

ä

lften av oljan ha sj

ä

lv-dispergerat.

Sammantaget kan man ur f

ö

rs

ö

ken konstatera att efter 24 timmar har oljan f

ö

rlorat sin identitet och till st

ö

rsta delen f

ö

rsvunnit fr

å

n ytan genom avdunstning och dispergering.

Mellan den 28 april och den 2 maj gjorde WSL f

ä

lt­studier av oljan fr

å

n Bravoutbl

å

sningen och konsta­terade att halveringstiden f

ö

r oljan 

ä

r i storleks­ordningen 12-15 timmar, beroende p

å

 vilka v

ä

der-och vindf

ö

rh

å

llanden som 

ä

r f

ö

r handen. Endast ca en procent av den utsl

ä

ppta m

ä

ngden finns kvar p

å 

ytan efter ca 80 timmar. Vidare konstaterar WSL att de l

å

nga avst

å

nden fr

å

n Ekofisk till land 

å

t olika h

å

ll kr

ä

ver en omfattande f

ö

rflyttning av oljan i tid och rum innan den kan n

å

 land.

9.2     F

ä

ltstudier av institutet f

ö

r kontinentalsockelunder-

________ s

ö

kningar av oljan fr

ä

n Bravoutbl

å

sningen______________ 

Det norska institutet f

ö

r kontinentalsockelunder-s

ö

kningar (IKU) gjorde betr

ä

ffande oljan fr

å

n Bravo­utbl

å

sningen observationer dels mellan den 29 april och den 2 maj, dels mellan den 10 och den 16 maj. IKU konstaterar bl a f

ö

ljande.

Ca 40 procent av den utstr

ö

mmande oljan avdunstade innan den n

å

dde vattenytan. Efter 12 timmar p

å

 vatt­net hade avdunstningen 

ö

kat till 50 procent och efter 15 dygn till 68 procent.

F

ö

r att 

ö

vervaka oljans drift och spridning kasta­des 

å

tskilliga bojar i vattnet. Resultaten av dessa experiment visar att anv

ä

ndning av satellitpositione-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

311

rade bojar kan vara till god hj

ä

lp vid s

å

dan 

ö

ver­vakning. Bojarnas driftegenskaper m

å

ste dock g

ö

ras j

ä

mf

ö

rbara med oljans..

Under utbl

å

sningsperioden utarbetades tv

å

- och tre­dygns prognoser. Driftprognoser och verkliga obser­vationer visade tidvis god 

ö

verensst

ä

mmelse. Flakets prognosticerade utbredning var dock genomg

å

ende f

ö

r liten.

F

ö

r att analysera observationerna av oljan anv

ä

ndes en interaktiv ber

ä

kningsmodell (OILSIM) f

ö

r oljans drift, spridning och sj

ä

lvdispergering. Modellen 

ä

r uppdelad p

å

 "tjockolje-omr

å

de" och bl

å

skimmeromr

å

de. Observationerna av oljans drift anv

ä

ndes f

ö

r att i modellen korrigera reststr

ö

mbilden. Resultaten visa­de relativt god 

ö

verensst

ä

mmelse med observationer b

å

de av tjockolje- och bl

å

skimmeromr

å

det.

En sammanst

ä

llning av ber

ä

kningar och observationer antyder att det fanns ca 9 000 ton olja i vattnet varav 6 000 ton p

ä

 ytan d

å

 utbl

å

sningen stoppades.

Ton

total m

ä

ngd olja p

ä

vattenytan________ 

ber

ä

knad m

ä

ngd olja

korrigerad f

ö

r av-

dunstnina__________ 

ber

ä

knad m

ä

ngd olja

korrigerad f

ö

r av­

dunstning och sj

ä

lv-

_disperqerina________ 

Tid

m

ä

ngd olja observerat:

å

vattenytan_______ 

Fig 9 Variation i oljem

ä

ngd, p

å

 vattenytan

Observationerna antyder att det 15 dygn efter ut-bl

å

sningens stopp fanns ca 1 200 ton p

å

 ytan och 30 dygn senare 

ca  

100 ton. Detta pekar p

å

 att det i

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     312

slutet av juni kan ha funnits mellan 10 och 50 ton p

å

 ytan. Halveringstiden f

ö

r oljan p

ä

 ytan var ca 10 dygn.

J

ä

mf

ö

relser mellan observerad m

ä

ngd p

å

 ytan och vari­ationerna i vindstyrka tyder p

å

 att delar av den olja som blandades ned i vattnet i 

ö

kande vind fl

ö

t upp igen n

ä

r vinden mojnade.

9.3_____ Slutsatser

Det

ä

r inga st

ö

rre skillnader i WSLs och IKUs resul­tat fr

å

n f

ä

ltobservationerna efter Bravoutbl

å

sningen n

ä

r det g

ä

ller oljans beteende under f

ö

rsta dygnet. Oljan f

ö

rdes ner i vattenmassorna relativt snabbt. 50 procent av oljan var kvar p

å

 ytan efter 12-15 tim­mar. WSL anger dock att ca en procent 

å

terstod p

å

ytan efter drygt tre dygn. IKU anger att f

ö

rst efter 24 dygn fanns ca en procent kvar p

ä

 ytan.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

313

10       BEREDSKAP F

Ö

R BEK

Ä

MPNING TILL SJ

Ö

SS AV OLJEUTSL

Ä

PP

________ FR

Å

N ANL

Ä

GGNINGAR I NORDSJ

Ö

N___________________ 

Beredskapen f

ö

r bek

ä

mpning till sj

ö

ss av oljeutsl

ä

pp fr

ä

n anl

ä

ggningar i Nordsj

ö

n kan delas upp enligt f

ö

ljande.

-

beredskap hos vederb

ö

rande oljebolag

-

samf

ä

lld beredskap hos oljebolagen p

ä

 aktuell sockel

-

beredskapssamverkan mellan oljebolag p

å

 samtliga socklar

-

beredskap hos vederb

ö

rande nation

-

beredskap genom, samarbete mellan l

ä

nderna

10.1____ Beredskapen i Norge och p

å

 den norska sockeln

Inriktningen i fr

å

ga om bek

ä

mpningsmetod till sj

ö

ss i Norge och p

å

den norska sockeln 

ä

r prim

ä

rt upp­tagning, dvs mekanisk bek

ä

mpning.

I s

ä

kerhetsf

ö

reskrifter om unders

ö

kning, oljeborr­ning och oljeproduktion p

å

 den norska sockeln har best

ä

mts att oljebolagen skall h

ä

lla beredskap f

ö

r bek

ä

mpning av oljeutsl

ä

pp som kan uppst

å

till f

ö

ljd av s

å

dan verksamhet. Bolagen skall ha dels godk

ä

nda planer f

ö

r bek

ä

mpningsinsatser, dels utrustning av s

å

dant slag och i s

å

dan m

ä

ngd som vederb

ö

rande norska myndighet best

ä

mmer eller godk

ä

nner. Principen 

ä

r att bolagen skall svara f

ö

r erforderliga bek

ä

mpnings­insatser till havs och att staten skall gripa in endast d

å

 det beh

ö

vs.

F

ö

r bolagens beredskap har f

ö

reskrivits att materi­elen skall kunna opereras i 2,5 m h

ö

ga v

å

gor (signi­fikant v

å

gh

ö

jd) och i 1,5 knops str

ö

m samt finnas i s

å

dan m

ä

ngd att oljan fr

å

n en utbl

å

sning om 8 000 ton per dygn kan tas upp till sj

ö

ss.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     314

Bolagens beredskap bygger p

å

 samverkan dem emellan, bl a utnyttjande av fartyg som anv

ä

nds i den normala verksamheten p

å

 sockeln. Sju supplyfartyg (runt 75 m l

å

nga) har p

å

 olika s

ä

tt anpassats f

ö

r att omedel­bart kunna tas i anspr

å

k f

ö

r oljeupptagning. Mindre m.

ä

ngder bek

ä

mpningsutrustning finns p

å

plattformar. I huvudsak f

ö

rvaras bolagens utrustning i dep

å

er i Stavanger och Bergen. D

ä

r finns bl a ett par tusen meter s k havsl

ä

nsor, drygt 10 st

ö

rre oljeupptagare, dispergeringsmedel och dispergeringsutrustning.

Den statliga oljebek

ä

mpningsberedskapen 

ä

r fr

ä

mst avsedd som en kustberedskap f

ö

r insatser mot fartygs­utsl

ä

pp. De statliga resurserna skall dock kunna tas i anspr

å

k om oljebolagen p

å

 sockeln beh

ö

ver f

ö

rst

ä

rk­ning eller om staten 

ö

vertar ledningen f

ö

r oljebe­k

ä

mpningen efter ett utsl

ä

pp fr

å

n en anl

ä

ggning p

å 

sockeln.

Beredskapsfr

å

gorna handl

ä

ggs av statens forurensnings-tilsyn (SFT). SFT 

ä

r det organ till vilket inrapporte­ring av oljeutsl

ä

pp skall ske. SFT, som saknar egen personal f

ö

r egentligt bek

ä

mpningsarbete, har till upp­gift att initiera och leda bek

ä

mpningsinsatser i mindre fall. P

å

 SFT ankommer vidare bl a att pr

ö

va oljebolagens beredskapsplaner och fr

å

gor om materielresurser.

Den statliga materielen f

ö

rvaras i 12 dep

å

er l

ä

ngs kusten. I varje dep

å

 finns bl a 500 - 1 000 m av vardera slaget stora, medelstora och sm

å

 l

ä

nsor samt en stor och tv

ä

 sm

å

oljeupptagare m m.

Fartygsbehovet t

ä

cks delvis med statligt 

ä

gda fartyg som 

ä

r specialbyggda f

ö

r oljebek

ä

mpning och i 

ö

vrigt med fartyg tillh

ö

riga institutioner, fiskare m fl. Staten r

ä

knar med att genom s

ä

rskilda avtal snart ha knutit ett hundratal konventionella fartyg i enskild 

ä

go till oljebek

ä

mpningen.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     315

Avtalen inneb

ä

r betr

ä

ffande fartygen dels att de utrustas, ev byggs om, s

ä

 att de kan anv

ä

ndas i oljebek

ä

mpning, dels att de med bes

ä

ttningar omedel­bart vid behov f

å

r tas i anspr

å

k f

ö

r insatser mot olja. SFT, som f

ö

retr

ä

der staten i avtalsuppg

ö

relser­na, bedriver 

ä

ven en omfattande kurs- och 

ö

vnings­verksamhet i oljebek

ä

mpning.

Det kan n

ä

mnas att stortinget 1978 beslutade ett program f

ö

r forskning och teknisk utveckling p

å 

oljebek

ä

mpningsomr

å

det. Genomf

ö

randet, som nyligen p

å

b

ö

rjats, 

ä

r upplagt p

ä

 fyra 

å

r och bel

ö

per p

å 

drygt 40 .milj Skr. Till viss del finansieras verk­samheten av oljebolagen p

å

 den norska sockeln.

Enligt en s

ä

rskild f

ö

rfattning skall en aktionsled­ning sammankallas vid olyckor som kan leda till om­fattande oljef

ö

roreningar eller materiella skador. .Uctionsledningen 

ä

r sammansatt av f

ö

retr

ä

dare f

ö

r olika departement och myndigheter, bl a SFT. Till ledningen knyts de r

å

dgivare som beh

ö

vs. F

ö

r verk­st

ä

llighet av ledningens beslut finns ocks

ä

 en operationsstab. Ledningens uppgift 

ä

r att f

ö

lja h

ä

ndelsef

ö

rlopp och operationer samt, om det bed

ö

ms n

ö

dv

ä

ndigt, ta

ö

ver ledningen f

ö

r operationerna. Efter 

ö

vertagande har aktionsledningen de befogen­heter som normalt tillkommer ett flertal olika myn­digheter. S

å

som n

ä

mnts i annat avsnitt sammantr

ä

dde aktionsledningen under Bravoutbl

å

sningen, dock utan att ta 

ö

ver ledningen f

ö

r operationerna.

10.2    Beredskapen i Storbritannien och p

å

 den brittiska

_______ sockeln_______________________________________ 

Inriktningen i fr

ä

ga om bek

ä

mpningsmetod till sj

ö

ss i Storbritannien och p

å

 den brittiska Nordsj

ö

soc-keln 

ä

r dispergering, dvs kemisk bek

ä

mpning. Denna metodinriktning kr

ä

ver betydligt mindre resursm

ä

ngd, s

å

v

ä

l i fr

å

ga om m.ateriel som personal, 

ä

n en in­riktning p

å

 mekanisk bek

ä

mpning.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     316

Liksom p

å

 den norska sockeln g

ä

ller att vederb

ö

rande bolag har det prim

ä

ra ansvaret f

ö

r att adekvata be­k

ä

mpningsinsatser efter fastst

ä

llda planer g

ö

rs vid oljeutsl

ä

pp fr

å

n en anl

ä

ggning i Nordsj

ö

n. Bolagen p

å

 den brittiska sockeln har p

å

 olika platser p

å 

fastlandet lagt upp gemensamma f

ö

rr

å

d med disper­geringsmedel, spridarutrustning ra m.

Statens uppgift vid ett oljeutsl

ä

pp fr

å

n en anl

ä

gg­ning i Nordsj

ö

n 

ä

r att 

ö

vervaka att erforderliga insatser g

ö

rs av ansvarigt bolag samt att l

ä

mna r

å

d och anvisningar vid behov eller, om det visar sig n

ö

dv

ä

ndigt, ta

ö

ver ledningen f

ö

r bek

ä

mpningsopera­tionen. I mindre fall ut

ö

var staten denna funktion genom chefen f

ö

r vederb

ö

rande sj

ö

fartsinspektions­omr

å

de och i st

ö

rre fall genom the Marine Pollution Control Unit, som 

ä

r ett nybildat organ.

F

ö

r den statliga beredskapen f

ö

r bek

ä

mpning av olja fr

å

n fartyg svarar chefen f

ö

r vederb

ö

rande sj

ö

farts­inspektionsomr

å

de. Storbritannien 

ä

r indelat i nio s

å

dana omr

å

den. Beredskapen grundas p

å

 kontrakt med 

ä

gare till bogserb

å

tar och andra fartyg. 

Å

tskilliga av dessa fartyg f

ö

r st

ä

ndigt dispergeringsmedel i sina barlasttankar. Marinens och andra myndigheters fartyg kan ocks

å

 tas i anspr

å

k vid oljebek

ä

mpning.

Ett omfattande forsknings- och utvecklingsarbete r

ö

rande oljebek

ä

mpning p

å

g

å

r sedan flera 

å

r inom Warren Spring Laboratory (WSL) under industridepar­tementet. Under senare 

å

r har WSL i samarbete med ett svenskt f

ö

retag arbetat med utveckling av ett enfartygssystem f

ö

r svepning och upptagning av olja.

10.3____ Beredskapen i Danmark och p

å

 den danska sockeln

Inriktningen i fr

ä

ga om bek

ä

mpningsmetod till sj

ö

ss i Danmark och p

å

 den danska sockeln 

ä

r prim

ä

rt upp­tagning, dvs mekanisk bek

ä

mpning.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

317

Oljeutvinning p

å

den danska sockeln i Nordsj

ö

n p

å

g

å

r f n endast p

å

 Danf

ä

ltet. Vederb

ö

rande r

ä

ttig­hetsinnehavare 

ä

r 

å

lagd att h

å

lla viss beredskap f

ö

r oljebek

ä

mpning. N

å

got genom f

ö

rfattning fast­lagt ansvar f

ö

r denne att svara f

ö

r bek

ä

mpninga­operationer finns dock inte.

I Danmark svarar staten genom milj

ö

styrelsen f

ö

r oljebek

ä

mpningen till sj

ö

ss. Beredskapen grundas till stor del p

å

 att andra myndigheters resurser kan tas i anspr

å

k vid behov.

1977 beslutades en avsev

ä

rd uppbyggnad av den danska beredskapen f

ö

r oljebek

ä

mpning till sj

ö

ss genom anskaffning av specialfartyg och annan mate­riel f

ö

r totalt ca 60 milj Skr under drygt tre 

å

r. Denna anskaffning ber

ä

knas vara avslutad i mitten av 1981. Den avser bl a tv

å

 st

ö

rre fartyg om 750 ton, tv

å

s k seatruckar om 150 ton, 6 000 msk h

ö

gsj

ö

l

ä

nsor och sex st

ö

rre oljeupptagare. Milj

ö­

styrelsen 

ä

r det organ till vilket inrapportering av oljeutsl

ä

pp skall ske. .Milj

ö

styrelsen, som sak­nar egen personal f

ö

r egentligt, bek

ä

mpningsarbete, har till uppgift att initiera och leda bek

ä

mpnings­insatser. Personal fr

ä

n i huvudsak marinen bemannar milj

ö

styrelsens fartyg.

_10j_4___ Samarbetet mellan Nordsj

ö

l

ä

nderna

L

ä

nderna runt Nordsj

ö

n, dvs Belgien, Danmark, Frank­rike, Holland, Norge, Storbritannien, Sverige och V

ä

sttyskland samarbetar i oljebek

ä

mpning genom av­talet 1969 om samarbete vid oljef

ö

rorening i Nord­sj

ö

n (S

Ö

 1969:21), det s k Bonn-avtalet. Avtalsinne­h

å

llet

ä

r i huvudsak f

ö

ljande.

Avtalet skall till

ä

mpas n

ä

r olja eller v

ä

ntad f

ö

re­komst av olja i Nordsj

ö

n utg

ö

r en allvarlig fara f

ö

r avtalsstats kust eller d

ä

rmed f

ö

rknippade intres­sen. L

ä

nderna skall underr

ä

tta varandra om sina orga-

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     318

nisationer f

ö

r oljeskyddsberedskap, vilka myndig­heter som handl

ä

gger fr

å

gor av aktuella slag och om metoder och 

å

tg

ä

rder f

ö

r oljebek

ä

mpning. Myndig­heterna i staterna skall larma varandra om hotande oljeutsl

ä

pp. Fartygsbef

ä

lhavare och piloter skall uppmanas att rapportera iakttagelser om oljef

ö

re­komster. Varje land har skyldighet att inom best

ä

m­da vattenomr

å

den g

ö

ra vissa bed

ö

mningar av olje­b

ä

lten, bl a i fr

ä

ga om oljem

ä

ngd, drivriktning och drivhastighet. Om en stat beh

ö

ver hj

ä

lp f

ö

r att bek

ä

mpa olja som flyter p

å

 havet eller som f

ö

rorenar dess kust skall 

ö

vriga stater l

ä

mna hj

ä

lp efter b

ä

sta f

ö

rm

å

ga. I f

ö

rsta hand skall hj

ä

lpen beg

ä

ras hos stat sora ocks

å

 hotas av oljan.

Ett omfattande planeringssamarbete mellan samtliga avtalsstater har f

ö

rekommit, s

ä

rskilt under de se­naste 

å

ren. Bl a kan n

ä

mnas arbetet inom en s

ä

rskild arbetsgrupp f

ö

r operativa, tekniska och vetenskap­liga fr

å

gor.

Bravoutbl

å

sningen 

ä

r exempel p

å

 utsl

ä

ppsh

ä

ndelse som f

ö

ranlett konkret bek

ä

mpningssamarbete inom Bonn­avtalets ram.

I sammanhanget b

ö

r 

ä

ven n

ä

mnas 

ö

verenskommelsen 19 71 med Danmark, Finland och Norge om samarbete i fr

å

ga om 

å

tg

ä

rder mot oljef

ö

rorening av havet (S

Ö

 1971:23), det s k K

ö

penhamnsavtalet. K

ö

penhamnsavtalet kan s

ä

gas utg

ö

ra en p

å

byggnad p

å

 Bonnavtalet. Bl a f

ö

re­skrivs att staterna skall uppr

ä

tta beredskap f

ö

r bek

ä

mpning av betydande oljef

ö

rekomster p

å

 havet. Vidare f

ö

reskrivs ett mer omfattande informations­utbyte 

ä

n i Bonnavtalet.

Inom K

ö

penhamnsavtalets ram h

å

lls regelbundet sam­mankomster av olika slag och praktiska 

ö

vningar. Dess­utom f

ö

rekommer n

ä

stan dagligen samarbete genom l

ö

pan­de kontakter av olika slag. Konkret bek

ä

mpningssamar­bete inom avtalets ram har f

ö

rekommit vid flera till-

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     319

fallen. Samarbetet sker genom direkta kontakter mellan ansvariga organ i de olika l

ä

nderna.

Vidare b

ö

r n

ä

mnas att samarbete f

ö

rekommer mellan Norge och Storbritannien f

ö

r att uppr

ä

tta en gemen­sam oljeskyddsplan f

ö

r deras oljeutvinning i Nord­sj

ö

n. Arbetet kompliceras av att inriktningarna p

ä 

bek

ä

mpningsmetod 

ä

r olika hos de b

å

da l

ä

nderna.

10. 5____ Beredskapssamarbete mellan oljebolagen i Nordsj

ö

n

Oljebolagen i Nordsj

ö

n samarbetar 

ö

ver sockelgr

ä

nser­na i oljebek

ä

mpningsfr

å

gor genom ett s

ä

rskilt organ, North Sea Operators Clean Seas Comm.ittee. Denna or­ganisation har en beredskapsplan f

ö

r oljebek

ä

mpning, beslutad 1979. Planen upptar bl a former f

ö

r bek

ä

mp­ningssamverkan vid st

ö

rre oljeutsl

ä

pp. Vidare finns i planen f

ö

rteckningar av olika slag, bl a 

ö

ver be­k

ä

mpningsutrustning och bek

ä

mpningsmedel samt adress­uppgifter.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.1    Kommundepartementet

320

]J______ UTBL

Å

SNINGEN FR

Å

N IXTOC 1 I MEXIKANSKA BUKTEN

11.1    Inledning

Mexiko

ä

r p

å

 v

ä

g att bli ett av v

ä

rldens stora .olje­producerande l

ä

nder. Landet utvecklar f

ö

r n

ä

rvarande fyra olika omr

å

den f

ö

r oljeproduktion. Ett av dessa 

ä

r Campechebukten. Under 1979 planerar man att av­sluta installationen av 10 station

ä

ra borrplatt­formar och 6 produktionsplattformar. Verksamheten styrs av ett statligt oljebolag, PEI4EX (Petroleos Mexicanos).

,    Staden Carmen ligger p

ä

 en 

ö

 och har 75 000 inv

å

nare. I Carmen, som 

ä

r en viktig fiskeort, har vuxit fram flera f

ö

rs

ö

rjningsbaser som betj

ä

nar oljef

ä

lten i Campechebukten. Hamnen i staden har ett kajdjup p

å 

endast 2-3 meter och saknar fasta lastkranar.

11. 2___ Utbl

ä

sni.gen

Den 3 juni 1979 kl 03.30 skedde den okontrollerade utbl

å

sningen av olja fr

å

n brunnen Ixtoc 1. Brunnen ligger ca 80 km nordnordv

ä

st om Carmen, se fig 10. Detta var det f

ö

rsta h

å

l som borrades i omr

å

det. Man anv

ä

nde en halvt neds

ä

nkbar borrplattform, som har BOP placerad p

å

 havsbottnen. Vattendjupet p

å 

platsen 

ä

r ca 50 meter.

F

ö

ljande h

ä

ndelser f

ö

regick sj

ä

lva utbl

å

sningen.

Brunnen hade borrats till 3 566 meters djup, till toppen av det oljef

ö

rande lagret. Fodringsr

ö

r hade satts in hela v

ä

gen och cementerats fast. H

å

let borrades vidare   till 3 627 meters djup d

å

 cirku­lationen av borrslammet upph

ö

rde. Detta innebar att borrslammet hade tr

ä

ngt in i det oljef

ö

rande lagret. Operat

ö

ren f

ö

rs

ö

kte under de n

ä

rmaste tv

å

 dygnen 

å

terf

å

 cirkulationen i brunnen. D

å

 han senare inte kunde se att borrslamniv

å

n f

ö

r

ä

ndrades fattades

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1   Kommundepartementet

321

JAMAICA

Fig 10  Platsen f

ö

r Ixtoc 1

beslut om att dra upp hela borrstr

ä

ngen och byta ut borrkronan. Borrstr

ä

ngen drogs upp till vikt­r

ö

ren, som sitter n

ä

rmast borrkronan, n

å

dde platt­formsd

ä

cket. Brunnen b

ö

rjade d

å

 att bl

å

sa och en av ventilerna i BOP st

ä

ngdes kring borrstr

ä

ngen. Emellertid str

ö

mmade nu gas och olja igenom vikt­r

ö

ren och upp p

å

 d

ä

cket. Av trycket underifr

å

n pressades ocks

ä

 viktr

ö

ren ur h

å

let och ut p

ä

 d

ä

c­ket. Nu aktiverades sk

ä

rventilerna i BOP. Eftersom dessa inte 

ä

r dimensionerade f

ö

r att sk

ä

ra av tunga viktr

ö

r misslyckades detta. D

å

 ant

ä

ndes den utstr

ö

m­mande oljan och gasen och all personal l

ä

mnade platt­formen. Efter 15 timmar f

ö

ll borrplattformen samman pga branden. M

ä

ngder av utrustning och delar fr

å

n plattformen f

ö

ll i vattnet. Resten av plattformen f

ö

rblev flytande och drogs iv

ä

g fr

å

n omr

å

det dagen efter, dvs den 4 juni.

21   Riksdagen 1980181. 1 saml. Nr 119. Bilagedel

322

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Konunundepartementet

Den utl

ä

ckande oljan och f

ö

rh

å

llandena kring ut-

 b l

å

sningsomr

å

det____________________________ 

11.3

Gas och olja str

ö

mmade ut fr

å

n toppen av den oska­dade BOP ca 12 meter ovanf

ö

r botten. Oljan uppges vara en l

ä

tt r

å

olja med en densitet p

å

 ca 0,86 och med l

å

g svavelhalt, ca 1,5 procent. Uppgifterna om den utstr

ö

mmande m

ä

ngden gitk is

ä

r, men flera be­d

ö

mare ans

å

g den vara mellan 3 000 och 5 000 ton olja per dygn och en ok

ä

nd m

ä

ngd gas. Gasen kom upp till ytan och brann med en klar gul flamma och liten r

ö

kutveckling. Flamman hade en diameter p

å 

ca 50 meter och var ca 7 meter h

ö

g. Oljan kom upp i ett cirkelformat omr

å

de p

å

 300-400 meter i dia­meter och drev med str

ö

mmen och vinden s

å

 att oljan p

å

vattenytan fick formen av en komet. Se fig 11.

Emulsionen av vatten i olja som drev p

å

 ytan inne--h

ö

ll ca 70 procent vatten och 30 procent olja. N

ä

stan alla l

ä

tta fraktioner av oljan hade f

ö

r­br

ä

nts eller f

ö

r

å

ngats. Ca 30 procent av den ut­l

ä

ckande oljan f

ö

rsvann p

å

 detta s

ä

tt. Oljeskiktets tjocklek p

ä

 vattnet omedelbart utanf

ö

r n

ä

romr

å

det uppskattades till mellan 1 och 2 mm.

surface

flame 7in high oi) slick

SLSm

oil &margin-right:0cm;margin-bottom: 0cm;margin-left:28.0pt;margin-bottom:.0001pt'>

blowout

1

Fig 11  Schematisk skiss av blow-outen p

å

 Ixtoc 1

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     323

str

ö

mhastigheten i Mexikanska Gulfen varierar mel­lan 1/2 och 1 knop. Vattentemperaturen 

ä

r mellan 25 och 27

°

C och lufttemperaturen mellan 30 och 40

°

C under dagen. Vindstyrkan 

ä

r vanligtvis n

å

gon eller n

å

gra m/s.

11.4____ 

Å

tg

ä

rder f

ö

r att f

ä

 brunnen under kontroll

PEMEX gav h

ö

gsta prioritet 

å

t anstr

ä

ngningarna att f

å

 brunnen under kontroll. De m

ö

jligheter som stod till buds var att antingen plugga eller st

ä

nga brun­nen eller att borra unds

ä

ttningsh

å

l. En borrplatt­form f

ö

rhalades till en position ca en km norr om utbl

å

sningsst

ä

llet f

ö

r att p

å

b

ö

rja borrningen av ett unds

ä

ttningsh

å

l. Ett andra unds

ä

ttningsh

å

l fr

å

n en annan borrplattform p

å

b

ö

rjades i mitten av juli.

Man l

ä

t branden fr

å

n den utstr

ö

mmande gasen fort­s

ä

tta f

ö

r att inte riskera explosioner.

Observationer fr

å

n dykare visade att BOP-ventilerna verkade oskadda. D

ä

rf

ö

r hoppades man kunna stoppa utbl

å

sningen genom att st

ä

nga n

å

gon av de

å

terst

å­

ende ventilerna. Under sista veckan i juni gjordes f

ö

rs

ö

k att st

ä

nga dessa. Enligt uppgift fr

å

n OSIR (Oil Spill Intelligence Report) lyckades man st

ä

nga n

å

gon av ventilerna i BOP och stoppa oljeutfl

ö

det under en kortare tid. Fodringsr

ö

ret strax under BOP h

ö

ll dock inte f

ö

r det h

ö

ga trycket och utbl

å

sningen b

ö

rjade p

å

 nytt. Ett andra f

ö

rs

ö

k gjordes flera dagar senare men 

ä

ven detta misslyckades. I mitten av augus­ti hade utfl

ö

det av olja och gas minskat till mellan 1 600 och 3 000 ton per dygn troligen tack vare st

å

l­kulor som man pumpat ner i brunnen genom BOP.

PEMEX meddelade i september att man hade beslutat att f

ö

rs

ö

ka stoppa utbl

å

sningen genom att placera en uppsamlingsklocka ovanf

ö

r utstr

ö

mningsh

å

let.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

324

Klockan

ä

r en kon med 

ö

ppningen ner

å

t. Den 

ä

r ca 12 meter bred och 6 meter h

ö

g, byggd av st

å

l och v

ä

ger 310 ton p

å

 land och 113 ton i vattnet. F

ö

r att detta arbete skull-e kunna genomf

ö

ras kr

ä

vdes ytterligare tv

å

 plattformar.

I slutet av september meddelade PEMEX att man miss­lyckats med att tr

ä

ffa utbl

å

sningsh

å

let med det ena unds

ä

ttningsh

å

let. Ber

ä

kningarna visade fel med n

ä

rmare 70 meter.

I mitten av oktober hade uppsamlingsklockan satts p

å

 plats. En kraftig st

å

lbom h

ö

ll klockan ca 3 ra ovanf

ö

r BOP-ventilerna. Ett r

ö

r med 75 cm i dia­meter skulle leda olje- och gasfl

ö

det fr

å

n klockan till en plattform d

ä

r gasen skulle avskiljas. Olja och vatten skulle pumpas till en andra plattform f

ö

r separation. Oljan skulle d

ä

refter pumpas vidare till en tredje plattform och d

ä

rifr

å

n till ett v

ä

n­tande tankfartyg. Se fig 12.

Fig 12  Den 

ö

versta skissen visar tv

å

 av plattformarna f

ö

r arbetet med att placera en uppsamlings­klocka 

ö

ver utbl

å

sningsh

å

let. Den nedre skis­sen visar konstruktionen kring klockan mer i detalj.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     325

I slutet av oktober meddelade PEMEX att man med det andra unds

ä

ttningsh

å

let lokaliserat utbl

å

s­ningsh

å

let.

1 b

ö

rjan av november kom man ig

å

ng med att samla upp olja genom uppsamlingsklockan. Separationen av olja och vatten fungerade men man kunde inte pumpa 

ö

ver oljan till v

ä

ntande tankfartyg d

ä

rf

ö

r att f

ö

rbindelse saknades mellan den andra och tredje plattformen. Nu br

ä

nde man i st

ä

llet upp oljan direkt p

å

 plats, ca 1 200 ton varje dygn.

Utbl

å

sningen 

ä

r 

ä

nnu (december 19 79) inte stoppad.

11.5____ Oljans spridning och drift

All olja som observerades p

å

 och i vattnet runt ut-bl

å

sningsplatsen var emulgerad. De karakt

ä

ristiska vindstr

å

ken av olja uppstod mycket snart. Emulsionen som bildades vid utbl

å

sningen var inte stabil utan f

ö

r

ä

ndrade sig snabbt d

å

 de l

ä

ttare komponenterna av oljan f

ö

r

å

ngades och mer vatten emulgerades in.

Mellan tv

å

 och fyra km fr

å

n Ixtoc 1 i vindriktning­en hade de stora oljeflaken delat upp sig i mindre flak som var mellan 200 och 300 meter l

å

nga och 30-50 meter breda. Fr

å

n kanten av str

å

ken bildades mindre str

å

k av emulsionsklumpar.

Under de f

ö

rsta 14 dagarna efter utbl

å

sningen gjorde . fr

å

nlandsvindar och str

ö

mmar att inga landp

å

slag av olja uppkom.

Oljespillet uppges ha str

ä

ckt sig ca 425 km i nord­v

ä

stlig riktning i mitten av juli. (J

ä

mf

ö

r 

ä

ven fig 10, sid 48.)

I mitten av augusti konstaterades att stora m

ä

ngder olja i form av klumpar hade orsakat landp

å

slag 

ö

ver en str

ä

cka p

å

 ca 130 km l

ä

ngs Texaskusten. Fr

å

n denna kust till Ixtoc 1 

ä

r det ca 1 000 km.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     326

Endast ett f

å

tal och mindre omfattande landp

å

slag l

ä

ngs Mexikos str

ä

nder har rapporterats.

11.6____ Insatser f

ö

r att bek

ä

mpa oljan

Tv

å

 metoder har kommit till anv

ä

ndning f

ö

r att be­k

ä

mpa oljan, n

ä

mligen mekanisk upptagning och dis-

pergering. I b

ö

rjan av oktober angavs att fr

ä

n Ixtoc 1 dittills l

ä

ckt ut ca 400 000 m'. Den ut bl

å

sta oljan har f

ö

rdelat sig p

å

 f

ö

ljande s

ä

tt.

Ca

50 procent har brunnit upp

Ca

17 procent har dispergerat i vattnet

Ca

27 procent utgjorde oljeflaket p

å

 ytan

Ca

6 procent har tagits upp mekaniskt

Under de fyra f

ö

rsta m

å

naderna skulle s

ä

ledes ca 24 000 m ren olja ha tagits upp fr

å

n vattenytan. Detta utg

ö

r drygt 20 procent av den olja som bed

ö

ms ha hamnat p

å

 vattenytan.

Under oljebek

ä

mpningens f

ö

rsta skede, dvs under de f

ö

rsta tv

å

veckorna, togs trots en imponerande sam­ling oljebek

ä

mpningsutrustning endast en mycket ringa del upp. Den upptagna m

ä

ngden motsvarar knappt 1 000 m ren olja. Det finns tv

å

 f

ö

rklaringar till detta. Den f

ö

rsta 

ä

r att anstr

ä

ngningarna p

å

 att f

å

 utbl

å

sningen under kontroll stod i f

ö

rsta rum­met. Den andra 

ä

r att .d

å

liga anvisningar oskickligt hanterande av bek

ä

mpningsutrustningen hindrade effektiv upptagning.

Dispergeringsmedel har anv

ä

nts i f

ö

rsta hand mot oljefl

ä

ckar som hotat kustlinjer. Fr

å

n utbl

å

sningens b

ö

rjan till september anv

ä

ndes enligt PEMEX ca 12 000 ton dispergeringsmedel.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

327

11. 7___ Milj

ö

konsekvenser

En grupp observat

ö

rer, utsedd av den kanadensiska staten har uttalat f

ö

ljande om milj

ö

konsekvenserna.

Det normalt mycket klara och turkosf

ä

rgade vattnet i Campechebukten 

ä

r n

ä

ringsrikt. Omr

å

det f

ö

rs

ö

rjer en mycket stor m

ä

ngd fiskarter, ostron, r

ä

kor och tumlare. Carmen 

ä

r den st

ö

rsta r

ä

khamnen i v

ä

rlden och tar 

å

rligen in r

ä

kor f

ö

r ett v

ä

rde av ca 500 milj Skr. Lagunomr

å

det s

ö

der om Carmen anses vara av de mest biologiskt produktiva omr

å

dena i v

ä

rlden.

R

å

dande vind- och str

ö

mf

ö

rh

å

llanden har hittills gjort att olja i st

ö

rre utstr

ä

ckning inte har n

å

tt kusten och d

ä

rmed kraftigt minskat risken f

ö

r milj

ö­

skador.

Risken f

ö

r akut f

ö

rgiftning i

vattenvolymen 

ä

r tro­

ligen mycket liten d

ä

rf

ö

r att

alla aromatiska kol­

v

ä

ten med l

å

ga kokpunkter har

f

ö

rsvunnit genom f

ö

r­

br

ä

nning eller avdunstning.

Det

ä

r om

ö

jligt att f

ö

ruts

ä

ga om detta oljespill som 

ä

r ett av v

ä

rldens st

ö

rsta kommer att leda till omfattande milj

ö

f

ö

rst

ö

relse och h

ö

ga bek

ä

mpnings-och saneringskostnader, eller om oljan kommer att skingra sig naturligt och bli ofarlig i det varma och vidstr

ä

ckta vattnet i Mexikanska bukten.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     328

LITTERATURF

Ö

RTECKNING

A_______ Uppst

ä

llning efter f

ö

rfattare

1    Audunson T et al

Bravoutbl

å

singen:

FeItobservasjoner, analyseresult

ä

ter

og beregninger tilknyttet oljen p

å

s j0en

Institutt  for kontinentalsokkelunder-

Sjz(kelser

IKU rapport nr 90, oppdrag nr 71

Trondheim 1977, 338p

2           Audunson T, Westeng A

Drift og spredning av olje p

å

 vann

Institutt for kontinentalsokkelunder-

s0kelser

Trondheim 1978, 30p

3    Audunson T et al

01jes?(l l

ä

ngs norskekysten

Innledende vurderinger av drift og

spredning av oljesjzil fra Ekofisk, Stat­

fjord, Halten og Tromsflaket

Institutt for kontinentalsokkelunder-

sszSkelser

Trondheim 1978, 17 4p

4           [REDACTED_EFTERNAMN] A

Blowout p

å

 undervattensproduktionssystem f

ö

r olja och gas, dess orsaker och bek

ä

mp­ningsm

ö

jligheter

Chalmers Tekniska H

ö

gskola, institutionen f

ö

r skeppshydromekanik G

ö

teborg 19 78, 119p

Prop. 1980/81:119   BUaga 3.1    Kommundepartementet

329

5           [REDACTED_EFTERNAMN] T

Blow-Out - Utbl

å

sningsrater, varighet og sannsynlighet Konferens 5-6 januari 1978 Beredskap mot oljesjzil fra installasjoner til havs Norges tekniske hj

é

gskole Trondheim, 1978, 7p

6            Cormack D et al

Investigation of Factors Affecting the

F

ä

te of North Sea Oils Discharged at Sea

Part 1: Ekofisk Crude Oil. July 19 75 -

February 1978

Warren Spring Laboratory

Stevenage, 1978, 17p

7    Cormack D, Nichols J A

Investigation of Factors Affecting the

F

ä

te of North Sea Oils Discharged at Sea

Part 2: The Ekofisk Blow-Out April/May 1977

Warren Spring Laboratory

Stevenage, 1978, 9p

8            Fannel0p T K

Beregning av sikkerhetsoner ved ukontrol-

lerte utslipp (Initialfasen)

Konferens 5-6 januari 1978

Beredskap mot oljes01 fra

installasjoner til havs

Norges tekniske h0gskole

Trondheim, 1978, 17p

9            Garnes R

Mulige kilder til oljesiiSl R0rledninger Offshore loading Konferens 5-6 januari 1978 Beredskap mot oljesjzil fra installasjoner til havs Norges tekniske h

ö

gskole Trondheim, 1978, 4p

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.1    Kommundepartementet

330

10             Garnes R

Rjzirledninger - Offshore loading Konferens 5-6 januari 1978 Beredskap mot oljes01 fra installasjoner til havs Norges tekniske h

ö

gskole Trondheim, 1978, 36p

11   G

ä

seidnes K

Oljesjzil Ixtoc-1

Selskapet for industriell og teknisk forskning ved Norges tekniske h

ö

gskole Rapport nr STF28 A79017 Trondheim, 1979, 66p

12             Haegh T

Nedbrytning og fysikalisk/kjemiske endringer av olje p

å

 vann Beredskap mot oljesjzil fra installasjoner til havs Norges tekniske h

ö

gskole Trondheim, 1978, 18p

13   Ross S L et al

Ixtoc 1 Oil Blowout

Spill Technology Newsletter Volume 4(4), July - August 1979 Ottawa, 12p

14   Tuntland 0 B

Oljeforurensninger og oljevern

Stiftelsen NKI, 1975, 225p

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

331

B_______ Uppställning efter organisation  o  d

15             Bergen Bank

Petroleum Activities in Norway Bergen, 1978, 40p

16   BP oljeaktiebolag. Svenska

Ora olja

Stockholm, 1969, 76p

17

Department of Energy Development of the Oil and Gas Re­sources of the United Kingdom 1977 London, 1977, 49p

18

Department of Energy Development of the Oil and Gas Re­sources of the United Kingdom 1978 London, 1978, 62p

19

Department of Energy Development of the Oil and Gas Re­sources of the United Kingdom 1979 London, 1979, 62p

20

Department of the Environment Accidental Oil Pollution of the Sea Pollution Paper No 8

London, 19 78, 174p

21             Department of Trade

Accidents at Sea Causing Oil Pollution Revies of Contingency .Measures London, 1978, 40p

22             Department of Trade

Christos Bitas - the Fight at Sea Against Pollution London, 1978, 41p

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.1    Kommundepartementet

332

23             Department of Trade

Improved Arrangements to Combat Pollution at Sea London, 1979, 66p

24   Environmental Impact Control Direc-

torate

Probabilities of Blowouts in Cana­dian Arctic Waters Economic and Technical Review Report EPS 3-EC-78-12 Ottawa, 19 78, 149p

25   Inter-Governmental Maritime Consul­

tative Organization (IMCO)

Offshore Safety Emergency Techniques

and Environmental Protection

Marine Environment Protection Committee - 8th session, agenda item 16 1977,  45p

26   International Oil-Pollution Prevention

Exhibition and Conference (lOPPEC).

Conference Report

Hamburg, 1978,  409p

27             Milj

ö

ministeriet

Framst

ä

llning den 16 september 1977, nr 618, till finansudvalget, 4p

28          Miljizistyrelsen

Redeg?(relse vedr0rende beredskabet til bekaempelse af olieforurening af havet J nr M 7810-2 1976, 151p

29             Milj0verndepartementet

Foreskrifter for offentlig aksjonsledelse ved ulykker som frer til eller som volder fare for omfattende oljeforurensning eller materiell skade Fastst

ä

llda gen kgl res den 26 april 1977, 5p

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

333

30          Miljverndepartementet

Om tilleggsbevilgninger p

ä

 stats­budsjettet for 1976 til styrking av oljevernberedskapen St prp nr 182 (1975-76), 24p

31   Miljsrfverndepartementet

Tilleggsbevilgninger p

å

 statsbud­

sjettet for 1978 til forsknings-

og utviklingsprogram for bekjempelse

av oljeforurensninger

St prp nr 169 (1977-78), 40p

32          Stortinget

Innstilling fra kommunal- og milj?(-vernkomit

é

en om tilleggsbevilgninger p

ä

statsbudsjettet for 1978 til forsk­nings- og utviklingsprogram om bekjempel­se av oljeforurensninger Innst S nr 356 (1977-78), 5p

33   Nordiska r

å

det

Medlemsf

ö

rslag om gemensam nordisk

beredskap mot oljekatastrofer

26e sessionen 1978 F

ö

rtryck A 511/s Stockholm, 1978, 48p

34   Norges Offentlige Utredninger

Ukontrollert utbl

å

sing p

å

 Bravo

22. april 1977

NOU 1977:47 Oslo, 1977, 144p

35   Norges Offentlige Utredninger

Bravoutbl

å

sningen

Aksjonsledelsens rapport

NOU 1977:57 Oslo, 1978, 61p

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

334

36    Norges Offentlige Utredninger

Risiko for utbl

å

sing p

å

 norsk

kontinentalsokkel

NOU 1979:8 Oslo, 1979, 123p

37    North Sea Operators Clean Seas

Committee

Oils Spill Clean Up Contingency Plan for North Sea and Adjacent Waters 1979, 32p

38

Olje- og energidepartementet Norsk Kontinentalsokkel Faktahefte pr 15 april 1973 Oslo, 1978, 19p

39

Olje- og energidepartementet Kontinentalsokkelen Faktahefte pr 15 januar 1979 Oslo, 1979, 29p

40

Olje- og energidepartementet Faktahefte pr 15 april 1979 Oslo, 1979, 37p

41

Olje- og energidepartementet Faktahefte pr 15 juli 1979 Oslo, 1979, 22p

4 2      Olje- og energidepartementet Faktahefte pr 15 oktober 1979 Oslo, 1979, 23p

43      Olje- og energidepartementet

Den ukontrollerte utbl

å

sning p

å 

Ekofiskfeltet (Bravo-plattformen) 22 april 1977 St meld nr 65 (1977-78), 132p

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

335

4 4

Olje-   og  energidepartementet

Petroleumsunderskelser nord  for

62°N

St meld nr 57 (1978-79), 171p

45

Phillips Petroleum et al Ekofisk Energi fra Nordsjizien Bryssel, 20p

46

Statens forurensningstilsyn Rapport om oljeutbl

å

sningen i Mexico-Gulfen (i tiden fram til  15.9.79)

1979, 19p

47          Statoil

Norsk assistanse til Pemex' olje-oppsamlingsaksjon ved Ixtoc-1, 6 juni-30 august 1979 Rapport fra Statoil 1979, 50p

4 8      Utenriksdepartementet

Norsk Petroleumsvirksomhet Oslo, 18p

49      Utviklingsfondet 01jevernberedskap Foreljziplig innstilling om forskningsprogram for oljevern-beredskap

Prosjektkomiteen for utvikling av oljevernutstyr Forskningsutvalget Oslo, 1977, 106p

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

336

c_______ Tidskrifter

50

GTM Generaltullstyrelsens meddelande 1977:6, 20p

51

Noroil

Noroil Publishing House Ltd Aberdeen 1977:5, 9 1978:1, 5

52   Norsk Hydros Sra

å

skrifter

Fakta om olje

1976, 36p

53             Norsk Oljerevy

Organ for Polyteknisk f

ö

renings Oljegruppe

1978:7/8, 9/10

1979:1, 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9/10

5 4      Northern Offshore 1978:9, 128p

55

Oil Spill Intelligence Report 1979:45, Vol 

II, 

4p

56

OPAB informerar

S

ä

kerhet mot oljeutsl

ä

pp under borrning 1973, 8p

5 7      Statoils sm

å

skriftserie NordsjSoljen 1978:1, 20p

58      Tekniska Kommersiella Ekonomiska Fakta AB Svenska Shell nr 1-58, 1970 

 79

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.1    Kommundepartementet

337

Bilaga  till  bilaga 2

SMHI

RAPPORT

Dnr 

1073/41

Hydrologiska Byr

å

n       

1979-03-30 F

ö

rste statshydrolog Ingemar[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

m

BER

Ä

KNING AV DRIFT OCH SPRID­NING AV OLJA FRAN ANL

Ä

GGNINGAR I NORDSJ

Ö

N

Sveriges Meteorologiska och Hydrologiska Institut, Oceanografiska Avdelningen, Fack, 

601 01 NORRK

Ö

PING

22   Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

338

SMHI HBO

INNEH

Å

LLSF

Ö

RTECKNING

1

Inledning

2

Arbetets uppl

ä

ggning

3

Oljans nedb.rytning

4

Resultat av drift- och spridnings­ber

ä

kningar

5

Resultat fr

å

n IKUs modellstudier av oljedrift och oljespridning

6

Resultat fr

ä

n NMIs modellstudier av oljedrift och oljespridning

7

Ber

ä

kningar av oljedrift med NMIs modell vid en f

ö

r Sverige ogynnsam period

8

Sammanfattning

9

Referensf

ö

rteckning

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

339

SVERIGES METEOROLOGISKA OCH HYDROLOGISKA INSTITUT Hydrologiska Byr

å

n Fack, 601 01  NORRK

Ö

PING HBO, F

ö

rste statshydrolog

Ingemar[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

m, glm

RAPPORT 1979-03-30

1977

å

rs Oljeskyddskommitt

é

Ber

ä

kning av drift och spridning av olja fr

å

n anl

ä

ggningar

i Nordsj

ö

n_____________________________________________ 

UPPDRAGET

1977

å

rs oljeskyddskommitt

é

 har givit SMHI i uppdrag att be­r

ä

kna i vilken omfattning en okontrollerad utbl

å

sning av olja i Nordsj

ö

n kan f

ö

rorsaka f

ö

rorening av svensk kust.

I de framlagda direktiven ingick bl a f

ö

ljande:

Ber

ä

kningen skall sammanst

ä

llas till en redog

ö

relse f

ö

r vad som kan f

ö

rv

ä

ntas under s

å

v

ä

l normala som s

ä

rskilt ogynnsamma men realistiska meteorologiska och hydrologiska f

ö

rh

å

llanden. Redog

ö

relsen skall inneh

å

lla uppgifter om det tidsm

ä

ssiga f

ö

roreningsf

ö

rloppet, vilka kuststr

ä

ckor som ber

ö

rs och totala m

ä

ngden olja, som ber

ä

knas n

å

 kusten. Uppgifter om oljans spridning och drift till sj

ö

ss skall 

å

sk

å

dligg

ö

ras genom markeringar p

å

 sj

ö

kort eller liknande kartmaterial.

Ber

ä

kningen skall grundas p

å

 att utbl

å

sningen sker p

å

Ekofiskf

ä

ltet och att inga bek

ä

mpnings

å

tg

ä

rder vidtas.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     340

I ber

ä

kningarna skall beaktas f

ö

ljande faktorer: avdunstning, horisontell spridning, dispergering, nedbrytning och sjunkning samt inverkan av v

å

gor, tidvatten, medelstr

ö

m och vatten- och lufttemperatur. Jutska str

ö

mmens eventuella inverkan 

ä

gnas s

ä

rskilt intresse.

Vissa avsteg fr

å

n de ursprungliga direktiven har visat sig l

ä

mpliga och n

ö

dv

ä

ndiga att g

ö

ra under arbetets g

å

ng. Kontakt har d

å

 tagits och diskussion f

ö

rts med kommitt

é

n genom dess sekreterare Mats M

å

re.

ARBETETS UPPL

Ä

GGNING

Innan uppdraget gavs hade olika f

ö

rslag till arbetets upp­l

ä

ggning diskuterats mellan SMHI och kommitt

é

n. Det f

ö

rslag som slutligen valdes av kommitt

é

n innebar en relativt be­gr

ä

nsad insats fr

å

n SMHIs sida. Detta ledde till att SMHI fick utnyttja i andra l

ä

nder befintligt, tidigare fram­taget material. N

å

gon mera omfattande vidareutveckling och till

ä

mpning p

å

 svenska f

ö

rh

å

llanden av tillg

ä

ngliga olje-driftsprognoser rymdes t ex inte inom den fastslagna budget­ramen.

SMHI hade tidigare haft kontakt med norska institutioner som 

ä

gnat sig 

å

t problem r

ö

rande oljeutsl

ä

pp till havs. I Norge har man av f

ö

rklarliga sk

ä

l kommit betydligt l

ä

ngre p

å

 detta omr

å

de 

ä

n i Sverige; norrm

ä

nnen utvinner sj

ä

lva olja fr

å

n norska kontinentalsockeln och oljeborrplatserna ligger relativt n

ä

ra den norska kusten.

Arbete betr

ä

ffande oljans spridning och drift p

å

 vattnet har fr

ä

mst bedrivits vid Institutt for kontinentalsokkelundersizJkelser (IKU), Trondheim och Det norske meteorologiske institutt (NMI), Oslo. SMHI har kunnat utnyttja s

å

v

ä

l IKUs som NMIs erfaren-

Prop. 1980/81:119 BUaga 3.1 Kommundepartementet     341

heter inom oljedriftsproblematiken. Vid b

å

da instituten har man utvecklat matematiska modeller f

ö

r att ber

ä

kna och prognosera oljedrift p

å

 vattnet. I samband med Bravo-olyckan i april 19 77, n

ä

r en okontrollerad utbl

å

sning 

ä

gde rum fr

å

n en oljeborrplattform i Ekofiskf

ä

ltet i Nordsj

ö

n, fick man m

ö

jlighet att testa och vidareutveckla sina m.odeller. En stor del av denna rapport bygger p

å

 de resultat och erfarenheter som redovisas i de norska rapporterna samt p

å 

personliga kontakter med personer  fr

å

n ovan n

ä

mnda institut. Den matematiska modell som NMI anv

ä

nt vid sina oljedrifts-studier har SMHI f

å

tt ta del av och anv

ä

nda.

I n

ä

sta kapitel behandlas hur oljan avdunstar och bryts ner och hur dess kemiska och fysikaliska egenskaper f

ö

r­

ä

ndras n

ä

r den kommer ut fr

å

n oljeborrh

å

let och sprids ut 

ö

ver vattnet. I de d

ä

rp

å

 f

ö

ljande kapitlen tas upp riskerna f

ö

r att svenska v

ä

stkusten skall drabbas av ett okontrollerat oljeutsl

ä

pp vid Ekofiskomr

å

det grundat p

å

 de norska institutens ber

ä

kningar. N

å

gon detaljupp­delning av den svenska kusten har inte gjorts. Os

ä

kerhet­erna i ber

ä

kningarna 

ä

r s

å

 pass stora att detta inte kan anses meningsfullt. Problemen kring oljans drift och spridning i ett geografiskt sett mera begr

ä

nsat omr

å

de som svenska v

ä

stkusten b

ö

r i s

å

 fall 

ä

gnas en speciellt studie. NMI har en matematisk modell som de anv

ä

nder f

ö

r studier av oljedrift i kustzoner. Mera om detta tas upp i slut­kapitlet. En s

ä

rskild ber

ä

kning g

ö

rs med NMIs modell f

ö

r en period med ogynnsamma v

ä

derf

ö

rh

å

llanden ur oljef

ö

rorenings-synpunkt f

ö

r svenska kusten.

OLJANS NEDBRYTNING

Den yttre milj

ö

 som oljan kommer i n

ä

r den l

ä

mnar borrh

å

let p

å

verkar den p

å

 flera s

ä

tt.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     342

Det som f

ö

rst sker 

ä

r att de l

ä

ttflyktiga komponenter som oljan best

å

r av avdunstar. Redan under f

ö

rsta dygnet f

ö

r­svinner en stor del av oljan p

å

 detta s

ä

tt. Laboratorie­experiment med Ekofiskolja har visat att efter 1, 5 och 30 dygn f

ö

rsvinner 30, 50 respektive 56% av oljan. Detta g

ä

ller vid en temperatur p

å

 15 - 20

°

C. Motsvarande f

ö

rs

ö

k gjordes vid 3 - 6

°

C och gav procenttalen 20, 32 respektive 40. Vid f

ä

ltobservationer i samband med Bravo­utbl

å

sningen erh

ö

lls ungef

ä

r samma v

ä

rden f

ö

r avdunstningens omfattning och f

ö

rlopp. Om man tar med den avdunstning som skedde direkt vid utbl

å

sningen, ber

ä

knat till ca 40%, blir den totala avdunstningen st

ö

rre. IKU uppger 50 och 58% avdunstning efter 12 timmar respektive 15 dagar.

Avdunstningens omfattning 

ä

r sj

ä

lvklart beroende p

å

 olje­sort och oljans temperatur vid utbl

å

sningen. Den h

ö

ga temperatur oljan hade vid Bravoolyckan (75 C) bidrog

s

å

ledes till den h

ö

ga avdunstningen. Kraftig vind och d

ä

r­med h

ö

g sj

ö

ä

r andra faktorer som p

å

verkar oljans avdunst­ning. Genom att bespruta oljan direkt med vatten eller kemiska medel orsakar man ocks

ä

 en f

ö

r

ä

ndring av avdunst­ningen .

Vattnets v

å

gr

ö

relser 

å

stadkommer att oljan blandas fr

å

n vattenytan ner till underliggande vattenmassor. Den hastighet varmed detta sker

ä

r indirekt beroende av vind­f

ö

rh

å

llandena. Ju kraftigare vind dessto h

ö

gre v

å

gor och kraftigare omblandning och d

ä

rmed snabbare nerblandning av oljan.

NMI har anv

ä

nt de samband som redovisas i figur 1 vid sina ber

ä

kningar. Sambanden visar hur sj

ö

tillst

å

ndet p

å

verkar nerblandningen av oljan till underliggande vatten­massor.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

343

® sjötillstånd 0-2      signifikant våöjd 0-0.5 m

(2) sjötillstånd

4      signifikant våghöjd 1.25-2.5 m

8       10      12      Ii      16      16     20     22    2i     26     28

Figur 1      Kvarvarande olja på vattnet, som funktion av tiden för givna sjötillstånd.

En bidragande  orsak   till  den  godartade  utveckling Bravo­olyckan  fick beträffande  nersmutsning av kustområden räknar  man med att  den kraftiga  nedblandningen  av oljan i vattnet  utgjorde.

Oljans  viskositet och densitet  förändras  också efter hand som oljan befinner  sig  i  vattnet.   Avdunstningen  som sätter  in direkt  leder till  att  oljans  viskositet  ökar kraftigt.   När oljan börjar ta  upp vatten  sker en drastisk  ökning av

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     344

viskositeten. F

ö

rs

ö

k med Ekofiskolja visade en 10-dubbling av

viskositeten  j

ä

mf

ö

rt med den rena oljan. F

ö

r

ä

ndringen i

densitet

ä

r inte s

å

  stor. Ren olja har en  densitet-

3 mellan 0.6 - 0.9 kg/dm . Efter upptagning av vatten kan

densiteten g

å

 upp till 0.98 kg/dm . Vid vidh

ä

ftning av partiklar i vattnet kan oljans densitet 

ö

ka ytterligare vilket leder till att den sjunker och sedimenterar. Under­s

ö

kningar visar dock att den del som. sedimenterar 

ä

r liten.

Den "slutliga" nedbrytningen av oljan och oljekomponenterna sker genom oxidation. Genom oxidationen kommer oljan att ing

å 

som en del av n

ä

rings

ä

mnena for djur och v

ä

xter. Detta sker huvudsakligen p

å

 tv

å

 v

ä

gar, mikrobiologisk oxidation och fotokemisk oxidation. Best

ä

mmande  f

ö

r nedbrytningshastig­heten 

ä

r s

å

dana faktorer som syre,  temperatur, ljus­intensitet och artrikedom av mikroorganism.er. Den mikro­biologiska oxidationen st

å

r f

ö

r den helt dominerande delen av nedbrytningen av olja.

RESULTAT .W DRIFT- OCH SPRIDNINGSBER

Ä

KNINGAR

Utbl

å

sningen fr

å

n Bravoplattformen har visat att en olycka kan  h

ä

nda vid oljef

ä

lten i Nordsj

ö

n och att stora m

ä

ngder olja relativt snart kan vara p

å

 drift i vattnet inte s

å 

l

å

ngt fr

å

n svensk kust. Hur stora 

ä

r d

å

 riskerna f

ö

r att oljan driver hit och hur mycket 

å

terst

å

r av den n

ä

r den kommer fram?

Utg

å

ngen av Bravoolyckan blev relativt god inte minst tack vare de d

å

 r

å

dande vindf

ö

rh

å

llandena. Vindens riktning varierade med tiden s

å

 att oljan huvudsakligen uppeh

ö

ll sig i ett begr

ä

nsat omr

å

de ute i Nordsj

ö

n. Hade utbl

å

sningen skett n

ä

gon vecka tidigare eller senare 

ä

n vad som nu var fallet hade riskerna f

ö

r oljef

ö

rorening av kusterna varit betydligt st

ö

rre. Detta visar analyser som norrm

ä

nnen gjort.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

345

Som ovan n

ä

mnts har man i Norge utvecklat matematiska modeller f

ö

r att beskriva oljans drift p

å

 vattnet. De har, anv

ä

nts f

ö

r att dels statistiskt beskriva riskerna f

ö

r att olika kuststr

ä

ckor skall drabbas av eventuella utsl

ä

pp, dels beskriva hur ett utsl

ä

pp vid en best

ä

md plats och tidpunkt driver med vind och str

ö

m. P

å

 norska kontinental­sockeln finns flera ig

å

ngsatta eller planerade oljeborr-platser som framg

å

r av figur 2.   S

å

v

ä

l IKU som NMI har behandlat utsl

ä

pp fr

å

n samtliga platser i sina rapporter.

10  JI  12

10   

IJ

16   19  70 

Zl        2:-

21

Figur 2  De norska oljef

ä

lten samt gridn

ä

t anv

ä

nt f

ö

r vindber

ä

kningama (Gridavst

å

nd = 150 km vid 60

°

N)

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     346

Resultat fr

å

n IKUs modellstudier av oljedrift och oljespridning

Vid IKU har man anv

ä

nt sig av tv

å

 ber

ä

kningsmetoder vad g

ä

ller oljans drift och spridning p

å

 vattnet, en statistisk och en deterministisk eller som de kallar den, situations­best

ä

md metod.

Till de Viktigaste faktorerna f

ö

r best

ä

mning av oljans drift h

ö

r vind- och str

ö

mf

ö

rh

å

llandena i det ber

ö

rda omr

å

det. Vind­data har framtagits av NMI. Grundat p

å

 lufttrycks f

ö

rh

å

llandena

har NMI r

ä

knat ut vindens riktning och hastighet f

ö

r var sj

ä

tte timme.

Str

ö

mf

ö

rh

å

llandena vid Ekofiskf

ä

ltet 

ä

r d

å

ligt kartlagda. N

å

gra mera permanenta str

ö

mbilder verkar inte f

ö

rekomma enligt vad som 

ä

r k

ä

nt. Str

ö

mmarna varierar och torde vara starkt vindberoende. Str

ö

mmarna l

ä

ngs kusterna 

ä

r b

ä

ttre unders

ö

kta och har vissa dominerande riktningar som 

ä

r rela­terade till de meteorologiska f

ö

rh

å

llandena. 

Ö

verlagrat de meteorologiskt styrda str

ö

mmarna finns 

ä

ven i vissa omr

å

den betydande tidvattenstr

ö

mmar. Sett 

ö

ver ett dygn blir effekten av tidvattenstr

ö

mmen relativt liten. Betr

ä

ffande oljans sprid­ning har den en viss betydelse. N

ä

ra kusten p

å

verkar dy­ningar oljans drift.

I sina statistiska modellber

ä

kningar anv

ä

nder IKU sig av vindstatistik fr

å

n en fem

å

rsperiod, oktober 19 72 t o m september 19 77. De anv

ä

nda bakgrundsstr

ö

mbilderna bygger p

å

 tidigare framtagna generella beskrivningar av str

ö

mf

ö

r­h

å

llandena, de ber

ä

knade vindarna samt resultaten fr

å

n av IKU gjorda drivkortf

ö

rs

ö

k.  Tidvattenstr

ö

mmar 

ä

r inte medtagna i de statistiska ber

ä

kningarna. IKU r

ä

knar med att denna f

ö

renkling i ber

ä

kningarna inte har n

ä

mnv

ä

rd betydelse. Den direkt vindinducerade hastigheten hos oljan 

ä

r satt till 2.7% av vindhastigheten. Avb

ö

j ningen i r

ö

relseriktningen pga jordrotationen har givits v

ä

rdet 12 . Dessa v

ä

rden har valts bl a mot bakgrund av resultat fr

å

n drivkortsf

ö

rs

ö

k.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     347

Ber

ä

kningar har gjorts f

ö

r ett stort antal tillf

ä

llen och med olika utbl

å

sningsm

ä

ngder och -varaktigheter. En sj

ä

lv­t

ä

tning p

å

 20% har lagts in ibland. Man har ocks

å

 plockat in m

ö

jligheter till uppsamling av olja. Omfattningen av dessa aktioner 

ä

r bl a beroende av v

ä

dret. Genom slump­talsteknik v

ä

ljs vid de statistiska ber

ä

kningarna olika kombinationer av t ex tidpunkt f

ö

r utbl

å

sningens start, dess varaktighet och per dag utsl

ä

ppta oljem

ä

ngder.

F

ö

r Ekofiskf

ä

ltets del har ber

ä

kningar gjorts med oljeut­sl

ä

pp p

å

 mellan 2 000 - 14 000 t/d. Varaktigheten av dessa utsl

ä

pp har varit dels 5-15 dygn, dels 80 - 180 dygn. Detta inneb

ä

r medelutsl

ä

pp per dygn p

å

 8 000 t. Utsl

ä

ppen varade i medeltal 106 dygn. Ber

ä

kningarna

ö

ver oljans drift p

å

g

å

r upp till 100 dygn efter det att utbl

å

sningen stoppats.

Resultaten visar att f

ö

r denna fem

å

rsperiod i medeltal 2% av den utsl

ä

ppta"oljan skulle driva iland. Ingen uppsam­ling av olja 

ä

r d

å

 inber

ä

knad. Den st

ö

rsta delen av den olja som driver iland skulle drabba dansk och norsk kust och en tjugondedel i medeltal skulle n

å

 Sverige. Uttryckt i oljem

ä

ngd skulle det betyda 900 t. Den maxiraala olje­m

ä

ngd som skulle kunna n

å

 svensk kust 

ä

r enligt denna ber

ä

kning cirka 8 500 t. Om man tar h

ä

nsyn till de upp­samlingsaktioner som man har lagt in som m

ö

jliga i modellen skulle den oljem

ä

ngd som i medeltal drabbar Sverige bli cirka 500 t och maximalt cirka 5 000 t.

Vid ber

ä

kningar med den deterministiska metoden har IKU med NMIs hj

ä

lp valt ut perioder med s

å

dana vindf

ö

rh

å

llanden som medf

ö

r de st

ö

rsta riskerna f

ö

r ilanddrift av olja. I Ekofisk-ber

ä

kningarna sattes starttidpunkten till 9 januari 19 75 och i 

ö

vrigt anv

ä

ndes f

ö

ljande utg

å

ngsv

ä

rden.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     348

utsl

ä

ppt oljem

ä

ngd

Varaktighet

2 000 t/d

10 dygn

2 000 t/d

5 m

å

nader

14 000 t/d

10 dygn

14 000 t/d

6 m

å

nader

IKU har i dessa modellber

ä

kningar tagit h

ä

nsyn till tid­vattenstr

ö

mmar .

Resultaten visar att med en utbl

å

sningsm

ä

ngd p

å

 14 000 t/d strandar under sex m

å

nader totalt omkring 37 000 t olja vilket utg

ö

r cirka 1.5% av totalt utsl

ä

ppt m

ä

ngd. Detta 

ä

r i samma storleksordning som resultaten fr

å

n de statist­iska ber

ä

kningarna. Strandad m

ä

ngd olja f

ö

rdelar sig oj

ä

mnt 

ö

ver m

å

naderna. Under mars n

å

r t ex ingen olja kusten, medan det under juni driver iland cirka 5%.

Det mesta drabbar Danmark och Norge. F

ö

rst under sj

ä

tte m

å

naden, dvs juni, n

å

r n

å

gon olja fram till svensk kust. I figur 3 visas oljeb

ä

ltets utbredning n

ä

r det n

å

r Sverige.

Den kortaste tiden f

ö

r oljan att n

å

 svensk kust, var enligt ber

ä

kningarna 26 dygn.  Av rapporten framg

å

r d

ä

r­emot inte hur stora m

ä

ngder som drabbar Sverige.

Ber

ä

kningen med 2 000 t/d ger samma utbredning av oljan. De m

ä

ngder som n

å

r land 

ä

r mindre men procentuellt sett lika.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

349

Figtir 3      Utsläppsperiod:     12 juni - 12 juli 1975     Oljeflakens läge 12 juli

Påverkat C3m:åde fram till 12 juli ) Påverkat onråde fram till 26 augusti

Resultat   från  NMIs  modellstudier  av oljedrift  och oljespridning

Som grund  för NMIs  beräkningar  ligger  samma  femårsperiod med vinddata  som IKU  använt  sig  av.   Beträffande  bakgrunds­strömmarna har man  studerat  tidigare  gjorda  arbeten  rörande strömmar  i  aktuella områden och  tagit  fram  en strömbild som fått  gälla  för hela beräkningsperioden.   Tidvattenströmmar är ej  medräknade.   Vinddriften har man satt till   3%   av   vind­hastigheten  och  avböjningen  i  rörelseriktningen pga  jord­rotationen  till   15   .   Dessa  värden  skiljer  sig nägot  ifrän  de soni IKU  använt.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

350

Pga att de meteorologiska f

ö

rh

å

llandena skiljer sig v

ä

sentligt 

å

t mellan sommar- och vinterhalv

å

ret har man delat upp alla ber

ä

kningar i tv

ä

 delar. Vindarna 

ä

r i medeltal h

å

rdare under vintern pga mer intensiva ostg

å

ende l

å

g­tryck med vindar fr

å

n s

ö

der till nordv

ä

st. Under sommar­halv

å

ret f

ö

rekommer stabila h

ö

gtryck med lugna vindf

ö

r-hc.llanden, speciellt under maj, juni och juli.

Ber

ä

kningarna bygger p

ä

 fyra punktvisa utsl

ä

pp per dygn fr

å

n respektive oljeborrplats. Varje enskilt utsl

ä

pp f

ö

ljs under 23 dygn. NMI anser att det 

ä

r tillr

ä

ckligt f

ö

r att kartl

ä

gga de kuststr

ä

ckor som kan bli ber

ö

rda av oljeutsl

ä

pp. Oljans nedbrytning ber

ä

knas efter sj

ö­

tillst

å

ndet (se figur 1). F

ö

rsta dygnets avdunstning l

ä

ggs in s

ä

rskilt medan avdunstningen fr o m andra dygnet 

ä

r medr

ä

knad.

NMI kommer i sina studier fram till ungef

ä

r samma resultat som IKU. I genomsnitt strandar mellan 1 och 2% av utsl

ä

ppt oljem

ä

ngd vid n

å

gon kust. De omr

å

den som fr

ä

mst drabbas 

ä

r Norges sydv

ä

stkust och Danmarks v

ä

stkust.  Strandad oljem

ä

ngd varierar kraftigt under 

å

ret.

Procent

i

NORGE

70-

llllllll

DANMARK

b-

IIIIIIIIIIMTTTI

U-J

IHllllllllllllllllll

M    J

Figur 4      Strandad oljemängd i procent av dygnsutsläpp för­delat efter utsläppsmånadema i perioden oktober 1972 till juni 1977.

I   figur  4   ar  inlagt  för varje månad den procent  av ut­släppta  oljan  som beräknas   stranda.   Här  är   inte  medräknat nägon  avdunstning  under  första dygnet.   Med  en  antangen  av-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.1    Kommundepartementet

351

dunstning på   50%   får  värdena  i  diagrcimmet halveras.   Av figuren   framgår  att  riskerna  för  strandning  av olja är betydligt större  under vintei?-än  under  sommarmånaderna. Enligt beräkningarna, som omfattar en  femårsperiod,   drabbas ncrsk  kust  inte  alls   under maj,   juni  och  juli.   Beräkningar över en betydligt  längre  tidsperiod  skulle  troligen  ge  som resultat  att  en  viss  mängd olja  även  strandar  under  dessa månader.

Figur   5 visar hur   lång  tid det   i   genomsnitt  tar  för  oljan att  nå  olika havsområden och  kuststräckor.

A   Vinterhalvåret

8   Scmnarhalvåret

Figur 5     Genonsnittlig drivtid  (dygn)  för oljan till olika havs- och landoti-råden.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     352

s

å

v

ä

l sommar- som vinterhalv

å

ret har tagits med. Isolinjen f

ö

r 28 dygn visar s

å

ledes de omr

å

den som 

ö

ver huvud taget ber

ö

rs av oljan enligt NMIs ber

ä

kningar. N

ä

r ber

ä

kningarna begr

ä

nsas till 28 dygn n

å

s den svenska kusten inte alls av oljan under sommarhalv

å

ret. Under vinterhalv

å

ret d

ä

r­emot ber

ö

rs den svenska kusten, i genomsnitt efter 24 dygn och i extrema fall efter 20 dygn. NMIs ber

ä

kningar visar att den svenska kusten n

å

s av cirka 1% av den olja som totalt strandar under vinterhalv

å

ret.

Ber

ä

kningar av oljedrift med NMIs modell vid en f

ö

r Sverige

ogynnsam period________________________________________ 

De resultat fr

ä

n IKUs och NMIs arbeten som redovisats i f

ö

re­g

å

ende kapitel visar huvudsakligen p

å

 ett statistiskt s

ä

tt riskerna f

ö

r att olika kuststr

ä

ckor skall drabbas av ett eventuellt oljel

ä

ckage fr

å

n Nordsj

ö

n. Svensk kust har d

ä

r ing

å

tt som en del utan att s

ä

rbehandlas.

F

ö

r att se hur ett enstaka utsl

ä

pp kan driva och eventuellt n

å

 svensk kust har SMHI d

ä

rf

ö

r gjort en studie med hj

ä

lp av NMIs modell. NMI har modifierat modellen n

ä

got f

ö

r att den skall vara speciellt till

ä

mpbar i kustzonen. En period har valts ut d

ä

 riskerna f

ö

r strandning vid svensk kust bed

ö

mts som stora. F

ö

rutom transportv

ä

g erh

å

lls kvarvarande procent olja av utsl

ä

ppt m

ä

ngd vid olika tidpunkter och platser.

Utsl

ä

ppet p

å

b

ö

rjades 1 oktober 1978 och fick p

å

g

å

 i tv

å 

dygn. Som bakgrundsstrcmmar har anv

ä

nts NMIs str

ö

mbild med vissa justeringar.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

353

3-5/11 - Tidpunkt för oljans passage 35%      - Kvarvarande del av vid Ekofisk utsläppt oljörängd

Figur 6      Beräknad drift av olja. Utsläppsperiod 1-3 oktober 1978.

I   figur  6   framgår  resultaten  av studien.   Där  är  samman­lagt  åtta trajektorior,   fyra per  dag,   som beskriver oljans väg.   Vindarna  var  strax efter  utsläppet  växlande,   vilket påverkade  oljan  på  så  sätt  att  den  uppehöll   sig i  närheten av utsläppsomrädet.   Sedan  kom en  period med  övervägande västliga  vindar.   Oljan  drev dä  mot Jyllands   västkust  och togs  om hand av  den  relativt  kraftiga Jutska  strömmen. Med  dessa beräkningar  skulle  oljan ha nått  svensk kust omkring den  10   november.   När oljan  drivs  in mot Jyllands västkust  återstår enligt beräkningarna  3   -  4%   av den.   Vid svenska  västkusten  är  cirka  2-3%  kvar  av den  vid Ekofisk utsläppta oljan.

23   Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 119. Bilagedel

SVERIGE

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     354

Det h

ä

r exemplet, som omfattar tv

å

 dygns oljeutsl

ä

pp, visar hur oljan vid ogynnsamma v

ä

derf

ö

rh

å

llanden kan driva mot svensk kust och hur mycket av den utsl

ä

ppta oljem

ä

ngden som n

å

r Sverige. N

å

gon ber

ä

kning av hur vanlig en s

å

dan v

ä

dersituation

ä

r har h

ä

r inte gjorts. Detta ber

ö

rs emeller­tid i de f

ö

reg

å

ende kapitlen.

SAMMANFATTNING

En genomg

ä

ng har gjorts av riskerna f

ö

r att Sverige skulle drabbas av oljef

ö

rorening vid en okontrollerad utbl

å

sning vid Ekofiskf

ä

ltet. Studien bygger i huvudsak p

å

 norska arbeten gjorda vid Institutt for kontinentalsokkelunder-Sjbkelser, Trondheim och Det norske meteorologiske institutt, Oslo.

Med hj

ä

lp av matematiska modeller har dessa institut tagit fram oljedriftsprognoser som beskriver riskerna f

ö

r att olika kust- och havsomr

å

den skall f

ö

rorenas av oljespill. S

å

v

ä

l modellerna som tillv

ä

gag

å

ngss

ä

ttet i 

ö

vrigt skiljer sig en del ifr

ä

n varandra. Trots detta 

ö

verensst

ä

mmer i stort sett de erh

å

llna resultaten. Av resultaten fram­g

å

r att 1 - 2% av fr

ä

n Ekofisk totalt utsl

ä

ppt oljem

ä

ngd skulle stranda vid n

ä

gon kust. Riskerna f

ö

r strandning 

ä

r st

ö

rst om en utbl

å

sning skulle ske vintertid. Det mesta av oljan skulle stranda p

å

 norsk eller dansk kust, men 

ä

ven Sverige skulle uts

ä

ttas f

ö

r en viss oljef

ö

rorening. I genomsnitt skulle 1 - 5% av den olja som totalt strandar drabba svensk kust.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

355

N

å

gon detaljbeskrivning av vad som h

ä

nder svensk kust har det d

ä

remot inte varit m

ö

jligt att ge inom ramen f

ö

r denna begr

ä

nsade studie.

Den kortaste tiden f

ö

r oljan att driva fr

å

n Ekofisk till Sverige har ber

ä

knats till cirka 20 dygn.

7

U|f Ehlin Avdelningsdirekt

ö

r

Ingemar[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

m

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

REFERENSF

Ö

RTECKNING

356

Audunson, T  (19 77)

m fl

Bravoutbl

å

sningen, feltobservasjoner, analyseresultater og beregninger till-knytte.t oljen p

ä

 sjien. IKU rapport nr 90

Audunson, T  (19 78)

Drift og spredning av olje p

å

 vann. Institutt for kontinentalsokkelunder-s0kelser (IKU)

Audunson, T  (19 78)

Oljesidl l

ä

ngs norske kysten. IKU

Haug, O      (1978)   Overflatedrift av simulerte oljeut-
[REDACTED_EFTERNAMN], O

slipp p

å

 norsk kontinentalsokkel.

Klima nr 1 sept 19 78. Det norske met.

inst., Oslo

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

357

Bilaga   3

TEKNIK F

Ö

R OLJEBEK

Ä

MPNING TILL SJ

Ö

SS

N

å

gra 

ö

vergripande och sammanfattande synpunkter p

å

 befintlig teknik samt p

å 

behovet av vidareutveckling och forskning

Promemoria

å

t 1977 

å

rs oljeskyddskoramitt

é 

av marindirekt

ö

r G

ö

sta Kaudern

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

358

INNEH

Å

LLSF

Ö

RTECKNING

Inledning

1.

Oljeutsl

ä

pp till sj

ö

ss

2.

Oljor

3.

Utsl

ä

pp - hotbilder

4.  Uppt

ä

ckande

5.

Bek

ä

mpning

6.

Uppsamling och vidaretransport

7.

Fartygsmateriel, resursf

ö

rdelning

8.

Sammanfattning

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

359

TEKNIK F

Ö

R OLJEBEK

Ä

MPNING TILL SJ

Ö

SS

N

å

gra 

ö

vergripande och sammanfattande synpunkter p

å 

befintlig teknik samt p

å

 behovet av vidareutveckling och forskning.

INLEDNING

Inom ramen f

ö

r 1977 

å

rs oljeskyddskommitt

é

s arbete anvisade kommundepartementet 1979-03-07 ett extra anslag att anv

ä

ndas av undertecknad Kaudern och Erik S

ö

derbaiam f

ö

r en s

ä

rskild unders

ö

kning om metoder och teknik f

ö

r bek

ä

mpning av till sj

ö

ss l

ö

skommen olja.

I kommitt

é

ns bet

ä

nkande h

ä

nvisas till rapporten "Olje-och kemikalieskyddsforskning" av Erik S

ö

derbaum (CTH, SH 9 5-79). I denna rapport ing

å

r material som framtagits f

ö

r ovann

ä

mnda anslag. Rapporten skall ses som en v

ä

sent­lig del av resultatet av den tekniska unders

ö

kningen. Rapporten inneh

å

ller en f

ö

rteckning

ö

ver materiel och metoder f

ö

r oljebek

ä

mpning. Den inneh

å

ller ocks

å

 en hel del bed

ö

mningar om anv

ä

ndbarhet och begr

ä

nsningar hos beskriven materiel under olika f

ö

rh

å

llanden. Speciellt i sistn

ä

mnda avseende skulle dock mycket vara att till

ä

gga.

En forts

ä

ttning av utredningsarbetet var ocks

å

 planerad och p

å

b

ö

rjad men den har ej kunnat fullf

ö

ljas inom de av kommitt

é

n under 19 79 beslutade tids- och kostnadsramarna. Denna forts

ä

ttning syftade till att grundligt utreda de tekniska f

ö

ruts

ä

ttningarna f

ö

r att med nu tillg

ä

nglig materiel genomf

ö

ra effektiva oljebek

ä

mpningsaktioner samt att med ledning d

ä

rav ge anvisningar f

ö

r framtida anskaffnings- och utvecklingsinsatser.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     360

I f

ö

religgande kortfattade rapport ges en samman­fattning av vissa fakta, resultat och synpunkter som kommit fram under utredningsarbetet. H

ä

r framf

ö

rda kompletterande och 

ö

vergripande 

å

sikter 

ä

r endast grundade p

å

 hittills tillg

ä

ngliga uppgifter och 

ä

r stundom subjektiva. Det 

ä

r starkt 

ö

nskv

ä

rt att under­s

ö

kningsarbetet kan fullf

ö

ljas i n

å

gon form och att erforderliga insatser p

å

utveckling och forskning inom oljebek

ä

mpningstekniken m

ö

jligg

ö

rs.

1. OLJEUTSL

Ä

PP TILL SJ

Ö

SS

Oljetransporterna p

å

 v

ä

rldshaven och oss omgivande farvatten har under hela efterkrigstiden kraftigt 

ö

kat. En konsekvens 

ä

r att 

ä

ven oljeutsl

ä

ppen 

ö

kat om ocks

å

 lyckligtvis inte i samma takt. Det 

ä

r dock givet att oljeutsl

ä

pp till sj

ö

ss f

ö

rekommit s

å

 l

ä

nge olja transporterats med fartyg - som bunker eller som betalande last.

Det

ä

r d

ä

remot f

ö

rst under senare 

å

r som naturv

å

rd och milj

ö

intressen gjort sig starkt h

ö

rda i den all­m

ä

nna debatten. D

ä

rmed har ocks

å

 oljeutsl

ä

ppen och skador orsakade av dem kommit att v

ä

cka stark upp­m

ä

rksamhet och indignation.

Man kan nog p

å

st

å

, att som alltid sl

å

r pendeln 

ö

ver, innan en balanserad uppfattning v

ä

xer fram och allm

ä

nt accepteras. Det 

ä

r ingen tvekan om att massmedia, genom en klart dokumenterad ben

ä

genhet att gripa tag i fr

å

gor som kan v

ä

cka uppst

å

ndelse, bidrar till att f

ö

rstora bilden av vad som h

ä

nder. Tyv

ä

rr g

ä

ller detta 

ä

ven TV, som dock inte 

ä

r beroende av tillf

ä

lliga kunder och d

ä

rf

ö

r borde kunna sprida mer saklig infor­mation. Det 

ä

r ofta inte fakta utan enskilda personers 

å

sikter om fakta, som serveras. I dessa f

ö

rh

å

llanden

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     361

ligger ocks

å

 en del av f

ö

rklaringen till att man inte tidigare h

ö

rt talas om "oljekatastrofer" vid v

å

ra kuster. Det har g

å

tt inflation i ordet kata­strof. Felaktig information g

ö

r mer skada 

ä

n nytta. Det sagda f

ä

r dock sj

ä

lvfallet inte tolkas s

å

 att utsl

ä

ppen kan negligeras eller skadorna bagatelli­seras.

Den omfattande inventeringen efter ett stort olje­utsl

ä

pp leder till att man ocks

å

 uppt

ä

cker olja och nedsmutsning, som inte har samband med det aktuella utsl

ä

ppet. Bilden blir d

ä

rigenom l

ä

tt f

ö

rstorad. Sommarg

ä

ster, fritidsseglare och andra personer, som endast tillf

ä

lligtvis och f

ö

r sitt n

ö

je bes

ö

ker sk

ä

r­g

å

rden, ser ocks

å

 extra allvarligt p

å

 utsl

ä

ppen men har inte stora m

ö

jligheter att s

ä

tta in dessa i de st

ö

rre sammanhangen och l

ä

ngre perspektiven.

Det

ä

r m

ö

jligt att de st

ä

ndiga utsl

ä

ppen av olika slags avfall och kemikalier i l

ä

ngden 

ä

r mer f

ö

r

ö

dande 

ä

n oljeutsl

ä

ppen. De bara inte syns och m

ä

rks lika tydligt.

Kunskaperna om vad som verkligen h

ä

nder med oljan och med ekologien inom ett drabbat omr

å

de 

ä

n 

ä

nnu ofull­st

ä

ndiga. En mer balanserad syn 

ä

r p

å

 v

ä

g, men endast genom systematisk uppf

ö

ljning och forskning 

ö

ver m

å

nga 

å

r kan n

ö

jaktig kunskap vinnas.

Mycket tyder p

å

 att naturens "l

ä

kande" krafter (meka­niska, kemiska och biologiska) 

ä

r de b

ä

sta vid m

å

nga typer av utsl

ä

pp och att de verkar snabbare 

ä

n man velat tro. Ett faktum v

ä

rt att notera 

ä

r att 

ä

ven stora oljeutsl

ä

pp 

ä

r f

ö

rsvinnande sm

å

 i f

ö

rh

å

llande till volymen i haven. Kraftig utspridning av oljan 

ä

r d

ä

rf

ö

r en form av l

ä

kning. En negativ faktor 

ä

r dock att det ofta 

ä

r samma kustavsnitt som drabbas av olje­p

å

slag.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     362

Det

ä

r viktigt att man v

ä

rderar milj

ö

n och g

ö

r en ekonomiskt f

ö

rsvarbar och v

ä

lgrundad avv

ä

gning mellan 

å

 ena sidan skada ocn 

å

 andra sidan beredskap och insats.

En finsanering i ett sk

ä

rg

å

rdsomr

å

de kan t ex bli ytterligt dyrbar utan att ge 

ö

nskad effekt bl a d

ä

rf

ö

r att mindre p

å

slag sker d

å

 och d

å

 utan att uppm

ä

rksammas. Den dyra finsaneringsinsatsen kan vara f

ö

rg

ä

ves redan dagen d

ä

rp

å

. En l

å

ngt driven finsanering kan 

ä

ven f

å 

skadeeffekter p

å

 milj

ö

n, p

å

 levande v

ä

xter och orga­nismer p

å

 land och i vatten. Dessa skadeeffekter kan ibland bli st

ö

rre 

ä

n oljeresterna. Kustkommunerna kan 

ä

ven ta tillf

ä

llet i akt i samband med ett oljep

å

slag att f

å

 sina badstr

ä

nder finsanerade p

å

 statens bekost­nad. Normer som anger hur och hur l

å

ngt strandsaneringen skall drivas m

å

ste tagas fram.

Skadade f

å

glar 

ä

r n

å

got som 'helt naturligt v

ä

cker all­m

ä

nhetens indignation. Otvivelaktigt har dock fridlys­ning och naturreservat medf

ö

rt en kraftig 

ö

kning av f

å

gelbest

å

ndet vid kusterna. Detta g

ä

ller b

ä

de 

ö

nsk­v

ä

rda och o

ö

nskade arter. Det 

ä

r inte utrett hur de ekologiska sammanhangen p

å

verkats. Hur p

å

verkas t ex fiskyngelbest

å

ndet p

å

 mjukbottnar av det v

ä

xande sj

ö

-f

ä

gelbest

ä

ndet? G

ö

r oljan ur denna synvinkel ibland nytta i st

ä

llet f

ö

r skada? Det finns exempel p

å

 att fiskbest

å

nden 

ö

kat en tid efter oljeutsl

ä

pp p

å

 grund av v

ä

xande best

å

nd av mikroorganismer s

å

som plankton. Samtidigt finns det andra fall, d

ä

r fiskbest

å

ndet allvarligt skadats och reproduktionen st

ö

rts. Den osynliga bottensaneringen 

ä

r sannolikt viktigare 

ä

n den synliga strandsaneringen.

Detta

ä

r fr

ä

gor som kr

ä

ver forskningsinsatser och som det 

ä

r av st

ö

rsta intresse att f

å

 b

ä

ttre klarlagda.

I varje fall 

ä

r det klart att f

ö

rs

ö

k till tv

ä

ttning av oljeskadade f

å

glar 

ä

r en meningsl

ö

s 

å

tg

ä

rd.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

363

2. OLJOR

Detta kapitel har ber

ö

rts i kommitt

é

bet

ä

nkandet. H

ä

r skall blott understrykas hur fel det 

ä

r att tala om olja som en enda produkt.

Oljetransporter och oljeutsl

ä

pp omfattar hela skalan fr

å

n oraffinerade r

å

oljor - crude oils - fr

å

n olika k

ä

llor och med olika egenskaper och sammans

ä

ttning till hela raden av raffinerade produkter alltifr

å

n l

ä

ttflyktig bensin till fotogen, sm

ö

rjoljor och tunga svarta eldningsoljor f

ö

r att blott n

ä

mna n

å

gra av de viktigaste.

De olika produkternas beteende efter ett utsl

ä

pp i vatten 

ä

r helt olikartade. De l

ä

ttare destillaten sprids fort 

ö

ver vattenytan och f

ö

rflyktigas sedan snabbt.

Sm

ö

rjoljor och liknande produkter beter sig p

ä

 liknande s

ä

tt men f

ö

rflyktigas ej. De emulgerar dock l

ä

tt med vattnet och sprids. Ovann

ä

mnda produkter 

ä

r i allm

ä

nhet ej bek

ä

mpningsbara till sj

ö

ss med nuvarande teknik. De kan vara giftiga f

ö

r v

ä

xt- och djurlivet i vattnet. De ger inte synliga skador p

å

 str

ä

nderna annat 

ä

n m

ö

jligen av mycket kortvarig natur.

De tunga eldningsoljorna (bunkeroljorna) blandar sig inte s

å

 l

ä

tt med vatten, de flyter och smutsar kraftigt str

ä

nderna, om de n

å

r land. Djur och v

ä

xtliv skadas.

R

å

oljorna inneh

å

ller alla komponenterna, tunga s

å

v

ä

l som l

ä

tta, smutsiga s

å

v

ä

l som rena, stabila liksom l

ä

ttflyktiga. De l

ä

tta best

å

ndsdelarna avdunstar efter­hand - ett slags destillation av samma slag som i raffinaderierna - varvid specifika vikten f

ö

r resten 

ö

kar liksom viskositeten. 40-60% av volymen kan p

å 

s

å

 s

ä

tt avdunsta. Vidare sj

ä

lvdispergerar ofta omkring 20% av ursprungskvantiteten. Den kvarvarande tr

ö

g­flytande oljan 

ä

r tung och klibbig. Den klumpar l

ä

tt

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     364

ihop sig, speciellt vid l

å

ga temperaturer. Den tar efterhand upp vatten, varvid volymen 

å

ter 

ö

kar samtidigt som volymvikten 

ö

kar. Vatteninbland­ningen uppg

å

r till omkring 60-70% och efter ca 10 dygn 

ä

r det hela i regel stabilt. Volymen 

ä

r d

å 

ungef

ä

r densamma som det ursprungliga r

å

oljeutsl

ä

ppet men best

å

r av mer vatten 

ä

n olja. Vattnet j

ä

mte olika f

ö

roreningar g

ö

r att oljan kan sjunka under vattenytan. Oljan kan bli flytande p

å

 visst djup, s

ä

rskilt om vatt­net 

ä

r skiktat genom olika salthalter, vilket 

ä

r mycket vanligt i oss omgivande hav.

Vid bek

ä

mpningsinsatser 

ä

r det viktigt att veta, vad slags oljor man har att g

ö

ra med. Det 

ä

r bunker- och r

å

oljorna, som fr

ä

mst kan bek

ä

mpas med nuvarande teknik. Det 

ä

r ocks

å

 dessa oljor, som fraktas i stora kvantite­ter och som svarar f

ö

r de st

ö

rsta utsl

ä

ppen och de sv

å­

raste nedsmutsningarna och milj

ö

problemen, n

ä

r de n

å

r str

ä

nder och kuster.

Oljans sammans

ä

ttning, v

ä

dret, temperaturen, kustens utseende 

ä

r faktorer som i h

ö

g grad best

ä

mmer effekten och skadan av ett utsl

ä

pp.

P

å

teknikens nuvarande st

å

ndpunkt m

å

ste man g

ö

ra en dygd av n

ö

dv

ä

ndigheten och l

å

ta forskning, materiel­utveckling och bek

ä

mpningsinsatser i f

ö

rsta hand ta sik­te p

å

 de nyss n

ä

mnda oljetyperna - bunker- och r

å

oljor.

Att kr

ä

va stora och dyrbara insatser mot oljefl

ä

ckar, som snabbt f

ö

rflyktigas eller som g

ö

r ringa skada om n

å

gon del d

ä

rav n

å

r land 

ä

r givetvis meningsl

ö

st. Det h

ä

nder t ex att jetflygplan vid haveri sl

ä

pper ut kvar­varande br

ä

nsle - flygfotogen - i havet. Dessa utsl

ä

pp rapporteras ej som milj

ö

farliga, inte d

ä

rf

ö

r att man vet att de 

ä

r ofarliga utan d

ä

rf

ö

r att de avdunstar och sj

ä

lvdispergerar och dessutom ej 

ä

r bek

ä

mpningsbara. De 

ö

kande transporterna av raffinerade produkter i s k produkttankers p

å

ö

ver 30 000 ton m

å

ste dock uppm

ä

rk­sammas. Forskningen om man skall g

ö

ra n

å

got 

å

t dessa typer av utsl

ä

pp och i s

å

 fall hur, b

ö

r 

ö

kas.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

365

3. UTSL

Ä

PP - HOTBILDER

I v

å

ra dagar transporteras oljor av alla olika slag med fartyg. Det kan g

ä

lla bunkerolja, betalande last eller b

å

da dessa samtidigt. Storleken p

ä

specialfar­tygen f

ö

r olja kan variera fr

å

n sm

å

 bunker- och kust­tankers 

ö

ver produkttankers p

å

 25 - 50 000 ton upp till de st

ö

rsta crudeoil-fartygen p

å

 ca 500 000 ton dw. Med ton menar man d

å

 ton d

ö

dvikt (dw), som helt enkelt anger hur m

ä

nga ton fartyget kan lasta. Alla dessa olika typer och storlekar 

ä

r ur olycksfallssyn­punkt inte likv

ä

rdiga. Det 

ä

r givetvis inte endast fartygsstorleken som spelar en roll. Lastoljetankernas storlek har ocks

å

 betydelse liksom hur de 

ä

r arrange­rade. St

ö

rsta tankar p

å

 existerande fartyg kan r

ö

ra sig om 50 000 m . I vissa fall kan ett torrlastfartyg vara farligare 

ä

n ett mindre tankfartyg. Moderna con­tainerfartyg som regelbundet anl

ö

per G

ö

teborg f

ö

r upp till 10 000 ton tung eldningsolja i bunkertankarna av vilka de st

ö

rsta 

ä

r p

ä

ö

ver 1 300 m . Detta skall j

ä

mf

ö

ras med en kusttanker, som totalt kanske inte f

ö

r mer 

ä

n 1 300 m vid full last, f

ö

rdelat p

ä

 m

å

nga tankar.

Eftersom oljan som regel endast fraktas i en riktning, t ex fr

å

n Persiska Viken till Europa, USA eller Japan, 

ä

r det naturligt att man spekulerat 

ö

ver fartyg som kan f

ö

ra 

annan   

last p

å

å

terv

ä

gen. Resultaten 

ä

r de s k kombinationsfartygen, OBO (ore-bulk-oil), 0/0 (ore-oil) och en tidigare vanlig typ, malmtankern. Se skis­ser sid 24.

En m

ä

ngd internationella och nationella konventioner och regler p

å

verkar nvimera fartygskonstruktionerna. De syftar till att g

ö

ra tankfartygen s

å

 s

ä

kra som m

ö

jligt. Ratificeringen av konventionerna g

å

r dock tr

ö

gt. Den senaste "Marpol 73" har s

ä

lunda inte 

ä

nnu antagits av erforderligt antal stater. Det b

ö

r dock

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     366

understrykas att riskerna med transport av oljor inte helt kan "skrivas bort".

De senaste reglerna, ett till

ä

gg till "Marpol 73" kallat "Protocol 78", inneh

å

ller bl a best

ä

mmelser f

ö

r fartyg fr

å

n 20 000 ton dw och upp

å

t, som inneb

ä

r att den exponerade bordl

ä

ggningsytan delvis skall skyddas genom dubbelbotten och/eller sidotankar, som ej f

å

r f

ö

ra olja. 45-% skall skyddas p

å

 detta s

ä

tt p

å 

en 20 000 tonnare. Den skyddade ytans andel avtar med fartygsstorleken och skall p

å

 en 200 000 tonnare vara minst 30%. Best

ä

mmelsen inneb

ä

r en avsev

ä

rd f

ö

rb

ä

tt­ring, eftersom man f

å

r ett skydd och samtidigt i regel inte beh

ö

ver f

ö

ra olja eller vatten omv

ä

xlande i samma tankar. Den skyddade ytan 

ä

r dock l

å

ngt ifr

å

n hel­t

ä

ckande.

Dubbelbotten p

å

 tankfartyg 

ä

r p

å

 gott och ont. Den kan vara ett gott skydd vid grundst

ö

tning. Samti­digt utg

ö

r den ett tr

å

ngt utrymme, som 

ä

r sv

å

rt att inspektera och reng

ö

ra. Om explosiva gasblandningar samlas i dubbelbotten utg

ö

r den en s

ä

kerhetsrisk. "Berge Istra" och "Berge Vanga", som b

å

da var OBO-far-tyg med dubbelbotten, kan ha g

å

tt under p

ä

 grund av explosioner i dubbelbotten.

Explosioner i lasttankar har i regel intr

ä

ffat i sam­band med tankreng

ö

ring. Vid s

å

dana tillf

ä

llen 

ä

r far­tygen i allm

ä

nhet l

ä

ns p

å

 olja. Dessa olyckor medf

ö

r d

ä

rf

ö

r f

ö

rlust av m

ä

nniskoliv och fartyg men ringa oljeutsl

ä

pp. Anledningen kan vara ovarsamhet ombord, t ex vid svetsning. 

Ä

ven andra orsaker har n

ä

mnts och man misst

ä

nker statisk elektricitet i tankarna i sam­band raed reng

ö

ring m.ed vattenspoining. Ef ter de tre allvarliga olyckor som intr

ä

ffade f

ö

r ca 10 

ä

r sedan, d

å

 tre supertankers p

å

 ca 300 0 00 ton dw vardera drab­bades, .Mactra, Marpessa och Kong Hakon VII, startades ett omfattande forskningsarbete kring detta problem.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     367

F

ö

r att f

ö

rhindra explosionerna kan man v

ä

dra ut ol­jegaserna. Fr

å

n oljerester i tankar bildas dock st

ä

n­digt gas, varf

ö

r t

ä

ta kontroller m

å

ste g

ö

ras. Ett nytt krav 

ä

r att man bl

å

ser in renade avgaser med l

å

g syrgashalt, s k inertgas. Inertade tankar kan inte explodera, men 

ä

ven h

ä

r m

å

ste t

ä

ta kontroller g

ö

ras. Enligt en teori kan explosionen p

å

 "Berge Istra" ha orsakats genom att gas fr

ä

n ett lastrum tryckts till­baka in i det rum d

ä

r inertgasanl

ä

ggningen var place­rad och d

ä

r ant

ä

nts. Det 

ä

r d

ä

rf

ö

r alltid n

ö

dv

ä

ndigt med god utbildning och korrekt handhavande samt f

ö

r­siktighet n

ä

r man har med tankfartyg att g

ö

ra.

F

ö

r Sveriges vidkommande 

ä

r grundst

ö

tningar och kol­lisioner de allvarligaste hoten f

ö

r oljeutsl

ä

pp. Na­turligtvis kan 

ä

ven andra typer av fartygsolyckor ge oljeutsl

ä

pp, t ex explosioner.

I det tidigare n

ä

mnda "Protocol 78" finns f

ö

re­skrifter om hur stora tankarna f

ä

r vara. P

å

grundval av detta har sedan gjorts teoretiska ber

ä

k­ningar 

ö

ver vad som h

ä

nder vid grundst

ö

tning och kol­lision. M

å

let 

ä

r att inget oljeutsl

ä

pp skall kunna bli st

ö

rre 

ä

n 30 000 m . I verkligheten kan man sj

ä

lv­fallet inte lita p

ä

 att f

ö

rloppet blir just s

å

 som konventionens teoretiska ber

ä

kningar visar. Se skis­ser sid 25.

Om det st

ä

lls s

ä

rpr

ä

glade och f

ö

rdyrande krav p

å 

svenskregistrerade fartyg och om dessa krav inte vin­ner internationell anslutning blir fartygen ol

ö

nsamma, andrahandsv

ä

rdet blir tvivelaktigt och fartygen blir troligen inte byggda. Resultatet kan bli motsatsen till det 

å

syftade. Skall insatser p

å

 ett eller annat s

ä

tt subventionernas m

å

ste kostnaden v

ä

gas mot andra samh

ä

llsnyttiga insatser.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     368

En effektiv metod att h

ö

ja s

ä

kerheten vid sj

ö

trans­porter 

ä

r att f

ö

rb

ä

ttra farlederna. J

ä

mf

ö

rt med trafik­skyltning iland f

ö

refaller farledsmarkeringarna till sj

ö

ss primitiva och sv

å

rtolkade. T

ä

nkv

ä

rt 

ä

r ocks

å

 att till lands l

ä

gger man ner hundratals miljoner p

å

 -att bredda och f

ö

rb

ä

ttra trafiklederna samt r

ä

ta kurvor etc. Till sj

ö

ss har man i stort accepterat naturen som den 

ä

r. I st

ä

llet efterstr

ä

var man fordon (fartyg), som t

å

l att "k

ö

ra av v

ä

gen" (farleden) och mot berget vid sidan av utan att lasten rinner ut. H

ä

r finns utrymme f

ö

r nyt

ä

nkande och ny teknik.

UPPT

Ä

CKANDE

De l

ä

tta destillaten sprids snabbt 

ö

ver vattenytan, de ger utbredda tunna f

ä

rgskimrande "

ö

ar" eller "str

å

k", som 

ä

r l

ä

tta att uppt

ä

cka optiskt men som snabbt f

ö

r­flyktigas. Sker utsl

ä

ppet nattetid blir det sannolikt aldrig uppt

ä

ckt.

Sm

ö

rjoljor och liknande rena produkter ger likartade effekter men de f

ö

rflyktigas ej utan forts

ä

tter l

ä

nge att flyta omkring. Hur l

ä

nge beror i h

ö

g grad p

å

 pro­dukten samt p

å

 v

ä

derleksf

ö

rh

å

llandena. De emulgeras s

ä

 sm

å

ningom och kan d

å

 vara om

ö

jliga att uppt

ä

cka men kan vara farliga f

ö

r levande organismer p

å

 grund av giftinneh

å

ll.

R

å

oljorna 

ä

r till en b

ö

rjan i regel l

ä

tta att uppt

ä

cka tack vare de ing

å

ende l

ä

tta produkterna. Efter en tid - beroende p

å

 bl a v

ä

dret - kan de ha f

ö

r

ä

ndrats s

å 

att de inte l

ä

ngre kan observeras ens med nu till­g

ä

nglig instrumentutrustning. Processen tar s

ä

llan l

ä

ngre tid 

ä

n 10 dygn.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     369

Bunkeroljorna beter sig ungef

ä

r som r

å

oljorna och 

ä

r d

ä

rf

ö

r relativt l

ä

tta att uppt

ä

cka. De 

ä

r dessutom mer best

ä

ndiga.

Alltmer sofistikerade metoder f

ö

r uppt

ä

ckande och f

ö

l­jande av oljeutsl

ä

pp 

ä

ven i m

ö

rker och nedsatt sikt har framtagits, fr

ä

mst sidspanande radar och IR/UV-scanners. Olja, som flyter under vattenytan, kan ej uppt

ä

ckas med nu tillg

ä

nglig teknik.

Man b

ö

r komma ih

å

g att oljeutsl

ä

pp i regel sker under f

ö

rh

å

llanden, som 

ä

r ogynnsamma b

å

de ifr

å

ga om upp­t

ä

ckande och bek

ä

mpning.

Oavsiktliga utsl

ä

pp - grundst

ö

tning, haveri, kollision -sker ej s

ä

llan i d

å

ligt v

ä

der med nedsatta siktf

ö

rh

å

l-landen, som ocks

å

 f

ö

rsv

å

rar uppt

ä

ckande och bek

ä

mpning.

Avsiktliga oljeutsl

ä

pp - tankreng

ö

ring etc - sker naturligt nog ute till sj

ö

ss, s

å

 l

å

ngt fr

ä

n kusten som m

ö

jligt, helst nattetid och i d

å

ligt v

ä

der s

å

 att oljan sl

å

s s

ö

nder och emulgerar eller sjunker och blir sv

å

r att uppt

ä

cka. Ofta tills

ä

tter redan det utsl

ä

ppande fartyget dessutom dispergeringsmedel (=tv

ä

ttmedel).

I dessa ogynnsamma fall 

ä

r den omfattande avspaningen inte n

å

gon garanti f

ö

r att utsl

ä

ppen uppt

ä

cks. Vid de allvarligaste olyckorna - grundst

ö

tning eller kolli­sion inom egen sk

ä

rg

ä

rd eller hamn - sker givetvis rapporteringen i allm

ä

nhet snabbt och direkt.

En tredje form av utsl

ä

pp - oavsiktlig 

ö

verpumpning vid bunkring e d - 

ä

r inte ovanlig. Vanligen sker dessa miss

ö

den i hamn eller i skyddade vatten. Omst

ä

ndig­heterna 

ä

r d

ä

 gynnsamma f

ö

r framg

å

ngsrik bek

ä

mpning.

Med den lagstiftning, de konventioner och de fartyg som nu finns m

ä

ste bek

ä

mpningsbara, milj

ö

farliga oljeutsl

ä

pp lyckligtvis bli r

ä

tt s

ä

llsynta. Det kan

24    Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     370

dr

ö

ja l

ä

nge till n

ä

sta verkligt allvarliga olje­utsl

ä

pp, vilket ju inte betyder att ett s

å

dant inte kan intr

ä

ffa i morgon och att vi alltid m

å

ste vara beredda.

BEK

Ä

MPNING

I denna promemoria behandlas endast bek

ä

mpning genom

upptagning.

I regel 

ä

r det av stor vikt, att ett utsl

ä

pp uppt

ä

cks p

å

 tidigast m

ö

jliga stadium. D

ä

rn

ä

st 

ä

r det viktigt, att insatser snabbt kan g

ö

ras 

ä

ven om dessa blir av begr

ä

nsad omfattning.

Speciellt g

ä

ller detta vid utsl

ä

pp i sk

ä

rg

å

rdar, hamnomr

å

den och invid kusten. En snabb insats med l

ä

nsor kan d

å

 - speciellt i gynnsamt v

ä

der -hindra att oljan sprids. D

ä

rigenom kan sedan den egentliga bek

ä

mpningen bli verkningsfull. M

å

ls

ä

tt­ningen hos kustbevakningen 

ä

r att incidentberedskapen 

ä

r bemannad senast inom 2 timmar och p

å

 plats senast inom 6 timmar. Detta 

ä

r en realistisk m

å

ls

ä

ttning, men givetvis finns det tillf

ä

llen d

å

 en snabbare insats skulle vara v

ä

rdefull.

Snabba insatser kan g

ö

ra att man klarar mindre utsl

ä

pp. Men de kan inte l

ö

sa alla problem. Erfarenheten visar att stora allvarliga utsl

ä

pp kr

ä

ver stora tekniska, materiella och personella insatser f

ö

r att effektivt kunna bek

ä

mpas. Avv

ä

gningen mellan snabba och dyrbara tekniska hj

ä

lpmedel och en bredare insatsberedskap m

å

ste d

ä

rf

ö

r g

ö

ras p

å

 ett riktigt s

ä

tt. De snabba 

å

tg

ä

rderna kan se effektiva ut men f

å

r inte stj

ä

la fr

ä

n behoven av tunga l

å

ngvariga insatser. De stora insatserna f

ö

r upptagning m

å

ste f

å

 ta sin tid och kan f

å

 ta sin tid.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.1    Kommundepartementet

371

Bek

ä

mpningsmateriel

Generellt kan s

ä

gas, att erfarenhet fr

å

n oljeutsl

ä

pp inte 

ä

r l

ä

tt att skaffa sig. Prov i fullskala kan knappast g

ö

ras av enskilt f

ö

retag. Prov i modellskala blir inte realistiska.

F

ö

ljden 

ä

r att uppfinnare, konstrukt

ö

rer och till­verkare i stor utstr

ä

ckning saknar det underlag som beh

ö

vs f

ö

r att komma fram till anv

ä

ndbara och 

ä

nda­m

å

lsenliga konstruktioner.

F

ö

r effektiv bek

ä

mpning kr

ä

vs dessutom kompletta system omfattande allt fr

å

n uppt

ä

ckande av oljeutsl

ä

pp till det slutliga omh

ä

ndertagandet. I systemen skall ing

å

 l

ä

mpliga fartyg, som g

ö

r det m

ö

jligt att hantera materielen 

ä

ven under ogynnsamt v

ä

der. Systemen m

å

ste anpassas till varje enskilt fall. N

å

gra universal­system, som klarar alla situationer finns ej.

Flertalet f

ö

retag i branschen - oftast mindre s

å

dana -som nu arbetar med oljebek

ä

mpningsutrustning har specialiserat sig p

å

 en l

ä

nk i kedjan. Detta r

ä

cker allts

å

 inte. Kravspecifikationer m

å

ste utarbetas och de st

ö

rre satsningar som kr

ä

vs fordrar medverkan och st

ö

d fr

å

n staten eller stora .kapitalstarka f

ö

retag.

L

ä

nsor

Befintliga l

ä

nstyper (inomsk

ä

rsl

ä

nsor, kustl

ä

nsor och havsl

ä

nsor) har visat sig vara konstruerade f

ö

r att i gott v

ä

der invalla utsl

ä

ppt olja som i samman­h

ä

ngande "flak" eller "str

å

k" flyter p

å

vattenytan. Dessa idealiska f

ö

rh

å

llanden existerar inte ofta i verkligheten. F

ö

ljden 

ä

r att l

ä

nsorna ganska s

ä

llan helt motsvarar behoven vad g

ä

ller funktion och h

å

ll­barhet.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.1    Kommundepartementet

372

I lugna och skyddade vattenomr

å

de.n och i gott v

ä

der, t ex i sk

ä

rg

å

rdar och hamnar, kan l

ä

nsor oftast g

ö

ra god tj

ä

nst. Utsl

ä

pp kan invallas och oljans spridning hindras. Genom att l

å

ta l

ä

nsorna f

ö

lja med vind och str

ö

m, kan oljeutsl

ä

pp dirigeras till vikar e d f

ö

r samling och upptagande. Genom att l

ä

gga l

ä

nsor i liten anfallsvinkel mot oljan kan denna dirigeras i 

ö

nskad riktning.

Det s

ä

ger sig sj

ä

lvt att sv

å

righeterna v

ä

xer med till­tagande vind och sj

ö

. Man brukar relatera l

ä

nsors an­v

ä

ndbarhet till v

å

gh

ö

jden. I litteraturen kan man l

ä

sa att 2,5 m v

å

gh

ö

jd 

ä

r maximum. Man s

ä

ger ocks

å

 att l

ä

nsor klarar vindstyrkor p

å

 10 m/s. Detta 

ä

r en farlig f

ö

renkling. Lugn havsdyning som t ex finns i Sydatlanten och Stilla Havet kan s

ä

kerligen flertalet l

ä

nsor klara 

ä

ven om v

å

gh

ö

jden 

ä

r betydligt st

ö

rre 

ä

n normen anger. H

å

rd, krabb sj

ö

 som kan upptr

ä

da vid vindkantringar, n

ä

r str

ö

m och vind m

ö

ts, n

ä

r vattnet grundar upp etc, skapar f

ö

rh

å

llanden, som ingen l

ä

nsa klarar. H

å

rd vind till sj

ö

ss ger samma effekt 

ä

ven om v

å

gh

ö

jden 

ä

r ringa.

Allm

ä

nt s

ä

gs att l

ä

nsor inte kan bogseras i h

ö

gre fart 

ä

n 0,5 - 1,5 knop, om oljan skall stanna p

å

 l

ä

nsans "lovart" sida. Av samma sk

ä

l kan l

ä

nsan inte klara str

ö

mmar 

ö

ver ca 0,5 - 1,5 knop. I Sverige omgivande kustvatten 

ä

r str

ö

mhastigheten inte s

ä

llan 1-3 knop.

Angivna farter relateras till olika l

ä

nstyper. 

Ä

ven dessa uppgifter m

å

ste tas med en stor .nypa salt. Effektiviteten beror i h

ö

g grad p

ä

 v

ä

derlekstypen. Ibland 

ä

r n

å

gra tiondels knop tillr

ä

ckliga f

ö

r att str

ö

mningen skall f

ö

ra oljan 

ö

ver eller in under l

ä

nsan.

Effektiva metoder att till sj

ö

ss under ogynnsamma v

ä

derf

ö

rh

å

llanden valla in oljeutsl

ä

pp existerar inte f

ö

r n

ä

rvarande.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     373

Tr

å

ll

ä

nsor skulle kunna l

ö

sa en del av ofullkom­ligheterna med nuvarande "t

ä

ta" l

ä

nsor, speciellt n

ä

r oljan klumpat sig och spritts 

ö

ver stora ytor. De medf

ö

r dock andra sv

å

righeter och befinner sig p

å 

utvecklingsstadiet.

Upptagare

Dessa arbetar efter olika principer och har visat sig vara f

ö

rh

å

llandevis effektiva, s

å

 snart oljan har kunnat samlas i tjocka skikt genom invallning med l

ä

nsor eller eventuellt p

å

 annat s

ä

tt. De vanliga typerna - skimmers av olika slag - fordrar att oljan har god vidh

ä

ftningsf

ö

rm

å

ga och 

ä

r flytande. Starkt vattenblandad r

å

olja eller olja i klumpar kan ej tagas upp med dessa apparater.

Ett problem 

ä

r ofta att oljan blir f

ö

rorenad av fasta partiklar s

å

som sj

ö

gr

ä

s, br

ä

der och annat, som flyter i vattnet.

Sn ny typ av upptagare har nyligen framtagits och pr

ö

vats med viss framg

å

ng. Dess f

ö

rdel 

ä

r just att den med hj

ä

lp av en sk

ä

rande skruvpump 

ä

ven klarar olja, som 

ä

r starkt uppblandad med fr

ä

mmande produkter.

I

ö

ppen sj

ö

 och h

å

rt v

ä

der och str

ö

m 

ä

r de flesta upptagare sv

å

rhanterliga och verkningsf

ö

rm

å

gan givetvis p

å

verkad - om 

ä

n i mindre grad 

ä

n vad som g

ä

ller l

ä

nsorna. Flera mindre och l

ä

tthanterliga upptagare 

ä

r ofta att f

ö

redraga.

F

ö

r bek

ä

mpning av olja i is eller olja som sjunkit och flyter under vattenytan finns idag inga k

ä

nda tekniska hj

ä

lpmedel och metoder. N

å

gon g

å

ng kan dock isen vara till hj

ä

lp, ben hindrar oljan att flyta fritt omJcring 

ö

ch oljan kan tas upp i r

å

karna med gr

ä

vskopa.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     374

B

å

de i fr

ä

ga om l

ä

nsor och oljeupptagare beh

ö

vs en stor f

ö

ruts

ä

ttningsl

ö

s forsknings- och innovations­insats, som f

ö

rhoppningsvis kan leda fram till nya, tidigare opr

ö

vade, tekniker och l

ö

sningar.

Sorptionsmedel

Dessa kan under vissa omst

ä

ndigheter vara till hj

ä

lp f

ö

r att hindra spridning och underl

ä

tta upptagande av l

ö

skommen olja. Ibland 

ä

r de dock mer till besv

ä

r och skada. De f

ö

rsv

å

rar eller om

ö

jligg

ö

r t ex upp­tagande med skimmers.

UPPSAMLING OCH VIDARETRANSPORT

Vid fartygshaverier 

ä

r det viktigt att l

ä

ktring av oljan kan ske snabbt och effektivt. H

ä

rf

ö

r kr

ä

vs f

ö

rberedelser i form av anordningar ombord, dr

ä

nkbara pumpar, fartyg att ta emot den tillg

ä

ngliga oljan etc. Eftersom de stora allvarliga utsl

ä

ppen ofta h

ä

nger saraman med fartygsolyckor, m

å

ste dessa fr

å

gor f

å

 h

ö

g prioritet.

F

ö

r att en bek

ä

mpningsaktion mot flytande olja skall kunna fullf

ö

ljas m

å

ste omh

ä

ndertagen olja kunna tas om hand i tankar, containers, pr

å

mar e d. N

ä

r det g

ä

ller stora kvantiteter m

å

ste ocks

å

 medel f

ö

r vidare­transport till f

ö

rvaring samt slutbehandling finnas. Detta 

ä

r n

ö

dv

ä

ndiga best

å

ndsdelar i ett system. Inte minst dessa delair i systemet har i praktiken visat sig vara flaskhalsar som kr

ä

ver 

ö

kade insatser.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.1    Kommundepartementet

375

7. FARTYGSMATERIEL, RESURSF

Ö

RDELNING

Dessa avsnitt ligger n

å

got vid sidan av teknikfr

å

gorna. Det 

ä

r dock inte realistiskt att g

å

 f

ö

rbi dem om man vill skaffa sig en bild av de problemkomplex som 

ä

r f

ö

renade med uppbyggnaden av effektiva system f

ö

r oljebek

ä

mpning runt Sveriges l

å

nga kuster och omgivande vatten.

Kustbevak.ningen har 

\

inder

senare

å

r f

å

tt sig till­delat fler och st

ö

rre uppgifter 

ä

n tidigare. En huvuduppgift 

ä

r och har varit bevakningen i fredstid av landets sj

ö

territorium. Denna uppgift har vuxit genom utvidgning av territorialgr

ä

nsen och utvidgade fiskezoner med 

å

tf

ö

ljande nya lagar och konventioner.

En nyare och stor uppgift 

ä

r ansvaret f

ö

r oljeskydd och oljebek

ä

mpning till sj

ö

ss in till strandlinjen.

B

å

da dessa uppgifter st

ä

ller var f

ö

r sig stora krav, som i m

ä

nga stycken fordrar helt olika resurser. En v

ä

sentlig utbyggnad av resurserna har skett under senare 

å

r p

ä

 ett s

ä

tt och i en omfattning som 

ä

r v

ä

rd all respekt.

Kustbevakningens organisation har byggts ut, personal-styrka.n .har f

ö

rst

ä

rkts, fartyg, b

å

tar och .materiel av olika slag har anskaffats i betydande omfattning. Sam­bandscentraler, dep

å

er och f

ö

rr

å

d har anlagts utefter kusterna. En inte obetydlig teknisk utvecklingsverk­samhet har bedrivits. Speciellt p

å

 oljeskyddsomr

å

det intar den svenska kustbevakningen internationellt sett en framtr

ä

dande plats. Kustbevakningen utg

ö

r sam­mantaget en betydande resurs, som dock formellt har en mindre framtr

ä

dande position i statsapparaten.

Kustbevakningsflottan har gammal tradition och best

å

r av enhetlig och i stort modern materiel.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     376

H

ä

r har man g

å

tt in f

ö

r sm

å

, snabba fartyg, l

ä

mpade f

ö

r kustbevakning, sj

ö

r

ä

ddning, insatser mot smuggling, gr

ä

ns

ö

vertr

ä

delser etc. Dessa b

å

tar 

ä

r inte direkt av­sedda f

ö

r oljebek

ä

mpning ehuru de kompletterats med viss utrustning h

ä

rf

ö

r, bl a anordningar f

ö

r spridning av sorptions- och dispergeringsmedel. De 

ä

r ocks

å

 l

ä

mp­liga f

ö

r bogsering av l

ä

nsor. Den h

ö

ga farten torde numera inte vara avg

ö

rande. De flesta handelsfartygen runt v

å

ra kuster g

ö

r i regel blott 9-15 knops fart. Ca 2 0 knop borde d

ä

rf

ö

r r

ä

cka f

ö

r bevakningsfartygen.

F

ö

r den nya utsj

ö

bevakningen, som kr

ä

ver uth

å

llighet och sj

ö

duglighet, har tills vidare best

ä

llts tv

å

bevaknings-t fartyg p

ä

 300 ton. Dessa 

ä

r baserade p

å

 av marinen fram­taget skrov f

ö

r planerade minjaktfartyg. Dessa fartyg 

ä

r inte speciellt konstruerade f

ö

r oljebek

ä

mpning men s

å

 utrustade att de kan g

ö

ra tj

ä

nst sora ledningsfartyg.

Kravet p

å

 snabb expansion av oljebek

ä

mpningsresurserna inom begr

ä

nsade ramar har medf

ö

rt att dessa tillf

ö

rts en stor men ganska oenhetlig flotta av j

ä

mf

ö

relsevis sm

å

 fartyg och b

å

tar spridd runt kusterna. Detta 

ä

r i och f

ö

r sig helt naturligt.

Det har ju g

ä

llt att parallellt skaffa sig kunskaper och erfarenhet om oljebek

ä

mpning samt bygga upp resur­serna .

Dessa milj

ö

skyddsfartyg av olika typer, katamaraner, sea trucks, pr

å

mar osv, 

ä

r att anse som specialfartyg. De flesta kan ej s

ä

ttas in i kustbevakning. De 

ä

r l

å

ngsamma och f

å

r som f

ö

ljd av specialiseringen en ganska l

å

g effektiv utnyttjningstid.

Kustbevakningen skall och kan givetvis inte samtidigt bemanna alla dessa fartyg och b

å

tar. Det skulle bli dyrbart och personalen skulle f

å

 mycket spilltid. Nack­delen med systemet 

ä

r dock att n

ä

r man fr

å

n ett kustbe-vaJcningsfartyg uppt

ä

cker ett oljeutsl

ä

pp m

ä

ste persona­len g

ä

 in i hamn och byta till ett milj

ö

skyddsfartyg eller detta bemannas med extrainkallad personal.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     377

Fr

å

n flera h

ä

ll, bl a inom kustbevakningen, har d

ä

rf

ö

r f

ö

reslagits att man skulle ta fram en typ av "kombina­tionsfartyg" , n

å

got st

ö

rre men ej s

å

 snabba och exklu­siva som de moderna kustbevakningsfartygen. De skulle bli b

ä

ttre l

ä

mpade och utrustade f

ö

r oljebek

ä

mpning men vara kapabla att normalt anv

ä

ndas f

ö

r bevakning. Projektering av en s

å

dan fartygstyp p

å

g

å

r inom kustbe­vakningen. Typen b

ö

r kunna ers

ä

tta b

å

de en del av de nuvarande kustbevakningsfartygen och milj

ö

skyddsfar­tygen med ett b

ä

ttre utnyttjande som f

ö

ljd och d

ä

rmed b

ä

ttre ekonomi.

Kombinationsfartyg av m

å

ttlig storlek torde dock inte t

ä

cka alla behov. Oljebek

ä

mpningen ute till havs (p

å

ö

ppet vatten) st

ä

ller t ex som n

ä

mnts mycket speciella krav p

ä

 fartygen, om den skall bli n

å

gorlunda effektiv 

ä

ven under inte helt idealiskt v

ä

der. Anskaffning av ett eller flera s

å

dana verk­liga specialfartyg m

å

ste f

ö

reg

å

s av ett grundligt utvecklingsarbete. J

ä

msides b

ö

r utredas m

ö

jligheten att komplettera och 

ä

ndra n

å

got eller n

å

gra befintliga staten tillh

ö

riga fartyg (sj

ö

m

ä

tare, isbrytare, min­fartyg, lotsfartyg, f

ä

rjor e d, f

ä

rdiga eller under byggnad) s

å

 att de kan s

ä

ttas in vid oljebek

ä

mpning. Speciellt sj

ö

fartsverkets fartyg, som 

ä

ven har rela­tivt l

å

g utnyttjningstid borde utformas f

ö

r samarbete med kustbevakningen. 

Ä

ven vissa civila fartyg och b

å

tar b

ö

r kunna tekniskt f

ö

rberedas f

ö

r insatser som hj

ä

lpfartyg vid oljebek

ä

mpning.

Det

ä

r mycket som talar f

ö

r att enb

å

tssystem vid bek

ä

mpning till h

ä

vs blir effektivare 

ä

n system med flera sm

å

 b

å

tar. Ett s

ä

dant enhetsfartyg blir betyd­ligt st

ö

rre 

ä

n nuvarande milj

ö

skyddsfartyg f

ö

r att sj

ö

dugligheten skall bli tillr

ä

ckligt god. Typen kan kanske utvecklas ur grundid

é

n f

ö

r s k supplyfartyg och storleken b

ö

r nog ligga runt 700-1500 tons

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     378

deplacement. En h

ö

gsta fart p

å

 12-14 knop torde r

ä

cka men ett bland m

å

nga krav 

ä

r att fartyget kontinuerligt skall kunna g

å

 mycket sakta. Det b

ö

r vidare ha god man

ö

verf

ö

rm

å

ga - styrpropellrar b

å

de f

ö

r och akter eller eventuellt s k Voit-Schneider-propellrar. Samtidigt b

ö

r fartyget kunna r

ö

ra sig utan att r

ö

ra upp vattnet och oljan i n

ä

rheten -krav som 

ä

r sv

å

ra att f

ö

rena. Utrustningen skall omfatta plats f

ö

r helikopter, svepbommar, tr

å

ll

ä

nsor och vanliga l

ä

nsor, oljeupptagare, kranar, behand­lingsanl

ä

ggning f

ö

r upptagen olja, plats f

ö

r con­tainers, tankar f

ö

r olja, f

ö

rl

ä

ggningsutrymmen, sanerings-, tv

ä

tt- och reng

ö

ringsanl

ä

ggningar. Vidare b

ö

r ombord finnas n

ä

gra kraftiga sm

å

b

å

tar f

ö

r utl

ä

ggning av l

ä

nsor etc samt n

å

gra grundg

å

ende, o

ö

mma b

å

tar f

ö

r strandsanering.

Ett s

å

dant fartyg blir inte billigt (ca 50 milj kr). F

ö

r att f

å

effektivt utnyttjande borde man kanske p

å

sikt exempelvis f

ö

rs

ö

ka bilda en internationell pool,

d

ä

r grannstaterna ing

å

r.

Ovanst

å

ende skall blott ses som ett f

ö

rslag. Andra l

ö

sningar b

ö

r ocks

å

 studeras. Ny teknik som till

å

ter snabbare svepning 

ö

ver nedsmutsade vatten st

å

r h

ö

gt p

ä

ö

nskelistan men 

ä

r inte n

ä

gon l

ä

tt teknisk uppgift.

Ut

ö

ver systemen med mindre b

å

tar f

ö

r arbete i sk

ä

r­g

å

rdsomr

å

den samt enhetsfartyget f

ö

r bek

ä

mpning till havs beh

ö

vs ett betydande antal grundg

å

ende kraftiga b

å

tar f

ö

r bek

ä

mpning i sk

ä

rg

å

rd och i strandlinjen. En typ har i dagarna tagits fram av kustbevakningen. Detta bed

ö

ms just nu mer angel

ä

get 

ä

n det stora far­tyget, eftersom oljebek

ä

mpning till havs 

ä

r s

ä

 sv

å

r och tekniken 

ä

nnu s

å

 outvecklad att b

ä

ttre utbyte tills vidare torde vinnas totalt sett genom att satsa p

å

 oljebek

ä

mpning inom skyddade kustvatten, d

ä

r de farligaste hotbilderna ocks

å

 f

ö

refinnes.

Prop. 1980/81:119 Bilaga 3.1 Kommundepartementet     379

Ser man till landets resurser i stort m

ä

ste man konstatera att kustbevakningens nya 300 tons bevak­ningsfartyg inte kan klara att skydda v

å

ra territo­rialvatten vid ofred, f

ö

rst

ä

rkt f

ö

rsvarsberedskap, neutralitetsvakt eller krig.

Under de sex 

å

ren under VK 

II 

sk

ö

ttes denna uppgift av flottan, som d

å

 hade goda resurser i form av ett stort antal (ca 25] kraftigt bestyckade jagare och minsvepare. Uppgiften kr

ä

ver bestyckade, uth

å

lliga fartyg, som kan hindra en krigf

ö

rande part att anv

ä

nda svenskt territorialvatten. Svenska marinen 

ä

r nog den enda i v

ä

rlden som avskaffar s

å

dana fartyg.

Detta

ä

r en politisk fr

å

ga med starka ekonomiska aspekter. I fredstid fordras resurser, som med f

ö

rdel kan vara civila (kustbevakningen) men som ocks

ä

 kan vara milit

ä

ra. De civila resurserna kan effektivt enbart anv

ä

ndas f

ö

r civila uppgifter. Milit

ä

ra resurser d

ä

remot i form av l

ä

mpliga 

ö

rlogsfartyg kan utnyttjas f

ö

r civila uppgifter i fredstid och f

ö

r milit

ä

ra upp­gifter n

ä

r s

å

 kr

ä

vs.

De problem som blir f

ö

rknippade med att anv

ä

nda mili­t

ä

ra fartyg f

ö

r fredliga uppgifter kan l

ö

sas raed god vilja. Andra l

ä

nder har l

ö

st dem. Kostnaderna b

ö

r givetvis f

ö

rdelas p

å

 uppdragsgivande departement.

Gemensamma lednings- och sambandsfunktioner liksom samlokalisering kan underl

ä

tta samverkan och vara ett led i en rationalisering.

Ur nationalekonomisk synvinkel m

å

ste det h

ä

r skisse­rade vara den riktiga handlingslinjen.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.1    Kommundepartementet

380

8. SAMMANFATTNING

.M

å

nga oljeutsl

ä

pp 

ä

r lyckligtvis ganska ofarliga. Tunga eldningsoljor och tunga rester av r

å

olja s

ä

tter synliga och obehagliga sp

å

r i milj

ö

n. Om skadorna p

ä 

l

ä

ngre sikt 

ä

r kunskapen ofullst

ä

ndig. Mycket talar f

ö

r att skadorna ibland 

ö

verdrivs. Mer forskning erfordras.

Ytterligare f

ö

rb

ä

ttringar f

ö

r uppt

ä

ckande och fj

ä

rr­analys av oljeutsl

ä

pp 

ä

r 

ö

nskv

ä

rda. Fr

ä

mst beh

ö

vs instrument som kan avsl

ö

ja olja under vattenytan.

En snabb incidentberedskap 

ä

r alltid v

ä

rdefull men 

ä

r inte avg

ö

rande vid de stora oljeutsl

ä

ppen som kr

ä

ver stora insatser av materiel, fartyg och per­sonal under ganska l

å

ng tid.

Av utsl

ä

pp till sj

ö

ss 

ä

r endast omkring 20-30% bek

ä

mp­ningsbara p

å

 grund av v

ä

der och vind m m.

Befintlig teknik klarar ej krabb sj

ö

, h

å

rd vind och str

ö

m. Olja inblandad i is eller olja som flyter p

å 

visst djup kan nuvarande teknik ej klara. Utveck­lingen m

å

ste g

å

 mot kompletta te.kniska system.

F

ö

r bek

ä

mpning till havs 

ä

r troligen enb

å

tssystem baserade p

ä

 relativt stora fartyg med alla resurser ombord att f

ö

redraga. Fartygen skall ha utomordentliga man

ö

veregenskaper - ej standardfartyg.

P

å

slag p

å

 land kan inte alltid undvikas, speciellt inte vid stora olyckor.

F

ö

r bek

ä

mpning av ilandfluten olja kr

ä

vs sm

å

 grund­g

å

ende o

ö

mma b

å

tar i relativt stort antal.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

381

F

ö

r l

ä

ktring och omh

ä

ndertagande av olja kr

ä

vs s

ä

rskilda tekniska insatser.

F

ö

rb

ä

ttra utprickningen i livligt trafikerade farleder.

Satsa p

å

 studium, forskning och utveckling. Det finns fortfarande alltf

ö

r m

ä

nga fr

å

getecken.

Se

ö

ver den nuvarande ansvars- och resursf

ö

rdelningen. Det skall s

ä

kert visa att nationen kan spara pengar genom b

ä

ttre samordning av de olika myndigheternas anskaffning av fartyg och materiel. G

ö

r en omf

ö

rdel­ning s

å

 att kustbevakningen f

ä

r st

ö

rre medelstill­delning till oljebek

ä

mpning. Ge marinen st

ö

rre medels­tilldelning till utsj

ö

bevakning av territorialvatten och fiskezoner - en uppgift som marinen ju m

ä

ste klara i ofred. Bygg vidare p

å

 det goda samarbete sora h

ä

r redan existerar i praktiken.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.1    Kommundepartementet

382

F.ARTYGSTYPER F

Ö

R OLJETRANSPORT

Principskisser

Konventionell tanker med begr

ä

nsad kvantitet segregerad ballast i tanker f

ö

r och akter samt tv

å

 wingtankar.

Tanker enligt protocol 78 med "protective location" av segregerade ballasttankar.

Konventionell tanker

Tanker enligt protocol 75

OBO-fartyg (Ore-Bulk-Oil)

00-fartyg (Ore-Oil)

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.1    Kommundepartementet

383

EXEMPEL P

Å

HOTBILDER Grundst

ö

tning

Konventionell tanker

Konventionell tanker

Tanker enligt protocol 

li 

med ballasttankar i sidorna

Tanker enligt protocol 

li 

med dubbelbotten

Kollision

Konventionell tanker

Tanker enligt protocol 78 med ballasttankar i sidorna

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.2   Kommundepartementet

384

Bilaga 3.2

Sammanställning av remissyttranden över 1977 års olje­skyddskommittés betänkande (Ds Kn 1979:13) Bered­skap mot oljeutsläpp till sjöss

1    Remissinstanser

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgetts av rikspolisstyrel­sen, överbefälhavaren, civilförsvarsstyrelsen, sjöfartsverket, Sveriges me­teorologiska och hydrologiska institut (SMHI), statskontoret, riksrevi­sionsverket, fiskeristyrelsen, statens naturvårdsverk, generaltullstyrelsen, arbetarskyddsstyrelsen, styrelsen för teknisk utveckling, havsresursdele­gationen, statens brandnämnd, länsstyrelserna i Stockholms, Uppsala, Södermanlands, Östergötlands, Kalmar, Gotlands, Blekinge, Kristian­stads, Malmöhus, Hallands, Göteborgs och Bohus, Älvsborgs, Skara­borgs, Värmlands, Västmanlands, Gävleborgs och Västerbottens län, kommittén (K 1979:1) för transport av farligt gods, räddningstjänstkom­mittén (Kn 1979:01), Svenska kommunförbundet. Svenska hamnförbun­det, Sveriges industriförbund. Tjänstemännens centralorganisation (TCO), Landsorganisationen i Sverige (LO), Sveriges redareförening. Svenska brandbefälets riksförbund, brandmännens riksförbund. Svenska sällskapet för räddning af skeppsbrutne (sjöräddningssällskapet) och Vattenvärnet.

Centralorganisationen SACO/SR har utan eget ställningstagande över­lämnat yttrande från Sveriges naturvetareförbund.

Yttrande har överlämnats av överbefälhavaren från chefen för marinen, av fiskeristyrelsen frän fiskeriintendenterna i övre södra, nedre södra, östra och mellersta distrikten, och av LO från Svenska kommunalarbetare­förbundet.

Länsstyrelserna har överlämnat yttranden från fiskenämnden i Kalmar län samt Vaxholms, Värmdö, Haninge, Nynäshamns, Eskilstuna, Nykö­pings, Oxelösunds, Kalmar, Oskarhamns, Västerviks, Mörbylånga, Got­lands, Malmö, Ystads, Helsingborgs, Landskrona, Trelleborgs, Göte­borgs, Öckerö, Stenungsunds, Kungälvs, Lysekils, Uddevalla, Munke­dals, Sotenäs, Tanums, Kristinehamns, Grums, Säffle, Västerås. Köpings, Söderhamns och Hudiksvalls kommuner.

Yttrande har dessutom inkommit från Sveriges kommunaltjänstemanna­förbund.

2   Allmänna synpunkter

Oljeskyddskommitténs betänkande får ett övervägande positivt motta­gande av remissinstanserna. Flertalet remissinstanser instämmer sålunda i

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.2    Kommundepartementet

385

huvudsak i de grundläggande bedömningar som kommittén gör. Detta innebär bl.a. att remissinstanserna tillstyrker ett bibehållande av den nuvarande inriktningen av oljeberedskapen i stort. Vidare bör en fortsatt satsning göras på forsknings- och utvecklingsarbete, varvid internationella erfarenheter bör beaktas. Även om betänkandet får ett övervägande posi­tivt gensvar får dock vissa av kommitténs förslag ett delvis blandat motta­gande.

Många remissinstanser finner det otillfredsställande att frågorna om oljeskydd och räddningstjänst i övrigt splittrats upp pä flera olika statliga utredningar, av vilka nägra är avslutade medan andra fortfarande pågår. Detta förhållande gör det svårare att överblicka konsekvenserna av de olika utredningarnas förslag, menar dessa remissinstanser. Med anledning härav efterlyses en samlad prövning av de olika utredningarnas förslag. Ett tungt vägande skäl för en sädan prövning är enligt länsslyrelsen i /Malmö­hus län att oljeskyddet måste ses som en av flera räddningstjänstuppgifter. Pä länsplanet och på lokal nivä är det i stor utsträckning så, att samma myndigheter, samma organisationer och samma människor skall ingripa vid olika tänkbara nödlägen. Endast viss expertis skiftar. Detta innebär enligt länsstyrelsen att såväl planering som utbildning och övning samt resursutnyttjande i övrigt måste vara väl samordnad. Härigenom kan en hög nyttjandegrad uppnås vilket totalt sett medför lägre kostnader. Säror-ganisationer och speciella ätgärder skall undvikas så långt rent praktiska och materiella krav tillåter det, menar länsstyrelsen. Liknande synpunkter framförs även av andra länsstyrelser.

Flera länsstyrelser anser också att brist pä resurser gör det svårt att pä ett tillfredsställande sätt kunna bygga upp och upprätthålla en rimlig rädd­ningstjänstberedskap. För att kunna genomföra de vidgade uppgifter som oljeskyddskommittén och andra utredningar föreslår måste länsstyrelserna tilldelas erforderliga resurser.

3    Oljeutvinningen i Nordsjön

Enligt oljeskyddskommitténs bedömning utgör oljeutvinningen i Nord­sjön inte ett större föroreningshot mot svenskt kustområde än nu förekom­mande oljetransporter runt våra kuster. Det är därför inte rimligt att beredskapen för oljebekämpning ändras med hänsyn enbart till utsläpp i samband med oljeutvinning.

Statens naturvårdsverk anser att kommittén undervärderar riskerna för föroreningar genom olyckor till följd av oljehanteringen i Nordsjön. Verket menar därför att verksamheten måste ägnas fortsatt uppmärksamhet från statens sida.

Sotenäs kommun delar inte heller kommitténs uppfattning. Kommunen anser sålunda att oljeutvinningen utgör ett ökat hot mot västkusten. Av 

25    Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.2    Kommundepartementet

386

denna anledning bör såväl kustbevakningen som de hotade kommunerna genom statliga insatser ges ökade resurser av bekämpningsutrustning och saneringsmateriel. Vidare bör ett större regionalt förråd upprättas för Bohuskustens del med placering i mellersta kustzonen. Liknande uppfatt­ningar redovisas även av Lysekils, Öckerö och Tanums kommuner.

Havsresursdelegationen anser också att risken för oljeföroreningar pä den svenska västkusten har ökat till följd av den alltmer omfattande oljehanteringen i Nordsjön. Oljeföroreningar kan med Jutska strömmen föras in i Skagerack och påverka i första hand Bohusläns kust.

4    Ansvarsfördelning

Oljeskyddskommittén anser att den nu gällande ordningen med ett delat ansvar mellan insatser till sjöss ä ena sidan samt insatser på land och i hamn å den andra bör gälla även i fortsättningen. Det i olika sammanhang framförda förslaget att en enda myndighet skulle ha det odelade ansvaret för dessa insatser - säväl till sjöss som på land - avvisas sålunda av kommittén. Strandlinjen bildar enligt kommittén gräns mellan kustbevak­ningens och brandförsvarens ansvarsområden. Det praktiska arbetet förut­sätter emellertid en mjuk tillämpning av regeln om ansvarsgräns.

Flertalet remissinstanser delar kommitténs uppfattning i denna fråga. Många påpekar dock att en bibehållen ansvarsfördelning förutsätter för­bättrade samverkansrutiner mellan den land- och den sjöbaserade bered­skapsorganisationen.

Svenska kommunförbundel anser atl det vore direkt olämpligt att frånta kommunerna deras ansvar för insatser mot löskommen olja. Enligt förbun­det är det angeläget att viktiga frägor om den fysiska miljön handläggs nära de enskilda människorna, dvs. av kommunala organ. Härigenom motver­kas ocksä framväxten av otymplig byråkrati med klara samhällsekonomis­ka nackdelar.

Statens naturvårdsverk delar däremot inte kommitténs uppfattning. En­ligt verket bör det samlade ansvaret för bekämpningsaktioner åvila endast en myndighet. Härigenom undviks problemen med oklara ansvarsgränser. Verket förordar att det odelade ansvaret i första hand åläggs den nya kustmyndighet, som i betänkandet (SOU 1979:43-45) Ren Tur - program för miljösäkra sjötransporter - föreslås bli bildad genom sammanslagning av sjöfartsverket och kustbevakningen. Om denna myndighet inte bildas bör enligt naturvårdsverket ansvaret läggas på kustbevakningen. Liknande synpunkter redovisas även av Sveriges redareförening. Även Sveriges kommunaltjänstemannaförbund anser att det odelade ansvaret för oljebe­kämpning bör åvila kustbevakningen.

Trelleborgs kommun anser att frågan om delat ansvar måste penetreras ytterligare. Enligt kommunens ertarenhet kan det under bekämpningsske-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.2    Kommundepartementet

387

det uppstä meningsskiljaktigheter mellan kommunens företrädare och kustbevakningen om vilka ätgärder som bör vidtas för atl nå bästa resultat.

Generallullstyrelsen biträder kommitténs förslag om ett bibehållet an­svarsförhållande för oljebekämpningsinsatser men framhåller samtidigt att denna ordning inrymmer psykologiska nackdelar. Bekämpningsorganen på land betraktar det nämligen ofta som ett misslyckande av de ansvariga enheterna till sjöss om dessa inte lyckas hindra olja frän att nå land. Mot denna bakgrund skulle det kunna vara en fördel om samma organ hade ansvaret för alla insatser mot till sjöss löskommen olja. Enligt styrelsen kan för närvarande endast kustbevakningen komma ifråga för ett sådant samlat ansvar. Generaltullstyrelsen tar även upp den i andra sammanhang framförda tanken pä att ge länsstyrelserna direktivrätt gentemot kustbe­vakningen i samband med bekämpningsaktioner. Styrelsen avvisar denna tanke, bl. a. med hänsyn till de problem som skulle kunna uppstä om flera län samtidigt berörs av ett och samma oljeutsläpp.

Länsstyrelsen i /Malmöhus län som i och för sig biträder kommitténs uppfattning i denna fråga, tar ocksä upp frågan om befogenhet för länssty­relserna att ge kustbevakningen direktiv i ett bekämpningsskede. Enligt länsstyrelsen finns det fog för en sädan direktivrätt med tanke på att vissa kustområden från miljösynpunkt är känsligare än andra. Denna direktiv­rätt bör sålunda tillkomma länsstyrelsen i egenskap av natur- och miljö­vårdsmyndighet. Skyddet av känsliga anläggningar, såsom t. ex. kärnkraft­verk, kan också vara ett argument för en sådan ordning, anser länsstyrel­sen.

5   Ledning av bekämpning

5.1 Ledning på regional och lokal nivå

För bekämpningsaktioner på och från land föreslär oljeskyddskommit­tén att brandlagen ändras så alt länsstyrelsen vid övertagande av ledningen för oljebekämpningsaktioner tillåts förordna dels en särskild räddningsbe­fälhavare för operativ ledning, dels brandcheferna för ledningen på skade­plats. Kommittén föreslår vidare att länsstyrelsen redan i förväg skall kunna utse den presumtive räddningsbefälhavaren. Denne skall svara för fortlöpande samordning och samverkan samt svara för viss utbildning och information. Uppdraget bör enligt kommittén vara en deltidssyssla.

Huvuddelen av remissinstanserna är principiellt positiva till förslaget. Enligt generaltullstyrelsen skulle den föreslagna ordningen med i förväg utsedda presumtiva räddningsbefälhavare ge väsentligt bällre möjligheter än nu att förbereda det samarbete som vid en bekämpningsinsats måste ske mellan olika berörda organ. Härigenom skulle friktioner av den lyp som förekom under oljebekämpningen i Stockholms skärgård vårvintern 1979 kunna undvikas. Enligt styrelsens mening skulle det emellertid vara en

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.2    Kommundepartementet

388

fördel om de presumtiva räddningsbefälhavarna utsågs för större områden än län, t.ex. civilområden.

Fiskeriintendenten i mellersta distriktet anser all förhållandena vid Mä­laren är sådana atl de motiverar en räddningsbefälhavare för hela regionen.

Flera länsstyrelser framhåller alt många av de uppgifter som den pre­sumtive räddningsbefälhavaren skall utföra är likartade med motsvarande uppgifter för annan räddningsljänsl. Länsstyrelsen i Blekingen län föreslär med hänsyn härtill att den regionala ledningsverksamheten byggs upp på ett likartat sätt för all räddningstjänst saml all lämpligen någon form av beredskap inom länsstyrelsens ledningsgrupp kommer till stånd. För hand­läggningen av frågor rörande ulbildning, planering, samråd m.m. föreslär länsstyrelsen att medel ställs till förfogande för anställning av ordinarie befattningshavare med ansvar för hela räddningstjänstverksamheten. Lik­nande synpunkter framförs även av länsstyrelserna i Stockholms, Uppsala och Värmlands län. Länsstyrelsen i Uppsala län framhåller all behovet av en dylik tjänst är särskilt stort i de län som har att planera för beredskapen mot kärnkraftsolyckor.

Länsstyrelserna i Södermanlands och Gävleborgs län anser all beslul rörande presumtiv räddningsbefälhavare bör anstå till dess andra utred­ningar som berör räddningstjänsten är färdiga. Dessa ulredningar kan nämligen komma att lägga fram förslag som innebär att en presumtiv räddningsbefälhavare behövs även för andra uppgifter än oljebekämpning.

Kalmar och Trelleborgs kommuner tycker atl den särskilde räddnings­befälhavaren bör inordnas i länsstyrelseorganisationen.

Kommittén för Iransport av farligt gods finner förslaget att på förhand utse presumtiva räddningsbefälhavare intressant. Enligt kommittén före­ligger ett visst behov av sådan beredskap även med hänsyn till risken för större olyckor vid transport av farligt gods. Kommittén avser att behandla frågan i sitt slutbetänkande.

Ett antal remissinstanser framhåller att presumtiva räddningsbefälha­vare med deltidstjänstgöring vid länsstyrelserna svåriigen kan rekryteras bland kommunernas brandchefer. Kommunerna har inte möjlighet att på föreslaget sätt avstå från sina förvaltningschefer. Sådana synpunkter fram­förs av länsstyrelserna i Blekinge, Värmlands och Gävleborgs län, Malmö, Göteborgs och Hudiksvalls kommuner samt av Sveriges kommunaltjänste­mannaförbund.

Svenska kommunalarbetareförbundet anser däremot att de presumtiva räddningsbefälhavarna i första hand bör utses bland brandchefer och andra brandbefäl, eftersom dessa har nödvändiga kunskaper och erfarenheter av räddningstjänst. Liknande synpunkler framförs även av bl.a. brandmän­nens riksförbund och länsstyrelsen i Kristianstads län.

Sveriges redareförening avvisar förslaget om presumtiva räddningsbe­fälhavare. Föreningen anser alt ledningsansvaret för bekämpningsinsatser alltid skall ligga pä kustbevakningen.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.2   Kommundepartementet

389

5.2 Organ för löpande samarbete på central nivå

För löpande samarbete på central nivå i fråga om beredskap för oljebe­kämpning och sanering föreslår oljeskyddskommillén att det tillskapas etl särskilt organ. 1 organet bör enligt kommittén ingå företrädare för general­tullstyrelsen, brandnämnden, naturvårdsverket och sjöfartsverkel. 1 vissa frågor skall även andra myndigheter och organ tillfälligt kunna knytas till organet.

Drygt hälften av remissinstanserna uttalar sig i denna fråga. Flertalet av dessa tillstyrker att etl samarbetsorgan bildas i enlighet med kommitténs förslag. Hit hör överbefälhavaren, sjöfartsverket, jlskeristyrelsen, länssty­relserna i Uppsala, Södermanlands, Östergötlands, Kalmar, Malmöhus, Hallands, Göteborgs och Bohus samt Västerbottens län. Svenska kom­munförbundet, TCO, Sveriges kommunaltjänstemannaförbund, vallen-värnet och flera kommuner.

Direkt negativa till inrättandet av etl särskilt organ är riksrevisionsver­ket, statskontoret, generallullstyrelsen, naturvårdsverket, havsresursdele­gationen, Sveriges industriförbund och Sveriges redareförening.

Riksrevisionsverket anser inte att tillräckliga skäl har redovisats för all motivera ett särskilt organ av del slag kommittén föreslår. Samarbetsbeho­ven bör kunna tillgodoses utan att ett sådant organ tillskapas. Statskon­toret redovisar liknande synpunkter och anser dessutom all effekterna av redan beslutade och föreslagna åtgärder kommer alt minska behovet av generella samordningsorgan.

Generaltullstyrelsen ifrågasätter om det är rationellt att inrätla ett nytt centralt organ som uppenbarligen kommer att behandla en rad frågor med betydande anknytning till de frägor om havels utnyttjande och skydd som nu tillhör havsresursdelegationens verksamhetsområde. Styrelsen anser att det - innan frågan om inrättande av ett nytt centralt organ närmare övervägs - bör undersökas huruvida ifrågavarande ärenden om tillsyn, övervakning och räddningstjänst lill havs och i kustvattnen kan hänföras till havsresursdelegationen. Liknande synpunkter anförs även av havsre­sursdelegationen.

Naturvårdsverket anser all kommittén döljer problemen med oklar an­svarsfördelning genom att föreslå elt övergripande organ med oklara ar­betsuppgifter. Naturvårdsverket vill ha till stånd en förändring av ansvars­förhållandena genom alt bilda en ny kuslmyndighet med ansvar för all oljebekämpning. Sveriges industriförbund redovisar liknande synpunkter.

Sveriges redareförening tycker att etl samarbetsorgan av den typ som föreslås endast skulle leda lill onödig byråkrati.

När det gäller sammansättningen av organet tycker några remissinstan­ser atl antalet permanent representerade myndigheter bör utvidgas. Över­befälhavaren anser sålunda att försvarsmakten bör vara ständigt represen­terad i organet. Pä samma sätt vill fiskeristyrelsen vara representerad.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.2    Kommundepartementet

390

Länssryrelserna i Malmöhus och Hallands län anser att den regionala nivån bör vara företrädd medan länsstyrelsen i Södermanlands län, Ystads, Eskilstuna och O.xelösunds kommuner samt Svenska kommunför­bundet tycker att kommunerna bör vara representerade i organet, t.ex. genom kommunförbundet. Enligt TCO:s mening bör personalrepresen­tanter från respektive myndighet ingå i samarbetsorganel. Alternativt bör inom respektive myndighel bildas särskilda referensgrupper för de frågor som samarbetsorganel skall behandla.

Svenska kommunförbundet anser att det är viktigt att gränsdragningen mellan det föreslagna organet och rådet för räddningstjänst hos statens brandnämnd klariäggs.

Enligt länsslyrelsen i Uppsala län bör del föreslagna organet kunna samordnas med motsvarande organ för samordning av övervakning och räddningstjänst tiil sjöss, som föreslagits av sjöövervakningskommittén.

Några remissinstanser anser att organet endast skall ha rådgivande funktioner.

6   Ledning av sanering

Oljeskyddskommitléns förslag all kommunerna genom författning åläggs att svara för oljesanering och att utse etl lämpligt organ med uppgift att planlägga och svara för saneringsinsatserna biträds av det stora flertalet remissinsianser.

Enligt Haninge och Kristinehamns kommuner innebär förslaget endast en konfirmering av redan gällande praxis.

Länssryrelsen i Blekinge län hävdar med hänsyn till de svårigheter som föreligger när det gäller gränsdragningen mellan bekämpning och sanering att en ändring av brandlagen vore enklare och effektivare än all utfärda en särskild författning. Genom en ändring av brandlagens bestäm­melser om räddningstjänst, så att den även omfattar sanering av oljeskador orsakad av löskommen olja till sjöss, kan lednings- och saneringsverksam­heten hela tiden bedrivas utifrån samma lagliga grund, menar länsstyrel­sen.

Kommittén för transport av farligt gods anser att respektive kommuns saneringsorganisalion bör byggas upp med hänsyn även till behovet av insatser för olyckor med landlransporter av farliga ämnen.

När det gäller frägan om vilket organ inom kommunerna som skall utses att vara ansvarigt för saneringsinsalserna går meningarna isär. Haninge, Västerviks och Lysekils kommuner anser alt brandförsvaret och hälso­vårdsförvaltningen bör få ett gemensamt saneringsansvar. Hudiksvalls kommun anser för sin del all gatukontoret med biträde av hälsovårdsför­valtningen är bäst lämpat för uppgiften. Sveriges nuHirvetareförbimd fram­håller all hälsovårdsförvallningarna har betydande kunskaper pä området

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.2    Kommundepartementet

391

och att denna kompetens bör utnyttjas. Brandmännens riksförbund anser att saneringsuppgifterna inte bör åvila brandförsvaret eftersom brandstyr­korna inte är dimensionerade för tidsödande saneringsinsatser. Ett ian­språktagande av brandstyrkorna skulle få negativ inverkan på brandför­svarens möjligheter att upprätthålla föreskriven beredskap för räddnings­tjänst under i vissa fall avsevärd tidsrymd. Liknande synpunkter redovisas av länsstyrelserna i Göteborgs och Bohus län och Gävleborgs län, Malmö, Säffle, Göteborgs och Kungälvs kommuner samt av Svenska brandbefä­lets riksförbund och Sveriges kommunaltjänstemannaförbund.

Svenska kommunförbundet är kritiskt till förslaget i dess helhel. Enligt förbundet finns det inte anledning att ifrågasälla kommunernas vilja att vid behov vidta lämpliga saneringsåtgärder. Det juridiska ansvar för den fysis­ka miljön som kommunerna har genom gällande naturvårds- och hälso­vårdslagstiftning är, sammanlaget med de kommunala organens politiska ansvar, fullt tillräckligt i sammanhanget. Även ifråga om saneringsorgan anser förbundet att särskilda författningsbestämmelser är obehövliga. Det ligger givetvis i kommunernas eget intresse all vidta sådana organisato­riska ätgärder som möjliggör att oljesaneringsinsatser kan utföras på etl effektivt sätt. Förhållandena i varje enskild kommun måste avgöra vilket eller vilka kommunala organ som skall ha ansvaret för oljesaneringsinsal-serna och andra liknande åtgärder. Liknande synpunkter framförs även av Eskilstuna kommun.

Nynäshamns kommun anser inte heller att det är nödvändigl all på förhand utse vilket kommunalt organ som skall åläggas saneringsansvar. Däremot är det enligt kommunens mening angeläget att samma organ har ansvaret för såväl bekämpning som sanering.

Enligt oljeskyddskommittén kan det också finnas anledning att ge läns­slyrelserna en i författning grundad befogenhet att i vissa fall leda sanering eller pä annat sätt besluta i saneringsfrågor. Detta förslag kommenteras endast av ett fåtal remissinstanser. Av dessa tillstyrker alla utom en, Svenska kommunförbundel, förslaget. Kommunförbundet anser inte att det föreligger tillräckliga sakliga motiv för att genomföra förslaget. Läns­styrelsen i Södermanlands län tycker för sin del att länsstyrelserna bör ges befogenhet att utse presumtiva saneringsledare enligt samma modell som föreslås beträffande presumtiva räddningsbefälhavare. Enligt länsslyrel­sen vore det en fördel om den presumtive saneringsledaren och den pre­sumtive räddningsbefälhavaren vore samma person.

7    Planläggning av resurser

Oljeskyddskommittén konstaterar att materielberedskapen hos akluella kommuner är otillräcklig. Med hänsyn härtill samt del faktum alt oljepå­slag på stränderna som regel är följden av ulsläpp. som kommunerna inle

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.2   Kommundepartementet

392

kan ha något ansvar för, anser kommittén det skäligt att staten medverkar till en förbättrad materielberedskap. Remissinstanserna är genomgående positiva till detta liksom till att regionala förråd med bekämpnings- och saneringsmateriel byggs upp. Länsstyrelsen i Malmöhus län anför följande.

Kommunernas materielbrist torde delvis komma alt täckas genom de regionala förråd av bekämpnings- och saneringsmateriel som statens brandnämnd på regeringens uppdrag f. n. håller på alt utarbeta program för. När det gäller snabba lokala ingripanden torde likväl brister komma att kvarstå hos de mindre och ekonomiskt svaga kommunerna. Denna svårig­het kan sannolikt endast överbryggas genom en regionalisering av rädd­ningstjänsten, genom vilken samverkan mellan de större kommunernas slagkraftiga brandkårer och de mindre kårerna byggs upp från grunden genom gemensam planläggning, övningsverksamhet och samfällt materiel-Utnyttjande. Frågan bör behandlas inom ramen för räddningstjänstkommit­téns arbete.

Enligt havsresursdelegationens mening bör en förbättrad materielbe­redskap även omfatta materiel för bekämpning av andra miljöfarliga ämnen än olja. Vidare anser delegationen att materielberedskapen i första hand bör byggas upp i de områden som är mest utsatta och känsliga för utsläpp av miljöfarliga ämnen. Exempel på sådana områden redovisas i betänkan­det (SOU 1979:43-45) Ren tur - program för miljösäkra sjötransporter.

Munkedals kommun föreslår att kustkommunerna tillerkänns ett visst procentuellt statsbidrag som är baserat på dels skatteunderlag dels behovet av materiel för att hålla den oljeberedskap som är acceptabel för respektive kommun. Enligt kommunen kan det inte vara rimligt att en kustkommun med lågt skatteunderlag ensam skall bära kostnaderna för oljeberedskapen utefter en långsträckt kust.

Oljeskyddskommittén anser vidare att kustbevakningens materielbe­redskap är nöjaktig med hänsyn till begränsningen i möjligheterna alt bekämpa olja till sjöss och till kostnaderna för anskaffningar och materie­lens underhåll och drift. Kommittén föreslår därför all kustbevakningens materielberedskap i stort bibehålls på nuvarande nivå i avvaktan på den särskilda forskning och teknikutveckling som styrelsen för teknisk utveck­ling (STU) bedriver.

Svenska kommunförbundet delar kommitténs uppfattning. Förbundet anser att det i rådande slatsfinansiella läge är viktigt att i första hand prioritera kommunernas behov av maleriel för insatser i strandzonen. Eskilstuna kommun är av samma uppfattning.

Generalltullstyrelsen motsätter sig däremot bestämt förslaget med hän­visning till de synpunkler som kommitténs sakkunnige, f d. gränschefen Roland[REDACTED_EFTERNAMN], framför i ett särskilt yttrande. Enligt[REDACTED_EFTERNAMN] är det inte försvarbart att låta den fortsatta utbyggnaden av vår oljeberedskap lill sjöss bli vilande i avvaktan på ännu icke förutsebara resultat av forskning och utveckling på oljebekämpningsområdet.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.2    Kommundepartementet

393

Enligt TCO är materielberedskapen inom kustbevakningen inte helt tillfredsställande ens för bekämpningsåtgärder under gynsamma förhållan­den. Bland annat saknas tillräckliga resurser för omhändertagande av större mängder upptagen - i många fall förorenad - olja. Dessutom är den materiel som kuslbevakningen förfogar över i många fall personalkrä­vande, vilket innebär att kuslbevakningens reguljära verksamhet blir lidan­de under bekämpningsaktioner. I övrigt instämmer TCO i vad[REDACTED_EFTERNAMN] anför i sitt yttrande.

Statens naturvårdsverk och Vattenvärnel ansluter sig också till Eng-dahls synpunkler medan havsresursdelegationen och länsstyrelsen i Gol­lands län redovisar liknande uppfattningar som de[REDACTED_EFTERNAMN] framför.

Tanums kommun anför följande.

När det gäller kustbevakningens materielberedskap är det svårt att dela kommitténs bedömning. Kommunen finner det rimligare atl påpeka att kustbevakningen personellt och materiellt är otillräckligt rustad för all bäde kunna upptäcka och bekämpa ett utsläpp till sjöss. Kommittén synes här ha sett mera till de förtjänstfulla insatser kustbevakningen lyckats göra trots sina begränsade resurser än till resurserna i sig. Särskill allvariigt ser kommunen på de ralionaliseringssträvanden inom tullverket som hotar de mindre enheterna och leder till indragningar av bl.a. för oljeberedskapen utomordentligt viktiga kustposteringar. För Tanums kommuns vidkom­mande är kuslposteringen i Grebbestad indragningshotad. Mot bakgrund av att Tanums kommun har en ca 15 mil läng fastlandsstrand och en omfattande skärgård vore det ur beredskapssynpunkt ren katastrofalt dra in kommunens enda kustpostering. De små enheterna och lokalkännedo­men kan inte ersättas av slora fjärrbaserade fartyg, om än med aldrig sä modern utrustning. Kommunen anser således att kuslbevakningens såväl materiella som personella resurser i regionen bör förslärkas och atl indrag­ningar av kustposteringar ej kan ske utan atl den svenska beredskapen mot oljeutsläpp försvagas.

Remissinstanserna tillstyrker förslaget att generalltullstyrelsen och sta­tens brandnämnd skall få i uppdrag alt i samråd med Svenska kommunför­bundel utreda dels vilka typer och vilket antal båtar för strandbekämpning m.m. som den samlade beredskapsorganisalionen bör tillföras, dels hur båtarna kan utnyttjas under den tid då de inte används för insatser mot olja. Nynäshamns kommun anser att även fiskefartyg bör kunna utnyttjas i samband med oljebekämpning.

Flera remissinstanser delar uttryckligen kommitténs uppfattning att planläggningen för en bättre oljeskyddsberedskap även bör omfatta en ökad satsning på samövningar, utbildning och information. Enligl general­tullstyrelsen visar erfarenheterna från tidigare bekämpningsaktioner att många av de myndigheter och organ som endast sporadiskt deltar i oljebe­kämpning ofta saknar erforderliga insikter om grunderna för gällande an­svarsgränser, insatsmöjligheter, lednings- och sambandsrutiner etc.

Beträffande resurser i övrigt erinar länsstyrelserna i Södermanlands och

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.2   Kommundepartementet

394

Göteborgs och Bohus län om de s. k. frivilliga flygkårerna, som är organi­serade länsvis för att ingå i länsstyrelsernas krigsorganisation. Dessa kårer utnyttjas i flera län för skogsbrandbevakning under sommartid. De bör även kunna användas för spaning efter oljebälten m. m., menar länsstyrel­serna.

8    Ersättningar

Oljeskyddskommitténs förslag beträffande ändrade regler för ersättning till kommunerna för bekämpnings- och saneringsinsatser får ell blandat mottagande av remissinstanserna. Förslaget om skälighetsprövning av kommunernas kostnader i samband med oljeutsläpp tillstyrks visserligen av de flesta remissinstanserna men några är starkt kritiska till förslaget. Enligt Nynäshamns kommun sker bekämpnings- och saneringsarbetet i regel under stark tidspress, varvid det inte är möjligt att i varje situation bedöma om en viss ålgärd är skälig eller ej. Atl skälighetspröva varje åtgärd innan den sätts in skulle kunna leda till kostsamma fördröjningar av bekämpningsarbetet. Av dessa skäl motsätter sig kommunen bestämt att ersättningsreglerna ändras i enlighet med förslaget. Liknande synpunkter framförs även av länsstyrelsen i Kalmar län, Värmdö, Eskilstuna, Mörby­långa och Göteborgs kommuner samt Svenska kommunförbundet.

Enligt Svenska kommunförbundet strider förslaget dessutom mot de uppfattningar om lämpliga former för statskontroll som statskontrollkom­mittén redovisar i betänkandet (SOU 1980: 10) Ökad kommunal självsty­relse. Förbundet menar att en naturligare lösning vore att statens brand­nämnd och Svenska kommunförbundet genom kontinuerlig information till kommunerna ger dessa råd om vilka åtgärder som bör vidtas under be­kämpnings- och saneringsaktioner.

Några remissinstanser tar upp frågan om vilka åtgärder som skall anses vara skäliga. De efterlyser klara regler om detta för att undvika tolknings­tvister.

Trelleborgs kommun påpekar att kommunen varje år har varit tvungen att på egen bekostnad rensa stränderna från olja som flutit iland under vintern. Kommunen ifrågasätter om detta skall betraktas som skäligt.

Tanums kommun anser att ansvarel för saneringsinsatser inom naturre­servat bör åvila reservatsförvaltaren. Dessutom bör, enligt kommunens mening, full ersättning utgå till kommunerna för saneringsinsatser inom de områden som klassats som riksintressen för rörligt friluftsliv.

Länsstyrelsen i Kalmar län tycker att kustkommunerna även bör få ersättning av staten för sina planläggningskostnader och för den övnings­verksamhet som bör bedrivas.

Styrelsen för teknisk utveckling (STU) framhåller att reglerna om ersätt­ning till kommunerna kan få betydelse även för arbetet med forskning och

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.2   Kommundepartementet

395

utveckling av nya tekniker för oljebekämpning/sanering. Styrelsen anför med anledning härav följande.

Framgångsrik utveckling av ny teknik förutsätter att det finns köpare av den nya tekniken/utrustningen. Frånvaro av köpare försvårar avsevärt att ny teknik tas fram. Reglerna för ersättning av kommunens kostnader bör därför utformas så att kommunerna ensamma eller i samverkan stimuleras att anskaffa effektiv ulrustning för bekämpning och sanering och har beredskap för hantering av denna. Etl alternativ är alt privata firmor stimuleras att anskaffa ulrustning som med viss säkerhet kommer att användas i saneringsarbetet och att firmorna då får ersättning för den risk som finns att utrustningen ej kommer till användning. Valet av regler för ersättning kommer att styra vad slags utrustning och oljeskyddsberedskap som kommer till stånd. Önskvärt är således atl kommunerna får viss ersättning också för beredskapsåtgärder avsedda att minska skadeverk­ningarna vid framtida befarade oljeutsläpp. STU anser det angeläget att denna fråga snarast löses. I annat fall kan befaras att marknadshindren försvårar genomförandet av den tekniska utvecklingen.

Fiskeristyrelsen och fiskeriintendenten i mellersta distriktet riktar upp­märksamheten pä ersättning till fiskare som genom oljeutsläpp kan vållas avsevärd ekonomisk skada antingen genom att redskap och fiskeplatser blir förstörda eller all fångad fisk blir osäljbar. På samma sätt kan en anläggning för fisk- eller musselodling bli förstörd. Fiskeristyrelsen anför med anledning härav följande.

Man kan hävda att ersättning skall krävas av den som vållat skadan och att detta kan ordnas upp med skadevållarens försäkringsbolag. Della försvå­ras emellertid av den bevisbörda som läggs på den skadelidande. Det är ofta svårt att påvisa vem som är skyldig till ett utsläpp. Ofta släpps olja ut i skydd av mörker eller dimma. Oljan kan också driva lång väg innan den uppmärksammas. De polisundersökningar som i sädana fall har företagits har sällan letl till åtal och fällande domar hör till undantagen. Det vore därför mycket värdefullt om det funnes en fond från vilken en viss ersätt­ning kunde utbetalas. Likheten med skördeskada och s. k. skördeskadeer­sättning inom jordbrukets område är påfallande.

Chefen för marinen framhåller för sin del att ersättning även måste utgå till försvarsmakten, när den engageras vid ett reellt eller befarat oljeut­flöde. En sådan insats orsakar nämligen stora merkostnader för försvars­makten.

Oljeskyddskommitténs förslag att ersättning för bekämpnings- och sa­neringsinsatser efter oljeutsläpp i hamn endast skall utgå om det visas eller görs sannolikt att utsläppet härrör från fartyg, som vid utsläppstillfället pass*at hamnen eller sökt nödhamn där, möter också kritik från några remissinstanser. Svenska hamnförbundet motsätter sig förslaget med moti­veringen att det i vissa fall kan visa sig omöjligt att spåra det skyldiga fartyget. Så kan t. ex. vara fallet under isförhållanden då ett utsläpp går att konstatera först i efterhand. Länsstyrelserna i Södermanlands och Malmö-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.2    Kommundepartementet

396

hus län samt Ystads, Helsingborgs, Landskrona, Köpings och Oxelösunds kommuner redovisar liknande synpunkter. Enligt länsstyrelsen i Söder­manlands län och O.xelösunds kommun kan dessutom långdragna tvister om ansvaret för oljeutsläpp i hamnområde medföra att kommunerna får ligga ute med stora summor under lång tid. I samtliga sådana fall bör staten förskottera kostnaderna för bekämpning och sanering.

Göteborgs kommun framhåller att förhållandena är speciella i Göteborgs hamn med hänsyn till att utsläpp i Göta älv under den mörka delen av dygnet kanske inte upptäcks förrän oljan har ansamlats i Göteborgs hamn­område. Oljespill inom hamnområdet från okänd källa bör därför i ersätt­ningshänseende jämföras med olja från havet. Länsstyrelsen i Göteborgs och Bohus län delar denna uppfattning.

Sveriges kommunaltjänstemannaförbund föreslår att kommunerna ge­nom ändring i brandlagen befrias från ansvar för oljebekämpning i hamn.

Svenska kommunförbundet anser att frågan om ersättning för oljeut­släpp i hamnarna bör analyseras ytteriigare innan ersättningsreglerna änd­ras.

Förslaget att statsmedel skall kunna utgå för kostnader för åtgärder då oljeutflöde befaras ske bemöts genomgående positivt. En sådan bestäm­melse torde stimulera kommunerna alt vidta skadebegränsade åtgärder redan på ett tidigt stadium, menar remissinstanserna.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.3    Kommundepartementet

397

    STATENS SRANON

Ä

MND

AT;      Räcd.-ii.-igse.a.ieten

Ad   ?   Fahli.T

Bilaga 3.3

1930-02-05        003-62'l/79

Er ivivvli*

Zr b«i>ckning

Regeri.ngen Kommundeparte-Tiensc

Regionala f

ö

rr

å

d av bek

ä

mpnings- oc.'i saneringsmateriel

Rt 1324/79 (delvis)______ 

Regeringen gav 1979-08-16 

szatens   

brandn

ä

mnd i uppdrag att utarbeta program f

ö

r att bygga upp regionala forr

å

d av olje­bek

ä

mpningsmateriel .

Uppdraget har utf

ö

rts och redovisas i bilaga.

Arbetet har bedrivits i sarar

å

d med kustbevak.ningen, raari.-.en, sj

ö

fartsverket, civilf

ö

rsvarsstyrelsen och Sve.nska kommun­f

ö

rbundet. Av tidssk

ä

l har 

ä

rendet inte re.iiitterats till be­r

ö

rda l

ä

nsstyrelser. Srandn

ä

mnden har e.Tiellertid informerat l

ä

nsstyrelsepersonal i olika sammanhang, bl.a vid konferens med landets f

ö

rsvarsdirekt

ö

rer i Borl

ä

nge december 1979.

Vid handl

ä

ggni.ngen av detta 

ä

rende har deltagit 

ö

verdirekt

ö

rer[REDACTED_EFTERNAMN], ledam

ö

terna[REDACTED_EFTERNAMN], "

å

gelsbo,[REDACTED_EFTERNAMN] och La.ng samt avdelningsdirekt

ö

ren Fahlin, f

ö

redragande.

ST.iTENS 3.RANDN

Ä

WND

Swen Hultovist

C

 ifM.U

ra.hlin

En bilaga PF/YB

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.3    Kommundepartementet

398

i

Bilaga 3.3.1

STATENS BRANDN

Ä

MND

Räddningsenheten

Ad   ?er   Fahlin

19S0-01-22

Tillhör   Sbrn

dnr.   003-S24/79

Program f

ö

r uppbyggnad av regionala f

ö

rr

å

d av oljebek

ä

mpnings-

aateriel_______________________________________________ 

Reggrinqsuppdraget

Regeringen har i beslut 1979-08-16 uppdragit 

å

t statens brand­n

ä

mnd att utarbeta program f

ö

r regionala f

ö

rr

å

d av bek

ä

mpni.-igs-och saneringsmateriel. Arbetet skall bedrivas i samr

å

d med marinen, civilf

ö

rsvarsstyrelse.n, sj

ö

fartsverket, kustbevakning­en, ber

ö

rda l

ä

nsstyrelser och Sve.nska kommunf

ö

rbundet och om m

ö

jligt redovisas f

ö

r regeringen f

ö

re utg

å

ngen av 1S79.

I beslutet har inta angivits f

ö

r vil.ket 

ä

ndam

å

l bek

ä

mpni.ngs-och saneringsmaterielen 

ä

r avsedd och ej heller har n

å

gra kost­nadsramar uppst

ä

llts. Emellertid h

ä

nvisas till bet

ä

nkandet .Ren Tur (SOU 1979:43) och n

ä

mnden har d

ä

rf

ö

r f

ö

rutsatt att det 

ä

r fr

å

ga om ol jebek

ä

mpni.ngsmateriel. Initial.kostnaden f

ö

r f

ö

rr

å

d av avsett slag uppskattas av utredni.ngen till fem miljoner kronor och den 

å

rliga drifts- och under.h

å

llskost.naden till 0,5 miljoner. F

ö

rbrukningskostnader f

ö

ruts

ä

tts belasta enskilda be-k

ä

mpningscperationer cch d

ä

rmed anvisat f

ö

rslagsanslag.

F

ö

rr

å

den skall fr

ä

mst vara avsedda f

ö

r kommunernas behov. Med h

ä

.nvisni.-ig till ovann

ä

mnda utredni.ngsbet

ä

nkande f

ö

ruts

ä

tts att f

ö

rr

å

dsh

å

llni.ngen inriktas p

å

 materiel som 

ä

r anv

ä

.ndbar i strand­tonen n

ä

r oljeutsl

ä

pp till sj

ö

ss, i kustvatt.nen, p

å

 V

ä

nern och .".

ä

laren flutit i land.

Nul

ä

get betr

ä

ffande komm.unernas oljeskyddsmaterial

Kommunernas satsning p

å

oljeskyddsmateriel 

ä

r blygsam i j

ä

m­f

ö

relse .med kustbevakningens. Erfarenheterna fr

å

n insatser under senare 

å

r vid st

ö

rre oleolyckcr har ocks

å

 visat att materiel­beredskapen inta vant helt tillfredsst

ä

llande. Oljebek

ä

mpning till sj

ö

ss, i kustvattnen, p

å

 V

ä

nern och .M

ä

laren ar en statlig uppgift. Enligt brandn

ä

mndens uppfattning 

ä

r det d

ä

rf

ö

r rimligt och angel

ä

get att staten bidrar till en f

ö

rb

ä

ttri.ng av de drygt 100 kustkommunernas (motsv.) materielberedskap for insatser n

ä

r str

ä

nder drabbats av oljeutsl

ä

pp som skett utanf

ö

r kommuns an­svarsomr

å

de. Det b

ö

r i sa.mma.nhanget framh

å

llas att de ers

ä

tt.-ni.ngsregler scm g

ä

ller f

ö

r r

ä

ddningstj

ä

nst och sanering med an­ledning av ol]eutfl

ö

de till Sj

ö

ss, i kustvattne.n .t. m (21 

§

 brandlagen) direkt motverkar anskaffning av oljeskydcsmatsriel eftersom kommun f

å

r betalt f

ö

r sj

ä

lva insatsen efter intr

ä

ffat oljeutsl

ä

pp (bl a inhyrni.ng av materiel och tj

ä

nster) , ."nen inge.n ers

ä

ttning f

ö

r uppbyggnad av f

ö

rr

å

d i beredskapssyfte.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.3   Kommundepartementet

399

Ä

ndam

å

let med f

ö

rr

å

den

Kommunerna cch kustbevakningen har gemensam ansvarsomr

å

desgr

ä

ns just d

ä

r land och vatten m

ö

ts. Betr

ä

ffande hamn g

ä

ller att n

ä

mnda gemensamma gr

ä

ns anges i kommuns brandordning.

S

å

v

ä

l r

ä

ddningstj

ä

nstutrsdningen (SOU 1971:30), sid 123 och sid 223,,som departe.mentchefen i f

ö

rarbetena tiil brandiagen (prop 1973:135) har f

ö

rutsatt att kommunerna skall g

ö

ra oljebek

ä

mp-ningsi.nsatser i vissa strandn

ä

ra vatten (t ex grunda vikar! , det vill s

ä

ga inom kustbevakningens ansvarsomr

å

de. Departe.mentchefen synas i sina 

ö

verv

ä

ganden, prop sid 178, cm ers

ä

ttni.ng till kom-.Tiun f

ö

r oljebek

ä

mpni.ng m m ha godtagit r

ä

ddningstj

ä

nstutredni.ng-ens bed

ö

mning. A andra sidan torde .naLn ej ha f

ö

rutsatt att kust­bevakningen skall g

ö

ra insatser p

å

 strand men d

ä

remot vid behov medverka vid bek

ä

mpningsinsatser i hamn.

Anvisningar r

ö

rande taktisk samverkan och 

ö

msesidigt bist

å

nd .iiellar. kustbevakning och kommun har efter samr

å

d .med brandn

ä

mnden och Svenska kommunf

ö

rbundet utf

ä

rdats av generaltullstyrelsen.

Enligt f

ö

rarbetena till brandlagen 

ä

r kommun inte skyldig att an­skaffa specialutrustning for i.nsats vid varje t

ä

nkbart slag av oljaolyck

ä

. utrustningen skall vara avpassad med h

ä

nsyn till risk­l

ä

get inom kommune.n f

ö

r a.n f

ö

rsta insats mot vanligen f

ö

rekommande oljeutfl

ö

den som inte 

ä

r av alltf

ö

r stor omfattning. Kommun 

ä

r med andra ord inte skyldig att di.iiensionera sin materiella bered­skap med avseende p

å

riskerna for oljeutsl

ä

pp inora kustbevakning­ens ansvarsomr

å

de.

Enligt brandn

ä

mndens uppfattning 

ä

r h

ä

r f

ö

reslagna f

ö

rr

å

d inte av­sedda att ers

ä

tta den utrustni.ng som enligt f

ö

rarbetena till brand­lagen kr

ä

vs f

ö

r att kommun skall uppr

ä

tth

å

lla beredskap mot olje­utsl

ä

pp uppkomna inora kommunens eget ansvarsomr

å

de.

Materielen b

ö

r utformas i f

ö

rsta hand .med. h

ä

nsyn till insatser .Tiot st

ö

rre oljeutfl

ö

den som intr

ä

ffat utanf

ö

r kommu.ns ansvarsomr

å

de och sora drabbat str

ä

.nderna. Exempel p

å

 s

å

dana insatser 

ä

r bek

ä

.mp-ningsoperationerna till f

ö

ljd av tankfartygets Tsesis grundst

ö

t­ning i S

ö

dert

ä

ljeleden (1977) och oljeutsl

ä

ppen som drabbat Bohus­l

ä

n (1973) och Stock.hoL-ns sk

ä

rg

å

rd (1979).

I uppdraget till brandn

ä

mnden talas om f

ö

rr

å

d av bek

ä

mpnings- cch saneringsmateriel. Brandn

ä

mnden st

ä

ller sig emellertid tveksam till att bygga upp statliga f

ö

rr

å

d av materiel avsedd f

ö

r det ofta tids­kr

ä

vande saneri.ngsarbetet. Vid s

å

dana insatser fin.ns god tid att skaffa fram erforderlig utrustning ur befintliga resursk

ä

llor.

Uppbyggnad av regionala materielf

ö

rr

å

d med statliga medel b

ö

r i f

ö

rsta hand inriktas p

å

 att underl

ä

tta f

ö

r kommunerna att effek­tivare bek

ä

mpa oljeutsl

ä

pp som drabbat strandzonen. Visserligen kan genom b

ä

ttre planl

ä

ggni.ng samt avtal med tillverkare och lever­ant

ö

rer tillg

ä

ngligheten p

å

 materiel av olika slag f

ö

rb

ä

ttras, men genom att viss akutmateriel f

ö

rr

å

dsh

å

ils underl

ä

ttas r

ä

ddningsbef

ä

l-Iiavarens arbete i v

ä

sentlig grad under ett pressat inledni.ngsskede.

F

ö

rr

å

dsh

å

llningen av materiel b

ö

r s

å

ledes byggas upp fra-mf

ö

r allt med tanke p

å

 vad som beh

ö

vs f

ö

r att snabbt komma ig

å

ng med ett f

ö

rstahandsingripande.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.3    Kommundepartementet

400

F

ö

rr

å

dsh

å

llning, lokalisering av f

ö

rr

å

d m m

Vad g

ä

ller f

ö

rr

å

dsh

å

llningen och underh

å

llet av den lagrade ma­terielen b

ö

r man utg

å

 ifr

å

n att om .m

ö

jligt samlagra materielen i redan nu befintliga eller planerade f

ö

rr

ä

dslokaler, Fr

ä

n ekonomisk synpunkt 

ä

r det sj

ä

lvfallet f

ö

rdelaktigt om existerande resurser p

å

 detta omr

å

de kan ut.nyttjas. I f

ö

rsta hand har unders

ö

kts vilka m

ö

jligheter f

ö

rsvars.makten, kustbevakningen, civilf

ö

rsvarsstyrel­sen, sj

ö

fartsverket och st

ö

rre kommuners brandf

ö

rsvar har att st

ä

lla f

ö

rr

å

dsutrymme och personal till f

ö

rfogande. .Man b

ö

r efter­str

ä

va att f

ö

rr

å

dsh

å

llningen om.h

ä

ndertas av organisationer som har personal med' vana att sk

ö

ta materiel av h

ä

r aktuellt slag. Av stor betydelse vid val av f

ö

rr

å

dsplats 

ä

r 

ä

ven cess l

ä

mplighet fr

å

n transportsynpunkter.

Flera olika alternativ kan diskuteras n

ä

r det g

ä

ller lokalisering-an av f

ö

rr

å

den. Man kan t

ä

nka sig antingen ett stort antal sm

å

 f

ö

r­r

å

d eller ett f

å

tal st

ö

rre. En av de faktorer som 

ä

r avg

ö

rande f

ö

r lokaliseringen 

ä

r vilka krav p

å

 insatstider som skall st

ä

llas p

å 

den f

ö

rr

å

dsh

å

ll.na materielen. Enligt brandn

ä

mndens uppfattning 

ä

r det fullt tillr

ä

ckligt om transporttiden p

å

 landsv

ä

g till den plats sora kan n

å

s med biltransporter i anslut.ning till skadeomr

å

det kan h

å

llas inom 5-10 timmar. Detta talar - samt att en splittring av resurserna undviks - f

ö

r ett begr

ä

nsat antal st

ö

rre f

ö

rr

å

d.

I stort skulle ett transportavst

å

nd p

å

 5 timmer med bil i.nneb

ä

ra att varje f

ö

rr

å

d kunde betj

ä

na ett kustavsnitt om ca 50 mils l

ä

ngd cch en i.nnanf

ö

r bel

ä

gen region med ca 25 mils radie fr

å

n f

ö

rr

å

det (jfr kartbilaga). Detta medf

ö

r - grovt r

ä

knat - att ett f

ö

rrad borde lokaliseras vid norrlandskusten till trakten av U.me

å

, till stockhoLmsregionen ett f

ö

rr

å

d som samtidigt skulle betj

ä

na kom.mun-erna kri.ng M

ä

laren, ett till blekinge.kusten och ett till g

ö

teborgs­regionen, avsett att 

ä

ven betj

ä

na kommunerna kring V

ä

nern. Med an radie p

å

 ca 25 mil kommer f

ö

rr

å

dens i Sydsverige "betj

ä

ningscm-r

å

den" att i viss utstr

ä

ckning 

ö

verlappa varandra. E.mellertid b

ö

r det uppm

ä

rksammas att sist.n

ä

mnda f

ö

rr

å

d har en st

ö

rre region att betj

ä

na en

ä

r V

ä

nern cch M

ä

laren ligger mom dessa omr

å

den. Risk­erna for oljeutsl

ä

pp 

ä

r h

ä

r st

ö

rre genom den intensivare fartygs-trafike.n m ra.

F

ö

rr

å

dsh

å

llningen f

ö

r Gotland uppm

ä

rksammas s

ä

rskilt och att f

ö

r­r

å

d f

ö

rl

ä

gges dit.

Skulle mycket stora oljep

å

slag intr

ä

ffa och den materiel som finns vid n

ä

rmaste f

ö

rr

å

d inte r

ä

cka till f

ö

ruts

ä

tts att komplettering kan ske genom re.kvirering fr

å

n andra f

ö

rr

å

d.

.Matarielen b

ö

r fr

å

n transportsynpunkter i g

ö

rligaste utstr

ä

ckning f

ö

rvaras i transportcontainers.

Betr

ä

ffande m

ö

jligheter till f

ö

rr

å

dsh

å

llning av materielen inom ovan n

ä

mnda regioner b

ö

r framh

å

llas f

ö

ljande. P

å

 grund av den korta utredningstiden har civilf

ö

rsvarsstyralsen och marinen under hand framf

ö

rt att de inte hinner f

å

 fram uppgifter om i vilken ut­str

ä

ckning materielen kan f

ö

rvaras hos desamma. Kustbevakningen har meddelat att det f

ö

r n

ä

rvarande inte finns plats varken utom­hus eller inomhus i deras f

ö

rr

å

d. Sven sj

ö

fartsverket har fram--f

ö

rt att de har begr

ä

nsade f

ö

rr

å

dsutrymmen.

Vid f

ö

rfr

å

gningar till vissa brandf

ö

rsvar har framkommit att f

ö

r norrlandskustens del finns utrymme s

å

v

ä

l inom- som utomhus hos

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.3    Kommundepartementet

401

Ume

å

 brandf

ö

rsvar, i stockhoLmsregionen utomhus hos Tyres

ö

 bra.nd-f

ö

rsvar, vid blekingekusten hos brandf

ö

rsvaret i Karlskrona och i g

ö

teborgsregionen utomhus hos Uddavalla brandf

ö

rsvar. Brandchefen p

å

 Gotland har .meddelat att det inte finns plats pi bra.ndstationen, .men att det inte torde m

ö

ta n

å

gra sv

å

righeter att erh

å

lla l

ä

mpliga f

ö

rr

å

dsutrymmen p

å

 andra st

ä

llen i kommunen. Vid f

ö

rl

ä

ggning av materielen till brandk

å

rer blir den oavsett tidpunkt omedelbart gripbar p

å

 grund av brandf

ö

rsvarens h

ö

ga beredskap.

De m

ö

jligheter som finns hos n

ä

mnda brandf

ö

rsvar b

ö

r ses som exem­pel p

å

 t

ä

nkbar fcrr

ä

dslokaliserintj. . Tidsbrist har inte medgivit en utv

ä

rdering om andra orter kan erbjuda likv

ä

rdiga eller b

ä

ttre f

ö

tr

å

ds lokall te ter. F

ö

rsvarsmaktans, civilf

ö

rsvarsstyrelsens, kustbevakningens och s]

ö

fartsver.kets resurser m

å

ste ocks

å

under­s

ö

kas ytterligare innan slutlig st

ä

llning tas till val av f

ö

rr

å

ds-platser. Enligt brandn

ä

mndens bed

ö

mning torde lokaliseringsfr

å

gan emellertid' inte v

å

lla st

ö

rre proble-m.

iMaterielf r

å

gor

Bek

ä

mpning av ilandflute.n olja inrymmer m

å

nga problem. V

ä

derlek, 

å

rstid, slag av strand - klipp-, klapper- ochsancstrand - typ av olja, ol]ans spridni.ngsgrad, hur l

ä

nge oljan legat i 

vatt.

net

,

det drabbade omr

å

dets bel

ä

genhet fr

å

n transportsynpunkt 

ä

r exe-mpel p

å 

n

å

gra faktorer som inverkar. P

å

 grund av det stora antalet variab­ler 

ä

r oftast den ena spillsituationen inte den andra lik. H

ä

rav f

ö

ljer att om man skulle di.mensionera utrustni.ngen f

ö

r varje t

ä

nk­bart slag av oljespill som kan drabba strandzonen, detta inta kan ske annat 

ä

n till mycket h

ö

ga kostnader.

Vid bek

ä

mpning och sanering av oljeskador 

ä

r det flera led som" vart och ett m

å

ste fungera f

ö

r att i.nsatsen skall bli s

å

 fram­g

å

ngsrik som m

ö

jligt. Det m

å

ste bland annat finnas transportm

ö

jlig­heter, utrustning f

ö

r att begr

ä

nsa spridningen av spillet, utrust­ning f

ö

r att avl

ä

gsna oljan fr

å

n s

å

v

ä

l land scm vatten, resurser f

ö

r att h

ä

rb

ä

rgera omh

ä

ndertagen olja samt m

ö

jligheter att bli kvitt uppkommet oljeavfall.

Olja sora drivit iland p

å

 sandstr

ä

nder kan m

å

nga g

å

ngar effektivt avl

ä

gsnas ned schakt- och gr

ä

vmaskiner. Ett betydligt sv

å

rare problem utg

ö

r steniga och klippiga str

ä

nder. N

å

gra riktigt ratio­nella metoder f

ö

r oljeskadeoperationer vid dessa strandtyper finns inte. Begr

ä

nsningsinsatser p

å

 t ex steniga str

ä

nder kr

ä

ver alltid stor personali.nsats och arbetet kan beskrivas son mycket primitivt (handpiockning av oljeklumpar och arbete med skyfflar, krattor, spadar, sorptionsmedel m m).

Inom styrelsen f

ö

r te.knisk utveckling 

ä

r p

å

 regeringens uppdrag FoU - program betr

ä

ffande teknik f

ö

r" ol jebe.k

ä

mpning till sj

ö

ss samt f

ö

r bek

ä

mpning och sanering i strandzonen under utarbetande. Programmet syftar till att ta 

fra.ii

teknik som 

ä

r kommersiellt tillg

ä

nglig om ca 7-10 

å

r.

F

ö

rslag till regionalt f

ö

rr

å

d - minimialternativ

F

ö

rr

å

den b

ö

r 

ä

gas och administreras av statens brandn

ä

mnd.

Utrustningen b

ö

r utg

ö

ras av s

å

dan .materiel som i ett akutskede beh

ö

vs f

ö

r att snabbt komma ig

å

ng med bek

ä

mpningsinsatser och 

d

ä

r s

å

 m

ö

jligt f

ö

rvaras i lastcontainers. Materielen b

ö

r kr

ä

va minimura av underh

å

ll och tillsyn. L

ä

tt anskaffbar utrustning avses

26 

Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.3    Kommundepartementet

402

inte lagras. F

ö

rr

å

det b

ö

r dimensionaras f

ö

r en personalinsats upp till 200 personer.

N

ä

gon lagerh

å

llning av transportresurser f

ö

ruts

ä

tts inte beh

ö

va ske.

Behoven av extra kommunikationsradioutrustni.ng bed

ö

ms kunna t

ä

ckas ge.nom i.nl

å

ni.ng fr

å

n civilf

ö

rsvarsstyrelsens f

ö

rr

å

d.

I olika sammanhang har p

å

talats briste.n p

å

 upptagare av olja fr

å

n vattnet hos dan landbaserade bek

ä

mpningsorganisationen. For vissa slag av oljor har bl a s

ä

 kallade ski.mmers visat sig vara mycket effektiva. Eftersom materiel av detta slag ej 

ä

r l

ä

tt att anskaffa f

ö

resl

å

s att varje f

ö

rr

å

d utrustas med en miniskimmar eller lik­v

ä

rdig anordning. I 

ö

vrigt betr

ä

ffande utrustning f

ö

r att avl

ä

gsna olja som flyter p

å

 grunda vatten i strandzonen b

ö

r man som hittills i f

ö

rsta hand f

ö

rlita sig p

å

 slamsugarfordon, schaktmaskiner, pump­utrustning m m sora finns l

ä

tt tillg

ä

nglig i hela landet. Materiel av sistn

ä

mnda slag 

ä

r inte k

ä

nslig f

ö

r st

ö

rningar genom sj

ö

gr

ä

s, vass, t

å

ng, iss

ö

rja m m. Avfallscontainers torde inte haller be­h

ö

va ing

å

i f

ö

rr

å

den d

å

ä

ven s

å

dana fi.nns gripbara i stora kvan­titeter.

Vid vissa bek

ä

mpningsoperationer har det visat sig sv

å

rt att i i.-i-itialskedet uppbringa l

ä

mpliga sm

å

 arbetsb

å

tar i tillr

ä

ckligt an­tal. F

ö

rr

å

den b

ö

r d

ä

rf

ö

r inneh

å

lla viss kvantitet strykt

å

liga 

ö

ppna sm

å

b

å

tar av omkri.ng fem meters l

ä

ngd.

Betr

ä

ffande utombordsmotorer torde det billigaste alternativet vara att ink

ö

pa desamma och tr

ä

ffa separat avtal om f

ö

rvari.ng inom­hus i l

ä

mplig lokal.

Granskning och utv

ä

rdering av enskilda produkter i nedanst

å

ende f

ö

rslag har inte gjorts. Denna b

ö

r anst

å

till dess beslut fattats om .medelstilldelning.

1 15

F

ö

rslag till materielh

å

llning 3   s

ett regionalt f

ö

rr

å

d:

100.000:

20-fot transportcontainers med inredning

110.000:

miniskimmer aller likv

ä

rdigt alternativ

165.000 750 500

500.000

12.000

30.000

12.000

7.500

4.000

ö

ppna arbetsb

å

tar helst i aluminium med utombords-motor,

ö

skar, extra 

å

ror och f

ö

rt

ö

jningsgods

15

st

5

st

2000

m

drivmedelsdunkar

fatpumpar f

ö

r dri'/medel

hamn- och inomsk

ä

rsl

ä

nsa (alt. 1000 m kustl

ä

nda) med ankrings-don och t

å

gvirke

200

st

200

st

200

par

50

par

200

par

regnst

ä

ll

"varma" underst

ä

ll

st

ö

vlar

sj

ö

st

ö

vlar och vadarbyxor

par  halkskydd (breddar)

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.3    Kommundepartementet

403

600

par

handskar

5.000

200

st

flytv

ä

star

20.000

10

st

sjukv

å

rdsutrustning

2.000

5000

st

plasts

ä

ckar

10.000

Handverktyg

skyfflar

grepar

planterspadar

krattor (r

ä

fsor)

liar

brynen

h

å

var

75

000

-

5

000

-

rv

1

10

000

-

Summa kr

1.068

750

_

plasthinkar

Reng

ö

ringsmedel (l

ö

sningsmedel) f

ö

r tv

ä

ttning av redskap och personal

Sorptionsmedel typ bark och vitmossetorv f

ö

r att skydda arbetsplats fr

å

n att bli nadsmetad

Efter samr

å

d med brandchef arna i Ume

å

 och p

å

 Gotland samt general-tullstyrelsen har antalet 

ö

ppna arbetsb

å

tar minskats till fem per f

ö

rr

å

d i dessa ragioner. Norrlandskusten resp Gctla.nd best

å

r till stor del av 

ö

ppen kust varf

ö

r behovet -av antalet sm

å

 arbets­b

å

tar har bed

ö

mts vara mindre.

F

ö

rr

å

den p

å

 norrlandskusten och Gotland b

ö

r s

å

ledes i.nneh

å

lla;

5   st  

ö

ppna arbetsb

å

tar, helst i

aluminium, raed utombords-

motor, 

ö

skar, extra 

å

ror

och f

ö

rt

ö

jningsgods

55.000:-

5   st  dri-/medelsdunkar                         250:-

I 

ö

vrigt lika raed f

ö

reg

å

ende

Summa kr    958.250:

Progra.mplaner f

ö

r uppbyggnad av

f

ö

rr

å

den samt kostnader

.Anskaffningskostnad fem f

ö

rr

å

d

enl.

f

ö

reg

å

ende

5.122,750:

of

ö

rutsett

77.25 0:

Summa kr   5.200.000:-

F

ö

rbruknings- och reparationskostnader f

ö

ruts

ä

tts belasta enskilda bek

ä

mpningsoperationer och f

ö

r detta 

ä

ndam

å

l anvisat f

ö

rslagsan­slag.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.3    Kommundepartementet

404

Uppbyggnadsal ternj_ty_

A. Samtliga f

ö

rr

å

d anskaffas p

å

en g

å

ng och ber

ä

knas kunna vara uppbyggda ca ett 

å

r efter tidpunkt f

ö

r beslut.

Anskaffningskostnad

5.200.000:-

Å

rskostnad f

ö

r drift och underh

å

ll,

lokalhvror m m

250.000:-

Summa kr   5.450.000:-

3. F

ö

rr

å

den byggs upp i tv

å

 etapper.

F

ö

rsta 

å

ret:   Stockholmsregionen G

ö

teborgsregionen Gotland

Anskaffningskostnad

3 .100 .0 00:-

Å

rskostnad f

ö

r drift- och underh

å

ll,

lokalhyror m m

150.000:-

Summa kr   3.250.000:-

Andra 

å

ret:    Blekingeragionen Norrlandsregionen

Anskaffningskostnad

2.100.000:-

Å

rskostnad f

ö

r drift- och underh

å

ll,

lokalhyror m .-n

350.000:-

Sumraa kr   2.350.000:-

C. F

ö

rr

å

den byggs upp i tre etapper.

F

ö

rsta 

å

ret:   G

ä

teborgsregione.n Stockholmsregionen

Anskaf fni.ngskostnad

2.100.000:-

Arskost.nad f

ö

r drift- och underh

å

ll,

lokalhyror m m

100.000:-

Summa kr   2.200.000:-

Andra 

å

ret:    Blekingeregionen Gotland

Anskaffningskostnad

2.100.000:-

Arskostnad f

ö

r drift- och underh

å

ll,

lokalhvror m m

200.000:-

Sumraa kr   2.300.000:-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.3   Kommundepartementet

405

Tredje 

å

ret:  Norrlandsregionen

Anskaffningskostnad

1,000.000;-

Arskostnad f

ö

r drift- och underh

å

ll,

lokalhyror m m

250.000;-

Summa kr  1.250.000:-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.3   Kommundepartementet

406

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.4   Kommundepartementet

407

Bilaga 3.4

Sammanställning av remissyttranden över statens brand­nämnds förslag till program för uppbyggnad av regionala förråd av oljebekämpningsmateriel

1    Remissinstanser

Efter remiss har yttranden över förslaget avgetts av rikspolisstyrelsen, överbefälhavaren, civilförsvarsstyrelsen, sjöfartsverket, statskontoret, riksrevisionsverket, statens naturvårdsverk, generaltullstyrelsen, arbetar­skyddsstyrelsen, länsstyrelserna i Stockholms, Uppsala, Södermanlands, Östergötlands, Kalmar, Gotlands, Blekinge, Kristianstads, Malmöhus, Hallands, Göteborgs och Bohus, Älvsborgs, Skaraborgs, Värmlands, Västmanlands, Gävleborgs, Västernorrlands, Västerbottens och Norrbot­tens län, kommittén (K 1979: 

I) 

för transport av farligt gods, räddnings­tjänstkommittén (Kn 1979:01), Svenska kommunförbundet, brandmän­nens riksförbund och Svenska brandbefälets riksförbund.

Länsstyrelserna har bifogat yttranden från fiskenämnden i Kalmar län samt Norrtälje, Värmdö, Vaxholms, Haninge, Nynäshamns, Enköpings, Älvkarleby, Östhammars, Nyköpings, Oxelösunds, Norrköpings, Söder­köpings, Valdemarsviks, Borgholms, Mörbylånga, Kalmar, Oskarshamns, Mönsterås, Gotlands, Karlskrona, Kristianstads, Ängelholms, Båslads, Ystads, Malmö, Landskrona, Helsingborgs, Höganäs, Göteborgs, Öckerö, Kungälvs, Stenungsunds, Lysekils, Uddevalla, Munkedals, Sotenäs, Kris­tinehamns, Gävle, Söderhamns, Hudiksvalls, Sundsvalls, Örnsköldsviks, Härnösands och Luleå kommuner.

2   Allmänna synpunkter

Remissinstanserna tillstyrker överlag förslaget, antingen i sin helhet eller med vissa förbehåll.

Naturvårdsverket bedömer att de fem beredskapsförråden kommer att innebära en höjning av beredskapen i landet vid oljeutsläpp. Verket fram­håller också del olyckliga i att ersättningsreglerna för kommunernas be­kämpningsinsatser är så utformade att den materiella beredskapen hos kommunerna motverkas.

Länsstyrelserna i Stockholms, Uppsala, Södermanlands, Gotlands, Ble­kinge, Kristianstads, Malmöhus och Västmanlands län tillstyrker försla­get i dess helhet. Övriga länsstyrelser gör endast erinringar i detaljfrågor.

Räddningstjänstkommittén anser att det är viktigt att frågorna har aktua­liserats i brandnämndens förslag, men kommittén anser sig inte ännu ha tillräckligt underlag för alt kunna ta ställning i detaljfrågorna.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.4   Kommundepartementet

408

Svenska kommunförbundet understryker att det är rimligt och angeläget att staten bidrar till en förbättring av kustkommunernas materielberedskap för insatser när stränder har drabbats av oljeutsläpp som har skett utanför kommunens ansvarsområde.

Svenska brandbefälets riksförbund, som tillstyrker förslaget, framhåller att erfarenheterna av tidigare utredningar allt för ofta visar att länsstyrelser och kommuner åläggs meruppgifter och merarbete utan att statsmakterna samtidigt beviljar erforderliga resurser.

Kommittén för transport av farligt gods, som huvudsakligen uttalar sig om insatser mot löskomna kemikalier är tveksam till förslaget. Kommittén anför:

När det gäller uppbyggnad av regionala förråd av bekämpnings- och saneringsmedel vill kommittén inledningsvis klargöra att ambitionsnivån inte kan ställas så högt att alla teoretiskt tänkbara olyckstyper skall kunna bemästras. Antalet kemikalier som transporteras sjövägen är sålunda så stort att exempelvis olika neutraliseringsmedel inte utan dryga kostnader torde kunna finnas utspridda i alla regionala förråd. Kommittén förordar därför att en lämplig avgränsning görs av centralt resp. regionalt baserat bekämpnings- och saneringsmateriel. Kriterier för en sådan avgränsning är behovet av snabba åtgärder, risk, ekonomi, transportavstånd m. m.

Kommittén har under sitt utredningsarbete kunnal konstatera att många företag i inte oväsentlig omfattning själva har bekämpnings- och sanerings­medel. För att inle åsamka den offentliga sektorn onödiga kostnader bör möjligheterna till samutnyttjande, samarbetsavtal etc. noggrant prövas innan egna förråd byggs upp.

Sundsvalls kommun framhåller vikten av utbildning av den personal som skall använda materielen i de regionala förråden.

3    Ändamålet med förråden

De flesta remissinstanserna delar brandnämndens uppfattning att förrå­den bör utformas i första hand med hänsyn till kommunernas behov av utrustning för en första insats i en akut situation mot större oljeutflöden som har inträffat utanför kommunens ansvarsområde och som drabbat stränderna. De delar också nämndens uppfattning atl förråden inle är avsedda att ersätta den utrustning som kommunen är skyldig all hålla i beredskap mol oljeutsläpp inom det egna ansvarsområdet.

Länssryrelsen i Södermanlands län efterlyser klara regler som styr möj­ligheten att utnyttja förråden. Länsstyrelsen anser också att del är av vikt att förutsättningarna för kommunernas utnyttjande av bl.a. kustbevak­ningens förråd klarläggs. Länsstyrelsen i Stockholms län påpekar att mate­rielen även bör kunna utnyttjas vid övningar. Statskontoret har inget att invända mot att staten medverkar till att förbättra kommunernas bered-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.4    Kommundepartementet

409

skåp mot oljeolyckor, men reglerna bör utformas så all de inle motverkar kommunernas vilja att bygga upp egna beredskapsförråd.

Länsstyrelserna i Hallands, Älvsborgs och Skaraborgs län anser att förråden även bör dimensioneras för insatser mot löskomna kemikalier. Länsstyrelsen i Älvsborgs län anser också all kommunerna i länet bör ha tillgång till oljebekämpningsmaterielen oavsett om utsläppet har inträffat inom egen kommuns ansvarsområde. Förråden bör således betraktas som en gemensam resurs för kommunerna. Även Brandmännens riksförbund anser alt förråden bör kunna utnyttjas för insatser vid utsläpp som har skett inom kommunens ansvarsområde med hänsyn till att bl.a. många inlandskommuner har brandförsvar med begränsade resurser.

4    Ägandefrågor, lokalisering av förråd m. m.

Remissinstanserna har inte haft några erinringar mot att förråden bör ägas av brandnämnden. Alla utom en instans tillstyrker också att brand­nämnden administrerar förråden. Statskontoret ifrågasätter om inte kost­naderna för tillsyn och administration blir lägre om uppgiften läggs på befintliga regionala organ, exempelvis länsstyrelsernas försvarsenheter. Dét bör prövas öm inte civilförsvarets resurser och kompetens kan utnytt­jas i stället för att statens brandnämnd tillförs en ny arbetsuppgift. En sådan lösning utesluter inte enligt statskontorets mening att brandnämnden är huvudman för förråden.

Dé flesta remissinstanserna tillstyrker en uppbyggnad av elt begränsat antal förråd på ett fåtal platser. De anser detla vara fördelaktigare än uppdelning av motsvarande totala resurser på etl slörre antal mindre förråd. Synpunkter på förrådshållningen framförs av överbefälhavaren, civilförsvarsstyrelsen, sjöfartsverket och riksrevisionsverket.

Enligt överbefälhavaren är det inte lämpligt att blanda oljebekämpnings­materiel och militär materiel i samma förråd om det negaiivt påverkar försvarsmaktens beredskap och mobilisering. Om konkreta behov redovi­sas bör försvarsmaktens medverkan till förrådshållning undersökas närma­re. Detta förutsätter enligt överbefälhavaren att eventuella kostnader inte belastar försvarsmakten.

Civilförsvarsstyrelsen ställer sig positiv till att omhänderta förrådshåll­ningen under förutsättning att ytterligare förrådspersonal får anställas. Styrelsen upplyser att den kan ställa förrådsutrymmen till förfogande på tre platser i landet. Sjöfartsverket bedömer del rimligt atl man lar hänsyn till förekomsten av större kommunala förråd vid dimensionering av de statliga förråden. Riksrevisionsverket förutsätter att frågan om i vilken utsträckning befintliga lokaler kan utnyttjas för förrådshållning klariäggs innan ytterligare åtgärder vidtas.

Önskemål om flera förråd och större totala resurser framförs av länsstv-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.4   Kommundepartementet

410

relserna i Östergötlands och Västernorrlands län samt Svenska brandbe­fälets riksförbund. Utöver föreslaget förråd för norriandskusten anser länsstyrelsen i Norrbottens län att mindre förråd bör upprättas i varje kommun där en tänkbar olycka kan inträffa.

Vad gäller lokaliseringen av förråden biträds brandnämndens förslag till lokaliseringsregioner i stort av merparten av remissinstanserna. Rikspolis­styrelsen biträder brandnämndens förslag till förrådslokalisering och anser i likhet med nämnden att ytterligare undersökningar bör göras innan slutlig ställning tas vid val av förrådsplatser.

Naturvårdsverket ser med tillfredsställelse att lokaliseringen huvudsak­ligen överensstämmer med kustbevakningens distrikt med tillägg av Got­land.

Generaltullstyrelsen delar i princip brandnämndens uppfattning om för­

rådens lokalisering. Med hänsyn till den speciella ställning som Vänern

och Mälaren intar i oljebekämpningssammanhang bör dock enligl slyrelsen

övervägas en uppdelning av förråden i göteborgs- resp. stockholmsre­

gionen. För Mälaren föreslår styrelsen Västerås som lokaliseringsplats,

medan lämplig plats för Vänern bör övervägas i anslutning till remissbe­

handlingen av betänkandet "Vän Tur".

i

Synpunkter på och önskemål om lokalisering av förråden till bestämda orter för att de lokala behoven bättre skall tillgodoses framförs av länssty­relserna i Östergötlands, Kalmar, Hallands, Älvsborgs, Skaraborgs, Värmlands, Gävleborgs och Västernorrlands län, brandmännens riksför­bund saml flera kommuner.

Flera remissinstanser framhåller att det är av utomordentlig vikt att frågorna om transport av materielen till skadeplats får en tillfredsställande lösning. Länsstyrelsen i Södermanlands län anser att brandnämnden bör teckna avtal om transporter med åkeriföretag i närheten av regionala förråd. Älvkarleby kommun efteriyser en väl förberedd och genomtänkt transportorganisation.

5   Materielfrågor och uppbyggnadsalternativ

Förslaget att materielen i förråden endast skall bestå av sådan utrustning som krävs för en första insats i en akut situation och som inte kan skaffas lätt från annat håll biträds av samtliga remissinstanser. De flesta tillstyrker också förslaget till materielhållning i förråden och i den mån synpunkter framförs är det huvudsakligen önskemål om ytterligare materiel. Riksrevi­sionsverket förutsätter emellertid att befintlig materiel som kan samutnytt­jas inventeras innan upphandling sker. Generaltullstyrelsen påpekar vikten av samråd vid anskaffning av materielen för att så långt som möjligt eftersträva teknisk anpassning till kustbevakningens resurser, i första hand i fråga om länsor och oljeupptagare. Svenska kommunförbundet anser att

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.4    Kommundepartementet

411

materielinnehållet i förråden bör, i den mån det är tidsmässigt möjligt, avstämmas med den forsknings- och utvecklingsverksamhet som pågår hos styrelsen för teknisk utveckling inom området "Teknik för oljebe­kämpning till sjöss samt för bekämpning och sanering av olja i strand­zonen". Munkedals kommun efterlyser en standardisering av materielen.

Olycksfalls- och hälsoriskerna vid oljebekämpningsarbete påtalas av arbetarskyddsstyrelsen som föreslår att det vid förråden skall finnas skrift­liga instruktioner för vanliga arbetsmoment. Länsstyrelsen i Blekinge län uppmärksammar att det lastconlainersystem som skall väljas måste anpas­sas till det system som redan finns på resp. förrådsort. Önskemål om förstärkning av förrådsresurserna i fråga om båtar framförs av länsstyrel­serna i Göterborgs och Bohus län samt Västernorrlands län. Länsstyrel­serna i Hallands, Älvsborgs och Skaraborgs län anser att förråden även bör tillföras materiel för insatser mot löskomna kemikalier.

Beträffande uppbyggnadstakten av förråden anser riksrevisionsverket att denna bör bestämmas av dels den nuvarande beredskapssituationen i olika delar av landet, dels av hur snabbt samordningen med existerande resurser kan lösas. Flera remissinstanser understryker behovet av en snabb uppbyggnad. Sådana uttalanden görs av naturvårdsverket, länssty­relserna i Stockholms, Östergötlands, Blekinge, Kristianstads och Väster­bottens län. Om en etappvis uppbyggnad av förråden väljs anser länssty­relserna i Gotlands och Västerbottens län att förråden på Gotland resp. norrlandskusten bör få högsta prioritet. Länsstyrelsen i Norrbottens län förordar att förråden byggs upp i två etapper under en tvåårsperiod. Oxelösunds kommun förordar en uppbyggnad på förslagsvis tre år.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.5   Kommundepartementet

412

lW|    STATENS 3RANDNAMND

.Ad   J   I.-.gman

Jtnim

1 979-12-13 1979-08-16

Bilaga 3.5

0O2-509.'"9

E.- baitekning

Rt 1324/79

Regeringen :-

Beredskapsplaner :

ö

r ol:e- och

amikalieutsl

ä

cD

Regeringen gav 1979-03-15 statens brandn

ä

mnd i -pcdrag att g

å 

igenom ocn sa.Tmanst

ä

lla l

ä

nsstyrelsernas nuvarande beredskaps­planer f

ö

r insatser med anledning av olja- och keir.ikalieut-sl

ä

pc samt att redovisa ce 

å

tg

ä

rder scm na.mr.dan a.tser p

å

kallade med anledning av genomg

å

ngen.

Uppdraget har utf

ö

rts cch redovisas p

å

 f

ö

ljande s

ä

tt:

1.  Sanmanst

ä

llni.ng av l

ä

get betr

ä

ffande i

ä

nsstyreli:err.a3 nu­varande planer f

ö

r insatser .T.ed anledning av cl:e- cch kerr.i.kaliauts l

ä

oD.

"

ö

rslag till 

å

tg

ä

rder r.ed anledning av gencmg

å

n-: styrelsernas planer.

av

3.  F

ö

rslag till anvisningar till l

ä

nsstyrelserna avseende

"L

ä

nsstyraLsas pLan f

ö

r regionala insatser vid utfl

ö

de t

å 

vatten av olja eller ke.mikalier. "

Samr

å

d har skett rr.ed ber

ö

rda l

ä

nsstyrelser, ned kustbeva/.ningen samt med Svanska kom-munf

ö

rbundet.

I den slutliga handl

ä

ggningen av detta 

ä

rende har deltagit 

ö

ver­direkt

ö

ren[REDACTED_EFTERNAMN] (ordf

ö

randei , leda.T.ctarna[REDACTED_EFTERNAMN] cch F

å

gelsbo, 

ö

veringenj

ö

ren Sliasson sa.T.t avdelningsd-rakt

ö

rarna[REDACTED_EFTERNAMN] och Ingman (f

ö

redragande). Vid handl

ä

ggningen har i 

ö

vrigt deltagit avdalnincsdiraktorerna Ekedahl och Fahlin.

ST.ATEMS SRANO.N

Ä

."-\D

1.

S'.ver.   riuiccvLSt:    '

Sju   'bilagor

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.5    Kommundepartementet

413

Bilaga 3.5.1

Till.h

ö

r statens brandn

ä

mnds skri­velse 003-509/79

1.  Sammanst

ä

ll.ni.ng av l

ä

get betr

ä

ffande l

ä

.-.sstyralsernas nu­

varande planer f

ö

r i.nsatser med anledning av olje- och kami-

____ kalieutsl

ä

pD___________________________________________ 

Statens brandn

ä

mnd hemst

ä

llde 1979-09-12 att l

ä

nsstyrelserna skulle ins

ä

nda f

ö

religgande planer enligt ruorikan.

Genomg

å

ng av svare.n har givit f

ö

ljande resultat.

Planeringsl

ä

get kan redovisas i tv

å

 niv

å

er:

Niv

å

 1. L

ä

nsstyrelse.-! har a.ntingen i.-.gen plan alls f

ö

r dessa typer av n

ö

dl

ä

gen eller endast en 

ö

versi;

ä

nsstyralse.ns plan f

ö

r regional r

ä

ddningstj

ä

nst.

Niv

å

 2. L

ä

nsstyrelsen har en s

ä

rskild plan f

ö

r dessa typer av nod­l

ä

gen. P

å

denna .niv

å

 kan s

ä

rskiljas tv

å

mcdernitatsgrader -

a)

planer uppgjorda f

ö

r 

nva brandlagens i:

ä

dan-de 

å

r 1974,

b)

planer till.korana efter den nya brandlagens ikraft­tr

ä

dande .

:;iv

å

 1. Ingen plan. I vissa fall 

ö

versiktlig plan. P

å

 denna niv

å

å

tarfi.nns    Stock.hcL.ms,

Uppsala, Scderma.nlands, .

å

lvsborgs, Skaraoorgs, V

ä

rmlands, G

ä

vleborgs, V

ä

sternorrla.nds och V

ä

sterbotta.ns l

ä

n.

Niv

å

2.   

S

ä

rskild plan finns.

P

å

 denna niv

å

å

terfinns al Sleki.nge,

-Kristia.nstads, V

ä

stmanlands -c.h G

ö

teborgs och Schus l

ä

.n.

med planer fr

å

n tiden f

ö

rs 

å

r 1974.

b) Gotlands och

Norrbottens l

ä

n med olaner fr

å

.n

1975,

Cstercörlands   län  med   cla.-

från   19~6   sa.mt

:

Halla.nds 

cch
[REDACTED_EFTERNAMN]

ö

hus l

ä

n med pla.ner fr

å

.n 19'

Sa.mma.nf attni.ng:

Omkring h

ä

lften av de aktuella l

ä

nsstyrelserna har s

ä

rskilda  _ planer f

ö

r insatser vid olje- och kemi:

ä

pp, varav se.'

ä

nsstyrelser har planer fr

å

n tidan after 1974.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.5   Kommundepartementet

414

Bilaga 3.5.2

Tillh

ö

r statens brandn

ä

mnds skri­velse 003-609/79

2.  F

ö

rslag till 

å

tg

ä

rder med anledning av genomg

å

ngen av l

ä

ns-

____ styrelsernas olanerino_____________ 

Av sammanst

ä

llningen i bilaga 1 framg

å

r att laget betr

ä

ffande beredskapsplani

ä

ggni.ngen f

ö

r att m

ö

ta olje- och ke.tiikalieutsl

ä

pp 

ä

r otillfredsst

ä

llande. Varje aktuell l

ä

nsstyrelse b

ö

r s

å

 snart som na

ö

jligt utarbeta plan f

ö

r dessa typer av n

ö

dl

ä

gen. Plan­l

ä

ggningen vid l

ä

nsstyrelsema b

ö

r ansluta sig till den plan f

ö

r regional r

ä

ddningstj

ä

nst som skall fi.-.nas vid v

ä

rja l

ä

ns­styrelse. -Anvisni.ngar f

ö

r planering av ragio.nal r

ä

ddningstj

ä

nst har getts av statens brandn

ä

mnd 1978-02-03 i meddelande 157=:3.

L

ä

nsstyrelses plan m

å

ste grunda sig p

å

kommunernas i.ncm l

ä

.net notsvarande planer. .M

å

nga kommuner saknar emellertid beredskaps­planer f

ö

r denna typ av n

ö

dl

ä

ge.

Kommunf

ö

rbundet har 

å

r 1975 - efter samr

å

d .med bla statens brand­n

ä

mnd - i publikationerna "R

ä

ddni.ngstj

ä

nst- planl

ä

ggni.ngsa.-i-visnlngar" och "R

ä

ddni.ngstj

ä

.nst i samverkan" gett vissa anvis­ningar till komiaunerr.a f

ö

r r

ä

ddni.ngstj

ä

nst 

ä

ven vid olje- ocn ke.-nikalieutfloden. Dessa anvisni.ngar beh

ö

ver dock kompletteras med h

ä

nsyn till de erfarenheter som erh

å

llits de senasta 

å

ren bi a fr

å

n i.nsatser vid bek

ä

mpning av ilandflute.n olja.

Bra.ndn

ä

mnden ger i det f

ö

ljande f

ö

rslag till anvisningar f

ö

r l

ä

nsstyrelsemas planl

ä

ggni.ng

Brandn

ä

mnden utg

å

r ifr

å

n att 

ä

venska kommunf

ö

rbu.ndet l

å

ter verkst

ä

lla    lomplattari.ng (g

ä

llande olje- cch kemikalie-skadebek

ä

-tipni.ig p

å

vatten och i strandzon) av ovann

ä

m..nca planeri.ngsanvisni.ngar av 

å

r 1974.

Handl

ä

ggningen av den.na fr

å

ga synes i forts

ä

ttni.ngen o

ö

ra ske

s

å

lunda:

(J

ä

mf

ö

r state.ns brandn

ä

mnds meddelande 1973:3, sid 5.)

1.

Anvisningar om l

ä

nsstyrelsernas ifr

å

gavarande planl

ä

gg­ning utges av brandn

ä

mnden.

2.

L

ä

nsstyrelsema kallar ber

ö

rda kommu.ner till cverl

ä

ggninga varvid det nuvarande planerings- och bereds:

ä

get 

ci

r.se

-

sidigt redovisas:

:

ö

rmedlas bist

å

nd med planl

ä

ggningen.

3.

L

ä

nsstyrelserna utarbetar i samr

å

d med bevakningschef vid talldirekticne.n provisiorisk plan p

å

 det underlag sor, er­h

å

llits enligt punkt 2.

4.

D

å

 kommunernas planar erh

å

llits utarbetas l

ä

.nsstyrelser-nas slutgiltiga planer.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.5   Kommundepartementet

415

Handl

ä

ggningen enl 2-4 b

ö

r i f

ö

rsta hand komma till st

å

nd i de l

ä

n dar i.nga planer f

ö

r n

ä

rvarande 

ä

r. utarbetade, 

ö

vriga l

ä

nsstyrelser b

ö

r kollationera si.na planer mot anvisningarna och snarast m

ö

jligt revidera sina planer.

Med h

ä

nsyn till det allvarliga hot son utsl

ä

ppen utg

ö

r

ä

r det 

ö

nskv

ä

rt att planl

ä

ggni.ngen i hela landet snarast genomf

ö

rs; helst under 

å

r 1980. Om detta skall bli m

ö

jligt torde det bli n

ö

dv

ä

ndigt med extra medelstilldel.ning f

ö

r att t

ä

cka kostnader f

ö

r planeri.ng och materialanskaffni.-.g. "ppskattningsvis beh

ö

vs extra arbetskraft vid varje l

ä

ns­styrelse motsvarande i genomsnitt sex personm

å

nader. Efter planl

ä

ggningens genomforande kr

ä

vs varje 

å

r medel f

ö

r ut­bildning och 

ö

vni.-.g av personale.n.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.5    Kommundepartementet

416

Bdaga 3.5.3

Tillh

ö

r statens brandn

ä

mnds skri­velse 003-609/79

3.  F

ö

rslag till anvisningar till l

ä

n."?styrelserna avseence

"L

ä

nsstyrelses plan f

ö

r regionaJa i.nsatsar vid utfl

ö

de p

å

____ vatten av olia aller kemikalier".

IITOE.HALLSFaRTZCKNING

Allmänt

Riskinventering och riskbed

ö

mning

'Resurs f

ö

rteckning

Personal

Materiel

Transportresurser

Tillf ailig--f

ö

r/ar ing av omh

ä

ndertagna oljor och kemikal jer

Kvttbivnin2

§

pecela resurser

Atg

ä

rdskalender

S

ä

rskilda anvisningar

R

ä

ddni.ngsbef 

ä

lhavare

Stab

Sambandstj

ä

nst

;

V

ä

grek.ogn03eri.ng

Omh

ä

ndertagande av skadade

Cverg

å

nc fr

å

n r

ä

ddningstj

ä

nst till saneri.-.q

Samverkan med kustbevakningen

Samver.ka.n d

å

flera l

ä

.n samtidigt drabbats av utsl

ä

ta

Ctbildr.ing och 

ö

vningar

All-Ti

ä

nt

.Ansvaret f

ö

r 

å

tg

ä

rder till havs och i kustvatten samt i V

ä

n­ern och .M

ä

lare.n f

ö

r att a-.-.r

ä

rja aller begr

ä

nsa skador till f

ö

ljd av utfl

ö

de av olja aller annat skadligt 

å

vilar tull­verkets kustbevak.ninc.

Å

tg

ä

rder f

ö

r bek

ä

mpning av olja eller ke.mikalie i a.ndra vatten eller som n

å

tt land eller som kommit in i hamnomr

å

de 

å

vilar ifr

å

gavarande :

Vid utsl

ä

pp fr

å

n ett fartyg eller en plats f

ö

r oljeprospekte­ring 

ä

r risken stor att flera kustkommuner och flera l

ä

n blir drabbade av utsl

ä

ppet.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.5    Kommundepartementet

417

Kommunernas och andra myndigheters m fl resurser f

ö

r r

ä

dd.nings-tj

ä

nst ger med stor s

ä

kerhet o

ä

ttra effekt om man i att tidigt stadium beslutar sig f

ö

r ett gemensamt utnyttjande under ge.T.en-sam ledning.

L

ä

nsstyrelsen b

ö

r i samr

å

d med kommunerna verka f

ö

r gemensa.m lad.ning ge.non

att skaffa sig k

ä

nnedom om personer s

ä

rskilt l

ä

mpade att vara s

ä

rskilda r

ä

ddningsbef

ä

lhavara och bitr

ä

da.nda s

å

dana,

att d

ä

r s

å

ä

r l

ä

mpligt indela l

ä

.net i di5tri;

å

r en eller flera kommuner; i varje s

å

dant distrikt b

ö

r s

ä

rskild r

ä

ddningsbef

ä

lhavare  och bitr

ä

dande s

å

dan vara utsedda i f

ö

r-z

ä

g.

Statens brandn

ä

mnds anvisni.ngar f

ö

r l

ä

nsstyrelses plan f

ö

r re­gional r

ä

ddningstj

ä

nst g

ä

ller 

ä

ven f

ö

r denna typ av ncdl

ä

ge. Dessa anvisningar kallas i forts

ä

ttning "Sbrn 1973:3".

Vissa regeringsbeslut om utredningar som avser beredskaps­l

ä

ggning f

ö

r denna typ av n

ö

dl

ä

ge har fattats efter det att Sbm 1978:3 utgivits.

S

å

dana n

ö

dl

ä

gen st

ä

ller dessutom vissa speciella krav p

å

 ver.k-samneten och dess planering.

De anvisningar som h

ä

r ges, ut

ö

ver Sbrn 1973:3, 

ä

r betingade av ovanst

å

ende beslut och speciella krav.

Riskinventari.ng och riskbed

ö

mni.na (Sbrn 1978:3, sid 7)

De utfl

ö

den av olja och kemikalier scm hotar kommer fr

å

n far­tyg eller oljeprospelteri.ngsplatser. Cnskv

ä

rt vore .tt man hade full k

ä

nnedom om traf iJ-intensitat samt transpcrtarade 

ä

mnen och m

ä

ngde.n d

ä

rav li;

ä

ttet p

å

fartygen (tankar, contai.ners, .mindre beh

å

llare osv) .

Det synes f n inte m

ö

jligt att f

å

 de.nna fullst

ä

ndiga bild av hotet. Vissa 

ö

versi.ktliga upcgiftsr finns emellertid att till­g

å

. Sxe.mpel ges i SOU 1979:45 "R

£

N TUR".

Hotet i hamnar kan klarl

ä

ggas genom att man noggrant f

ö

ljer upp verksamheten i hamnarna.

Omr

å

den och platser som s

ä

rskilt b

ö

r skyddas mot olje- cch kemi--kalieutsl

ä

pp sl-iall enligt regeringsbeslut radovisas av varje l

ä

nsstyrelse i en ."ILJ

Ö

ATLAS.

Resursf

ö

rteckni.na

I resurs f

ö

rteckningen skall ing

å

1. Personal

-V   Materiel  och maski.ner  för   insamla.nde  och  omhändertagande  av olja och  kemikalier.

27   Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.5    Kommundepartementet

418

3.

Transportresurser f

ö

r personal, materiel ocln omh

ä

ndertagna oljor och kemikalier.

4.

Tillf

ä

llig f

ö

r-/aring av omh

ä

ndertagna oljor och kemikalier.

5.

.Anl

ä

ggningar d

ä

r kvittblivni.ng av omh

ä

ndertaget avfall kan ske.

Se a.xempel fr

å

n Kalmar l

ä

n i bilaga 4.

Personal

Personal som erfordras 

ä

r personal f

ö

r ledni.ng av arbetet,

experter samt 

ö

vrig personal.

I planen skall fi.nnas uppgift hur man vid ett n

ö

dl

ä

ge kan f

å 

kontakt med experter.

ö

vrig personal bor vara utbildade i f

ö

rv

ä

g. I m

å

nga fall 

ä

r detta inte m

ö

jligt- Utbildning f

å

r d

å

 ske i samband med ar­betets ig

å

ngs

ä

ttande. Personalen kan best

å

 av yrkesfoi;

å

n saneri.-igsf

ö

retag, me.n ocks

å

 av tillf

ä

lligt anst

ä

lld eller ianspr

å

ktagen personal, som reJvireras eller frivilligt 

å

tar sig arbetet, aefclkningen vid kusten och n

å

ö

ar b

ö

r t ax tillfr

å

ga ora den 

ä

r beredd att madver.ka vid att intr

ä

ffat n

ö

dl

ä

ge. Dass speciella kunskaper om trakten m .n b

ö

r utnyttjas.

Olycksriskerna m

å

ste beaktas. F

ö

rs

ä

.kringsfr

å

gorna m

å

ste vara klarlagda innan olika kategorier av personal i.ns

ä

tts i arbete.

-Materiel

Nedan ges exempel p

å

materiel som anv

ä

nds vid r

ä

ddni.ngsarbete och sanering:

-

L

ä

nsor av olika slag s

å

som hamnl

ä

nsor, kustl

ä

nsor osv.

-

Sorptionsmedel

-

Angtv

ä

ttutrustning

-

Resurser f

ö

r saneri.ng och ev. avli'/ni.ng av f

å

glar och andra djur

-

Tra-nsportabia pumpar f

ö

r olja ocli ke.mikalier

-

Uppsamlingsk

ä

rl f

ö

r olja och kemikalier s

å

som containers, fat, plasts

ä

ckar m m

-

.Materiel for tillverkni.ng av halml

ä

nsa s

å

som halm, li.nor cch n

ä

tslang av plast

-

Diverse enklare materiel och redskap s

å

som skottk

ä

rror, skyff­lar, spadar, grepar, kvastar, r

ä

fsor, h

å

var, hinkar, ankare, fl

ö

ten, sn

ö

ren cch linor

-

.Arbetskl

ä

der, skyddsdr

ä

.kter, li'/v

ä

star, halkskydd

-

Arbetsbeiysning

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.5   Kommundepartementet

419

Viss .T.

ä

ngd av denna materiel b

ö

r fin.nas l

ä

tt gripbar.

Viss materiel kan finnas i beredskap i regionala f

ö

rr

å

d. Ur planerna skall kunna utl

ä

sas hur l

å

ng tid iet tar att f

å

 fra.m och hur de.n.na materiel f

ö

res till skadeplatserna.

Exe.mpel p

å

erfarenhetsm

ä

ssigt l

ä

mpliga maskiner 

ä

r

gr

ä

vmaski.ner,

last.maskiner,

v

ä

ghyvlar och

slamsugare liksom

mudder-zer.k och

oljeupptagare (ski.mmers) .

Transporresurser

F

ö

r transport av personal kr

ä

vs b

å

tar av olika slag,

heli.koptrar och motorfordon.

F

ö

r transport av materiel, olja och ke.mikalier fordras

b

å

tar och pr

å

mar,

lastbilar,

traktorar med sl

ä

p,

tankbilar och liftdumpers.

Tilf

ä

llig_f

ö

rvari.2g_av cmh

ä

ndertajna olor och kemikalier

F

ö

r detta 

ä

ndam

å

l kan a.nv

ä

ndas cisterner,

contai.ners, fat,

sj

ä

lvresa.nde kar och s

ä

ckar av plast.

Kvittbivnjna

Kvittblivningen utger erfare.nhetsm

ä

ssigt en "flaskhals" under insatserna. Denna verksamhet m

å

ste vara v

ä

l f

ö

rberedd. Anvis­ningar ges i statans brandn

ä

mnds meddelande 1978:7. Naturv

å

rds­verket utreder f n (dec 1979) p

å

 uppdrag av regeringe.n "F

ö

r­varing, transport och behandling av upptagna oljor".

pecella resurser

F

ö

rutom resurser i.nom kommunerna finns ade.kvata resurser hos f

ö

ljande myndigheter och organ:

1.

Civilf

ö

rsvaret: Materiel, sambandsutrustning

2.

Polisen: Personal, materiel, sa.mbandsutrust.ning, transport­medel

3.

Saneringsf

ö

retag: Personal, materiel, transport.medel

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.5    Kommundepartementet

420

4.

F

ö

rs'./arsmakten; Personal, matariel, sambandsutrustni.ng, transportmedel

5.

;

tagna av insatser till sj

ö

ss)

Atc

ä

rdskalander

Atg

ä

rdskalender 

å

tergiven i Bilaga 3 till Sbrn 1973:3, sid 44 utnyttjas.

S

ä

rskilda anvisningar

R

ä

ddningsbef

ä

lhavara

.Arbetet leds av s

ä

rskild r

ä

ddini-ngsbef

ä

lhavare fcrordnad av l

ä

nsstyralse.n.

Stab

Eftersom be-k

ä

mpningsarbetat i samiia.nd .med utsl

ä

pp av olja eller :

ä

ver samverkan med skilda myndigheter ocln crgan ocn ofta drar ut p

å

 tidan bor bef

ä

lhavare s

å

snart sort m

ö

j­ligt organisera en stab varifr

å

n aroetet orga.niseras cch leds.

F

ö

lja.nde verksamheter b

ö

r i staben representeras av nedan an­givna detaljer

-

Operativ detalj

-

Sambandsdetalj

-

Personal- och ekonomidatalj

-

Transportdetalj

-

Under.hållsdetalj

-

Informationsdetalj

Se exa-mpel p

å

orga.nisation av r

ä

dd.ningsledning .med stab cch dess arbetsuppgifter i Bilaga 5.

.Minst att stabsfordon b

ö

r finnas att tillg

å

 i varje l

ä

n. I vissa fall kan lokaler i byggnader f

ö

rberedas f

ö

r stabs

ä

nda­m

å

l .

j

ä

rnhands t j 

ä

nst

I.ng

å

e.nde uppm

ä

rksamhet b

ö

r agnas sambandstj

ä

nsten. Se exe.mpel p

å

 samjsandsorganisation (skiss) i 3ilaga 5.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.5    Kommundepartementet

421

Ekonomiska rutiner

I.nsatsema blir vanligen kostnadskr

ä

vande. Noggrann e:-:onomisk kontroll m

å

ste ske. Stor vikt b

ö

r d

ä

rf

ö

r l

ä

ggas p

å

 f

ö

rberedel­ser i.nom detta omr

å

de. Fr

å

gan om kcnstnadsansvar och avtal .med sanerings-, transport- och maski.nf

ö

retag, olika leverant

ö

rer m fl 

ä

r f n (dec- 1979) f

ö

rem

å

l f

ö

r statens brandn

ä

mnds upp­m

ä

rksamhet -

V

ä

arkognoserin

Kuststr

ä

ckornas v

ä

gbest

å

nd inve-ntaras. Platser i strandton dit man kan n

å

med tunga fordon fastst

ä

lls-

Omh

ä

ndertaaande av skadade

Be.k

ä

mpningsinsatser av h

ä

r aktuellt slag innefattar olika personris)

ä

ggningen ing

å

r f

ö

rbe­redelser f

ö

r omh

ä

ndertagande och tra.nspcrt till  ilast.nings- ' plats av drabbade f

ö

r vidare tra.nsport (ambulans, helikopter) till sjukhus.

ö

verg

å

ng fr

å

n r

ä

ddnincstj

ä

nst till saneri-tg

Sek

ä

mpningsi.nsatsernas inledande skede kan vara r

ä

ddni-ngstj

ä

nst i brandlagens me.ning. Detta f

ö

ljs scm regel av ett sanerings­arbete.

Den stabsorganisation som g

ä

llt f

ö

r ledni-ngen av r

ä

ddni.-igs-skadet ka.n vara anv

ä

ndbar 

ä

ven u-nder saneri.ngsskedet. Ora m

ö

j­ligt b

ö

r den som 

ä

r ledare f

ö

r saneringsarbetet f

å

 utnyttja de lokaler och anordni.ngar (l

ä

geskartor, sambandsmedel och dy-li:

ä

llts f

ö

r r

ä

dd-ningsskedet.3ra-tdf

ö

r-svarats styrkor i beredskap enligt bra-ndcrd-ni-tgen (.med utrustni-ng, fordon och slmbandsmedei) f

å

r ej bi.ndas i saneringsarbetat. Den som avses bli ledare f

ö

r saneringsarbetet b

ö

r ges tillf

ä

lle delta i eller f

ö

lja r

ä

ddningsarbetet. D

ä

rigenom kan en smidig 

ö

varg

å

ng mellan r

ä

ddni.ngstj

ä

nst

oc'n.  

sa.neri.ng ske.

Samverkan med kustbeva.kni.ngen

Riktlinjer f

ö

r

ö

msesidigt bist

å

nd mellan kustbevakningen och kommun utanf

ö

r respektive .myndighets egentliga ansvarsomr

å

de har utgivits av generaltullstyrelsen. Se Silaga 7. Se ocks

å

 s:

ö

ver kustbevakningens operativa ladni.nassvsra.m i bilaga 7.

Under be.k

ä

mp.ningsarbetet kr

ä

vs ett konti.nuerligt sa.mrid mel la.-, r

ä

ddni.ngsbef

ä

lhavaren och kustbevakningen avseende f

ö

rdelning av ansvarsomr

å

den .m m.

Dessutom 

ä

r det 

ö

nskv

ä

rt att de olika myndigheterna delger varandra sina informationer, l

ä

gesbed

ö

mningar, i.nsatser, or­der m ra.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.5    Kommundepartementet

422

Dessa samr

å

d och informationsutbyten l

ö

sas p

å

 att smidigt s

ä

tt om respektive myndighet placerar an tj

ä

.nsteman i dan samverkande staben. S

å

l-unda b

ö

r den s

ä

rskilde r

ä

ddningsbe-f

ä

i:navaren avdela en samverkanstj

ä

nstaman till kustbevakni.ngens operativa ledningsstab liksom kustbevakningen b

ö

r avdela ett kustbevakni.ngsbef

ä

l till r

ä

ddningsbef

ä

l.havarans stab.

Samverkan d

å

 flera l

ä

n samtidigt drabbats av utsl

ä

so

Varje l

ä

nsstyrelse b

ö

r ta del av grannl

ä

nens planer, 

ö

ver-l

ä

ggni.ngar b

ö

r ske hur ledni.ngan skall ordnas d

å

 fl

å

r 

ä

n ett l

ä

n drabbats. Vid i.ntr

ä

rfat st

ö

rre n

ö

dl

ä

ge b

ö

r varje l

ä

nstyral-se s

ä

tta sin. r

ä

ddnings ledni.ng i funktion.

Om endast .iiindre del av kusten i ett l

ä

n har drabbats kan 

ö

ver­v

ä

gas om gemensam ledni.ig kar. ut

ö

vas fr

å

n grannl

ä

n d

ä

r s

ä

rskild r

ä

ddningsbef

ä

lhavare har f

ö

rordnats.

I varje fall b

ö

r l

ä

nsstyrelsema ha 

ö

verenskommit om samr

å

dsf

ö

r-farandet vid n

ö

dl

ä

gen av denna typ s

å

 att resurserna i.nom det drabbade kustomr

å

det anv

ä

nds p

å

 b

ä

sta s

ä

tt.

Utbildning och 

ö

vningar

D

å

 s

å

ä

r l

ä

mpligt b

ö

r regionala ganomg

å

.ngar och 

ö

vningar

ä

ga r'um.

Exempel p

å

ö

vningar m m och stegri.ngsf

ö

ljd ges h

ä

r:

1.

Gemensam genomg

å

ng av g

ä

llande planer inom l

ä

net.

2.

Formellt stabsspel inom l

ä

nsstyrelsen. 3ra.nd-. polis- 

cch 

kustbevakningsbef

ä

l samt experter b

ö

r delta.

3.

Till

ä

mpad 

ö

vni.ng med deltaga.-.de till lands ocln till Sj

ö

ss av organiserade eiiheter.

Stabsspei och till

ä

mpade

ö

vningar b

ö

r initieras och utformas i sarar

å

d mellan L

ä

nsstyrelse cch respektive bevak.ni.ngschef.

Representatnter f

ö

r grannl

ä

nen b

ö

r inbjudas att f

ö

lja genomg

å

ngar och 

ö

vningar.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.5   Kommundepartementet

423

Bilaga 3.5.4

Utdrag från PLAN FÖR OLJESKYDDET I KALMAR LÄN

LÄNSSTYRELSEN 1 KALMAR LÄN   Tillhör sbrn skrivelse 033-609/79

Planeringsavdelningen

Försvarsenheten

OLJESKYDDSPLAN

3. Resurser och beredskap mot oljeutsläpp

Lokal beredskap organiserat av kustkommunerna. Den utgöres i första hand av kommunernas brandkårer. Brandkårernas resurser framgår av nedanstående bild.

Brand-

Personal

Materiel

försvar

Vakt-

Förstärk-

Länsor

Sanerings-

Övrig

styrka

ning efter

meter typ

medel

materi-

befäl+hel-

1 tim

säckar

el

tid-deltid 

S:a

antal pers

märke

Kalmar

5b+7h-l-10d =

ca 50

450 Expandi

ca 75

Olje-

22

200 Röde Orm Ekoperl

skydds-

kärror,

halm

Torsås

lb+5d = 6

ca 15

-

-

Halm

Borgholm

3b-HlOd= 13

ca 20

150 Röde Orm

25 Zugol 10 Ekoperl

Mörbylånga

3b-)-9D= 12

ca 15

ca 100 Sanera

Halm

Mönsterås

4b-(-16d = 20

ca 15

400 Röde Orm 20 Vapex

Halm

Oskarshamn

4b+4h+)2d =

ca 25

350 Expandi

50 Vapex

Halm

20

225 Röde Orm och Ekoperl

Västervik

8b-H4h-H31d =

ca 50

300 Sanera

20 Zugol

Halm

43

50 Bark

20 Ekoperl

Summa

136

ca 190

2225 m

220 säckar

Bild2. Oljeskyddsresurser vid brandkårerna i länets kustkommuner (1978) b = befäl, h = heltidsanställda brandmän, d = deltidsanställda brandmän

Blad upprättat 1969-06-16

Reviderat 1978-08-01

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.5    Kommundepartementet

424

LANSSTYRELSEN I KALMAR LAN

Planeringsavdelningen

Försvarsenheten

OLJESKYDDSPLAN

Brandkårernas materiel kan vid behov kompletteras med följande kom-munägd materiel.

Kommun

Gräv-

Last-

Väg-

Last-

Trak-

Pum-

Arbets-

maskin

maskin

hyvel

bil

tor

par

belysn

Kalmar

1

2

2

44

17

Torsäs

1

1

1

8

Borgholm

1

4

2

4

Mörbylånga

1

4

8

Oskarshamn

4

2

10

5

Mönsterås

1

15

Västervik

2

3

7

7

12

20

Nybro

2

5

3

8

5

Emmaboda

1

4

4

4

Högsby

1

1

1

5

Hultsfred

2

1

13

3

Vimmerby

1

2

4

5

6

Summa

4

13

10

78

30

110

33

Bild 3. Kommunala arbetsredskap och maskiner utöver brandkårernas.

Vid brandchefs planläggning bör också beaktas den utrustning som kan disponeras efter framställning till annan kommun, tullverkets kustbevak­ning, annan myndighet eller privat företag, t ex saneringsfirmor samt inom vilken tid denna utrustning kan slå till förfogande.

Blad upprättat 1969-06-16

Reviderat 1978-08-01

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.5    Kommundepartementet

425

LANSSTYRELSEN 1 KALMAR LAN

Planeringsavdelningen

Försvarsenheten

OLJESKYDDSPLAN

Kustbevakningen har materiel upplagd pä följande platser i länet:

Plats

Materiel

Grönhögen Oskarshamn

Väslervik

400 m expandilänsa 200 säckar ekoperl 200 m expandilänsa 200 m ABS-länsa 100 säckar ekoperl 400 m expandilänsa 100 säckar ekoperl

Bild 4. Kustbevakningsförråd av oljeskyddsmateriel.

Inom länet finns följande oljeskadesaneringsföretag

Företag

Fordonspark

Tank-  Flak­bil       bil

Slam-  Lift-

Släp

sugare dumpers

Egen mellan­lagring i

AB Arne Brändevall,      5 Kalmar, tfn 0480/226 11

AB I Franssons Tank-    2 service, Nybro tfn 0481/11124

C 1[REDACTED_EFTERNAMN] AB, Kal-   1 mar tfn 0480/195 25

L[REDACTED_EFTERNAMN] Åkeri AB, Mönsterås, tfn 0499/10636

Ramströms Åkeri AB,    4 Kalmar, tfn 0480/280 75

Hultsfreds lastbils-central AB, Hultsfred tfn 0495/12120

Vimmerby Åkeri AB, Vimmerby, tfn 0492/10098

Anders Tankservice AB,1 Vimmerby, tfn 0492/112 31

Västerviks Tankservice AB, Västervik, tfn 0490/14775

1

1

10

Kalmar, Färje­staden. Oskars­hamn

Nybro

Kalmar

Kalmar

Vimmerby

Västervik

Bild 5. Oljeskadesaneringsföretag i Kalmar län.

Blad upprättat 1978-08-01

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.5    Kommundepartementet

426

LÄNSSTYRELSEN I KALMAR LÄN

Planeringsavdelningen

Försvarsenheten

OLJESKYDDSPLAN

För mellanlagring av spillolja finns följande cisterner:

Kalmar: C I[REDACTED_EFTERNAMN] i Kalmar AB har en cistern som rymmer 100 m och tidvis finns även en 1 000 m' cistern disponibel.

Vid Kalmar Varv uppförs en anläggning för avskiljande av olja ur bar­lastvatten och liknande. Denna rymmer 450 m\

Oskarshamn: Oskarshamns varv har anläggning för avskiljning av olja ur bariastvatten och dylikt. Den rymmer 2500 m'. Eventuellt kan även en cistern om 3 000 m' disponeras.

Västervik: Väslerviks Tankservice har åtta cisterner på Lucerna, som sammanlagt rymmer 220 m'-

För omhändertagande av oljeskadad jord finns en särskild platta vid Kalmar kommuns avfallsanläggning Moskogen. 1 allmänhet torde oljeska­dad jord kunna bredas ut på kommunala soptippar utan olägenhet. Tippar finns på följande platser vid kusten: vid Målsrum 3 km väster om Västervik vid Storskogen 4 km sydväst om Oskarshamn vid Mörkeskog 4 km sydväst om Mönsterås vid Hallagärde 9 km väster om Torsås vid Kastlösa 8 km söder om Mörbylånga i Boda kronopark vid Nickelsmad ca 4 km norr om Boda sand.

Halm kan beställas hos arrendator Ivan Lorentzson, Örntorp, Rock-neby, tfn 0480/602 75, som ständigt har 600-700 ton i lager, dels på Kläckeberga gård. dels på Högstedts gård i Norra Förlösa. Lorentzson är uppköpare av halm. Vissa tider på året kan halm även köpas direkt av lantbrukare. Halmen pressas numera direkt vid skörden till balar som väger ca 15 kg och har en längd av 80-90 cm.

Blad upprättat 1978-08-01

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.5    Kommundepartementet

427

LÄNSSTYRELSEN I KALMAR LÄN

Planeringsavdelningen

Försvarsenheten

OLJESKYDDSPLAN

Civilförsvarsmateriel

Tillgång på skyddsmateriel i Kalmar län

Kan lånas vid katastroftillfällen enl civilförsvarsstyrelsens utlåningsbe­

stämmelser.

Artikel

Antal

Piassavakvasl

130

Fyllhammare

48

Fyllfat

48

Skyddsstövlar ABC

568

Skyddshandskar, finger, tjocka, gummi

125

Skyddshandskar, finger, tunna, gummi

241

Skyddshandskar, tum, läder

1406

Trefingerhandskar

487

Hink 15 1, gal v

282

Hink 15 I, plast

403

Skyddsdräkt ABC

158

Cementskyffel

181

Byggskyffel all. grävspade

318

Avlivning av oljeskadad sjöfågel

För avlivning av oljeskadad sjöfågel har särskilt lämpad personal utsetts av jaktvårdskonsulenten, resp polischef och kustbevakningen.

Framställning om biträde med avlivning samt därmed förenade kostna­der skall göras hos länsstyrelsen. 1 brådskande fall göres framställning direkt till resp polischef och kustbevakningen, som i sin tur snarast kontak­tar länsstyrelsen.

Se närmare anvisningar i bilaga 5.

Blad upprättat 1978-08-01

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.5   Kommundepartementet

428

Bilaga 3.5.5 Tillhör sbrn skr 003-609/79

>

°

 a 3 c S-=

1

ca

s

BD

£

c

"O O)

e 

o

T3

IS

ocs B.

1

E

u

/span> ca

O)

.c

ert

ao

c

'c

TD

:ca

" .a

E

-g

'.a

a

i-

;a)

.t;

Di ca

trt

C

,o

cd

E=>

O   

Cl 

c   QJ

 -O

ort

J=

0* i:zj

O  OJ

3 T3

1

rt

(U

a

O

c

C

t:

u

(U

o

U

X)

D.

rt

u

rt

C

!/5

rt

t/)

1-

C

r

u.

U

C

E

(rt

2

ä

::

D,

Jt   ce]

trt

(U

y t)

c

u

°

-S

Ö

j 

o.

rt c u

ge

c/3     

-

E o

c

u   O

,o

j

ert ert

c

1)

a

J2

"c

ä 

c

"rt

rt

O

trt

a

TD

i..

Wl

0)

'

ä

a

D.

c

a

a

oca

.SP

X)

a

E

c

c

ert

rt c/:

Od

c

;rt

=aj

>

.2?

u

'.

Q

ort

LZi

a

ert

rt

u

2S

a3

TD

ert

o

c

C

>

u o

rt

E

ra

E

ffl

rt

ert

O.

O

1>  /span>

;   =   ca OQ CO  w   U   u

c ig c  i) o

tjo= :2 .fe :M   ">  '

OJ

u

ö

: 

E KS-i

o

U

>

a>

00

00

u

0

c

CL 

(/)

c

'c

C

rt O.

4J

s

00  1    . ::

.S   ca

c   c

«

  o 

00 i''

ort

t

Ä

a

i

£

r

(U

c/)

CL

E

g

ea

ca

00

X

x

J

g

OJ

cd

15

c/:

trt

._

.:? o 

ö

o-

ö

SP " 2 -o

 T3

.

;?d; 

cej o. u U eS

>

w

rt

:/)

C f

00

j*

u

_c

O

00 00

C

00.

c

i:i

rt

'c

X)

TS

C

ra

e

C

ra

:ra

a.

(/3

(n

c

ed

u

_               -a

c 00        5

Q. c   . 2 

-JE !53 o

i> (/5 C ra ca E '- ca

O)

-

g

bfi  O

E    M

E 2

C

trt

X

un

u

C

J

Cd

trt C

ei

rt

u>

rt

(L)

>

I

B

u

iS

a

>

trt

Vi

E

on

.5

rt

trt

rt

c 'C u

c

u.

tO

/span> T3

U

O

5.   E .   E

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.5   Kommundepartementet

429

o   0)

.   rA

C in

ifl   c

tn

iJ V Ul 

w v

Ifl :0

>   >w

Ul rH W  -H

:0   >

>   U

rl :ns

o

>

u Ul

x3   O

e u

0) (U

-o

c

C

ra u

(U

I

10

1/1

Ul

c

c

QJ

OJ

Cn     J3

CP      

C       10

c     u

H          iJ

H         CO

C   (0   Ul

c     o

>; > UJ

X 

ra 

rfl ..H   tj>

ra 4

> U   C

>   Ul   (U

OJ ra -H

Q)   H   4

XI  

Vj  

c

ja 4J ra

4J   OJ TD

4J 

X 

"O

Ul a OJ

Ul ra 

30rH

2-.

Bilaga 3.5.6 Tillhör sbrn skr 003-609/79

en

>T

r-i

en

ra

cnsi:       1

H

(VI

Uh

.

H

C

>

0)

ri

u

ra

t, 

X      

1

c ra

X

ra era

4J

1

c

o

ra

u

:ra

4J

>J

H

01

r-l

4J

rl

OJ

S

£

         1

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.5    Kommundepartementet

430

Bilaga 3.5.7 Tillhör sbrn skr. 003-609/79

GRÄNSCHEFEN

Utdrag ur gränschefens anvisningar rörande samarbete mellan kust­bevakning och kommunen (brandförsvar) vid oljebekämpning mm utfärdade 1975-09-10 efter samråd med Statens brandnämnd och Svenska Kommunförbundet.

2. Taktisk samverkan mellan kustbevakningen och kommunen (brandför­svaret) vid bekämpning av oljeutsläpp mm

2.1

Utanför område enligt 4 a§ brandstadgan gäller den ansvarsfördel­ning ifråga om oljebekämpningsålgärder m m som framgår av 1 § brandla­gen, d.v.s. att kustbevakningen ansvarar för åtgärder mot i kustvattnet m.m. löskommen olja så länge oljan befinner sig i vattnet medan kom­munen ansvarar för erforderliga skadebegränsande insatser mot olja, som drivit iland.

2.2

Härvid skall observeras att föreliggande bestämmelser förutsätter direkt samarbete mellan kustbevakningen och berörd kommun inte endast vid gränsen mellan respektive organs ansvarsområde (d.v.s. i princip strandkanten) utan även på så sätt, att den part som har de bästa förutsätt­ningarna för ett effektivt ingripande för alt avvärja eller begränsa skada till följd av olje utflöde m.m. skall vara beredd att utföra/medverka vid bekämpningsarbete även inom den andra pålens ansvarsområde. Sådana insatser bör normalt ske på uppdrag av den part inom vars ansvarsområde insatsen erfordras och därmed också enligt dennes anvisningar och på dennes bekostnad. (Ifråga om ersättning för kostnader för oljebekämpning mm se brandlagen 21 § samt lagen om ansvarighet för oljeskada 1973:1198.)

2.3

För kuslbevakningens del erfordras ej några förberedda avlal om sådana insatser.

2.3.1 Gäller det exempelvis bekämpningsinsatser i en grund skärgårds­vik, där kustbevakningens oljeskyddsfartyg p.g.a. sill djupgående inte kan operera eller del av annan anledning är lämpligt atl sälta in kommunens (brandförsvarets) bekämpningsresurser inom kustbevakningens ansvars­område, bör överenskommelse om sådana insatser träffas på enklaste sätt t ex telefonsamråd mellan berörd chef ur kuslbevakningen och vederbö­rande brandchef.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.5    Kommundepartementet

431

2.3.2 Skriftlig bekräftelse på sådan överenskommelse bör dock ske så snart sig göra låter.

2.4  Ifråga om strandförsvaret mot oljeskador m.m. d.v.s. bekämpning i

strandlinjen bör gällande författningar m.m. tillämpas på följande sätt.

2.4.1

Inom sådana kustkommuner (inkl Mälaren och Vänern) där brand­försvaret förfogar över materiella och personella resurser som från landsi­dan verksamt kan insättas för att i eller omdedelbart utanför strandkanten förhindra eller begränsa strandskador av från sjön indrivande olja eller annat som är skadligt, bör brandförsvaret vid behov insättas i sådana operationer.

2.4.2

Insatser av detta slag sker i samråd med eller på uppdrag av kustbe­vakningen som svarart för (förskotterar) härav föranledda kostnader.

2.4.3

1 kustkommuner med mera begränsade oljeskyddsresurser bör det lokala brandförsvaret - med de resurser som det författningsmässigt ålig­ger kommunen att hålla medverka i strandförsvaret, varvid i övrigt samma grunder gäller för insatsernas utförande som anges i pkt 2.4.2.

2.5  Kustbevakningen skall vara beredd att vid behov förstärka kommu­

nens oljebekämpningsinsatser m.m. inom kommunens ansvarsområde.

Det är önskvärt att när sådant behov uppstår (t.ex. större oljeutsläpp i

hamn) överenskommelse härom kan träffas på motsvarande sätt som an­

getts i pkt 2.3.1 och 2.3.2. Kostnadsreglering bör ske på mottsvarande sätt

som anges i pkt 2.4.2, (F.n. saknas fastställda taxor för av kustbevakning­

en utförda bekämpningsinsatser av olika slag. Sådana är dock under utar­

betande.)*

* Har fastställts av GTS och varit i kraft sedan 1977-07-01.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.5    Kommundepartementet

432

Beredskap mot  oljeutsläpp m m till  havs och  i kustvattnen,  Vgnerri  och  Mälaren

KUSrBEV,\K,NI.SGKN'S  I.F.DNl.NGSSYSTEM

Motsv organ hos grann­länderna

KUSTBEVAKNINGSLEDNINGEN Gränschefen med  stab

Centrala myndig­heter  och  organ  m  fl

Samverkansgrupp

Mil/civ flyg

Handelsfartyg

Örlogsfartyg

FiskebAtar 7ritid8bÄtar Bevakn.bätar n fl

Regional  operativ 

chef r

Bevakningschef/ Kusttevaknings-insDoktör

Sambandscentral

Alarmering Information

SamrÄd Samverkan

Länsstyrelse Braridförsvar Lotsdistrlkt S jöf artsir.sp Örlogstas/Kfl Polisayndigh Saneringsföretag Pressen m  fl

Operationsbas

T3

C 

3)

Flyg

\

Hkp

OSC

*-     KuBtbevakningena      

«

 Fiake      bitar * apec.ftg      Ovnga

Bärgn.ftg

XI 

C tD Cl

hO C tH

C! 

o. 

a

:aj 

X 

v 

XI

o

OSC - On-Scene Commander

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.6    Kommundepartementet

433

Bdaga 3.6

Sammanställning av remissyttranden över statens brand­nämnds redovisning av länsstyrelsernas nuvarande be­redskapsplaner för insatser med anledning av olje- och kemikalieutsläpp samt förslag till åtgärder

1    Remissinstanser

Efter remiss har yttranden över brandnämndens redovisning avgetts av rikspolisstyrelsen, överbefälhavaren, civilförsvarsslyrelsen, sjöfartsver­ket, statskontoret, riksrevisionsverkei, statens naturvårdsverk, general­tullstyrelsen, arbetarskyddsstyrelsen, länsstyrelserna i Stockholms, Upp­sala, Södermanlands, Östergötlands, Kalmar, Gotlands, Blekinge, Kris­tianstads, Malmöhus, Hallands, Göteborgs och Bohus, Älvsborgs, Skara­borgs, Värmlands, Västmanlands, Gävleborgs, Västernorrlands, Väster­bottens och Norrbottens län, kommittén (K 1979:01) för transport av farligt gods, räddningstjänstkommittén (Kn 1979:01), Svenska kommun­förbundet, tjänstemännens centralorganisation (TCO), landsorganisa­tionen i Sverige (LO), brandmännens riksförbund och Svenska brandbefä­lets riksförbund.

Länsstyrelserna har bifogat yttranden från fiskenämnden i Kalmar län samt Norrtälje, Värmdö, Vaxholms, Haninge, Nynäshamns, Enköpings, Älvkarleby, Östhammars, Nyköpings, Oxelösunds, Norrköpings, Söder­köpings, Valdemarsviks, Borgholms, Mörbylånga, Kalmar, Västerviks, Oskarshamns, Mönsterås, Gotlands, Kariskrona; Kristianstads, Ängel­holms, Båstads, Ystads, Malmö, Landskrona, Helsingborgs, Höganäs, Göteborgs, Öckerö, Kungälvs, Stenungsunds, Lysekils, Uddevalla, Mun­kedals, Sotenäs, Kristinehamns, Gävle, Söderhamns, Hudiksvalls, Sunds­valls, Örnsköldsviks, Härnösands och Luleå kommuner.

2    Allmänna synpunkter

Brandnämndens rapport får ett genomgående posilivt mottande av re­missinstanserna. Flertalet av dessa anser sålunda att de i rapporten redovi­sade förslagen - om de genomfördes - skulle medföra en klar förbättring av samhällets beredskap mot olje- och kemikalieutsläpp. Några remissin­stanser tycker dock att en del av förslagen kunde ha varit mer långtgående i vissa avseenden. Detta gäller främst i fråga om de anvisningar som föreslås för länsstyrelsernas planering av insatser mot utflöde av olja och kemikalier.

Några remissinstanser tar upp frågor som visserligen ligger utanför det 

28   Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.6    Kommundepartementet

434

uppdrag, som brandnämnden haft att utföra, men som de anser vara av principiellt intresse i sammanhanget.

En sådan fråga är fördelningen mellan stat och kommun av kostnaderna att hålla en rimlig kommunal beredskap mot olje- och kemikalieutsläpp. Flera kommuner framhåller i sina yttranden atl slaten bör la på sig en större del av de merkostnader som kommunerna åsamkas för denna bered­skap. Munkedals kommun anför bl.a. atl det inte kan vara rimligt alt en kommun med lågt skalleunderiag ensam skall bära kostnaderna för att hålla en acceptabel oljeberedskap för en lång kuststräcka. Kommunen föreslår att kustkommunerna erhåller ett visst procentuellt statsbidrag som är baserat på dels skatteunderlaget dels behovet av särskild materiel för respektive kommun. Kommunen föreslår vidare att ersättningsreglerna för oljebekämpning ändras så att statsmedel kan utgå även i samband med åtgärd som vidtas när oljeutflöde befaras ske. Vaxholms kommun anser för sin del att den självrisk, som kommunerna har, bör slopas och att full ersättning bör utgå av statsmedel för de kostnader kommunerna orsakas vid en bekämpningsinsats.

En annan sådan fråga är ansvarsförhållandena när det gäller bekämp­ningsinsatser mot olje- och kemikalieutsläpp till havs. Luleå kommun anför bl. a. att ansvaret för åtgärder mot utsläpp i vatten för närvarande är delat på å ena sidan tullverkets kustbevakning och andra sidan kommuner­na. Kustbevakningen svarar för åtgärder till havs och i kustvatten samt i Vänern och Mälaren medan åtgärder i andra vatten eller på strandremsor eller i hamnområde åvilar kommunerna. Vid ett oljeulsläpp kan således den för stunden rådande vindriktningen bestämma vem som bär åtgärds­ansvaret. Detta är enligt kommunen ingen tillfredsställande ordning. Den­na oprecisa ansvarsuppdelning kan dessutom verka hämmande på samhäl­lets förmåga atl i tid vidta de rätta åtgärderna vid en katastrof. Därför bör enligt kommunens uppfattning ansvaret för åtgärder av hithörande slag åvila staten. LO anser också att det råder oklarhet i fråga om ansvarel för olika åtgärder, vilket kan leda till att bekämpningsinsalser försinkas. An­svarsfrågorna bör därför klarläggas.

Naturvårdsverket hänvisar till sitt yttrande över betänkandet (SOU 1979:43-45) Ren Tur - program för miljösäkra sjötransporter - i vilket verket tillstyrker att en ny kustmyndighet bildas genom sammanslagning av sjöfartsverket och kustbevakningen. Enligt verket bör en sådan ny myndighet, om den bildas, ha ansvaret för så väl planläggning som be­kämpning av större olje- och kemikalieutsläpp. Naturvårdsverket anser sålunda att omfattande förändringar bör göras vad gäller ansvarsfrågorna. Detta får dock enligt verket inte hindra att åtgärder vidtas skyndsamt i enlighet med i dag gällande ansvarsförhållanden.

Räddningstjänstkommittén erinrar om att kommittén i enlighet med sitt uppdrag skall överväga frågan om huvudmannaskapet för räddningstjän­sten samt i övrigt föreslå åtgärder som förbättrar förutsättningarna för en

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.6    Kommundepartementet

435

effektiv räddningstjänst. Kommittén anser emellertid att arbetet för att nå en bättre samordning av verksamheten är så angeläget att det bör påbörjas redan nu - oberoende av de förslag kommittén kan komma att lägga fram. Rikspolisstyrelsen anser atl länsstyrelsens roll vid större bekämpnings­aktioner är oklar. I avvaktan på räddningstjänstkommitténs förslag i detta avseende finner styrelsen det dock angeläget att länsstyrelserna genom planläggning försöker förebygga de skador som kan uppkomma på männi­skor, egendom och miljö vid ett olje- och kemikalieutsläpp.

3   Förslag till åtgärder med anledning av genomgången av länssty­relsernas planering

Huvuddelen av remissinstanserna delar uttryckligen brandnämndens uppfattning att lägel beträffande beredskapsplanläggningen för att möta olje- och kemikalieutsläpp är otillfredsställande. Remissinstanserna är ge­nomgående positiva till den handläggningsgång som brandnämnden föror­dar för framtagande av länsvisa beredskapsplaner.

Enligt naturvårdsverkets uppfattning är det speciellt viktigt att plane­ringen forceras där slora skärgårdar finns eller där fartygstrafiken är omfa-lande. Som exempel pä sådana områden nämner, verket Stockholms, Sö­dermanlands och Malmöhus län.

Sjöfartsverket hälsar med tillfredsställelse att konkreta förslag till kom­pletteringar av oljeskyddsberedskapen har lagts fram, men erinrar samti­digt om att det erfordras avsevärda insatser även på del utsläppsförebyg­gande området för atl nå en ändamålsenlig balans i oljeskyddet. Verket tillstyrker brandnämndens förslag till handläggningsgång för framtagande av länsvisa beredskapsplaner. Under planläggningsarbetets gång bör enligt verket samråd ske, förutom med kommuner och kustbevakning, med resp. lots- och sjöfartsinspektionsdislrikt. Överbefälhavaren förordar att militä­ra regionala chefer bör delta i utarbetandet av ifrågavarande planer. Detta bör enligt överbefälhavaren framgå av anvisningarna till länsstyrelserna.

Flera remissinstanser instämmer med brandnämnden i att planläggning­en vid länsstyrelserna bör ansluta sig till den plan för regional räddnings­tjänst som skall finnas vid varje länsstyrelse. Länsstyrelsen i Kristianstads län förordar att uppgifter som är gemensamma för all räddningstjänst i resp. län samlas i en "huvudplan för länets räddningstjänst" medan planer för olika specialområden bör samlas i särskilda delplaner. Innehållet i delplanerna kan på så sätt begränsas till de uppgifter som är specifika före resp. delplan. Enligt länsstyrelsens mening skulle en sådan uppdelning vara rationell från arbets- och hanteringssynpunkt. Liknande synpunkter redovisas även av länsstyrelserna i Älvsborgs och Norrbottens län samt kommittén för transport av farligt gods.

Brandmännens riksförbund konstaterar att brandnämnden i den lämna-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.6    Kommundepartementet

436

de redovisningen av planeringsläget i olika län utelämnat Jönköpings, Kronobergs, Örebro och Kopparbergs län. Förbundet tolkar detta som atl det inte skulle finnas något behov av dylik planläggning i dessa län. Med anledning härav anför förbundet följande.

Även om ovan nämnda län saknar kustområden, vilka som bekant är särskilt känsliga för skador på grund av löskommen olja, finns i samtliga län sjöar och vattendrag av betydelse, där såväl olje- som kemikalieskador kan få nära nog katastrofala följder. Med kännedom om den förekomman­de mängden oljeprodukter och farligt gods av annat slag som transporteras på järnvägar. Europavägar, riksvägar och länsvägar inom dessa län, torde en insatsplanering även i dessa län vara väl motiverad.

Att planläggningen inte bör begränsas till olje- och kemikalieolyckor till sjöss utan även omfalta sådana nödlägen på land betonas även av LO, länsstyrelsen i Malmöhus län och Kungälvs kommun.

För att kunna genomföra planläggningen inom rimlig tid föreslår brand­nämnden alt länsstyrelserna tilldelas medel för extra arbetskraft motsva­rande i genomsnitt sex personmånader. Länsstyrelserna understryker ge­nomgående nödvändigheten av extra resurser inte blott för den nu aktuella planläggningen utan även för räddningstjänsten i övrigt. Enligt länsstyrel­sen i Älvsborgs län är de nuvarande resurserna för dessa arbetsuppgifter klart underdimensionerade i förhållande till samhällets krav på bered­skapsåtgärder. Liknande synpunkler framförs även av länsstyrelserna i Malmöhus, Hallands och Gävleborgs län. Länsstyrelsen i Västernorrlands län föreslår för sin del alt en särskild tjänst inrättas inom länsstyrelsens organisation med uppgift dels att svara för all räddningstjänstplanering dels att såsom räddningstjänstbefälhavare svara för operativ ledning vid läns­övergripande nödlägen eller sådana lägen där de kommunala resurserna inte är tillräckliga. En sådan tjänst i länsstyrelseorganisationen torde enligt länsstyrelsens mening vara av stort värde även vid nödlägen då länsstyrel­seingripande inte direkt är aktuellt.

Riksrevisionsverket anser för sin del alt resursbehovet för den ifrågava­rande planeringen i första hand bör tillgodoses genom omprioriteringar inom länsstyrelsernas planeringsavdelningar.

Länsstyrelsen i Uppsala län framhåller att även berörda kommuner bör tilldelas extra medel för att kunna biträda länsstyrelserna med framtagning av erforderligt planläggningsunderlag.

4 Förslag till anvisningar till länsstyrelserna avseende "Länsstyrel­ses plan för regionala insatser vid utflöde på vatten av olja och kemikalier"

Flertalet remissinstanser är i huvudsak positiva till brandnämndens an­visningsförslag. De erinringar som finns avser främst kompletteringar av anvisningarna.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.6   Kommundepartementet

437

Personal

1 förslaget till anvisningar sägs att befolkningen vid kusten och på öar bör tillfrågas om den är beredd att medverka vid ett inträffat nödläge. Nynäshamns, Vaxholms och Värmdö kommuner \\\l gå längre och föreslår att särskilda oljevärn inrättas i kommunerna enligt samma principer som gäller för brandvärn. Av de personer som inskrivs i sådant oljevärn skulle några utses till gruppchefer med uppgift att vara observatörer, rapportörer och arbetsledare. De inskrivna skulle givetvis utbildas för sina uppgifter. Enligt Vaxholms kommun bör de kostnader som är förenade med sådana oljeväm betalas av staten.

Länsstyrelsen i Östergötlands län anser att anvisningsförslaget är alltför kortfattat och opreciserat när det gäller de försäkringsfrågor som kan bli aktuella vid en bekämpningsaktion. Länsstyrelsen föreslår därför att för­slaget kompletteras med en bilaga som i detalj klarar ut dessa frågor. Länsstyrelsen i Gotlands län redovisar liknande synpunkter. Vaxholms kommun upplyser att kommunen vid tidigare bekämpningsinsatser försäk­rat den frivilliga personal som har deltagit i saneringsarbetet. Enligt kom­munens mening bör staten i fortsättningen stå för dessa kostnader.

Frågan om personalens säkerhet vid bekämpningsaktioner betonas sär­skilt av arbetarskyddsstyrelsen, Göteborgs kommun och Svenska brand­befälets riksförbund. Arbetarskyddsstyrelsen anser att det med hänsyn till att ovan personal kan komma att sättas in i saneringsarbetet föreligger behov av skriftliga instruktioner för vanliga arbetsmoment. Bland de ar­betsmoment som bör ha sådan instruktion nämns användning av rengö­ringsmedel för redskap och personal. Svenska brandbefälets riksförbund menar att frågan om personalens säkerhet vid bl.a. ingripande mot kemi­kalier bör utvidgas i anvisningsförslaget. 1 förslaget saknas erforderliga uppgifter om användande av andningsskydd, kontaktskydd, personsane-ringsmedel m. m. Göteborgs kommun har samma uppfattning. LO betonar nödvändigheten av att personaiutrymmen finns tillgängliga, så att effektiv rengöring kan ske av personalen såväl före måltider som efter arbetsda­gens slut. Transportabla personalbodar bör med hänsyn härtill komplettera utrustningslistan.

Naturvårdsverket betonar betydelsen av att inte bara teknisk expertis anlitas i bekämpningsarbetetet utan även naturvårdskunnig personal. Så­dan personal finns att tillgå på såväl länsstyrelserna som hos kommunernas natur- och hälsovårdsförvaltningar. Länsstyrelsen i Östergötlands län an­ser att anvisningarna bör kompletteras med uppgifter om vilka experter som avses i anvisningarna samt dessas roll.

Kvittblivning

Flera remissinstanser instämmer i brandnämndens konstaterande alt kvittblivningen erfarenhetsmässigt utgör en "flaskhals" under bekämp­ningsinsatserna. Enligt Göteborgs kommun är det därför av största vikt atl 

29    Riksdagen 1980/81. 1 saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.6   Kommundepartementet

438

de metoder som används vid bekämpningsskedet inte försvårar kvittbliv­ningen. Vissa metoder kan nämligen orsaka behov av förbehandling innan den egentliga kvittblivningen kan ske. Anvisningarna bör därför komplet­teras med metodexempel, menar kommunen.

Naturvårdsverket betonar också betydelsen av att lämpliga metoder används. Enligt verkets mening är det därför viktigt att lillfälligl insatt personal får riktiga instruktioner.

Länsstyrelsen i Gotlands län och Gotlands kommun framhåller att när­mare anvisningar snarast måste utfärdas om hur kvittblivning av omhän­dertaget avfall skall tillgå. Inom länet/kommunen finns för närvarande inte någon plats som från miljöskyddssynpunkt godkänts för lagring av sådant avfall. Liknande synpunkter redovisas även av länsstyrelsen i Blekinge län och Karlskrona kommun.

Speciella resurser

Sjöfartsverket framhåller att verket har mycket väsentliga uppgifter atl hindra och begränsa utsläpp av oljor och miljöfarliga ämnen från farlyg. Det är därför rimligt att resp. länsstyrelse i sin plan har dessa funktioner dokumenterade. Uppgifter ojn verkets personella och materiella resurser, samverkansformer vid fartygsolycka, jourtjänst m.m. bör därför ingå i planerna.

Länsstyrelsen i Östergötlands län anser att tillägg bör göras i anvisning­arna med avseende på SMHLs prognosmöjligheter belräffande oljedrifl m. m. och länsalarmeringscentralernas resurser.

Räddningsbefälhavare

I anvisningsförslagel sägs att länsstyrelsen skall skaffa sig kännedom om personer lämpade att vara särskilda räddningsbefälhavare och biträdande sådana. Flertalet remissinstanser har inget all erinra häremot. Länsslyrel­sen i Malmöhus län är emellertid tveksam till värdet av alt göra bedöm­ningar av olika brandbefäls lämplighet att vara särskilda räddningsbefälha­vare. Länsstyrelserna bör sålunda ha frihet att med hänsyn lill nödlägets art och omfattning förordna särskilda räddningsbefälhavare bland det brandbefäl som vid tillfället finns att tillgå. Länsstyrelsen anför dessulom att begreppet särskild räddningsbefälhavare torde sakna reell innebörd vid nödlägen som berör områden med stor utsträckning, t.ex. flera län.

Länsstyrelsen i Östergötlands län är också tveksam till nyttan av att i förväg utse särskilda räddningsbefälhavare. Vidare bör enligl länsstyrel­sens mening den principiella rollfördelningen mellan länsstyrelsens led­ningsgrupp och räddningsbefälhavaren klarläggas. Normallänets förhållan­de bör ligga lill grund härför.

Länsstyrelsen i Kristianstads län påpekar att 1977 års oljeskyddskom­mitté i betänkandet (Ds Kn 1979:13) Beredskap mot oljeutsläpp till sjöss föreslår alt den särskilde räddningsbefälhavaren bör biträda länsslyrelsen i

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.6    Kommundepartementet

439

beredskapsfrågor saml svara för löpande samordning och samverkan mel­lan kommuner och länsstyrelsen, mellan länsstyrelser samt för samverkan med den sjöburna bekämpningsorganisationen. Dessutom bör han enligt förslaget svara för viss utbildning och information. Oljeskyddskommitténs ambitionsnivå vad gäller räddningsbefälhavaren är sålunda väsenlligt hög­re än vad brandnämnden föreslår. Länsstyrelsen i Kristianstads län är för sin del mer tilltalad av oljeskyddskommitténs förslag i detta avseende och anför följande.

Länsstyrelsen hälsar med tillfredsställelse en ordning som innebär att länsstyrelsen regelbundet kan få anlita sakkunskap inom här aktuellt verk­samhetsområde. En motsvarande tillgäng till sakkunskap hade länsstyrel­sen tidigare i länsbrandinspektören. Erfarenheterna från den lid då länssty­relsen hade tillgäng till länsbrandinspektör är enbart positiva. Med tanke på den omfattning räddningstjänsten har fåll och de ökade krav som ställs på samhällsorganen i fråga om planläggning, information och insatser vid inträffad olycka skulle del vara värdefullt om länsstyrelsen kunde få möj­lighel att regelbundet anlita sakkunniga i vissa med räddningstjänstplane­ringen sammanhängande frågor saml vid utbildning och övning inom länet. Härför erfordras att medel ställs lill förfogande.

Ekonomiska rutiner

Några remissinstanser anser att anvisningarna avseende ekonomiska rutiner är alltför knapphändiga och att de därför inle ger tillräckligt slöd för planeringen. Riksrevisionsverket framhåller alt de föreslagna anvisningar­na endasi innehåller en kortfattad instruktion om de ekonomiska rutinerna i samband med planläggningen. Enligl verkets mening är det nödvändigt att förtydliga dessa instruktioner. Det har ofta visat sig oförmånligt att upphandla och sluta avtal i ett akut läge. Avropsavlal bör därför slutas med bl.a. sanerings- och transportföretag redan innan utsläpp inträffat. Även avropsavlal om upphandling av sådan materiel som åtgår i stora mängder vid saneringsarbete samt avtal rörande inhyrning av båtar etc. bör träffas i förväg. Verkel anser atl brandnämnden bör utveckla anvisningarna på dessa punkter. Liknande synpunkter redovisas av Vaxholms kommun och LO. Enligt LO:s mening pekar erfarenheterna av saneringsarbetet i Stock­holms skärgård på behovet av sädana anvisningar.

Länsstyrelserna i Gotlands och Göteborgs och Bohus län efterlyser anvisningar för hur den ekonomiska kontroll, som enligt förslaget skall genomföras av länsstyrelserna, skall tillgå. Värmdö kommun anser för sin del att ansvarel för nämnda kontroll bör åläggas specialister från brand­nämnden.

Samverkan med kustbevakningen

För att underlätta samråd och informationsutbyte mellan de myndighe­ter som deltar i en bekämpningsaktion rekommenderar brandnämnden ett utbyte av samverkanstjänstemän. På så sätt avdelar t.ex. räddningsbefäl-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.6   Kommundepartementet

440

havaren en tjänsteman till kustbevakningens operativa ledningsstab liksom kustbevakningen avdelar en person till räddningsbefälhavarens stab.

Generaltullstyrelsen tycker att detta är en bra lösning men anser att man även bör beakta möjligheten att samgruppera staberna. Sistnämnda modell praktiserades med slor framgång under Operation Antonio Gramsci våren 1979. Länsstyrelsen i Malmöhus län tycker också att en gemensam stabs­plals bör eftersträvas.

Samverkan då flera län samtidigt drabbas

Generaltullstyrelsen påpekar all kustbevakningens regionala organisa­tion omfatlar havs- och kuslvatlnen inom fyra lill sex län med ell och samma operativa ledningsorgan för hela regionen. Vad gäller länsstyrelser­na påpekas möjlighelen alt utnyttja gemensam ledning för två län. Styrel­sen vill påvisa den speciella problematik som föreligger i Vänern och Mälaren där flera län kan drabbas även vid ganska måttliga utflöden. Beträffande Mälaren och Vänern bör därför enligt styrelsens mening över­enskommelse ske om speciella ledningsarrangemang när mer än två län berörs av ett och samma oljeutsläpp.

De speciella förhållanden som råder kring Vänern påtalas även av läns­styrelsen i Skaraborgs län, som i detta avseende hänvisar lill del särskilda handlingsprogram för miljösäkra sjölransporter på Vänern och Göta älv, som bl. a. berörda länsstyrelser utarbetat på uppdrag av regeringen.

När del gäller Mälaren hänvisar länsstyrelsen i Västmanlands län lill en rapport från april 1980, som utarbetats på uppdrag av den s.k. "Mälar-Hjälmar-kommittén". 1 denna rapport behandlas bl. a. samverkansproble­men när mer än elt län berörs av utsläpp.

Utbildning och övning

De flesta remissinstanserna betonar uttryckligen viklen av att den perso­nal som skall agera vid etl nödläge blir ordentligt utbildad och övad för ändamålet.

Länsstyrelsen i Blekinge län framhåller all en rätt upplagd och väl genomförd utbildnings- och övningsverksamhet ulgör en av grundförut­sättningarna för all länsstyrelsen på ell effektivt säll skall kunna leda och samordna räddningsljänstinsatserna vid ell större olje- eller kemikalieul­släpp. När det gäller anvisningsförslaget i denna del ifrågasätter länsslyrel­sen emellertid om tillämpade övningar med organiserade fallenheter till lands och lill sjöss kan tillföra länsstyrelsens räddningsledning erfarenhe­ter som står i rimlig proportion lill kostnaderna för denna lyp av övningar. Tillämpade enhelsövningar bör därför lämpligen bedrivas inom ramen för resp. enhet.

Enligt generaltullstyrelsens mening bör de tillämpade övningarna i ell inledningsskede bedrivas som flera relativt enkla samverkansövningar i

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.6    Kommundepartementet

441

mindre skala för atl sedan successivt trappas upp till en samverkansövning med länsstyrelsen som operaliv samverkanspartner på landsidan.

Länsstyrelsen i Södermanlands län anser att avsnittet om utbildning fåll en allför blygsam omfattning i anvisningsförslaget och föreslår därför att avsnittet utvidgas. Vidare föreslår länsstyrelsen att det uppdras åt statens brandnämnd att ansvara för grundutbildningen av berörd personal vid länsstyrelserna.

LO understryker särskilt nödvändigheten av att den personal som skall syssla med saneringsarbetet får en ordentlig utbildning för uppgiften. Ett program för sådan utbildning bör snarast utarbetas. Enligl LO:s mening kan det också finnas anledning alt komplettera den stab som skall upprät­tas för bekämpningsinsatser med en utbildningsdelalj.

Övriga synpunkter

Några remissinsianser betonar betydelsen av en väl fungerande informa­tionstjänst, avseende såväl intern som extern information. Länsstyrelsen i Östergötlands län anser atl anvisningarna bör kompletteras med ett sär­skilt avsnitt om informationstjänsten. 1 statens brandnämnds meddelande 1978:3 med exempel på länsstyrelsens plan för regional räddningstjänst finns visserligen ett kort avsnitt om informationstjänst. Länsslyrelsen me­nar dock alt informationstjänsten är en så ulomordenlligl betydelsefull funktion alt utförligare anvisningar för planläggningen bör ges. En särskild informationsplan bör ularbelas och ingå som en del i oljeskyddsplanen. Alternativt kan den göras generell för flera olika typer av nödlägen och ingå i den regionala planen för räddningstjänst.

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.7    Kommundepartementet

442

Bilaga 3.7

Sammanfattning av betänkandet (Ds Kn 1980:2) Personal för tillsyn av kust och skärgård

Enligt TAK-utredningens invenlering uppgår antalet anställda med sta­tionering längs kusterna och i skärgårdarna för närvarande till ca 2500. I denna siffra ingår personal vid nio statliga myndigheler, tre skärgårdsstif-lelser samt sjöräddningssällskapet.

Antalet statligt anställda med stationering längs kusterna och i skärgår­darna har totalt sett minskat under senare år. Del är framför allt inom sjöfartsverket som personalinskränkningar skelt i slörre omfattning. Per­sonalen vid fyr- och lolsplatserna har sedan 1967 minskat med ca 300 personer. Reduceringen sammanhänger dels med den successiva automati­sering av fyrar, som pågått sedan början av 1960-talet, dels med atl etl antal lotsplatser dragits in till följd av sjöfartens koncentration till de större hamnarna. Även principen om lotsfrihet har bidragit till en minskning av antalet tjänster.

Inom försvaret, televerket och Sveriges meteorologiska och hydrologis­ka institut (SMHI) har den kustbaserade personalen också minskat. 1 regel har den fast stationerade personalen ersatts av teknisk utrustning eller av rörliga enheter.

Den enda myndighet som har haft en mer påtaglig ökning av antalet anställda längs kusterna och i skärgårdarna är tullverkets kustbevakning, som under 1970-talel ökat sin personalstyrka med ca 100 personer. Ök­ningen sammanhänger främst med atl verkel 1970 ålades det nationella ansvaret för oljebekämpning till sjöss.

Samtidigt som antalet anställda minskat har emellertid utvecklingen på en rad samhällsområden medfört atl behovet av tillsyn och övervakning längs kusterna och i skärgårdarna ökat. Flera olika samhällsintressen ställer sålunda ökade anspråk på tillsyn och övervakning. Bland sådana inlressen märks främst räddningstjänst, rörligt friluftsliv, naturvård och miljöskydd samt kulturminnesvård.

Personalinskränkningar som genomförs av en myndighet kan i vissa fall fa betydande återverkningar för andra samhällsintressen. En indragning av tjänster kan i sämsta fall leda till att underlaget för en godtagbar service för den kvarvarande befolkningen försvinner. Vidare kan en avbemanning, som medför en kostnadsbesparing för en myndighel, rent av framtvinga ålgärder hos en annan myndighel som betingar större kostnader än den förstnämnda besparingen.

Det hittillsvarande systemet för handläggning av bemanningsfrågor, som innebär all personalbehovet bedöms isolerat av varje sektorsmyndighet för sig, kan således leda till otillfredsställande resultat samhällsekonomiskt sett. 1 framtiden måste därför ett mer övergripande betraktelsesätt vid

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.7    Kommundepartementet

443

ställningstaganden i bemanningsfrågor införas, så atl de totala verk­ningarna av personalförändringar för såväl statlig som kommunal liksom enskild verksamhet beaktas. Etl minimikrav är alt del införs en garantiför att personalinskränkningar inte får ske ulan alt andra huvudmän, som har behov av tillsyn och övervakning utmed kusterna, beretts möjlighet att redovisa hur dylika inskränkningar skulle påverka deras verksamhet. Mot denna bakgrund och för att förbättra samordningen mellan olika samhälls­intressen föreslär TAK-utredningen en ny handläggnlngsordning.

Den föreslagna handläggningsordningen beslår dels av en informations­skyldighet för vissa centrala myndigheter som planerar personalinskränk­ningar i sin kustbaserade verksamhel dels av en utredningsskyldighet rörande verkningarna av dylika personalinskränkningar.

De centrala myndigheter, som föreslås bli berörda av den nya handlägg­ningsordningen, är rikspolisstyrelsen, överbefälhavaren, televerket, sta­tens vägverk, sjöfartsverket, SMHI, fiskeristyrelsen, statens naturvårds­verk samt generaltullslyrelsen. 1 fråga om militär verksamhet begränsas informationsskyldigheten till personal i marinens sjöbevakningsorganisa-tion och rörliga underhållsorganisalion.

Informationsskyldigheten innebär alt dessa statliga myndigheter åläggs att i god tid underrätta andra berörda centrala myndigheter saml länssty­relsen i det aktuella länet innan ålgärder vidtas som syftar till indragning av personal längs kusterna. Länsstyrelsen har i sin tur alt föra informationen vidare till berörda kommuner, landsting, övriga regionala och lokala organ samt organisationer.

Sedan den centrala myndigheten fullgjort sin informationsskyldighet skall vid behov en utredning verkställas som närmare klarlägger om per­sonalinskränkningen får negativa återverkningar på annan verksamhel i det aktuella kustområdet.

Beträffande frågan om vdket organ som skall svara för utredningen presenteras två alternativ. Det första alternativet den regionala hand­läggningsmodellen innebär en decentraliserad handläggning genom att det samordnande ansvaret för utredningen läggs på länsstyrelsen. Del andra alternativet - den centrala handläggningsmodellen - innebär att utredningsansvaret förläggs till etl organ på central nivå. Två varianter av denna modell skisseras; antingen kan ulredningsansvarel anförtros den centrala myndighet som själv planerat indragningen eller åt elt nytt sam­ordningsorgan, vilket skulle få som speciell uppgift atl svara för dylika utredningar. TAK-utredningen har stannat för att förorda den regionala handläggningsmodellen med länsstyrelsen som ansvarigt utredningsor­gan.

Om länsslyrelsen finner att den tilltänkta indragningen endast i ringa grad påverkar de anspråk på bemanning, som finns hos olika huvudmän, skall indragningen kunna verkställas. I annat fall skall länsstyrelsen göra en allsidig utredning av följderna av den tilltänkta indragningen. Under

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.7   Kommundepartementet

444

utredningsarbetet skall länsstyrelsen höra berörda kommuner, landstinget, fackliga och andra organisationer, statliga centrala och regionala myndig­heter.

Länsstyrelsens utredning skall dels innehålla en nulägesbeskrivning i bemanningsärendel, dels utmynna i ett förslag. 1 nulägesbeskrivningen bör ingå redogörelser för nuvarande personaluppsättning, arbetsuppgifter samt huvudmannaskap. Vidare bör kostnaderna för verksamheten redovisas samt huvudmannens motiv för den aviserade indragningen.

Utredningen bör innehålla en redovisning av de skilda samhällsintres­sen, som gör sig gällande i ärendet. Förutom den verksamhet, som repre­senteras av den nuvarande huvudmannen, bör länsstyrelsen redovisa de regionalpoliliska verkningarna dvs. personalinskränkningens eventuella effekter på den lokala sysselsällningen, kommunal och landstingskommu­nal service, kommunikationer med fastlandet, postbefordran och varuför­sörjning m. m. Vidare bör återverkningarna på räddningsljänsl, naturvård, miljöskydd, polisverksamhet m. m. analyseras. Slutligen bör ingå en redo­visning av vad de övriga centrala myndigheterna, som är berörda av indragningen, anfört vid samrådet med länsstyrelsen.

Om länsstyrelsens utredning visar att personalinskränkningen medför betydande olägenheter med hänsyn lill de anspråk på bemanning som olika samhällsintressen ställer, skall länsstyrelsen utarbeta etl förslag som tillgo­doser dessa anspråk. Förslagel skall utarbetas i nära samarbete med de nyss nämnda organen och organisationerna.

Förslaget skall om möjligt innehålla lösningar, som innebär all de olika arbetsuppgifterna så långt möjligt samordnas.

1 förslaget skall även behandlas frågor om finansiering av en fortsatt bemanning, fördelning av kostnader mellan olika intressenter saml huvud­mannaskap för personalen.

Länsstyrelsens förslag skall - efter eventuell remissbehandling över­lämnas lill den myndighet som anmält sin avsikt atl företa indragning av tjänster. Om länsstyrelsens förslag inte godtas av myndigheten eller annan berörd statlig myndighet, skall förslaget överlämnas tid regeringen för prövning. Detsamma gäller om regeringens beslul fordras för att genomfö­ra förslaget.

1 länsstyrelsens uppgift som utredningsansvarig myndighel ingår att föreslå lämplig huvudman för en bibehållen bemanning med flera intres­senter. Huvudmannaskapet medför bland annat arbetsgivaransvar genl­emol de anställda. TAK-utredningen har härvid övervägt två principlös­ningar. Den ena innebär, att den slalliga myndighel, som bedöms ha störst inlresse av bemanningen, åläggs huvudmannaskapet. Den andra innebär att huvudmannaskapet i samtliga fall läggs på en och samma myndighel, förslagsvis sjöfartsverkel. 1 båda fallen får övriga intressenter köpa tjäns­ter av huvudmannen. TAK-utredningen förordar del förstnämnda alterna­tivet.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.7   Kommundepartementet

445

När det gäller atl kombinera slallig verksamhet med sådan som bedrivs av kommun och/eller enskild organisation pekar utredningen på möjlighe­len alt lösa huvudmannaskapsfrågan genom bildande av särskilda stif­telser.

Den nya handläggningsordningen kommer enligt utredningen alt medfö­ra ökade förutsäitningar att nå samordnade lösningar av tillsyns- och övervakningsuppgifler utmed kusterna. På sikt bör systemet medföra viss besparing eller leda till att flera platser kan hållas bemannade till samma kostnad som tidigare. Under en övergångsperiod kommer del emellertid alt saknas medel för alt täcka en del av personalkostnaden på vissa platser, trots alt starka samhällsintressen talar för fortsatt bemanning. Totalt räk­nar utredningen med att kostnaderna härför uppgår lill ca 5 miljoner kronor årligen.

För all läcka dessa kostnader föreslås en försöksverksamhet med s.k. regionalpolitisk anpassning av statliga tjänster utmed kusterna inom en medelsram på 3 miljoner kronor årligen. Verksamheten är avsedd att läcka vissa kostnader för fortsatt bemanning på sådana platser där en indragning av tjänsterna kan leda lill alt underlaget för en elementär service för den kvarvarande befolkningen blir för litet. Vidare förordas att de förslag om införande av båtavgift respektive oljeavgift, som framlagts av andra stat­liga ulredningar, snarast genomförs. Från vardera de två anslag som här­igenom skapas bör 1 miljon kronor reserveras för att täcka en del av kostnaderna för bemanning av platser som är särskilt viktiga från sjösäker­hets- och miljöskyddssynpunkt. Skulle emellertid dessa förslag till finansi­ering inle bli genomförda måste kostnaderna antingen läckas genom att ett specielll anslag om 5 miljoner kronor ställs till regeringens förfogande eller genom Anslaget för oförutsedda utgifter.

30   Riksdagen 1980/81. I saml. Nr 119. Bilagedel

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.8   Kommundepartementet

446

Bilaga 3.8

Sammanställning av remissyttranden över betänkandet

(Ds Kn 1980:2)

Personal för tillsyn av kust och skärgård

1    Remissinstanser

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgelts av rikspolisstyrel­sen, överbefälhavaren, televerket, statens vägverk, sjöfartsverket, Sveri­ges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHI), statskontoret, riks­revisionsverket, riksantikvarieämbetet och statens historiska museer, sta­tens arbetsgivarverk, skogsstyrelsen, fiskeristyrelsen, statens naturvårds­verk, generaltullstyrelsen, statens planverk, domänverkel, statens brand­nämnd, länsstyrelserna i Stockholms, Uppsala, Södermanlands, Östergöt­lands, Kalmar, Gotlands, Blekinge, Kristianstads, Malmöhus, Hallands, Göteborgs och Bohus, Älvsborgs, Skaraborgs, Värmlands, Västmanlands, Gävleborgs, Västernorrlands, Västerbottens och Norrbollens län. Svens­ka kommunförbundel. Landstingsförbundet, statstjänstemannaförbundet (ST), Centralorganisationen SACO/SR, Sveriges redareförening, sjöspor-lens samarbetsdelegation, stiftelsen Stockholms skärgård, stiftelsen för västsvenska fritidsområden, stiftelsen för fritidsområden och naturvård i Uppsala län, svenska sällskapet för räddning af skeppsbrulne (sjörädd-ningssällskapet), Sveriges fiskares riksförbund, delegationen för samord­ning av havsresursverksamheten (havsresursdelegationen) och Göteborgs kommun.

Länsstyrelserna har bifogat yttranden av polisstyrelsen i Tierps polisdi­strikt, Gotlands militärkommando, sjöfartsverkets övre norra lotsdislrikl, skogsvårdsstyrelsen i Kalmar län, tulldirektionen i norra regionen, Små­landÖlands kustbevakningsområde, fiskenämnderna i Uppsala, Söder­manlands, Östergötlands, Kalmar och Gotlands län, landstingskommuner­na i Stockholms, Blekinge, Hallands, Göteborgs och Bohus samt Väster­norrlands län, Södertälje, Nynäshamns, Värmdö, Norrtälje, Östhammars, Nyköpings, Oxelösunds, Norrköpings, Söderköpings, Västerviks, Oskars­hamns, Mönsterås, Kalmars, Borgholms, Mörbylånga, Torsås, Gotlands, Karlskrona, Sölvesborgs, Malmö, Landskrona, Helsingborgs, Ystads, Varbergs, Lysekils, Strömstads, Kungälvs, Västerås, Köpings, Gävle, Söderhamns, Hudiksvalls, Härnösands, Sundsvalls, Örnsköldsviks, Umeå, Skellefteå, Luleå och Kalix kommuner, skärgårdens intresseför­enings kontaklorganisalion, Östergötlands kustfiskareförbund samt Öster­götlands båtförbund.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.8   Kommundepartementet

447

2   Allmänna synpunkter

Flertalet remissinstanser delar ulredningens grundläggande uppfattning alt del nuvarande systemet för handläggning av bemanningsfrågor, som innebär att personalbehovet bedöms isolerat av varje sektorsmyndighet för sig, är otillfredsställande. Flera remissinstanser efterlyser uttryckligen ett mer övergripande synsätt på bemanningsfrågoma, där hänsyn tas till alla berörda samhällsintressen. De flesta anser också atl de principiella förslag som utredningen lägger fram ger bättre förutsäitningar för samordnande lösningar av bemanningsfrågoma än hittillsvarande system. Även om fler­talet remissinstanser är positiva redovisar en del av dem delvis annorlunda uppfattningar i vissa avseenden.

Statens naturvårdsverk är i huvudsak positivt till utredningens förslag men anser alt utredningen borde ha gått längre och utrett hur stor beman­ning som krävs för att på etl optimalt säll få ulfört alla de anspråk som slälls via skilda intressen. Enligl verket utgår ulredningen från alt beman­ningen för närvarande är maximal vilket medför atl det endast kan bli fråga om indragningar i framtiden. Liknande synpunkter framförs även av läns­styrelsen i Göteborgs och Bohus län, som tycker att utredningens förslag har en defensiv karaktär och knappast ger någon tillfredsställande lösning på bemanningsbehovet längs kusterna. Personalindragningarna inom slora kustområden har sålunda i stort sett redan genomförts. Länsstyrelsen påtalar dessutom att frågor med anknytning lill bemanningen längs kus­terna behandlats av flera ulredningar under de senaste åren. Enligt länssty­relsens mening bör en samlad utvärdering ske av dessa utredningsförslag, varvid de regionalpolitiska effekterna bör klarläggas. De samlade resur­serna hos de berörda myndigheterna är betydande och decentraliserings-möjligheterna, bla genom ökad samverkan, bör därvid klarläggas. Särskilt kustbevakningens och sjöfartsverkets operativa verksamhet bör uppmärk­sammas.

En samlad utvärdering av de utredningsförslag som under senare tid har behandlat frågor om bevakning, tillsyn och räddningstjänst utmed kusterna och till havs efterlyses även av rikspolisstyrelsen, överbefälhavaren, na­turvårdsverket, länsstyrelserna i Uppsala och Blekinge län samt sjörädd­ningssällskapet.

Generaltullstyrelsen delar i princip utredningens uppfattning alt beman­ningen utmed våra kuster i framtiden bör ses i ett mera övergripande perspektiv än hittills. Styrelsen har dock vissa principiella invändningar mot förslaget. Styrelsen anser sålunda all kuslbevakningens verksamhel kan bli lidande om förslagen genomförs. Bl. a. anförs följande.

En väsentlig begränsning i utredningsförslaget är enligl styrelsens mening all utredningen ej beaktat de betydande skillnader som föreligger mellan de olika myndigheternas personal i fråga om uppgifter, kompetens, befogen­heter etc. De berörda personalgrupperna arbetar i allt väsenlligt enligt helt

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.8   Kommundepartementet

448

skilda förutsäitningar och kan totall sett endast i begränsad omfattning - i flera avseenden inle alls ersätta varandra inom de verksamheter som innefattas i begreppet "tillsyn och övervakning längs kusterna". Den utbildning som ulredningen berör på sidan 145 kan inle annat än marginellt överbrygga dessa skillnader i personalens kompelens och utnyttjande. Ser man enbart lill de regionalpolitiska aspekterna finner man att utredningen inte närmare skilt på personal med arbetsuppgifter enbart på eller i närhe­ten av stationeringsorten och personal vars verksamhet ej har direkt an­knytning till stationeringsorten. Delta ger enligt styrelsens mening en missvisande bild av de faktiska förhållandena.

Den av utredningen genomförda kartläggningen av olika samhällsintres­sens behov av personal längs kusterna är enligt styrelsens uppfattning ej tillräckligt djupgående och har dessutom fått en alltför stark regionalpoli­tisk prägel. Gjord sammanställning upptar dessutom så väsenskilda över­vaknings- och lillsynsbehov atl det ej är möjligt att dra några enhetliga slutsatser av det presenterade materialet.

Kuslbevakningens verksamhet är, som också framgår av presentationen i betänkandet, baserad på utnyltjandel av rörliga resurser främsl till sjöss och i luften för övervakning av stora geografiska områden. Organisatio­nen, som är rikstäckande, är under generallullstyrelsen organiserad på fyra regioner, som var och en innefattar kusttrakterna inom fyra till fem län. Enligl styrelsens uppfattning har utredningen ej i tillräcklig grad uppmärk­sammat skillnanden mellan kuslbevakningens och övriga redovisade myn­digheters verksamhet, i del att kustbevakningens arbetsuppgifter kräver att resurserna utnyttjas inle bara i kuslvatlnen utan även långt ut till havs.

Enär det knappast kan vara riktigt alt eftersätta kravet på kostnadseffek­tivitet i den homogent kusttäckande organisationen som kustbevakningen ulgör, vill styrelsen mot bakgrund av del ovan sagda ifrågasätta, om det över huvud taget finns tillräckligt bärande motiv för att inlemma frågor om nödvändiga rationaliseringar inom denna organisation i ett handläggnings­mönster av det slag som utredningen föreslagit. Styrelsen har däremot intet att invända mot den informationsplikt till angränsande myndigheter rörande planerade pesonalminskningar m. m. som utredningen föreslår.

Rikspolisstyrelsen är i likhet med generaltullstyrelsen kritisk till lösning­ar av bemanningsfrågor som innebär alt en myndighels arbetsuppgifter överförs till annan myndighet. Enligl styrelsens mening medger polisarbe­tets speciella karaktär och innehåll inte atl polisiära arbetsuppgifter gene­rellt överförs till annan myndighet.

Sveriges redareförening anser för sin del alt det förefaller föga realistiskt att motivera kuslbemanning med utgångspunkt från befintlig bemanning. Föreningen menar vidare alt om t. ex. avbemanning av fyrar resulterar i att vissa servicefunktioner till skärgårdsbefolkningen minskas, så är detta knappast ett kriterium för atl kvarhålla bemanningen på fyrarna eftersom fyrverksamheten finansieras genom sjöfartsavgifterna. Det ligger i näring­ens intresse atl nedbringa dessa avgifter. Etl sätt att åstadkomma delta är automatisering. Föreningen är medveten om de regionala och arbetsmark-

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.8   Kommundepartementet

449

nadsmässiga aspekterna och anser att dessa mäste lösas. Men atl för delta ändamål kvarhålla bemanningen på fyrar eller lotsservice i farleder, som inte används, synes föreningen gravt felaktigt. Liknande synpunkter redo­visas även av Göteborgs kommun.

Statstjänstemannaförbundet konstaterar med tillfredsställelse att en ut­redning är genomförd och atl i denna föreslås att innan någon myndighet företar en avveckling i sin kustbaserade verksamhet en noggrann utredning måsle göras där konsekvenserna för såväl statlig som kommunal liksom enskild verksamhet beaktas. Enligt förbundel kommer dock utredningen åtskilliga år för sent. Flertalet av de svenska fyrplalserna och en hel del lotsplatser har dragits in eller sammanslagits utan atl en tillfredsställande samordning med andra myndigheter har kommit lill stånd. Därmed har också möjligheterna starkt försämrats att kontinueriigt tillföra, utbilda saml behålla en yrkeskunnig personal, vilket utgör grundförutsättningen för att verksamheten skall kunna bedrivas.

3   Förslag till ny handläggningsordning

3.1 Förslaget i stort

Huvuddelen av remissinstanserna tillstyrker utredningens förslag till hand­läggningsordning eller lämnar det uttryckligen ulan erinran. Till denna grupp remissinstanser hör SMHI, riksantikvarieämbetet och statens histo­riska museer, statens arbetsgivarverk, skogsstyrelsen, statens naturvårds­verk, statens planverk, domänverket, statens brandnämnd, samtliga läns­styrelser, flertalet kommuner och landstingskommuner. Svenska kommun­förbundet. Landstingsförbundet, statstjänstemannaförbundet, SACO/SR, sjösportens samarbetsdelegation, stiftelsen Stockholms skärgård, stiftel­sen för Västsvenska fritidsområden, stiftelsen för fritidsområden och na­turvård i Uppsala län och Sveriges fiskares riksförbund.

Flera av dessa remissinstanser menar att de samhällsintressen som de har atl företräda lättare skulle kunna hävdas om den föreslagna handlägg­ningsordningen genomförs.

SMHI anför bl.a. att inslilulel i flera sammanhang under senare är framhållit vikten av att frågor rörande bemanning längs kusterna blir föremål för en så allsidig bedömning som möjligt. Institutet har också i vissa fall tagit initiativ till fortsatt bemanning vid för institutet särskill intressanta kustposleringar. Som resultat härav bemannas idag flera ulsjö-platser gemensamt av de myndigheter som har behov av fortsatt verksam­het på platsen. Sådan samverkan har hittills skett informellt. SMHI väl­komnar ulredningens förslag, som skulle kunna leda till atl en fast hand­läggningsrutin skapas.

Statskontoret anser att den föreslagna handläggningsordningen möjlig­gör en förbättrad avvägning mellan olika intressen samt en klarare redovis-

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.8    Kommundepartementet

450

ning av gränserna mellan enskilda myndigheters åtaganden och regionalpo­litiska hänsyn. Kontoret framhåller dock att del är viktigt att utredningsar­betet inte blir så omständligt och tidskrävande alt det hindrar myndigheter­na från atl genomföra anpassningar i verksamheten med rimlig tidshori­sont. Liknande synpunkter framförs även av bl.a. Landstingsförbundet och sjöfartsverket.

Fiskeristyrelsen konstaterar att utredningen har valt atl lägga fram för­slag till ny handläggningsordning endast för indragning av tjänster. Rutiner för utökning, omstationering etc. har således lämnats utanför. Då en om­stationering av en tjänst mellan en myndighets olika enheter, exempelvis till följd av arbetsbrist i den mening som avses i lagen (1976:600) om offenlhg anställning, kan medföra samma effekter som en indragning, utgår fiskeristyrelsen från alt samma eller likartade rutiner skall gälla även i omstationeringsfallen. Liknande synpunkler redovisas av överbefälha­varen, länsstyrelserna i Gävleborgs och Västernorrlands län. Örnskölds­viks kommun saml tulldirektionen i norra regionen.

Enligt länsstyrelsen i Gotlands län förefaller den föreslagna handlägg­ningsordningen väl motiverad. Länsstyrelsen ifrågasätter dock om inte förordningen (1979:637) om länsplanering är tillräcklig. Där föreskrivs att statlig myndighet varje år skall lämna länsstyrelsen redovisning av den planering inom myndighetens verksamhetsområde som kan påverka ut­vecklingen i länet. Om befintliga regler inte anses tillräckliga i det här avseendet vore det enligt länsstyrelsens uppfattning kanske naturiigare att skärpa reglerna generellt i stället för att införa en speciell ordning för vissa delar av den offentliga verksamheten. Man kan enligt länsstyrelsen också se det så, alt här föreslås en mer strikt modell för handläggning som, om den fungerar väl, bör föras över från kusl verksamhet till även annan offentlig verksamhet. Länsstyrelsen i Uppsala län anser också att den föreslagna modellen bör kunna tillämpas i andra sammanhang.

3.2 Närmare om informationsskyldigheten

Enligl riksrevisionsverkets uppfattning kan information och samråd mel­lan myndigheterna säkert minska problemen med att indragningar vid en myndighel kan leda till att andra myndigheter måste öka sin bemanning i del aktuella området. Verkel förutsätter emellertid att sådant samråd sker utan atl särskilda föreskrifter därom behöver meddelas.

Sjöfartsverket har inget principiellt all erinra mot förslagel att införa informationsskyldighet. För att handläggning av personalfrågorna i de olika verken inte skall bli för omständlig och byråkratisk, bör indragningar av mindre betydelse undantas från informationsskyldigheten. Det bör an­förtros myndigheten själv atl bedöma om den planerade indragningen innebär atl elt samhällsintresse som företräds av annan myndighet eller organisation blir lidande i sådan utsträckning atl informationsskyldighet

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.8   Kommundepartementet

451

skall föreligga. I de fall personalinskränkningar ger anledning till informa­tion till andra myndigheter bör dessa åläggas att inom viss tid, förslagsvis två månader, ange om behov av utredning föreligger eller ej.

Generaltullstyrelsen varnar också för en alltför långtgående formalise­ring av informationsskyldigheten eftersom detla skulle kunna leda till onödigt extraarbete för såväl den informationsgivande myndigheten som informationsmottagaren. Informationsbehovet och frågan om lämplig form för informationen bör bedömas från fall till fall. I många fall - i synnerhet när del gäller indragning av enstaka tjänst vid en organisationsenhet som avses bibehållen i övrigl - torde det enligt styrelsen vara tillfyllest med muntliga kontakter i frågan.

Televerket och statens vägverk ifrågasätter om deras medverkan i det föreslagna systemet är motiverad. Televerket anför sålunda att dess kust-radiostationer numera inte är lokaliserade till sådana platser i kustbandet där det kan vara aktuellt med den typ av tillsyns- och övervakningsupp­gifler som behandlas i betänkandet. Dessutom är arbetsuppgifternas ka­raktär och omfattning vid kuslradioslationerna av sådan art, att det inte är praktiskt möjligt eller lämpligl alt integrera verksamheten med de tillsyns-och övervakningsuppgifter som avses i utredningen. Enligt vägverket sy­nes det inte möjligt alt ålägga dess personal utökade uppgifter med hänsyn lill att bemanningen på färjor och vid bemannade broar är mycket låg.

Svenska kommunförbundet föreslår att informationsskyldigheten även skall omfalta postverket och domänverket. Förbundet framhåller att post­servicen är en nödvändighet för att kunna behälla en fast befolkning i skärgården och att domänverkets lillsynsuppgifler ofta utförs som bisyssla av den bofasta skärgårdsbefolkningen, som därigenom kan få komplette­rande sysselsättning. Värmdö kommun har samma uppfattning. Även läns­styrelsen i Stockholms län anser att postverket bör omfattas av informa­tionsskyldigheten.

3.3 Närmare om utredningsskyldigheten

Flertalet remissinstanser tillstyrker att länsstyrelsen skall svara för den ulredning som vid behov skall göras för att klarlägga verkningarna av personalinskränkningar. Främst regionala och lokala organ framhåller att länsstyrelsen med sitt breda sektorövergripande ansvar över samhällsut­vecklingen bör ha de bästa förutsättningarna att göra en allsidig utredning. De menar att länsstyrelsen dessutom har större anledning än centrala organ alt bevaka de lokala och regionala intressena.

Uttryckligen negativa lill förslaget är endast generaltullstyrelsen, riks­revisionsverket och havsresursdelegationen.

Generaltullstyrelsen menar att länsstyrelsen inte befinner sig i samma position när det gäller prövning av hithörande frågor som de för verksam­heten ansvariga centrala myndigheterna. De centrala myndigheterna har

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.8    Kommundepartementet

452

atl göra sina bedömningar utifrån den minskning av resurserna som ingår i myndigheternas planering för framtiden. Styrelsen har den erfarenheten att länsstyrelserna ofta slår vakt om i resp. län stationerad personal även om övervägande skäl talar för att tillgängliga resurser kan utnyttjas mera rationellt för övervakning och tillsyn inom ett större geografiskt område om personalen t. ex. omlokaliseras till elt intilliggande län. Generaltullsly­relsen vill för sin del förorda den cenirala modellen, dock med vissa modifikationer. Styrelsen anser att vederbörande centrala myndighel själv skall kunna besluta om de ifrågasatta personalminskningarna även om det vid remissbehandlingen har kommit fram krav på fortsatt bemanning från annan central myndighet eller från länsstyrelse. Styrelsen erinrar om alt länsstyrelsen har besvärsrätt i dylika frågor enligt 38 § länsstyrelseinslruk-lionen och sålunda har möjlighet alt underställa frågan regeringens pröv­ning. Det bör övervägas om inle motsvarande besvärsräll bör tillkomma berörda centrala myndigheter. Innan regeringen avgör ärenden i vilket besvär anförts kan lämpligen yttrande inhämtas från havsresursdelega­tionen.

Riksrevisionsverket ifrågasätter om den handläggningsordning som före­slås slår i rimlig proportion lill de evenluella vinster som den förutsätts ge. Behovet av bemanning inom etl visst verksamhetsområde torde de cen­trala myndigheterna bäst kunna bedöma. Vad gäller frågan om de regional­politiska konsekvenserna av en indragning finns det enligt riksrevisions­verkets mening en uppebar risk för att den föreslagna handläggningsord­ningen leder till att etl stort anlal ärenden hänskjuts lill regeringen.

Havsresursdelegationen anser atl den regionala handläggningsmodellen med länsstyrelsen som samordnande organ inle odelat är all föredra fram­för den centrala. Enligt delegationens bedömning torde etl centralt sam­ordningsorgan ha bättre möjligheter än länsstyrelsen atl arbeta förutsätt­ningslöst med aktuella avvägningar mellan skilda intressen.

Fiskeristyrelsen föreslår för sin del en kombinalion av den regionala och den centrala modellen. Det förefaller styrelsen naturligast att anställnings­myndigheten gör en ulredning om länkbara effekter av en ifrågasatt indrag­ning, inbegripet även omstationering. Att även de cenirala verken därvid har att verka för de regionalpolitiska målen framgår av förordningen (1979:639) om skyldighet för statlig myndighet att följa riktlinjerna för regionalpolitiken. Vederbörande myndighet bör åläggas att remittera sin utredningsrapport till länsstyrelsen, som gör de kompletteringar som kan finnas påkallade efter samråd med kommuner och andra lokala intressen-ler. Länsstyrelsen återställer därefter med egel yttrande ärendet lill an­ställningsmyndigheten. Om länsstyrelsen och denna myndighet har olika uppfaUning bör frågan om indragning etc. underställas regeringens avgö­rande.

Sjöfartsverket förordar den regionala handläggningsmodellen. Verkel förutsätter atl länsstyrelsens utredning görs snabbt så all den i regel kan

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.8   Kommundepartementet

453

föreligga inom ca 6 månader från informationstidpunkten. Utredningsarbe­tet bör vidare göras i så nära kontakt med övriga intressenter, att någon remissbehandling av länsstyrelsens förslag inte erfordras.

4   Huvudmannaskap

Ungefär hälften av remissinstanserna uttalar sig i denna fråga. Av dessa tillstyrker flertalet ulredningens förslag att den statliga myndighet, som bedöms ha störst intresse av att en plats är bemannad, åläggs huvudman­naskapet.

Domänverket tillstyrker ulredningens förslag atl den myndighet som har störst intresse också ska svara för huvudmannaskapet. Verket vill dock förorda atl samtliga intressenters engagemang och delaktighet fastläggs för t. ex. en femårsperiod i taget. Efter en sådan period skall nya delaktighets­avtal kunna beslutas om förhållandena så motiverar.

Statens arbetsgivarverk förordar inte något särskill alternativ när det gäller huvudmannaskapet men betonar att det är av stor betydelse atl frågan klarläggs. Verkel menar att problem annars kan uppstå när det gäller lönesättning av tjänster. Problemen kan dock lösas inom ramen för befintliga avtal och gällande rutiner om ansvars- och partsfrågan klaras ut.

Naturvårdsverket och länsstyrelsen i Blekinge län anser att om en ny kustmyndighet bildas genom sammanslagning av sjöfartsverket och kust­bevakningen, vilket föreslås av MIST-ulredningen i betänkandet Ren Tur (SOU 1979:4345), så skall denna myndighet alltid ges huvudmannaska­pet för ifrågavarande bemanningar. Om en sådan myndighet inte tillkom­mer tillstyrker naturvårdsverket utredningens uppfattning i huvudmanna­frågan. Länsstyrelsen i Blekinge län anser däremot att sjöfartsverket i så fall skall ges huvudmannaskapet i samtliga bemanningsfall.

Statstjänstemannaförbundet och sjöräddningssällskapet anser att sjö­fartsverket skall vara huvudman för bemannade fyr- och bevaknings­platser. Statstjänstemannaförbundet framhåller att sjöfartsverkel sedan årtionden tillbaka har haft ett övergripande ansvar för sjöräddningen i landet och alt verket därför har stor erfarenhet och ett inbyggt intresse av resurs- och bemanningsfrågorna utefter kusterna. Ett samlat huvudmanna­skap medför enligt förbundet också större anställningstrygghet samt bättre möjligheter till utveckling och flexibilitet i arbetet för de anställda. Då det kan förväntas att flertalet av de myndigheter som har intresse av kustens bemanning, av bl.a. kostnadsskäl försöker finna argument för alt slippa huvudmannaskapet, torde svårigheter uppstå för berörd länsstyrelse att från fall till fall avgöra vem som skall vara huvudman för verksamheten. Del är därför viktigt att huvudmannafrågan redan från början är klart och entydigt uttalad. Övriga verk och myndigheter med verksamhel vid kus­terna bör sedan köpa behövliga tjänster av sjöfartsverket.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.8   Kommundepartementet

454

Umeå kommun anser atl huvudmannaskapet för en bibehållen beman­ning med flera intressenter bör åläggas kustbevakningen. Kommunen framhåller alt kustbevakningen redan har elt ansvar för den reguljära övervakningen till sjöss. Därutöver har kustbevakningen sådana uppgifter som sjöräddning, jakt- och fisketillsyn, sjötrafikövervakning, skyddsområ­destillsyn m. m. Mot denna bakgrund anser kommunen att kustbevakning­en borde anses väl skickad att även fungera som arbetsgivare och admini­stratör för ytterligare myndighetsutövning.

Ulredningens förslag all lösa huvudmannaskapsfrågan genom bildande av särskilda stiftelser när det gäller att kombinera statlig verksamhet med sådan verksamhet som bedrivs av kommuner eller enskilda organisationer kommenteras endast av fyra remissinsianser. Riksrevisionsverket anser att inrättandet av stiftelser inte innebär någon lämplig lösning av huvudman­naskapsfrågan. Verket föreslår i stället atl någon av berörda intressenter ålar sig huvudmannaskapet på uppdragsbasis och mot ersättning från övriga intressenter. Länsstyrelsen i Kalmar län. Landstingsförbundet och stiftelsen för fritidsområden och naturvård i Uppsala län, anser däremot att möjligheten atl bilda stiftelser bör beaktas.

5    Kostnader och finansiering

Flertalet remissinstanser lämnar utredningens finansieringsförslag utan erinran. Statskontoret, havsresursdelegationen, länsstyrelserna i Uppsala och Västernorrlands län, fiskenämnden i Uppsala, Östergötlands kustfis­kareförbund, stiftelsen Västsvenska fritidsområden, stiftelsen för fritids­områden och naturvård i Uppsala län samt Södertälje, Värmdö, Norrtälje, Västerviks, Malmö och Lysekils kommuner tillstyrker förslagel i dess helhet eller lämnar det uttryckligen utan erinran.

Enligt lånsstyrelsen i Östergötlands län får finansieringsfrågan inle bli någon huvudfråga. Länsstyrelsen anger som ett alternativ till utredningens förslag att någon av de berörda statliga myndigheterna genom regeringens beslut får svara för kostnaderna inom ramen för ordinarie eller extra anslag.

I den del förslaget rör försöksverksamhet med regional anpassning av statlig verksamhet är även Landstingsförbundet samt länsstyrelserna i Kalmar och Göteborgs och Bohus län positiva. Länsstyrelsen i Kalmar län är däremot negaliv till införandet av båt- och oljeavgifter. Tanken på sådana avgifler avvisas även av länsstyrelsen i Västerbottens län och Skellefteå kommun, vilka anser att genomförandet av utredningens förslag inte bör göras beroende av dessa delvis kontroversiella frågor.

Domänverket ställer sig också tveksam till tanken på att finansiera utredningens förslag med hjälp av båt- resp. oljeavgifter. Verket tror inle på modellen med en sådan öronmärkning av pengar från punktskatter och

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.8   Kommundepartementet

454

Umeå kommun anser att huvudmannaskapet för en bibehållen beman­ning med flera intressenter bör åläggas kustbevakningen. Kommunen framhåller alt kuslbevakningen redan har etl ansvar för den reguljära övervakningen till sjöss. Därutöver har kustbevakningen sådana uppgifter som sjöräddning, jakl- och fisketillsyn, sjötrafikövervakning, skyddsområ­destillsyn m. m. Mot denna bakgrund anser kommunen atl kustbevakning­en borde anses väl skickad att även fungera som arbetsgivare och admini­stratör för ytterligare myndighetsutövning.

Utredningens förslag atl lösa huvudmannaskapsfrågan genom bildande av särskilda stiftelser när del gäller all kombinera slallig verksamhet med sådan verksamhet som bedrivs av kommuner eller enskilda organisationer kommenteras endast av fyra remissinstanser. Riksrevisionsverket anser atl inrättandet av stiftelser inte innebär någon lämplig lösning av huvudman­naskapsfrågan. Verket föreslår i stället atl någon av berörda intressenter åtar sig huvudmannaskapet på uppdragsbasis och mot ersättning från övriga intressenter. Länsstyrelsen i Kalmar län. Landstingsförbundet och stiftelsen för fritidsområden och naturvård i Uppsala län, anser däremot att möjligheten atl bilda stiftelser bör beaktas.

5   Kostnader och finansiering

Flertalet remissinstanser lämnar ulredningens finansieringsförslag utan erinran. Statskontoret, havsresursdelegationen, länsstyrelserna i Uppsala och Västernorrlands län, fiskenämnden i Uppsala, Östergötlands kustfis­kareförbund, stiftelsen Västsvenska fritidsområden, stiftelsen för fritids­områden och naturvård i Uppsala län samt Södertälje, Värmdö, Norrtälje, Västerviks, Malmö och Lysekds kommuner tillstyrker förslaget i dess helhet eller lämnar det uttryckligen utan erinran.

Enligt länsstyrelsen i Östergötlands län får finansieringsfrågan inle bli någon huvudfråga. Länsstyrelsen anger som elt alternativ till utredningens förslag att någon av de berörda statliga myndigheterna genom regeringens beslut får svara för kostnaderna inom ramen för ordinarie eller extra anslag.

I den del förslaget rör försöksverksamhet med regional anpassning av statlig verksamhel är även Landstingsförbundet samt länsstyrelserna i Kalmar och Göteborgs och Bohus län positiva. Länsstyrelsen i Kalmar län är däremot negativ till införandet av bål- och oljeavgifter. Tanken på sådana avgifler avvisas även av länsstyrelsen i Västerbottens län och Skellefteå kommun, vilka anser atl genomförandet av utredningens förslag inte bör göras beroende av dessa delvis kontroversiella frågor.

Domänverket ställer sig också tveksam till tanken på att finansiera utredningens förslag med hjälp av båt- resp. oljeavgifter. Verket tror inte på modellen med en sådan öronmärkning av pengar från punktskatter och

Prop. 1980/81:119    Bilaga 3.9    Kommundepartementet

456

Bilaga 3.9

Översiktlig beskrivning av i operativt bruk varande sy­stem för upptagning på mekanisk väg av till sjöss löskom­men olja

Använda förkortningar A = arbetsplattformar, L = anordningar för in-länsning, U = anordning för upptagning av oljan ur vattnet, F = material­anordning för förvaring av ur sjön upplagen olja.

System M 1 (upplagningskapacitet upp till 100 m' olja/tim.)

A:      Miljöskyddsfartyg av slörre lyp (200-450 ton) jämte arbets- och

bogerbålar. L:       Högsjölänsor

U:      Oljeupptagare av skimmertyp (ulriggad) F:       Tankbål, oljepråm, containers

System M 2 (upplagningskapacitet upp till 40-50 m olja/tim.)

A:      Katamaran (ca 25 ton) jämte arbetsbåtar

L:       Kustlänsor; båt med högsjölänsa kan medföras genom bogsering

U:      1) Oljeupptagare av skimmertyp (fasl inbyggd)

2) Oljeupptagare av typ pater-nosler-band (fast inbyggd) F:       Tankbåt, oljepråm, containers

System M 3 (upptagningskapacitet upp till 20 m olja/tim.)

A:      Miljöskyddsfartyg av medelstor typ, (Sea Truck, 60-125 lon) jämte

arbetsbåtar L:       Högsjölänsor eller kustlänsor U:      Oljeupptagare av lyp pater-nosler-band (mobil) F:       Oljepråm, containers eller tomfal

System M-(upplagningskapacitet upp till 15 m' olja/tim.)

A:      Flertalet fartyg under ca 500 ton som har lämpliga arbetsutrymmen

på däck jämte arbelskran; arbetsbåtar L:       Kustlänsor

U:      Oljeupptagare av mindre skimmertyp (ulriggad) F:      Oljepråm, containers eller tomfat

System M 5

A:      Miljöskyddsfarlyg, kustbevakningsfartyg m.fl.

L-l-U: Specialkonstruerad oljetrål

F:       Pråm, däckconlainers m. m.

Prop. 1980/81:119   Bilaga 3.8   Kommundepartementet

455

avgifter. Om det bedöms viktigt från samhällets synpunkt att bemanning skall upprätthållas på vissa utsjöplalser bör enligt verkets mening ordinarie budgetmedel användas för all täcka kostnaderna.

Tanken på en särskild oljeavgift avvisas bestämt även av Sveriges redareförening och Söderhamns kommun. Redareföreningen anser alt det vore diskriminerande mot lankernäringen atl belasta den med en avgift för en service som i första hand är av regional och sysselsätlningspolitisk karaktär. Servicen kommer inte heller på någol säll lankernäringen till­godo. Föreningen förutsätter atl ett avgiftssystem för övervakning av kusterna baseras på de bidrag som olika intressenter är beredda all till­skjuta. När det gäller finansiering av regionalpoliliska och arbetsmark­nadspolitiska ålgärder bör dessa enligl föreningens uppfattning bäras av samhället.

Frågan om införande av en båtavgifl avvisas bestämt av sjösportens samarbetsdelegation, sjöräddningssällskapet och Östergötlands båttrafik­förbund.

Generaltullstyrelsen är direkt negaliv lill ulredningens finansieringsför­slag i dess helhet. Styrelsen betecknar förslagen som föga rationella bl.a. mot bakgrund av de effektivitetskrav som i dagens budgetläge måste ställas på statsförvaltningen.