Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition 1989/90:142

om godkännande av Europarådets

konvention mot dopning

'op-

1989/90:142

Regeringen föreslår riksdagen att anta det förslag som har tagits upp bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 5 april 1990

På regeringens vägnar

Odd[REDACTED_EFTERNAMN]

Ingela[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås att riksdagen godkänner en av Europarådet den 16 november 1989 upprättad konvention mot dopning.

Riksdagen 1989/90. 1 saml Nr 142

Socialdepartementet

pp. 

1989/90:142

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 5 april 1990

Närvarande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden S.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R. Carisson,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], G.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Freivalds,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN]

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om godkännande av Europarådets konvention mot dopning

1 Inledning

Europarådet formulerade redan på 1960-talet följande rekommendation när det gäller att definiera begreppet dopning: "Dopning är friska männis­kors bmk av eller administrering aiv kroppsfrämmande ämnen i någon form eller fysiologiska substanser som tillföres kroppen i onormala mängder eller på ett onormalt sätt med den enda avsikten att höja prestationsförmågan i tävling på ett konstlat och osportsligt sätt. Dessutom måste olika psykolo­giska metoder att öka den sportsliga prestationsförmågan betraktas som dopning."

De preparat som används i dopiningssammanhang är till övervägande del att hänföra till läkemedel. De används dock i dessa sammanhang inte alltid på medicinska indikationer och ofta i helt andra doseringar än som avsetts vid terapeutiskt bmk. Dopning är därför inte bara en idrottsetisk fråga utan kan också innebära en hälsorisk för utövaren. Dessutom har bmket av vissa substanser, såsom anabola steroider, spritt sig utanför den egentliga idrottsrörelsen, bl. a. till privata motionsanläggningar där idrotts­rörelsen inte har något inflytande. Dopning har därmed kommit att bli också ett samhälleligt problem.

Den allmänt vedertagna definitionen på dopning är numera den av Inter­nationella olympiska kommittén (lOC) fastställda, eftersom de flesta län­der och internationella specialidiottsförbund i världen hänvisar till den i sina egna regler. Definitionen, som är från år 1986, lyder: "Dopning är användandet av substanser tillhörande de olika gmppema av förbjudna medel, men också användandet av illegala metoder, som t.ex. blod-dopning." Härtill hör den av lOC framtagna listan över substanser som är att betrakta som dopningsmedel. Listan har senast reviderats i april 1989, då bl.a. tillväxthormon fördes till de förbjudna substanserna.

Arbetet inom Europarådet har lett fram till en konvention mot dopning, vars text godkändes av idrottsministrarna vid ett möte i Reykjavik som­maren 1989. Europarådets ministerkommitté beslöt att öppna konventio-

nen för undertecknande den 16 november 1989, och konventionen under-     Prop. 1989/90:142 tecknades samma dag av 15 länder, däribland Sverige. Konventionen har trätt i kraft den 1 mars i år.

Konventionstexten har remitterats till ett antal myndigheter och organi­sationer samtidigt som yttranden inhämtats över en på uppdrag av social­departementet upprättad promemoria (Ds 1989:60) Åtgärder mot doping.

Till protokollet i detta ärende bör fogas dels konventionstexten i engelsk lydelse som bilaga 1 och en översättning till svenska av texten som bilaga 2, dels en förteckning över remissinstanserna som bilaga 3.

Efter samråd med statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN] anhåller jag att nu få anmäla frågan om godkännande av Europarådets konvention mot dopning.

2 Europarådets konvention mot dopning 

2.1 Bakgrund

Vid ett informellt idrottsministermöte i juni 1988 beslöts att Europarådet för att förstärka organisationens ledande roll i kampen mot dopning skulle utarbeta en konvention i ämnet vilken skulle vara öppen för underteck­nande även av icke-medlemsstater. Ett sådant instrument skulle baseras på tidigare accepterade Europaråds-texter, såsom rekommendationen nr R(84)19 om en europeisk stadga mot dopning inom idrotten. En konven­tion skulle bl. a. innebära en uppmuntran till dem som redan är engagerade i kampen mot dopning och ett tecken på Europas bestämda avsikt att föra det arbetet vidare.

Vederbörande styrkommitté (CDDS) inom Europarådet utarbetade ett konventionsutkast som förelades det sjätte europeiska idrottsministermö­tet i Reykjavik i juni 1989. Utkastet till konventionstext godkändes av fackministrarna och fastställdes slutligt av Europarådets ministerkommit­té, som också beslöt öppna konventionen för undertecknande. Den 16 november 1989 undertecknades konventionen av 15 länder, nämligen Belgien, Danmark, Finland, Frankrike, Italien, Liechtenstein, Luxemburg, Norge, Polen, San Marino, Schweiz, Spanien, Storbritannien, Sverige och Turkiet.

Flertalet länder, däribland Sverige, undertecknade konventionen med förbehåll för ratifikation. Utan sådant förbehåll undertecknade tre länder, nämligen Danmark, Norge och Storbritannien. Sedan dels även Ungern undertecknat konventionen utan ratifikationsförbehåll, dels San Marino ratificerat konventionen, trädde denna i kraft den 1 mars 1990.

Ikraftträdandet innebär bl.a. att den övervakningsgrupp som fömtses i konventionen kan beräknas hålla sitt första möte ijuli eller augusti 1990.1 övervakningsgruppen deltar som röstberättigade medlemmar de stater för vilka konventionen är i kraft. Det är mot denna bakgrund som jag anser det angeläget att Sverige snarast ansluter sig till konventionen.

fl    Riksdagen 1989/90. 1 satnl Nr 142

2.2 Konventionens huvudsakliga innehåll

Prop. 1989/90:142

Av konventionens inledning framgår att konventionen från början står öppen för anslutning inte bara av Europarådets medlemsstater (f. n. 23 till antalet) och de fyra stater som anslutit sig till den europeiska kultur­konventionen utan även av andra stater som deltagit i utarbetandet av texten, nämligen Canada och US/k. Ytterligare stater kan inbjudas att an­sluta sig (artiklama 16 och 11:10> och så har i vissa faU redan skett.

Konventionens syfte är att minska och slutligen avskaffa dopning inom idrotten. Konventionsstatema åtar sig att verka för detta syfte inom ra­mama för respektive lands konstitutionella befogenheter (artikel 1).

I artikel 2 definieras uttrycken "dopning inom idrott", "farmakologiska gmpper av dopningsmedel eUer dopningsmetoder" samt "idrottsmän och idrottskvinnor". Den förstnämnda definitionen bygger på de kriterier som tillämpas av de intemationella idrottsorganisationema och som syftar till att förbjuda ämnen och metoder som höjer prestationsförmågan på ett osportsligt sätt och som antingen har negativa effekter på bmkarens hälsa eller är onödiga för normalt friska personer, vilket idrottsutövare fömtsätts vara.

Definitionenav farmakologiska gmpperav dopningsmedel eller dopnings­metoder utgår från den av lOC fastställda lista som fogats som bilaga till konventionen (Appendix). Denna lista gäller provisoriskt från konven­tionens ikraftträdande fram till den tidpunkt då den fömtsedda övervak­ningsgruppen har hunnit godkänna den och eventuellt ändra den (artikel 2:2).

Eftersom det i konventionsstatemas administrationer sannolikt finns flera departement och myndigheter etc. som är berörda av dopningsfrågor krävs, i artikel 3:1, att statema samordnar sin politik och åtgärder intemt. Berörda instanser kan vara t.ex. de som sysslar med idrott och fysisk fostran, hälso- och sjukvård, veterinärmedicin eller polis- eller tuUfrågor.

Konventionsstatema skall säkerställa en praktisk tillämpning av kon­ventionen, men eftersom det, å andra sidan, inte har varit avsikten att frånta idrottsrörelsen dess ansvar hänvisas i artikel 3:2 särskilt till möjlig­heten att anförtro genomförandet av vissa av konventionens bestämmelser åt t. ex. en idrottsorganisation.

Parterna skall genom lagstiftningsåtgärder eller administrativa åtgärder begränsa tillgången till och bmket av förbjudna dopningsmedel och dop­ningsmetoder, i synnerhet anabola steroider (artikel 4:1). Enligt artikel 4:2 skall länder eller idrottsorganisationer stipulera som villkor för bidragsgiv­ning att föreskrifter mot dopning följs. Parterna skall vidare bl. a. bistå sina idrottsorganisationer med finansiering av dopningskontroller och analyser, främja dopningskontroller i och utom tävling samt underlätta överenskom­melser om dopningskontroller i andra länder (artikel 4:3).

Varje konventionsstat åtar sig att upprätta eller underlätta upprättandet av ett eller flera laboratorier för dopningskontroll och att bistå sina idrottsor­ganisationer så att de får tillträde till sådana i andra länder (artikel 5:1). Laboratorierna fömtses få visst stöd (artikel 5:2).

Parterna skall vidare genomföra utbildningsprogram och informations-

4

kampanjer om dopningens hälsorisker och dess menliga inverkan på idrot­tens etiska värden. Forskning rörande idrottsträning skall uppmuntras (artikel 6).

En viktig del av konventionen (artikel 7) rör statemas samarbete med idrottsorganisationema om åtgärder som skall vidtas av organisationema. Här märks bl. a. harmonisering av bestämmelser mot dopning och regler för dopningskontroll samt disciplinära åtgärder. Idrottsorganisationema skall också uppmuntras att samarbeta intemationellt så som det är tänkt att konventionsstatema skall göra det (artikel 8). Information om konventio­nens tillämpning skall tillställas Europarådets generalsekreterare (artikel 9).

För att övervaka tillämpningen av konventionen upprättas en övervak-ningsgmpp, där varje ratificerande stat har en röst. Andra stater, för vilka konventionen är öppen, kan delta som observatörer (artikel 10). Övervak-ningsgmppen kan bl. a. godkänna dopningslistan (Appendix) och ändringar i denna samt reglema för godkännande av laboratorier (artikel 11). Gmppen rapporterar till Europarådets ministerkommitté (artikel 12).

Hur förslag till ändringar i konventionens artiklar skall hanteras regleras i artikel 13. Artiklama 14-19 innehåller slutbestämmelser som reglerar undertecknande, ratifikation, ikraftträdande, uppsägning etc.

Prop. 1989/90:142

2.3 Överväganden

Mitt förslag: Riksdagen godkänner Europarådets konvention mot dopning.

Remissinstanserna: Rikspolisstyrelsen, socialstyrelsen, kammarrätten i Stockholm och Sveriges Riksidrottsförbund tillstyrker, och riksåklagaren, konsumentverket och hovrätten över Skåne och Blekinge har inget att invända mot att Sverige ratificerar konventionen. Riksidrottsförbundet (RF) finner att konventionen ligger helt i linje med det arbete mot dopning som genomförts i Sverige och som drivits av svenska företrädare i olika intemationella sammanhang. RF skulle med tillfredsställelse hälsa att kon­ventionen ratificeras. Socialstyrelsen anser en ratifikation önskvärd. Riks­polisstyrelsen anför att arbetet mot dopning inom idrotten bör intensifieras även på det intemationella planet. Hovrätten finneratt en ratifikation skulle ligga väl i linje med Sveriges strävanden att inta en framskjuten position på det intemationella planet.

Vad beträffar fömtsättningama att uppfylla konventionens bestämmel­ser anför riksåklagaren, att de åtaganden som skulle bli följden av en ratificering synes kunna uppfyllas för Sveriges del utan särskilda insatser. Enligt hovrättens bedömning har Sverige redan gjort det mesta av det som konventionen fömtsätter att en ratificerande stat skall göra. RF konstaterar överensstämmelse mellan konventionen och de regler som RF-organisationerna tillämpar.

Skälen för mitt förslag: Sverige för en aktiv kamp mot dopning inom Prop. 1989/90:142 idrotten, både nationellt och intemationellt. Såväl regering och myndighe­ter som idrottsrörelsen är engagerade i arbetet. Den nordiska anti-doping-konvention som upprättats mellan idrottsförbunden i Norden har i flera stycken stått som förebild för Europarådets konvention. Svenska och övriga nordiska företrädare har aktivt deltagit i utarbetandet av den sena­re. Europarådskonventionen är emellertid inte en slutpunkt utan snarare en utgångspunkt för fortsatta och intensifierade insatser mot dopning. Om Sverige vill spela en aktiv roll från början i det konventionsreglerade sam­arbetet är det angeläget att vårt land ratificerar konventionen i så god tid att vi omedelbart kan ta säte och stämma i den övervakningsgmpp som skall upprättas senast ett år efter konvintionens ikraftträdande. Konventionen trädde i kraft den 1 mars i år och övervakningsgmppen beräknas hålla sitt första möte i juli eller augusti i år.

En fömtsättning för ett trovärdigt deltagande i övervakn i ngsgmppens arbete är naturligtvis att en ratificerande stat för egen del vidtar åtgärder för att uppfylla konventionens krav. I Sverige har sådana åtgärder vidta­gits av myndigheter och idrottsorganisationer, var för sig och i samverkan. Sammantagna torde åtgärdema redan nu motsvara konventionskraven.

Detta utesluter inte att ytterligare insatser mot dopning behövs. Det är mot den bakgmnden som socialdepartementet i samråd med bostadsde­partementet har låtit undersöka möjligheterna att via ändringar i lagstift­ningen minska tillgången på dopningspreparat. Uppdraget har redovisats i promemorian (Ds 1989:60) Åtgärder mot dopning. I promemorian läggs fram förslag bl. a. om kompletterande lagbestämmelser för att motverka ett icke medicinskt betingat bmk av vissa typer av dopningspreparat, bl.a. beredningar av syntetiska anabola steroider. Promemorian har, som nämnts, remissbehandlats och förslagen i denna bereds för närvarande i socialdepartementet med inriktning på en proposition till riksdagen under i nnevarande år. En given utgångspunkt för det ärendets behandling kommer att vara bestämmelsema i Europarådets konvention mot dopning. Enligt min mening fömtsätts emellertid inte att någon lagändring eller någon an­nan särskild åtgärd genomförs för att Sverige, i likhet med bl. a. Danmark och Norge, skall kunna ansluta sig till konventionen. En svensk anslutning bör ske så snart som möjligt.

3 Hemställan

Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen att godkänna Europarådets konvention mot dopning. Ärendet bör behandlas under innevarande riksmöte.

4 Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att anta det förslag som föredragan­den har lagt fram.

Anti-doping convention

Prop. 1989/90:142

Preamble

Bilg 1

The member States of the Council of Europé, the other States party to the European Cultural Convention, and other States, signatory hereto,

Considering that the aim ofthe Council of Europé is to achieve a greater unity between its members for the purpose of safeguarding and realising the ideals and principles which are their common heritage and of facilitat­ing their economic and social progress;

Conscious that sport should play an important role in the protection of health, in moral and physical education and in promoting intemational understanding;

Concerned by the growing use of doping agents and methods by sports­men and sportswomen throughout sport and the consequences thereof for the health of participants and the future of sport;

Mindful that this problem puts at risk the ethical principles and educa­tional values embodied in the Olympic Charter, in the Intemational Charter for Sport and Physical Education of Unesco and in Resolution (76) 41 ofthe Committee of Ministers ofthe Council of Europé, known as the "European Sport for AU Charter";

Bearing in mind the anti-doping regulations, policies and declarations adopted by the intemational sports organisations;

Aware that public authorities and the voluntary sports organisations have complementary responsibilities to combat doping in sport, notably to ensure the proper conduct, on the basis of the principle of fair play, of sports events and to protect the heaUh of those that take part in them;

Recognising that these authorities and organisations must work together for these purposes at all appropriate levels;

Recalling the resolutions on doping adopted by the Conference of Euro­pean Ministers responsible for Sport, and in particular Resolution No. I adopted at the 6th Conference at Reykjavik in 1989;

Recalling that the Committee of Ministers ofthe Council of Europé has already adopted Resolution (67) 12 on the doping of athletes, Recommen-dation No. R (79) 8 on doping in sport, Recommendation No. R (84) 19 on the "European Anti-Doping Charter for Sport", and Recommendation No. R (88) 12 on the institution of doping controls without waming outside competitions;

RecaUing Recommendation No. 5 on doping adopted by the 2nd Inter­national Conference of Ministers and Senior Officials responsible for Sport and Physical Education organised by Unesco at Moscow (1988);

Determined however to take further and stronger co-operative action aimed at the reduction and eventual elimination of doping in sport using as a basis the ethical values and practical measures contained in those instruments,

Have agreed as follows:

Article I

Aim ofthe Convention

The Parties, with a view to the reduction and eventual elimination of doping in sport, undertake, within the limits of their respective constitu-tional provisions, to take the steps necessary to apply the provisions of this Convention.

t2   Riksdagen 1989/90. 1 saml Nr 142

Article 2

Prop. 1989/90:142

Definition and scope ofthe Convention

i aga

1.    for the purposes of this Convention:

a.  "doping in sport" means the administration to sportsmen or sports­

women, or the use by them, of phairmacological classes of doping agents or

doping methods;

b.  "pharmacological classes of doping agents or doping methods"

means, subject to paragraph 2 below, those classes of doping agents or

doping methods banned by the relevant intemational sports organisations

and appearing in lists that have been approved by the Monitoring Group

under the terms of Article \l.\.b;

c.  "sportsmen and sportswomen" means those persons who participate

regulariy in organised sports activities.

2.   Until such time as a list of banned pharmacological classes of doping

agents and doping methods is approved by the Monitoring Group under

the terms of Article Xl.l.b, the reference list in the appendix to this

Convention shall apply.

Article 3

Domestic co-ordi nation

1.

The Parties shall co-ordinate the policies and actions of their govern­ment departments and other public agencies concerned with combating doping in sport.

2.

They shall ensure that there is practical application of this Conven­tion, and in particular that the requirements under Article 7 are met, by entmsting, where appropriate, the implementation of some of the provi­sions of this Convention to a designated govermental or non-governmental sports authority or to a sports organisation.

Article 4

Measures to restrict the avadabdity and use of banned doping agents and methods

1.

The Parties shall adopt where appropriate legislation, regulations or administrative measures to restrict the availability (including provisions to control movement, possession, importation, distribution and sale) as well as the use in sport of banned doping agents and doping methods and, in particular, anabolic steroids.

2.

To this end, the Parties or, where appropriate, the relevant non-govemmental organisations shall rnake it a criterion for the grant of public subsidies to sports organisations that they effectively apply antidoping regulations.

3.

furthermore, the Parties shall:

a.  assist their sports organisations to finance doping controls and analy-

ses, either by direct subsidies or grants, or by recognising the costs of such

controls and analyses when deterrnining the overall subsidies or grants to

be awarded to those organisations:,

b.  take appropriate steps to withhold the grant of subsidies from public

funds, for training purposes, to individual sportsmen and sportswomen

who have been suspended following a doping offence in sport, during the

period of their suspension.

c.                                                                                                encourage and, where appropriate, facilitate the carrying out by their

8

sports organisations of the doping conErols required by the competent     Prop. 1989/90:142

intemational sports organisations whether during or outside competitions;     Bilaga 1

and

d. encourage and facilitate the negotiation by sports organisations of agreements permitting their members to be tested by duly authorised doping control teams in other countries.

4. Parties réserve the right to adopt anti-doping regulations and to organise doping controls on their own initiative and on their own responsi­bility, provided that they are compatible with the relevant principles of this Convention.

Article 5 Laboratories

1.    Each Party undertakes:

a.   either to establish or facilitate the establishment on its territory of one

or more doping control laboratories suitable for consideration for accredi-

tation under the criteria adopted by the relevant intemational sports

organisations and approved by the Monitoring Group under the terms of

Article II.l.b; or

b.   to assist its sports organisations to gain access to such a laboratory on

the territory of another Party.

2.    These laboratories shall be encouraged to:

a.  take appropriate action to employ and retain, train and retrain quali-

fied staff;

b.  undertake appropriate programmes of research and development into

doping agents and methods used, or thought to be used, for the purposes of

doping in sport and into analytical biochemistry and pharmacology with a

view to obtaining a better understanding of the effects of various sub­

stances upon the human body and their consequences for athletic perform­

ance;

c.    publish and circulate promptly new data from their research.

Article 6 Education

1.

The Parties undertake to devise and implement, where appropriate in co-operation with the sports organisations concerned and the mäss media, educational programmes and information campaigns emphasising the dangers to health inherent in doping and its harm to the ethical values of sport. Such programmes and campaigns shall be directed at both young people in schools and sports clubs and their parents and at adult sportsmen and sportswomen, sports officials, coaches and trainers. for those involved in medicine, such educational programmes will emphasise respect for medical ethics.

2.

The Parties undertake to encourage and promote research, in co­operation with the regional, national and intemational sports organisa­tions concemed, into ways and means of devising scientificallybased phys-iological and psychological training programmes that respect the integrity of the human person.

Article 7

Prop. 1989/90:142

Co-operation with sports organisations on measures to be taken by them

' 

1.

The Parties undertake to encourage their sports organisations and through them the intemational sports organisations to formulate and apply all appropriate measures, falling within their competence, against doping in sport.

2.

To this end, they shall encourage their sports organisations to clarify and harmonise their respective rights, obligations and duties, in particular by harmonising their:

a.  anti-doping regulations on the basis of the regulations agreed by the

relevant intemational sports organisations;

b.  lists of banned pharmacological classes of doping agents and banned

doping methods on the basis ofthe lists agreed by the relevant intemation­

al sports organisations;

c.     doping control procedures;

d.  disciplinary procedures, appilying agreed intemational principles of

natural justice and ensuring respect for the fundamental rights of suspect-

ed sportsmen and sportswomen ; these principles will include:

i. the reporting and disciplinary bodies to be distinct from one another;

ii. the right of such persons to a fair hearing and to be assisted or represented;

iii. clear and enforceable provisions for appealing against any judgment made;

e.   procedures for the imposition of effective penalties for officials,

doctors, veterinary doctors, coaches, physiotherapists and other officials

or accessories associated with infringements ofthe antidoping regulations

by sportsmen and sportswomen;

/ procedures for the mutual recognition of suspensions and other penal­ties imposed by other sports organisations in the same or other countries.

3.     Moreover, the Parties shall encourage their sports organisations:

a.  to introduce, on an effective scale, doping controls not only at, but

also without advance warning at any appropriate time outside, competi­

tions, such controls to be conducted in a way which is equitable for all

sportsmen and sportswomen and which includes testing and retesting of

persons selected, where appropriate, on a random basis;

b.  to negotiate agreements with sports organisations of other countries

permitting a sportsman or sportswoman training in another country to be

tested by a duly authorised doping control team of that country;

c.  to clarify and harmonise regulations on eligibility to take part in sports

events which will include anti-doping criteria;

d.  to promote active participation by sportsmen and sportswomen them-

selves in the anti-döping work of intemational sports organisations;

e.  to make full and efficient use of the facilities available for doping

analysis at the laboratories provided for by Article 5, both during and

outside sports competitions;

/ to study scientific training methods and to devise guidelines to protect sportsmen and sportswomen ofall ages, appropriate for each sport.

Article 8

International co-operation

1. The Parties shall co-operate closely on the matters covered by this

Convention and shall encourage similar co-operation amongst their sports

organisations.

10

2.                                                                            The Parties undertake:

Prop. 1989/90:142

a.  to encourage their sports organisations to operate in a manner that     Bilaga 1

promotes application of the provisions of this Convention within all the

appropriate intemational sports organisations to which they are affiliated,

including the refusal to ratify claims for world or regional records unless

accompanied by an authenticated negative doping control report;

b.  to promote co-operation between the staffs of their doping control

laboratories established or operating in pursuance of Article 5; and

c.  to initiate bilateral and multilateral co-operation between their appro­

priate agencies, authorities and organisations in order to achieve, at the

intemational level as weU, the purposes set out in Article 4.1.

3.  The Parties with laboratories established or operating in pursuance of

Article 5 undertake to assist other Parties to enable them to acquire the

experience, skills and techniques necessary to establish their own laborato­

ries.

Article 9

Provision of information

Each Party shall forward, to the Secretary General of the Council of Europé, in one of the ofliciål languages of the Council of Europé, all relevant information conceming legislative and other measures taken by it for the purpose of complying with the terms of this Convention.

Article 10

Monitoring Group

1.

for the purposes of this Convention, a Monitoring Group is hereby set up.

2.

Any Party 

may.be

represented on the Monitoring Group by one or more delegates. Each Party shall have one vote.

3.

Any State mentioned in Article 14.1 which is not a Party to this Convention may be represented on the Monitoring Group by an observer.

4.

The Monitoring Group may, by unanimous decision, invite any non-member State of the Council of Europé which is not a Party to the Convention and any sports or other professional organisation concemed to be represented by an observer at one or more of its meetings.

5.

The Monitoring Group shall be convened by the Secretary General. Its first meeting shall be held as soon as reasonably practicable, and in any case within one year after the date ofthe entry into force ofthe Conven­tion. U shall subsequently meet whenever necessary, on the initiative ofthe Secretary General or a Party.

6.

A majority ofthe Parties shall constitute a quomm for holding a meeting of the Monitoring Group.

7.

The Monitoring Group shall meet in private.

8.

Subject to the provisions of this Convention, the Monitoring Group shall draw up and adopt by consensus its own Rules of Procedure.

Article 11

1. The Monitoring Group shall monitor the application of this Conven­

tion. It may in particular:

11

a.   keep under review the provisions of this Convention and examine any     Prop. 1989/90:142

modifications necessary;

Bilaga 1

b.  approve the list, and any revision thereto, of pharmacological classes

of doping agents and doping methods banned by the relevant intemational

sports organisations, referred to in Artides 2.1 and 2.2, and the criteria for

accreditation of laboratories, and any revision thereto, adopted by the said

organisations, referred to in Article 5.1.a, and fix the date for the relevant

décisions to enter into force;

c.     hold consultations with relevant sports organisations;

d.  make recommendations to the Parties conceming measures to be

taken for the purposes of this Convention;

e.  recommend the appropriate measures to keep relevant intemational

organisations and the public informed about the activities undertaken

within the framework of this Convention;

/ make recommendations to the Committee of Ministers conceming non-member States ofthe Council of Europé to be invited to accede to this Convention;

g. make any proposal for improving the effectiveness of this Conven­tion.

2. In order to discharge its functions, the Monitoring Group may, on its own initiative, arrange for meetings of groups of experts.

Article 12

After each meeting, the Monitoring Group shall forward to the Commit­tee of Ministers of the Council of Europé a report on its work and on the functioning ofthe Convention.

Article 13

Amendments to the Artides ofthe Convention

1.  Amendments to the Artides of this Convention may be proposed by a

Party, the Committee of Ministers of the Council of Europé or the Moni­

toring Group.

2.

Any proposal for amendment shall be communicated by the Secretary General ofthe Council of Europé lo the States mentioned in Article 14 and to every State which has acceded to or has been invited to accede to this Convention in accordance with the provisions of Article 16.

3.

Any amendment proposed by a Party or the Committee of Ministers shall be communicated to the Monitoring Group at least two months before the meeting at which it is to be considered. The Monitoring Group shall submit to the Committee of Ministers its opinion on the proposed amendment, where appropriate after consuUation with the relevant sports organisations.

4.

The Committee of Ministers shaU consider the proposed amendment and any opinion submitted by the Monitoring Group and may adopt the amendment.

5.

The text of any amendment adopted by the Committee of Ministers in accordance with paragraph 4 of this Article shall be forwarded to the Parties for acceptance.

6.   Any amendment adopted in accordance with paragraph 4 of this

Article shall come into force on the first day of the month following the

expiration of a period of one month after all Parties have informed the

Secretary General of their acceptance thereof

12

Final clauses

Prop. 1989/90:142

Article 14

Bi'äga 1

1.   This Convention shall be open for signature by member States of the

Council of Europé, other States party to the European Cultural Conven­

tion and non-member States which have participated in the elaboration of

this Convention, which may express their consent to be bound by:

a.  signature without reservation as to ratification, acceptance or approv­

al, or

b.  signature subject to ratification, acceptance or approval, followed by

ratification, acceptance or approval.

2.   Instruments of ratification, acceptance or approval shall be desposit-

ed with the Secretary General ofthe Council of Europé.

Artide 15

1.

The Convention shall enter into force on the first day ofthe month following the expiration of a period of one month after the date on which five States, including at least four member States ofthe Council of Europé, have expressed their consent to be bound by the Convention in accordance with the provisions of Article 14.

2.

In respect of any signatory State which subsequently expresses its consent to be bound by it, the Convention shall enter into force on the first day ofthe month following the expiration of a period of one month after the date of signature or of the deposit of the instmment of ratification, acceptance or approval.

Article 16

1.

After the entry into force of this Convention, the Committee of Ministers of the Council of Europé, after consuUing the Parties, may invite to accede to the Convention any non-member State by a decision taken by the majority provided for in Article 20. of the Statute of the Council of Europé and by the unanimous vote ofthe representatives ofthe Contract­ing States entitled to sit on the Committee.

2.

In respect of any acceding State, the Convention shall enter into force on the first day ofthe month following the expiration of a period of one month after the date ofthe deposit ofthe instmment of accession with the Secretary General ofthe Council of Europé.

Article 17

1.

Any State may, at the time of signature or when depositing its instmment of ratification, acceptance, approval or accession, specify the territory or territories to which this Convention shall apply.

2.

Any State may, at any låter date, by a declaration addressed to the Secretary General ofthe Council of Europé, extend the application of this Convention to any other territory specified in the declaration. In respect of such territory the Convention shall enter into force on the first day ofthe month following the expiration of a period of one month after the date of receipt of such declaration by the Secretary General.

3.

Any declaration made under the two preceding paragraphs may, in respect of any territory mentioned in such declaration, be withdrawn by a notification addressed to the Secretary General. Such withdrawal shall

become effective on the first day ofthe month following the expiration of a

13

period of six months after the date of receipt of the notification by the    Prop. 1989/90:142

Secretary General.

Bilaga 1

Artide 18

1.  Any Party may, at any time, denounce this Convention by means of a

notification addressed to the Secretary General ofthe Council of Europé.

2.  Such denunciation shall become effective on the first day of the

month following the expiration of a period of six months after the date of

receipt ofthe notification by the Secretary General.

Article 19

The Secretary General ofthe Council of Europé shall notify the Parties, the other member States ofthe Council of Europé, the other States party to the European Cultural Convention, the non-member States which have participated in the elaboration of this Convention and any State which has acceded or has been invited to accede to it of:

a.     any signature in accordance with Article 14;

b.  the deposit of any instmment of ratification, acceptance, approval or

accession in accordance with Article 14 or 16;

c.  any date of entry into force of this Convention in accordance with

Artides 15 and 16;

d.     any information forwarded under the provisions of Article 9;

e.     any report prepared in pursuance ofthe provisions of Article 12;

/ any proposal for amendment or any amendment adopted in accor­dance with Article 13 and the date on which the amendment comes into force;

g. any declaration made under the provisions of Article 17;

h. any notification made under the provisions of Article 18 and the date on which the denunciation takes effect;

/. any other act, notification or communication relating to this Conven­tion.

In witness whereof the undersigned, being duly authorised thereto, have signed this Convention.

Done at Strasbourg, this 16th day of November 1989, in English and in French, both texts being equally authentic, in a single copy which shall be deposited in the archives ofthe Council of Europé. The Secretary General of the Council of Europé shall transmit certified copies to each member State of the Council of Europé, to the other States party to the European Cultural Convention, to the non-member States which have participated in the elaboration of this Convention and to any State invited to accede to it.

14

APPENDIX

Prop. 1989/90:142

Reference list of pharmacological classes of doping agents and doping methods

I.   Doping classes

A. Stimulants

B.  Narcotics

C. Anabolic Steroids

D. Beta-blockers

E.  Diuretics

F.  Peptide hormones and analogues

II.  

Doping methods

A. Blood doping

B. Pharmacological, chemical and physical manipulation

III. Classes ofdrugs subject to certain restrictions

A. Alcohol

B. Marijuana

C. Local anaesthetics

D. Corticosteroids

Examples

I.    Doping classes A. Stimulants e.g.: amfepramone amfetaminil amiphenazole amphetamine benzphetamine caffeine* cathine

chlorphentermine dobenzorex dorprenaline cocaine

cropropamide (component of "micoren") crothetamide (component of "micoren") dimetamfetamine ephedrine etafedrine ethamivan etilamfetamine fencamfamin fenetylline fenproporex furfenorex mefenorex methamphetamine methoxyphenamine metylephedrine methylphenidate morazone

* For caffeine, the definition of a positive depends upon the following: if the concentration in urine exceeds 12 micrograms/ml.

15

nikethamide

Prop. 1989/90:142

pemoline pentetrazol phendimetrazine phenmetrazine phentermine phenylpropanolamine pipradol prolintane propylhexedrine pyrovalerone strychnine and related compounds

B.    Narcotic analgesicse.g.:

alphaprodine

anileridine

buprenorphine

codeine

dextromoramide dextropropoxyphene diamorphine (heroin) dihydrocodeine dipipanone ' ethoheptazine ethylmorphine levorphanol methadone morphine nalbuphine pentazocine pethidine phenazocine trimeperidine

and related compounds

C.   Anabolic steroids e.g.:

bolasterone

boldenone

dostebol

dehydrochlormethyltestosterone fluoxymesterone mesterolone metandienone

metenolone

methyltestosterone

nandrolone

norethandrolone

oxandrolone

oxymesterone

16

oxymetholone

Prop. 1989/90:142

stanozolol testosterone* and related compounds

D.        Beta-blockers e.g.:

acebutolol

alprenolol

atenolol

labetalol

metoprolol

nadolol

oxprenolol

propranolol

sotalol

and related compounds

E.         Diuretics e.g.:

acetazolamide

amiloride

bendroflumethiazide benzthiazide bumetanide canrenone chlormerodrin chlortalidone didofenamide ethacrynic acid furosemide hydrochlorothiazide mersalyl spironolactone triamterene

and related compounds

F. Peptide hormones and analogues

Chorionic Gonadotrophin (HCG human chorionic gonadotro-

phin)

Corticotrophin (ACTH)

Growth hormone (HGH, somatotrophin)

II.  Doping methods

A.        Blood doping

B.         Pharmacological, chemical and physical manipulation

III. Classes ofdrugs subject to certain restrictions

A.        Alcohol

B. Marijuana

C.        Local anaesthetics

D.        Corticosteroids

Note:

The above list is the list of Doping Classes and Methods as adopted by the International Olympic Comittee in April 1989.

* For testosterone, the definition of a positive depends upon the following:

 the administration of testosterone or the use of any other manipulation

having the result of increasing the ratio in urine of testosterone/epitestoste-

rone to above 6.

-j

Konvention mot dopning

Prop. 1989/90:142

Inledning

Bilaga 2

Medlemsstatema i Europarådet, övriga stater som är parter i den euro­peiska kuUurkonventionen samt övriga stater som har undertecknat denna konvention,

som beaktar att Europarådets sylFte är att skapa en fastare enhet mellan medlemsstatema för att skydda och främja de ideal och principer som utgör deras gemensamma arv och fär att underlätta deras ekonomiska och sociala framåtskridande;

som är medvetna om att idrotten bör spela en viktig roll för skyddet av hälsan, i etisk och fysisk fostran och för främjandet av intemationeU för­ståelse;

som är oroade över den växande användningen av dopningsmedel och dopningsmetoder bland idrottsmän och idrottskvinnor inom all idrott och över följdema härav för deltagamas hälsa och idrottens framtid;

som är medvetna om att detta problem äventyrar de etiska principer och pedagogiska värden som är inskrivna i intemationella olympiska kom­mitténs stadga, UNESCO:s intemiationella stadga för idrott och fysisk fostran och i resolution (76) 41 av Europarådets ministerkommitté, känd som "den europeiska stadgan om idrott för alla";

som erinrar sig bestämmelser, program och deklarationer mot dopning antagna av de intemationella idrottsorganisationema;

som är medvetna om att offentlijja myndigheter och frivilliga idrottsor­ganisationer har kompletterande ansvar för bekämpandet av dopning inom idrott, i synnerhet för att säkerställa att idrottsevenemang genomförs kor­rekt i enlighet med principen om rent spel och för att skydda deltagamas hälsa,

som erkänner att dessa myndigheter och organisationer måste samverka på alla lämpliga nivåer för att nå dessa mål;

som erinrar om de resolutioner om dopning som antagits av konferensen mellan europeiska idrottsansvariga ministrar och särskilt resolution nr 1 antagen vid den sjätte konferensen i Reykjavik år 1989;

som erinrar om att Europarådets ministerkommitté redan har antagit resolution (67) 12 om dopning av idrottsmän, rekommendation nr R(79)8 om dopning inom idrotten, rekommendation nrR(84)19 om den europeis­ka stadgan mot dopning inom idrotten och rekommendation nr R(88) 12 om anordnande av oanmälda dopningskontroller vid sidan av tävlingama;

som erinrar om rekommendation nr 5 om dopning, antagen av UNE-SCOs andra intemationella konferens för idrottsansvariga ministrar och högre tjänstemän i Moskva (1988);

som dock är beslutna att vidta ytterligare och kraftigare gemensamma åtgärder i syfte att minska och slutligen avskaffa dopning inom idrotten med utgångspunkt i de etiska värden och praktiska åtgärder som inskrivits i dessa handlingar,

har kommit överens om följande.

Artikel 1 Konventionens ändamål

Partema åtar sig i syfte att minska och slutligen avskaffa dopning inom idrotten att, inom ramama för sina respektive konstitutionella befogenhe­ter, vidta nödvändiga åtgärder för att tiUämpa bestämmelsema i denna konvention.

Artikd 2

Prop. 1989/90:142

Definitioner samt konventionens räckvidd:

1. I denna konvention avses med

a.  "dopning inom idrott" förmedling till idrottsmän eller idrottskvinnor,

eller dessa personers bmk av, farmakologiska gmpper av dopningsmedel

eller dopningsmetoder;

b.  "farmakologiska gmpper av dopningsmedel eller dopningsmetoder",

med förbehåll för punkt 2 nedan, de gmpper av dopningsmedel eller dop­

ningsmetoder som förbjudits av vederbörande intemationella idrottsorga­

nisationer och som finns upptagna i listor som godkänts av Övervaknings­

gmppen enligt villkoren i artikel 11:1b;

c.  "idrottsmän och idrottskvinnor" sådana personer som regelbundet

deltar i organiserade idrottsaktiviteter.

2.   Till dess att en lista över förbjudna farmakologiska gmpper av dop­

ningsmedel och dopningsmetoder godkänns av Övervakningsgmppen en­

ligt villkoren i artikel 11:1b., skall den referenslista som finns upptagen i

bilagan till denna konvention vara tillämplig.

Artikel 3

Samordning inom länderna

1.   Partema skall samordna politik och åtgärder inom de ministerier och

myndigheter som ansvarar för frågor om bekämpning av dopning inom

idrotten.

2.   De skall säkerställa en praktisk tillämpning av denna konvention och

särskilt att kraven i artikel 7 uppfylls genom att, då så är lämpligt, anförtro

genomförandet och tillämpningen av vissa av bestämmelsema i denna

konvention åt en utsedd statlig eller icke-statlig idrottsmyndighet eller åt

en idrottsorganisation.

Artikel 4

Åtgärder för att begränsa tillgången till och bruket av förbjudna dopningsmedel och dopningsmetoder

1.

Partema skall, när så är lämpligt, anta lagar eller föreskrifter eller vidta administrativa åtgärder för att begränsa tillgången till (inklusive bestämmelser för att kontrollera omsättning, innehav, införsel, distribu­tion och försäljning) samt bmket inom idrotten av förbjudna dopningsme­del och dopningsmetoder och i synnerhet anabola steroider.

2.

I detta syfte skall partema eller, i förekommande fall, vederbörande icke-statliga organisationer, ställa upp som kriterium för beviljande av of­fentliga bidrag till idrottsorganisationer att de effektivt tiUämpar föreskrif­ter mot dopning.

3.

Dessutom skall partema

a.  bistå sina idrottsorganisationer med finansiering av dopningskontroller

och analyser, antingen genom direkta anslag eUer bidrag eller genom att

beakta kostnadema för sådana kontroller och analyser vid fastställandet av

de totala anslag eller bidrag som dessa organisationer skall tilldelas;

b.   vidta lämpliga åtgärder för att under en avstängningsperiod vägra

tilldelning av bidrag från allmänna medel för träningsändamål tiU enskilda

idrottsmän och idrottskvinnor, som har avstängts tiU följd av ett dopnings-

brott;

c.                                                                                               främja, och i förekommande fall för sina idrottsorganisationer under-

19

lätta, genomförandet av de dopningskontroller som krävs av vederbörande     Prop. 1989/90:142 internationella idrottsorganisationer, antingen under eller vid sidan av täv-     Bilaga 2 lingarna; och

d. främja och underlätta idrottsorganisationernas förhandlingar om av­tal som gör det möjligt för deras medlemmar att bli testade av vederbörli­gen auktoriserade dopningskontroUgmpper i andra länder.

4. Parterna förbehåller sig rätten att anta föreskrifter mot dopning och att organisera dopningskontroller på eget initiativ och på eget ansvar, fömtsatt att dessa överensstämmer med de relevanta principema i denna konven­tion.

Artikel 5 Laboratorier

1.     Varje part åtar sig att

a.  antingen upprätta eller underlätta upprättandet på sitt tertitorium av

ett eller flera laboratorier för dopningskontroll, vilka kan komma ifråga för

godkännande enligt de kriterier som antagits av vederbörande internatio­

nella idrottsorganisationer och godkänts av Övervakningsgmppen enligt

bestämmelserna i artikel 11:1b; eUer

b.  bistå sina idrottsorganisationer, så att de får tillträde till ett sådant

laboratorium på en annan parts territorium.

2.     Dessa laboratorier skall uppmuntras att

a.  vidta lämpliga åtgärder för att anställa och anlita, utbilda och omskola

kvalificerad personal;

b.  lägga upp lämpliga program för forskning och utveckling rörande dop­

ningsmedel och metoder som används eller avses användas i dopningssyfte

inom idrotten och rörande analytisk biokemi och farmakologi för att nå en

bättre förståelse av olika ämnens effekter på människokroppen samt deras

inverkan på idrottsliga prestationer;

c.     omedelbart publicera och cirkulera nya rön från sin forskning.

Artikel 6 Utbildning

1.

Partema åtar sig att, när så är lämpligt i samarbete med berörda idrottsorganisationer och med massmedier, utarbeta och genomföra utbild­ningsprogram och informationskampanjer som betonar de hälsorisker som dopning innebär samt den skada som den innebär för idrottens etiska vär­den. Dessa program och kampanjer skall rikta sig till både ungdomar i skolor och idrottsföreningar och deras föräldrar samt till vuxna idrottsmän och idrottskvinnor, idrottsfunktionärer, instmktörer och tränare. För dem som arbetar inom det medicinska området skall sådana utbildningsprogram be­tona respekten för medicinsk etik.

2.

Parterna åtar sig att i samarbete med berörda regionala, nationella och intemationella idrottsorganisationer uppmuntra och främja forskning om olika sätt att utarbeta vetenskapligt gmndade fysiologiska och psykologi­ska träningsprogram som respekterar människans integritet.

20

Artikd 7

Prop. 1989/90:142

Samarbete med idrottsorganisationema om åtgärder som skall vidtas av

S 2.

dem

1.

Partema åtar sig att uppmuntra sina idrottsorganisationer och genom dem de intemationella idrottsorganisationema att utforma och tillämpa alla lämpliga åtgärder inom deras kompetensområde mot dopning inom idrotten.

2.

För detta ändamål skall de uppmuntra sina idrottsorganisationer att klarlägga och harmonisera sina respektive rättigheter, skyldigheter och åligganden, särskilt genom att harmonisera sina

a.  bestämmelser mot dopning på gmndval av de bestämmelser som ve­

derbörande intemationella idrottsorganisationer kommit överens om;

b.  listor över förbjudna farmakologiska gmpper av dopningsmedel och

förbjudna dopningsmetoder på gmndval av de listor som vederbörande

intemationella idrottsorganisationer kommit överens om;

c.    förfaranden för dopningskontroll;

d.  disciplinära förfaranden med tillämpning av överenskomna intema­

tionella naturrättsliga principer och säkerställande av respekten för miss­

tänkta idrottsmäns och idrottskvinnors gmndläggande rättigheter; dessa

principer kommer att omfatta

i. att de rapporterande och de disciplinära organen skall vara åtskilda från varandra;

ii. sådana personers rätt till en opartisk rättslig prövning och tiU biträde eller ombud;

iii. klara och praktiskt tillämpbara bestämmelser om rätt att föra talan mot varje avgörande;

e.  förfaranden för genomdrivande av effektiva sanktioner mot befatt­

ningshavare, läkare, veterinärer, instmktörer, sjukgymnaster och andra an­

svariga eUer medhjälpare som är inblandade i idrottsmäns och idrottskvin­

nors överträdelser av föreskrifter mot dopning.

f.   förfaranden för ömsesidigt erkännande av avstängningar och andra

sanktioner som åläggs av andra idrottsorganisationer i samma land eller i

andra länder.

3.    Dessutom skall partema uppmuntra sina idrottsorganisationer att

a.  i verkningsfull omfattning införa dopningskontroUer, inte enbart vid

utan även utan förvaming vid lämplig tidpunkt vid sidan av tävlingar;

kontrollema skall genomföras på ett sätt som är rättvist för alla idrottsmän

och idrottskvinnor och även omfatta testning och omtestning av personer

som, när så är lämpligt, valts ut slumpvis;

b.  förhandla fram avtal med idrottsorganisationer i andra länder, varige­

nom en idrottsman eller idrottskvinna som tränar i ett annat land kan

testas av en vederbörligen auktoriserad dopningskontroUgmpp i det landet;

c.  klarlägga och harmonisera bestämmelser om rätt att delta i idrottseve­

nemang, vilka skall omfatta bestämmelser mot dopning;

d.   främja idrottsmäns och idrottskvinnors aktiva egna deltagande i

intemationella idrottsorganisationers arbete mot dopning;

e.   fuUt och effektivt utnyttja de möjligheter som finns att tillgå för

dopningsanalys vid de laboratorier som föreskrivs i artikel 5, såväl under

som utom idrottstävlingar;

f.  studera vetenskapliga träningsmetoder och dra upp riktlinjer, avpassa­

de för varje idrottsgren, for att skydda idrottsmän och idrottskvinnor i aUa

åldrar.

21

Artikel 8

Prop. 1989/90:142

IntemationeUt samarbete

Bilaga z

1.   Parterna skall nära samarbeta i frågor som täcks av denna konvention

och skall främja ett liknande samarbete mellan sina idrottsorganisationer.

2. Parterna åtar sig att

a.   uppmuntra sina idrottsorganisationer att agera på ett sätt som främjar

tillämpningen av bestämmelserna i denna konvention inom alla berörda

internationella idrottsorganisationer som de är knutna till, vari inbegrips

vägran att godkänna anspråk på världsrekord eller regionala rekord, om

dessa inte åtföljs av en bestyrkt rapport om negativt dopningsprov;

b.   främja samarbete mellan personalen i sina laboratorier för dopnings­

kontroll, upprättade eller verksamma i enlighet med artikel 5; och

c.   inleda bilateralt och multilateralt samarbete mellan sina behöriga

organ, myndigheter och organisationer för att även på internationell nivå

uppnå de syften som anges i artikel 4:1.

3.   De parter som har laboratorier som upprättats eller är verksamma i

enlighet med artikel 5 åtar sig att bistå andra parter så att dessa kan

förvärva den erfarenhet, kompetens och teknik som behövs för att de skall

kunna upprätta sina egna laboratorier.

Artikd 9

Förmedling av information

Varje part skall till Europarådets generalsekreterare på ett av Europarå­dets officiella språk lämna all relevant information om de lagstiftningsåt­gärder och andra åtgärder som har vidtagits för att efterkomma bestäm­melserna i denna konvention.

Artikd 10 Övervakningsgrupp

1.

För denna konventions ändamål upprättas härmed en Övervaknings­grupp.

2.

Varje part kan i Övervakningsgruppen företrädas av en eller flera delegater. Varje part skall ha en röst.

3.

Varje stat som omnämns i artikel 14:1 och som inte är part i denna konvention får i Övervakningsgruppen representeras av en observatör.

4.

Övervakningsgmppen kan genom enhälligt beslut inbjuda en stat utanför Europarådet, vilken inte är part i denna konvention, samt berörda idrottsorganisationer eller yrkesorganisationer att företrädas genom en ob­servatör vid ett eller flera av dess mijten.

5.

Övervakningsgmppen skall sammankallas av Europarådets general­sekreterare. Dess första möte skall hållas så snart det är praktiskt möjligt och i varje händelse inom ett år från dagen för denna konventions ikraft­trädande. Därefter skall den sammanträda närhelst det behövs på initiativ av generalsekreteraren eller en part.

6.

Deltagande av en majoritet av parterna krävs för beslutförhet vid möte med Övervakningsgmppen.

7.

Övervakningsgmppen skall sammanträda bakom stängda dörrar.

8.

Övervakningsgruppen skall, med förbehåll för bestämmelserna i den­na konvention, utarbeta och enhälligt anta sin arbetsordning.

22

Artikd 11

Prop. 1989/90:142

1.   Övervakningsgruppen skall vaka över tillämpningen av denna kon-     Bilaga 2

vention. Den kan i synnerhet

a.  kontinuerligt se över bestämmelserna i denna konvention och under­

söka vilka ändringar som kan bli nödvändiga,

b.  godkänna den i artiklarna 2:1 och 2:2 angivna förteckningen över

farmakologiska gmpper av dopningsmedel och dopningsmetoder som har:

förbjudits av vederbörande internationella idrottsorganisationer liksom

varje ändring i denna lista, samt kriterierna för godkännande av de i artikel

5:1a angivna laboratorierna och varje ändring avseende dessa kriterier som

har antagits av nämnda organisationer, samt fastställa datum för ikraft­

trädandet av besluten i fråga,

c.     samråda med berörda idrottsorganisationer,

d.   avge rekommendationer till parterna rörande de åtgärder som bör

vidtas för denna konventions ändamål,

e.  rekommendera lämpliga åtgärder för att hålla berörda intemationella

organisationer och allmänheten underrättad om den verksamhet som be­

drivs inom ramen för denna konvention,

f avge rekommendationer till ministerkommitfen rörande inbjudan till stater utanför Europarådet att ansluta sig till denna konvention,

g. lämna förslag till åtgärder som kan förbättra effekten av denna konven­tion,

2.   För att fullgöra sina åligganden får Övervakningsgmppen på eget

initiativ föranstalta om möten med expertgrupper.

Artikd 12

Övervakningsgruppen skall efter varje möte avge en rapport till Europa­rådets ministerkommitté om sitt arbete och om hur konventionen fungerar.

Artikd 13

Ändringar i konventionens artiklar

1.

Ändringar i denna konventions artiklar kan föreslås av en part, av Europarådets ministerkommitté eller av Övervakningsgmppen.

2.

Europarådets generalsekreterare skall vidarebefordra varje ändrings­förslag till de stater som anges i artikel 14 och tiU varje stat som har anslutit sig eller inbjudits att ansluta sig till denna konvention i enlighet med bestämmelserna i artikel 16.'

3.

Övervakningsgruppen skall underrättas om varje ändring som föreslås av en part eller av ministerkommittén senast två månader före det sam­manträde vid vilket ändringen skall behandlas. Övervakningsgmppen skall till ministerkommittén avge.sitt yttrande över den föreslagna änd­ringen, i förekommande fall efter samråd med berörda idrottsorganisatio­ner.

4.

Ministerkommittén skall överväga den föreslagna ändringen samt ytt­randen avgivna av Övervakningsgruppen och får därefter anta ändringen.

5.

Texten till varje ändring som antas av ministerkommittén i enlighet med punkt 4 i denna artikel skall översändas till parterna för godtagande.

6.

Varje ändring som antas i enlighet med punkt 4 i denna artikel träder i kraft den första dagen i den månad som följer efter utgången av en period om en månad efter det att samtliga parter har underrättat generalsekreta-ren om sitt godtagande av ändringen.

23

Slubestämmdser

Prop. 1989/90:142

Artikd 14

Bilaga 2

1.   Denna konvention skall stå öppen för undertecknande av Europarå­

dets medlemsstater, andra stater som är parter i europeiska kulturkonven­

tionen samt icke-medlemsstater som har deltagit i utarbetandet av denna

konvention, vilka kan uttrycka sitt samtycke till att vara bundna av kon­

ventionen genom

a.  undertecknande utan förbehåll för ratifikation, godtagande eller god­

kännande eller

b.  undertecknande med förbehåll för ratifikation, godtagande eller god­

kännande, följt av ratifikation, godtagande eUer godkännande.

2.   Ratifikations-, godtagande- eller godkännandeinstmmenten skall de­

poneras hos Europarådets generalsekreterare.

Artikd 15

1.

Konventionen träder i kraft den första dagen i den månad som följer efter utgången av en period om en månad från den dag då fem stater, inbegripet minst fyra medlemsstater i Europarådet, har uttryckt sitt sam­tycke till att vara bundna av konventionen i enlighet med bestämmelserna i artikel 14.

2.

I förhållande till varje undertecknande stat som senare uttrycker sitt samtycke tiU att vara bunden av konventionen, träder denna i kraft den första dagen i den månad som följer efter utgången av en period om en månad från dagen för undertecknandet eller den dag då ratifikations-, godtagande- eller godkännandeinstrumentet deponerades.

Artikel 16

1.

Efter denna konventions ikraftträdande får Europarådets minister­kommitté, efter samråd med parterna, inbjuda en icke-medlemsstat att ansluta sig till konventionen genom ett majoritetsbeslut i enlighet med artikel 20 d i Europarådets stadga och genom enhälligt beslut av företrä­darna för de fördragsslutande stater som har säte i ministerkommittén.

2.

I förhållande till en stat som ansluter sig till konventionen, träder denna i kraft den första dagen i den månad som följer efter utgången av en period om en månad från den dag då anslutningsinstmmentet deponera­des hos Europarådets generalsekreterare.

Artikd 17

1.

En stat kan vid tidpunkten fär undertecknandet eller när den depo­nerar sitt ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslutningsinstm­ment ange på vilket territorium eller vilka territorier denna konvention skall tillämpas.

2.

Varje stat kan vid vilken senare tidpunkt som helst, genom en förkla­ring ställd till Europarådets generalsekreterare, utsträcka tillämpningen av denna konvention till varje annat territorium som anges i förklaringen. I förhållande till ett sådant territorium träder konventionen i kraft den första dagen i den månad som följer efter utgången av en period om en månad från den dag då generalsekreteraren mottog förklaringen.

3.

En förklaring som har avgivits i enlighet med de båda föregående punkterna kan, beträffande varje territorium som anges i en sådan förkla­ring, återtas genom en notifikation ställd till generalsekreteraren. Ett så-

24

dant återtagande skall bli gällande från och med den första dagen i den     Prop. 1989/90:142 månad som följer efter utgången av en period om sex månader från den     Bilaga 2 dag då generalsekreteraren mottog notifikationen.

Artikd 18

1.  Varje part kan när som helst säga upp denna konvention genom ett

meddelande ställt till Europarådets generalsekreterare.

2.  En sådan uppsägning blir gällande från och med den första dagen i den

månad som följer efter utgången av en period om sex månader från den

dag då generalsekreteraren mottog notifikationen.

Artikel 19

Europarådets generalsekreteterare skall notifiera partema. Europarådets övriga medlemsstater, övriga stater som är parter i den europeiska kultur­konventionen, de icke-medlemsstater som har deltagit i utarbetandet av denna konvention och varje annan stat som har anslutit sig eller inbjudits att ansluta sig till denna konvention om

a.     undertecknande i enlighet med artikel 14,

b.  deponering av ratifikations-, godtagande-, godkännande- eller anslut­

ningsinstmment i enlighet med artiklama 14 eller 16,

c.  dag för konventionens ikraftträdande i enlighet med artiklama 15 och

16,

d.     information som lämnats enligt artikel 9,

e.     varje rapport som utarbetats enligt artikel 12,

f varje ändringsförslag eller ändring som antagits enligt artikel 13 samt om dagen för ändringens ikraftträdande,

g. varje förklaring som avgivits enligt artikel 17,

h. varje notifikation som lämnats enligt artikel 18 samt om den dag då uppsägningen träder i kraft,

i. varje annan åtgärd, notifikation eller underrättelse som rör denna konvention.

Till bekräftelse härav har undertecknade, därtill vederbörligen befull­mäktigade, undertecknat denna konvention.

Upprättad i Strasbourg den 16 november 1989, på engelska och franska, vilka båda texter är lika giltiga, i ett enda exemplar som skall deponeras i Europarådets arkiv. Europarådets generalsekreterare skall översända be­styrkta kopior till varje medlemsstat i Europarådet, övriga stater som är parter i den europeiska kulturkonventionen, de icke-medlemsstater som har deltagit i utarbetandet av denna konvention och till varje stat som inbjuds att ansluta sig tiU den.

25

Förteckning över remissinstanser

Prop. 1989/90:142

1.

Riksåklagaren

Bilaga 3

2.

Rikspolisstyrelsen

3.

Socialstyrelsen

4.

Generaltullstyrelsen

5.

Lantbmksstyrelsen

6.

Konsumentverket/KO

7.

Hovrätten över Skåne och Blekinge

8.

Kammarrätten i Stockholm

9.

Landstingsförbundet

10.     Stockholms läns landsting

11.     Svenska kommunförbundet

12.

Landsorganisationen i Sverige

13.

Tjänstemännens centralorganisation

14.

SACO/SR

15.

Svenska Läkaresällskapet

16.

Apoteksbolaget AB

17.

Apotekarsocieteten

18.

Läkemedelsindustrins branschorganisationer LIF-RUFI

19.

Sveriges Riksidrottsförbund

26