Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition

1983/84:76

om vissa livsmedelspolitiska frågor;

beslutad den 24 november 1983.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga de förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar

OLOF[REDACTED_EFTERNAMN]

SVANTE[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag om övergripande mål för en samlad livsmedelspolitik. Vidare redovisas riktlinjer för överläggningarna om Jordbruksprisregleringen för tiden efter den 30Juni 1984.

Huvudmålet för livsmedelspolitiken föreslås vara att trygga vår livsme­delsförsörjning såväl i fred som under avspärtning och krig. Konsumenter­nas intresse av livsmedel av god kvalitet till rimliga priser föreslås bli ett med Jordbrukarnas inkomstmål likställt delmål.

Det tillfälliga investeringsstoppet inom animalieproduktionen föreslås bli förlängt med ett år.

I    Riksdagen 1983/84. I saml. Nr 76

Prop. 1983/84:76

Prop. 1983/84:76

2

Förslag till

Lag om dels fortsatt giltighet av lagen (1983:147) om förbud under viss tid mot nybyggnad av djuirstallar för nötkreatur, svin och fjä­derfä, dels ändring i samma lag

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1983: 147) om förbud under viss tid mot nybyggnad av djurstallar för nötkreatur, svin och fjäderfä, vilken gäller till utgången av Juni månad 1984,

dels alt lagen skall äga fortsatt giltighet till utgången avjuni månad 1985,

dels att 1 § skall ha nedan angivna lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

1§

För atl motverka överskott inom

För att motverka överskott inom

jordbrukets animalieproduktion är Jordbrukets animalieproduktion är nybyggnad av djurstallar för nöt- nybyggnad av djurslallar för nöt­kreatur, svin och fjäderfä förbjuden kreatur, svin och fjäderfä förbjuden intill uigången avjuni månad 1984.      intill utgången avjuni månad 1985.

Denna lag träder i kraft den Ijuli 1984.

Prop. 1983/84:76

3

Utdrag

JORDBRUKSDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid regeringssammanträde 1983-11-24

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden I.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Feldl,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén, Peter­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R. Carls­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Thunborg, Wickbom

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om vissa livsmedelspolitiska frågor

1    Inledning

Nuvarande rikfiinjer för Jordbrukspolitiken fastställdes av riksdagen år 1977 (prop. 1977/78:19, JoU 10, rskr 103). Utvecklingen av samhällsekono­min under slutet av 1970-talet och början av 1980-taIet medförde emellertid att Jordbrukspolitiken inte längre fungerar på det sätt riksdagen förutsatte när den fattade sitt beslut år 1977. Samtidigt har det blivit alltmer angeläget atl sätta injordbrukspolitiken i ett samlat livsmedelspoliliskt sammanhang. Med stöd av regeringens bemyndigande den 9december 1982 tillkallade jag en kommitté med uppgift att utforma en livsmedelspolitik. Enligt sina direktiv (Dir 1982: 103) skall kommittén med förtur behandla frågor av grundläggande betydelse för de överläggningar om priserna på Jordbruks­produkter som avser tiden efter den 30Juni 1984, när nu löpande prisregle­ringsperiod går ut. Kommittén har vidare haft till uppgift att med förtur lämna förslag till åtgärder som snarast kan åstadkomma bättre balans mellan produktion och konsumtion av jordbruksprodukter.

Kommittén, 1983 års livsmedelskommitté', har den 

II 

oktober 1983 lämnat betänkandet (Ds Jo 1983: 10) Vissa Jordbrukspolitiska förtursfrå­gor. Till betänkandet har fogats en reservation och fyra särskilda yttran­den. Kommitténs sammanfattning av sitt betänkande bör fogas som bilaga 1 till regeringsprolokollet i detta ärende.

Efler remiss har yttranden över betänkandet avgetts av slyrelsen för internationell utveckling (SIDA), kommerskollegium (KK), överstyrelsen

' Generaldirektören Ingvar[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, riksdagsledamoten Arne An­dersson, lantbrukaren Eric[REDACTED_EFTERNAMN]. journalisten Birgitta[REDACTED_EFTERNAMN], riksdagsleda­möterna Egon[REDACTED_EFTERNAMN], Einar[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN][REDACTED_EFTERNAMN], Åke[REDACTED_EFTERNAMN] och Aina Weslin.

Prop. 1983/84:76

4

för ekonomiskt försvar (ÖEF), socialstyrelsen, konjunkturinstitutet, nä­ringsfrihetsombudsmannen (NO), statens pris- och kartellnämnd (SPK), konsumentverket, lantbruksslyrelsen, statens jordbruksnämnds konsu­mentdelegation, statens naturvårdsverk (SNV), arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), statens industriverk (SIND), statskontoret, riksrevisionsverket (RRV), statistiska centralbyrån (SCB), Sveriges lantbruksuniversitet (SLU), länsstyrelserna i Södermanlands, Kronobergs, Gotlands, Kristian­stads, Skaraborgs, Värmlands, Jämtlands, Gävleborgs och Norrbottens län, glesbygdsdelegationen. Landsorganisationen i Sverige (LO), Tjänste­männens centralorganisation (TCO), Centralorganisationen SACO/SR, Svenska lantarbetareförbundet. Svenska livsmedelsarbetareförbundet. Lantbrukarnas riksförbund (LRF), Sveriges industriförbund (SI) gemen­samt med Sveriges livsmedelsindustriförbund (SLIM), Sveriges grossist­förbund. Kooperativa förbundet (KF), Familjejordbrukarnas riksförbund. Hushållningssällskapens förbund och Handelns samarbetsorgan i Jord­bruksfrågor.

En sammanslällning över remissyttrandena bör fogas som bilaga 2 till regeringsprotokollet i detta ärende.

2   Föredraganden

2.1 Allmänna utgångspunkter

Sedan riksdagen år 1977 fastställde de nu gällande riktlinjerna för jord­brukspolitiken har de samhällsekonomiska förhållandena i Sverige i hög grad ändrats. Ännu i början av 1970-talet rådde i vårt land en relativt god ekonomisk tillväxt och ökande köpkraft. 1 stort sett rådde balans mellan produktion och konsumtion av jordbruksprodukter. Från slutet av 1970-ta-let försämrades den ekonomiska situationen. Tillväxten i ekonomin upp­hörde, vilket i kombination med starka prisökningar medförde att konsu­menternas köpkraft minskade. Samtidigt uppkom ett stort budgetunder­skott och växande underskott i utlandsaffärerna.

För konsumenterna har utvecklingen inneburit kännbara prishöjningar på livsmedel bl. a. som en följd av kraftiga kostnadsökningar både inom Jordbruket och efterföljande led. Prisökningarna och den minskade köp­kraften har lett till att konsumtionen av vissa livsmedel, främst kött och fläsk har minskat. Samtidigt har produktionen ökat bl.a. genom att Jord­brukarna sökt kompensera en sjunkande lönsamhet med ökade arbetsin­satser och större besättningar. Jordbruket kan därför inte avsätta hela sin produktion inom landet utan måste i allt högre grad sälja produkterna utomlands med ökade exporlkostnader som följd.

Infiationen och det höga ränteläget har också vållat ekonomiska problem inom Jordbruket. Inte minst gäller detta för nyetablerade jordbrukare.

Prop. 1983/84:76

5

Den utveckling somjag nu i korthet har beskrivit gör att den Jordbruks­politik som beslöts 1977 inle längre fungerar på det sätt riksdagen förut­satte när beslutet fattades. Det var bl.a. mot denna bakgrund som rege­ringen fann det nödvändigt atl göra en översyn av Jordbrukspolitiken. Samtidigt var det enligl regeringens mening alltmer angeläget atl sätta in jordbrukspolitiken i elt livsmedelspolifiskt perspektiv. Av denna anledning tillsattes 1983 års livsmedelskommitté.

I enlighet med sina direktiv har kommittén med förtur behandlat vissa frågor. Det gäller målen för livsmedelspolitiken, systemet för kostnads­kompensation och inkomstföljsamhet för jordbruket inom ramen för pris­regleringen samt vissa ålgärder för att åstadkomma bättre balans mellan produkfion och konsumtion av Jordbruksprodukter. Jag avser nu att ta upp dessa frågor inför de överläggningar om priserna på Jordbruksprodukter som avser tiden efter den 30juni 1984.

2.2 Målen för livsmedelspolitiken

2.2.1 Nuvarande förhållanden

Enligt 1977 års beslut är utgångspunkten för Jordbrukspolitiken att lan­dets naturliga resurser för Jordbruksproduktion skall utnyttjas och att familjelantbruket skall vara den dominerande företagsformen. Ett huvud­syfte med Jordbrukspolitiken är att tillförsäkra dem som är sysselsatta inom jordbruket i alla delar av landet en ekonomisk och social standard som är likvärdig med den som Jämförbara grupper uppnår (inkomstmålet). Detta skall särskill beaktas vid prissättningen av Jordbruksprodukterna. Vidare skall jordbrukspolitiken ha till mål att tillgodose konsumenternas berättigade krav på säker tillgång till livsmedel av hög kvalitet till rimliga priser.

Den brukningsvärda åkerjorden skall utnyttjas för jordbruksproduktion, vilket innebär ett bibehållande av ungefär nuvarande åkerareal. Den freds-lida mjölkprodukfionen skall med hänsyn till dess stora betydelse för livsmedelsberedskapen upprätthållas vid en nivå som ungefärligen motsva­rar konsumtionsbehovet av mjölk och mjölkprodukter. För övriga anima-lieprodukter skall eftersträvas i stort sett balans mellan produktion och avsättningsulrymme inom landet. Det överskott som uppkommer till följd av målsättningen i fråga om åkerarealen bör i första hand utgöras av spannmål.

Rationaliseringspolitiken skall främja uppbyggandet och vidmakthållan­det av effekfiva familjeföretag. Rationaliseringspolitiken skall därutöver kunna användas för att uppnå andra från samhällelig synpunkt angelägna mål, l.ex. tjäna som regionalpolitiskt instrument.

Prop. 1983/84:76

6

2.2.2 Överväganden

Enligt min mening bör huvudmålet för en samlad livsmedelspolitik och därmed också för Jordbrukspolitiken vara att trygga vårt lands livsmedels­försörjning såväl i fredstid som under avspärtning och krig. Detta bör ske genom en långsiktig och planerad hushållning med de naturtcsurser som utnyttjas i Jordbruket och under hänsynstagande till miljön. Som likställda delmål under det nyss angivna huvudmålet bör gälla att konsumenterna får tillgång till livsmedel av god kvalitet till rimliga priser och att Jordbrukarna får en med andra Jämförbara grupper likvärdig standard. Att konsument­målet och inkomstmålet blir likställda är enligt min mening en viktig förutsättning för att Jordbrukspolitiken skall kunna mötas med förtroende av både konsumenter och Jordbrukare.

Inkomstmålet bör i första hand avse heltidssysselsalta vid rationellt drivnajordbruksföretag. Som hittills bör det gälla i alla delar av landet. Det är enligt min mening angeläget att främja en bättre och mer solidarisk inkomstfördelning mellan olika kategorier Jordbrukare. Inte minst gäller detta inkomstfördelningen mellan nyetablerade och äldre Jordbrukare. Samtidigt bör en önskvärd rationalisering främjas. Familjejordbruket kom­mer också framöver att vara den dominerande förelagsformen inom ramen för en geografiskt väl differentierad jordbruksproduktion. Jag vill här un­derstryka den roll som jordbruket spelar för sysselsättningen i bygder där det råder brist pä andra arbetstillfällen.

För att konsumentmålel skall uppnås krävs att jordbruksproduktionen bedrivs rationellt. En fortlöpande rationalisering av Jordbruksnäringen är därför nödvändig. Rationaliseringspolitiken bör liksom hittills syfta lill att bygga upp och vidmakthålla effektiva Jordbruksföretag. Olika former av samverkan mellan jordbrukare, t. ex. gemensamt utnyttjande av maskiner, som innebär lägre kostnader, liksom sambruk, bör främjas. Konsument­målet bör också innefatta goda möjligheter att välja mellan livsmedel av olika slag, varför möjligheter till produktutveckling bör tas till vara. Kvali­tetskravet innefattar givetvis att livsmedlen är fullgoda ur kost- och nä­ringssynpunkt.

2.3 Prisregleringen på jordbrukspirodukter

2.3.1 Nuvarande förhållanden

Ett av de medel som används för att nå målen för Jordbrukspolitiken är jordbruksprisregleringen. Den innebär bl. a. att prisnivån på alla viktigare Jordbruksprodukter fastställs av statsmakterna. I 1977 års riksdagsbeslut fastställdes grunderna för den nu gällande Jordbruksprisregleringen.

Inför varje s. k. prisregleringsperiod, som brukar omfatta ett eller fiera år, beslutar statsmakterna om den närmare utformningen av prisreglering­en för perioden. Beslutet gäller bl.a. det s.k. kompensationssystemet, dvs. hur Jordbruket under perioden skall få kompensation för ökade kost-

Prop. 1983/84:76

7

nåder samt hur jordbrukarnas inkomster av eget arbete och eget kapital skall följa inkomstutvecklingen för andra befolkningsgrupper. Kostnads­kompensationen gäller förutom Jordbruket också den del av livsmedelsin­dustrin som omfattas av prisregleringen (bl.a. mejerier och slakterier).

Under nu löpande regleringsperiod får jordbruket och viss livsmedelsin­dustri koslnadskompensation två gånger om året, den Ijuli och den IJanu-ari. Jordbrukarnas inkomstföljsamhet beräknas normalt en gång per år, den Ijuli. Ett totalt kompensationsbelopp beräknas som sedan fördelas i form av prishöjningar på olika produkter.

Till grund för statsmakternas beslut om den närmare utformningen samt tillämpningen av prisregleringen ligger förslag från statens Jordbruks­nämnd eller en särskilt utsedd kommission. Innan förslag läggs fram har överläggningar ägt rum med Lantbrukarnas förhandlingsdelegation och Jordbruksnämndens konsumentdelegation.

Del kompensationssystem som nu tillämpas innebär i huvudsak alt Jordbrukets kostnadskompensation beräknas utifrån prisutvecklingen för inköpta produktionsmedel enligt ett särskilt index, produktionsmedelspris-index (PM-index). Ändringar i PM-index multipliceras med Jordbrukets kostnader. Uppgifterna om Jordbrukets kostnader hämtas från den s.k. normkalkylen, som är en beräkning av hela jordbrukssektorns intäkter och kostnader. PM-index belyser prisutvecklingen för jordbrukets inköp av produktionsmedel exkl. lejt arbete under senast kända sexmånadersperiod före kompensationstillfället. Prismätning sker för förnödenheter, tjänster, underhäll, avskrivningar och ränta pä lånat kapital.

Det finns möjlighet att i överläggningarna ta upp frågor som hänger samman med om det registrerade indexutfallet ger en rättvisande bild av den faktiska kostnadsutvecklingen. Della gäller t. ex. kostnaderna för lejt arbete, som i överläggningarna behandlas i särskild ordning. Numera kan också under vissa förutsättningar kompensationen för avskrivningskostna­derna, som normall beräknas med PM-index, tas upp i överläggningarna en gäng per år.

Kompensationen för kostnadsökningar gäller förutom Jordbruket också viss förädlingsindustri som omfattas av prisregleringen på Jordbrukspro­dukter. Kompensationen för kostnadsökningar inom förädlingsindustrin sker med hänsyn till den faktiska kostnadsutvecklingen. Som utgångs­punkt för överläggningarna ligger kostnadskalkyler för berörda branscher.

Till grund för beräkningarna av det belopp som jordbruket skall erhålla i inkomstföljsamhet läggs dels uppgifter om Jordbrukarnas inkomster av eget arbete och eget kapital enligl normkalkylen, dels bl.a. uppgifter om löneavtalen för de stora kollektiven. Vidare tas hänsyn fill ändrade sociala avgifter samt rationaliseringsutvecklingen inom Jordbruket.

Jordbruket får endast tillgodoräkna sig kostnadskompensafion och in­komstföljsamhet för den del av Jordbruksproduktionen som säljs inom landet. Om den inhemska prisnivån genomsnittligt skulle komma att av-

Prop. 1983/84:76

8

vika från åsyftad prisnivå (mittprisnivån) kan kompensationsbeloppet efter överläggningar Justeras härför. Viid tre tillfällen har devalveringarna av den svenska kronan beaktats genom att avdrag gjorts från kompensationsbe­loppet. Avdragen har huvudsakligen motiverats med de positiva effekter devalveringarna har för Jordbruket genom att exportintäkterna ökar. Hän­syn har vid vissa tillfällen också tagits till effekter av olika slag, såsom eftersläpningseffekter i kostnadskompensationen.

2.3.2 Kommittén

Kommittén anför att det nuvarande kompensationssystemet tillkom som en följd av den kritik som riktades mot det tidigare systemet, vilket inte byggde på index relaterade fill kostnadsutvecklingen i Jordbruket utan på konsumentprisindex. Kommittén uttalar att det nu tillämpade systemet får anses ha en i huvudsak logisk uppbyggnad eftersom det är anpassat till förhållandena i Jordbruket. Enligl kommittén är en av de frågor som diskuterats i samband med nuvarande kompensationssystem hur detta har fungerat som styrmedel. Bl.a. har dess möjligheter att styra produktions­utvecklingen i enlighet med produktionsmålet ibland ifrågasatts. Bl. a. mot denna bakgrund har kritik riktats mot det automatiskt verkande kompensa­tionssystemet och dess detaljerade regler vilket har medfört att det funnits begränsade möjligheter att vid prissättningen ta hänsyn till den aktuella marknadssituationen (produktionsbalansen, investeringsbehov, etc.) och till samhällsekonomin i övrigt.

Kommittén har inte kunnat konstatera att indexsystemet som sådant inneburit att prishöjningarna på Jordbrukets produktionsmedel har blivit högre än vad som varit kostnadsmässigt motiverat. Inte heller har det kunnat påvisas att effektivitetsutvecklingen avvikit från den inom andra branscher. Enligt kommittén kan därmed emellertid inte uteslutas risken för att de långsiktiga effektivitetssträvandena påverkas av kompensations­systemet och marknadsförhållandena för produktionsmedel. En viss risk för kostnadsövervältring kan också föreligga. Att avgöra om det nu använ­da kompensationssystemet har påverkat priserna på produktionsmedel i höjande riktning är emellertid enligt kommittén förenat med betydande svårigheter. De faktorer som framför allt medför vissa risker för sådan påverkan är förhållandena på produktionsmedelsmarknaderna med stor ägarkoncentration där Jordbrukarna själva också är stora företagsägare.

Kommittén framhåller vidare att en fråga som diskuterats mycket i samband med prisöverläggningania är hur kompensationen till Jordbruket ges för ökade kapitalkostnader. Enligt kommittén har ifrågasatts om inte kompensation för avskrivningskostnaderna borde ges på annat sätt än via index, exempelvis genom atl lägga uppgifter om investeringsbehov etc. till grund för bedömningarna.

I fråga om kostnadskompensationen till förädlingsindustrin har kritik riktals mot att systemet inte skulle ge företagen inom förädlingsindustrin

Prop. 1983/84:76

9

tillräckliga motiv att pressa kostnaderna eftersom den faktiska kostnadsut­vecklingen kompenseras. Mot detta har dock hävdats att för det enskilda företagel kvarstår alltid dessa motiv. Kommittén anför att i de förädlings­företag som berörs av prisregleringen och även bedriver annan verksamhet finns viss risk för kostnadsövervältring mellan olika verksamhetsgrenar. Sådan övervältring kan få menlig inverkan på konkurrensen.

Kommittén har gått igenom ett antal tänkbara kompensationssystem för nästkommande regleringsperiod och preciserat tre som alla kan börja tillämpas redan fr.o.m. den IJuli 1984. Kommittén anser att de tre kom­pensationssystemen ger möjligheter att uppnå de Jordbrukspolitiska må­len. För alt möjliggöra en fri prövning har kommittén valt alt lägga fram dessa tre syslem för statsmakternas ställningstagande utan att lämna för­ord för något av dem.

Utan inbördes rangordning är de tre alternativen följande: Alt. 1 Nuvarande kompensationssystem.

Alt. 2 Ett kompensationssystem utan automatiskt verkande regler. Alt. 3 Ett kompensationssystem med begränsade inslag av automatiskt verkande regler.

För ett kompensationssystem utan automatiskt verkande regler behövs enligt kommittén i stort sett samma statistiska underlag som i det nuvaran­de systemet. Ett viktigt moment i överiäggningarna blir de frågor parterna själva kommer alt aktualisera. Systemet ger större möjligheter att ta hän­syn fill de frågor som är mest aktuella l.ex. marknadssituationen och förhållandena i Jordbruket och samhällsekonomin. Som nackdelar med systemet anges att det förhandlingsmässigt kan bli mera tungrott, att det kan bli svårare alt uppnå överenskommelser samt att det kan skapa osä­kerhet om framliden för Jordbruket och förädlingsindustrin.

Överläggningar om inkomstnivå bör enligt kommittén inte föras mer än en gång per år. Med hänsyn till att det är svårt att endast genomföra prishöjningar en gång vaiJe år beräknas någon form av enklare kontrollsta­tionsförhandling behövas i mellantiden.

Kommitténs förslag till system med begränsade inslag av automatiska regler bygger också på nuvarande kalkylunderlag. Vid prisavvägningen skulle stor hänsyn kunna las till markriadssituation och till förhållandena i samhällsekonomin. Systemet skulle innebära att vissa delar av kompensa­tionen, t. ex. kostnaderna för Jordbrukets tjänster och förnödenheter be­räknades med samma grad av automafik som f. n. Kompensationen för kapitalkostnaderna och l.ex. ersättning för eget arbete och eget kapital skulle däremot göras mindre bunden av automatiskt verkande regler än f.n.

Kommittén har också diskuterat vissa förändringar i kalkylunderiaget.

Prop. 1983/84:76

10

2.3.3    Remissyttrandena

Flera remissinstanser har pekat på de läsningar som det nuvarande systemet inneburit med sin automatiskt verkande kostnadskompensation och hårda koppling till l.ex. löneavtal för andra grupper. Krifik riktas också mot de begränsade möjligheterna att påverka produktionsinriktning­en i jordbruket och ta hånsyn till den aktuella marknadssituationen saml till aktuella förhållanden inom jordbruket och samhällsekonomin. Riskerna för kostnadsövervältring och för atl den långsiktiga effektivitetsulveckling-en påverkas negativt understryks också av mänga remissinslanser. Dessa risker bedöms l.ex. av NO, SPK och konsumentdelegationen som så allvarliga alt de motiverar en ändring av kompensationssystemet.

LRF anser alt kommittén inle kunnat påvisa några sakliga brister i nuvarande syslem. Enligl LRF:s uppfattning finns inga belägg för de riskhypoteser i fråga om kostnadsövervältring och effektiviletsutveckling som kommillén tar upp. LRF känner därför en betydande olust mot att så väsentliga frågor för näringen behandlas utifrån så lösa grunder. LRF anser att de två presenterade alternativen lill nuvarande system har samma brister och därför är lika oacceptabla. Även Hushållningssällskapens för­bund, ett par länsstyrelser samt Fs.miljejordbrukarnas riksförbund motsät­ter sig en ändring av kompensationssystemet.

Flertalet av de remissinstanser som tar upp frågan om kompensations­systemet uttalar sig emellertid för en övergång till mera obundna överiägg­ningar. Ett system ulan automatiskt verkande regler (dvs. kommitténs alternativ 2) förordas av NO, lantbruksstyrelsen, konsumentdelegationen, länsstyrelsen i Södermanlands län, LO, TCO, Lantarbetareförbundet och Livsmedelsarbetareförbundet. Några remissinstanser vill komma bort från det nuvarande systemet men kan tänka sig att man prövar varianter med begränsade inslag av automatiskt verkande regler. Dit hör Industriförbun­det, KF, och statskontoret. Handelns samarbelsorgan i Jordbruksfrågor med instämmande av Grossistförbundet sympatiserar främst med en ord­ning som bygger på helt fria överläggningar men vill inför nästkommande prisregleringsperiod förorda ett system med vissa inslag av obundna över­läggningar.

2.3.4    Överväganden

Med hänsyn fill att priserna på Jordbrukets produkter är reglerade måste Jordbrukarna inom ramen för prisregleringen få kompensation för ökade produktionskostnader till följd av inflationen. Beräkningen av kostnads­kompensationen har somjag nyss redovisat sedan elt antal år tillbaka skett med hjälp av ett särskih index.

En central uppgift för den ekonomiska politiken är att bryta den hittills­varande inflationsutvecklingen. Detta är av betydelse inte minst för det svenska Jordbruket som drabbats av besvärliga problem på grund av den alltför höga inflationen. Ett led i detta arbete är en strävan att så långt som

Prop. 1983/84:76

11

möjligt undvika automatiska indexuppräkningar som kan verka inflations­drivande. Det var bl.a. mot denna bakgrund som kommittén fick uppdra­get att utvärdera det nu tillämpade kompensationssystemet. Av vad som i denna del anförts i kommitténs betänkande och under remissbehandlingen framgår att indexsystemet kan medföra problem i olika avseenden. Man framhåller särskilt risken för minskad effektivitet på produktionsmedels­området och hänvisar lill den stora ägarkoncentrationen på produktions­medelsmarknaderna.

Med hänvisning till vad Jag nyss har sagt om nödvändigheten av att bekämpa infiationen och de risker för en ur jordbrukets synpunkt ogynn­sam kostnadsutveckling på produktionsmedel som det nuvarande kompen­sationssystemet kan medföra bör en annan ordning att kompensera Jord­bruket för kostnadsökningar prövas för nästa regleringsperiod.

Kommittén har redovisat två alternativ med mer obundna överläggning­ar. Jag vill i detta sammanhang erinra om vad konsumentdelegationen sagt i sitt yttrande, nämligen att det är orimligt atl tolka alternativen 2 och 3 så att Jordbruket därmed inte längre skulle få någon kompensation för ökade kostnader resp. ökade kapitalkostnader. I likhet med många remissinstan­ser förordar Jag en ordning med obundna överläggningar.

Vid dessa överläggningar bör hånsyn tas till aktuella förhållanden på marknaden, i jordbruket och i sarhhällsekonomin i övrigt. Det är naturligt att i huvudsak det statistiska underlag som f. n. används kommer att ligga till grund för överläggningarna. Det bör i första hand ankomma på parterna vid prisöverläggningarna att närmare överväga på vilket sätt kostnadskom­pensationen skall beräknas. Även vid ett obundet system kan det naturiigt­vis för vissa kostnader tillämpas automatiskt verkande regler.

Självfallet bör en utgångspunkt för överläggningarna vara de livsmedels­politiska mål somjag tidigare har förordat.

Överläggningarna om kompensationen till förädlingsindustrin bör enligt min mening också ske på ett mera obundet sätt.

Av inkomstmålet följer att Jordbrukarna skall ha en med andra jämför­bara grupper likvärdig standard. Den hittillsvarande läsningen av Jordbru­karnas inkomstföljsamhet till inkomstutvecklingen för de stora löntagar­kollektiven är enligt min mening mindre lämplig, eftersom Jordbrukarna inte är löntagare utan egna företagare. Mot denna bakgrund finner jag det motiverat att även överläggningarna om inkomstföljsamheten fär ske på etl mera obundet sätt.

Når det gäller riktlinjer i övrigt för prisöveriäggningarna vill Jag anföra följande.

Det torde vara en allmänt omfattad insikt atl en bättre lönsamhet för Jordbruket i nuvarande ekonomiska läge inte kan uppnås genom snabbt stigande livsmedelspriser eller genom en volymökning. Möjligheten att uppnå en bättre lönsamhet blir här som på andra områden inom näringsli­vet beroende av åtgärder som näringen själv vidtager för att sänka produk-

Prop. 1983/84:76

12

tionskostnaderna och anpassa produktionens inriktning till marknadens efterfrågan. LRF söker i sin informations- och studieverksamhet att stimu­lera Jordbrukarna till sådana åtgärder. Det är därför angeläget att prisreg­leringen för Jordbruksprodukter utformas så att den blir ett stöd för dessa strävanden och inte konserverar förhållanden som motverkar näringens egna ansträngningar i dessa syften.

Motivet fördel skydd Jordbruket åtnjuter genom prisregleringen är bl.a. att tillgången på livsmedel skall vara tryggad även vid en avspärrning. Livsmedelskommittén har att pröva huruvida detta mål uppnås med Jord­brukets nuvarande starka importberoende på produkfionsmedelssidan. Angelägenheten av att kunna begränsa detta importberoende och därige­nom minska vår sårbarhet vid en avspärrning framstår emellertid redan nu tillräckligt klar för att hänsyn härtill bör tas vid prisöverläggningarna.

Beredskapsmotivet innebär att vi måste Irygga livsmedelsförsörjningen i hela landet. Detta innebär att vi måste ha ett starkt och väldifferentierat Jordbruk även i Norrland. Prisregleringen bör därför utformas så att även detta beredskapsmål kan upprätthållas. Vid prisöverläggningarna bör följ­aktligen särskild hänsyn tas lill norrlandsjordbrukets problem.

Prisregleringen bör vidare utformas sä att den ger ökat utrymme för en mer solidarisk inkomstfördelning mellan olika kategorier av Jordbrukare. Jag vill särskilt peka på problemen för de jordbrukare som belastas av höga räntekostnader, l.ex. nyetablerade Jordbrukare.

Överläggningarna inför den prisregleringsperiod som börjar den Ijuli 1984 bör även i det system Jag nu föreslår kunna grundas på i huvudsak nuvarande statistiska underlag. Vidare bör förhållandena för olika katego­rier av Jordbrukare liksom för olika produktionsgrenar såvitt möjligt bely­sas i underiagel. Enligt min mening är det angeläget att material tas fram som gör det möjligt alt jämföra Jordbrukarnas inkomster med de inkomster som andra Jämförbara företagargrupper har.

De riktlinjer för prisregleringen .somjag nu har förordat bör inte ses som en definitiv lösning utan bör gälla i avvaktan på statsmakternas ställnings­tagande till förslagen i livsmedelskommitténs kommande slutbetänkande.

För tydlighetens skull vill Jag erinra om att riksdagen våren 1983 fattade beslul om grunderna för prisregleringen på sockerbetor och socker för tiden den IJuH 1983 - den 30 juni 1985 (prop. 1982/83:162, JoU35, rskr 336). Överläggningarna inför den prisregleringsperiod som börjar den IJuli 1984 kommer således inte att omfatta sockerbetor och socker.

2.4 Det tillfälliga investeringsförbudet inom animalieproduktionen, m. m.

Betydande överskott av Jordbruksprodukter föreligger f. n. Överskotten måste avsättas på världsmarknaden till priser som inte oväsentligt under­stiger vad som behövs för att ge producenterna täckning för deras kostna­der och nödvändiga arbeisersättningar. Kostnaderna för alt sälja överskot-

Prop. 1983/84:76

13

ten påverkar därför i ett längre perspektiv livsmedelsprisernas utveckling i vårt land om huvudsyftet med nu gällande jordbrukspolitik skall uppfyllas. Mol denna bakgrund fick livsmedelskommittén i uppdrag att med förtur lämna också förslag till sådana åtgärder som snarast kan åstadkomma bättre balans mellan produktion och konsumtion.

2.4.1    Kommittén

Vid den tidpunkt då direktiven till kommittén gavs tenderade överskot­ten atl öka. Enligt kommitténs bedömning synes läget Just nu på såväl produktions- och konsumtionssidan i vart fall tillfälligt ha förbättrats nå­got.

De beräkningar av överskottens samhällsekonomiska kostnader som kommittén har ulfört visar att dessa kostnader på längre sikt är av betydan­de storlek. På kort sikt är kostnaderna för samhället av överskotten avse­värt mindre och motsvarar storleksordningen 400 milj. kr. enligt kommit­téns beräkningar. Kommittén framhåller att en betydande minskning av animalieproduktionen kan få allvarliga konsekvenser för regionalpolitiskt känsliga områden.

Kommittén har analyserat olika åtgärder för att komma till rätta med överskotten av animalier. Åtgärder som uteslutande begränsar produk­tionen utan att minska kapaciteten verkar endast på kort sikt. Exempel på sådana åtgärder är ulslaktningspremier. För att åstadkomma stabil balans krävs ålgärder som påverkar lönsamheten eller in- och utflödet av resurser i Jordbruket. Sådana åtgärder kan vara t. ex. investeringskontroll, avveck­lingsersättning eller tvåprissystem för mjölk.

Kommillén anser att etl tvåprissystem på mjölk skulle vara ett effektivt styrmedel. Systemet förutsätter dock en administration som inte anses motiverad i nuvarande överskottsläge.

F. n. gäller etl tillfälligt förbud mot investeringar inom animalieproduk­tionen. Förbudet gäller t.o.m. den 30Juni 1984. I avvaktan på ytterligare erfarenheter av förbudets effekter och överskottssituationens utveckling bör enligt kommittén förbudet tillfälligt förlängas tills dess statsmakterna tar ställning till kommitténs samlade förslag. Kommittén anser atl nuva­rande avvecklingsersältning till vissa mjölkproducenter också bör bibehål­las med vissa förändringar som lantbruksslyrelsen och statens Jordbruks­nämnd föreslagil i skrivelse till regeringen.

2.4.2    Remissyttrandena

En förlängning av det tillfälliga investeringsförbudet tillstyrks av bl.a. LRF, länsstyrelserna i Kronobergs och Södermanlands län samt Hushåll­ningssällskapens förbund. Inte heller lantbruksstyrelsen, LO, KF och Lantarbetareförbundet vill i nuvarande läge motsätta sig att förbudel för­längs med ett år. NO anser däremot att förbudet inte borde ha införts.

Prop. 1983/84:76

14

Ett bibehållande av systemet med avvecklingsersättning till vissa mjölk-producenter lämnas också i allmänhet utan erinran av remissinstanserna.

2.4.3 Överväganden

Enligl min mening är del i nuvarande läge angelägel att produktionska­paciteten inom animalieproduktionen inte ökar. Jag delar därför kommit­téns uppfattning atl giltighetstiden för det tillfälliga investeringsförbudet bör förlängas tills dess statsmakterna tagit ställning till kommitténs sam­lade förslag. I enlighet härm.ed h£ir inom Jordbruksdepartementet upprät­tals etl förslag lill lag om dels fortsatt giltighet av lagen (1983: 147) om förbud under viss lid mol nybyggnad av djurstallar för nötkreatur, svin och fjäderfä, dels ändring i samma lag. Ändringen, som avser 1 S i lagen, innebär liksom förlängningen att förbudet gäller intill utgången av Juni 1985. Med hänsyn till atl förlängningen avser en begränsad tid och att frågan från lagteknisk synpunkt är av enkel beskaffenhet är lagrådels hörande enligt min mening inte påkallat.

Ocksä nuvarande avvecklingsersältning till vissa mjölkproducenler bör som livsmedelskommittén har föreslagit bibehållas tills dess ställning tas till kommitténs slutliga förslag. Det ankommer på regeringen att besluta i denna fråga.

3    Hemställan

Med hänvisning till vad Jag nu har anfört hemställer Jag att regeringen föreslår riksdagen dels att

1.      antaga förslaget lill lag om dels fortsatt giltighet av lagen

(1983: 147) om förbud under viss tid mot nybyggnad av djurstal­

lar för nötkreatur, svin och fjädert"ä, dels ändring i samma lag,

dels att

2.         godkänna vad Jag har förordat om mål för livsmedelspolitiken,

, 3. godkänna vad Jag har förordat beträffande överiäggningarna om prisregleringen för Jordbruksprodukter för liden efler den 30 Juni 1984.

4   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att antaga de förslag som föredra­ganden har lagt fram.

Prop. 1983/84:76    Bilagal

15

Bilaga 1

Sammanfattning av betänkandet (Ds Jo 1983:10) Vissa Jordbrukspo­litiska förtursfrågor avgivet av 1983 års livsmedelskommitté (LMK

-83)

1983 års livsmedelskommitté (LMK -83) har i uppdrag att ge förslag till utformning av en livsmedelspolitik. Uppdraget omfattar således såväl en översyn av nuvarande jordbrukspolitik som utformning av en politik röran­de samtliga led i livsmedelskedjan. Kommittén skall därvid särskilt över­väga en rad olika frågor inom området. Med förtur skall kommittén be­handla frågor av grundläggande betydelse för de överläggningar om priser­na på Jordbruksprodukter som avser tiden efter den 30 Juni 1984, när nu löpande prisregleringsperiod (Jordbruksavtal) går ut. Kommittén skall vi­dare med förtur behandla frågan om förslag till åtgärder som snarast kan åstadkomma bättre balans mellan produktion och konsumfion av Jord­bruksprodukter.

I senare betänkande återkommer kommittén till huvuduppdraget som berör alla led i livsmedelskedjan - Jordbruket, industrin och handeln. Bl. a. kommer därvid frågor om produktionsmål för Jordbruket, förhållan­dena inom livsmedelsindustrin och handeln samt olika parters insyn i och inflytande på prissättningen all tas upp. Vid behandlingen av frågan om produktionsmål för Jordbruket har kommittén enligt sina direktiv att ta hänsyn till bl. a. världens livsmedelsförsörjning, vikten av en geografiskt väl differentierad livsmedelsproduktion, den svenska livsmedelsförsörj­ningens sårbarhet samt möjligheten att använda Jordbrukets produktions­resurser för odling av energigrödor, ökad inhemsk odling av proteinfoder eller lönsam exportproduktion (l.ex. export i form av förädlade livsme­del). Också dessa frågor kommer således att belysas i ett senare betänkan­de.

Som bakgrund för sitt arbete konstaterar kommittén (kap. 2) atl den enligt sina direktiv har att utgå från en viss förändring av de olika Jord­brukspolitiska målens vikt Jämfört med vad som gäller enligt nuvarande riktlinjer från 1977. Sålunda skall enligt direktiven huvudmålet för en samlad livsmedelspolitik och därmed också för Jordbrukspolitiken vara att irygga vårt lands livsmedelsförsörjning såväl i fredstid som under av­spärtning och krig. Likställda delmål för Jordbrukspolitiken skall enligt kommitténs direktiv vara att konsumenterna får tillgång till livsmedel av god kvalitet till rimliga priser och att Jordbrukarna får en med andra Jämförbara grupper likvärdig standard.

Som ytterligare bakgrund redovisar kommittén redan nu vissa analyser av inlernalionella förhållanden av betydelse för den svenska jordbrukspoli­tiken (kap. 3). För dessa analyser svarar en särskild expertgrupp inom kommittén. Kommittén har ännu inte gjort sina bedömningar i dessa frågor utan avser att återkomma till dem i ett senare betänkande.

När det gäller frågor av betydelse inför de överläggningar om jord­brukspriserna som avser tiden efter den 30Juni 1984 behandlar kommittén inledningsvis Jämförelser mellan Jordbrukare och andra gruppers inkoms­ter (kap. 4). Erfarenheten visar alt Jordbrukares inkomster är svåra att Jämföra med löntagares. Det är därför angeläget enligt kommitténs mening alt ytterligare material kan tas fram som belyser dels Jordbrukarnas in­komster Jämförda med olika andra småföretagargruppers, dels lönsamhe­ten inom Jordbruket.

Prop. 1983/84:76    Bilagal

16

Det material som f. n. finns tillgängligt för Jämförelser mellan jordbruka­re och andra företagargrupper är till vissa delar bristfälligt. Svårigheterna att utöka materialet så att rättvisande Jämförelser kan utföras är betydan­de. Emellertid anser kommittén att medel inom SCB och lantbruksekono­miska samarbetsnämnden bör avsättas för fortsatt metodutveckling. Vid de förestående överläggningarna om prisregleringens utformning efter den 30 Juni 1984 torde nu föreliggande material få användas. Därvid bör den rapport som väntas från samarbets nämndens expertgrupp för levnadsstan­dardfrågor få utgöra ett centralt underlag för jämförelserna.

Kommittén har vidare utvärderat det nu tillämpade kompensationssy­stemet för Jordbruket (kap. 5). Därvid redovisar kommittén utfallet sedan det nuvarande systemet infördes, prisutvecklingen för Jordbruksprodukter och livsmedel i olika led av livsmedelskedjan samt prisstödets fördelning mellan Jordbruket och förädlingsindustrin. 1 en särskild bilaga redovisas mera utförligt de analyser som kommitténs expertgrupp för prisreglerings­frågor utfört.

Nuvarande kompensationssystem tillkom som en följd av den kritik som riktades mot det tidigare tillämpade systemet som ej byggde på index vilka var relaterade till kostnadsutvecklingen i jordbruket. Så lill vida får det nu tillämpade systemet anses ha en i huvudsak logisk uppbyggnad eftersom det är anpassat till förhållandena i jordbruket. En av de frågor som diskute­rats i samband med det nuvarande kompensationssystemet är hur detta har fungerat som styrmedel. Bl.a. har dess möjligheter att styra produktions­utvecklingen i enlighet med produktionsmålet ibland ifrågasatts. Bl. a. mot denna bakgrund har kritik riktats mot det automatiskt verkande kompensa­tionssystemet och dess detaljerade regler vilket har medfört att det funnits begränsade möjligheter att vid prissättningen ta hänsyn till den aktuella marknadssituationen (produktionsbalans, investeringsbehov, etc.) och till samhällsekonomin i övrigt.

Kommittén har inle kunnat konstatera att indexsystemet som sådant inneburit att prishöjningarna på jordbrukets produktionsmedel har blivit högre än vad som varit kostnadsmässigt motiverat. Inte heller har det kunnat påvisas att effektivitetsutvecklingen avvikit från den inom andra branscher. Därmed kan emellerfid inte uteslutas risken för att de långsik­tiga effeklivitetssträvandena påverkas av kompensationssystemet och marknadsförhållandena. En viss risk för kostnadsövervältring kan också föreligga. Att avgöra om det nu använda kompensationssystemet har på­verkat priserna på produktionsmedel i höjande riktning är emellertid för­enat med betydande svårigheter. De faktorer som framför allt medför risker för sådan påverkan är marknadsförhållandena på produktionsme­delsmarknaderna med stor ägarkoncentration där köparna också är stora företagsägare.

En fråga som diskuterats mycket i samband med prisöverläggningarna är hur kompensationen till Jordbruket ges för ökade kapitalkostnader. Dessa, som uppgår till drygt 40% av de totala kostnaderna för inköpta produk­tionsmedel i Jordbruket, består av räntekostnader för lånat kapital samt kostnader för underhåll och avskrivning av maskiner, redskap och ekono­mibyggnader. Bl. a. har ifrågasatts om inte kompensation för avskrivnings­kostnaderna borde ges på annat sätt än via index, exempelvis genom att lägga uppgifter om investeringsbehov etc. till grund för bedömningarna.

I fråga om kostnadskompensationen till förädlingsindustrin har kritik riktats mot att systemet inte skulle ge företagen inom förädlingsindustrin tillräckliga motiv att pressa kostnaderna eftersom den faktiska kostnadsut-

Prop. 1983/84:76    Bilagal

17

vecklingen kompenseras. Mot detta har dock hävdals att för det enskilda företaget kvarstår alltid dessa motiv.

I de förädlingsföretag som berörs av prisregleringen och även bedriver annan verksamhet finns risk för kostnadsövervältring mellan olika verk­samhetsgrenar. Sådan övervältring kan få menlig inverkan på konkurren­sen.

Når det gäller val av kompensationssystem för Jordbruket för tiden efter den 30 Juni 1984 (kap. 6) konstaterar kommittén att det under olika peri­oder har använts olika kompensationssystem för att uppnå de Jordbrukspo­litiska målen. Valet av kompensationssystem under löpande prisregle­ringsperiod behöver i och för sig inle ha någon avgörande betydelse för måluppfyllelsen på längre sikt, bl.a. eftersom måluppfyllelsen prövas vid början av varje ny regleringsperiod. Kompensationssystemet är ett medel som tillsammans med andra medel syftar till att nå målen. Måluppfyllelsen är också i hög grad beroende på den allmänna ekonomiska utvecklingen och avsättningssituationen för jordbrukets produkter. Oavsett vilkel kom­pensationssystem som tillämpas behövs ell omfattande statistiskt under­lag. Beroende på situationen måste emellertid olika vikt fästas vid olika delar av detta underlag.

Kommittén har gått igenom ett antal tänkbara system och preciserat tre system. Kommittén anser att de tre kompensationssystemen ger möjlighe­ter att uppnå de Jordbrukspolitiska målen. För att möjliggöra en fri pröv­ning har kommittén valt atl lägga fram dessa tre system för statsmakternas ställningstagande utan att lämna förord för något av dem.

Utan inbördes rangordning är de tre alternativen följande: Alt. 1  Nuvarande kompensationssystem

Alt. 2 Ett kompensationssystem ulan automatiskt verkande regler Alt. 3 Ett kompensationssystem med begränsade inslag av automatiskt verkande regler

Kommittén har i fråga om överskottssituationen i Jordbruket konstaterat att överskott f.n. råder inom samtliga grenar av animalieproduktionen (kap. 7). Vid den tidpunkt då direktiven gavs tenderade överskotten att öka. Enligt kommitténs bedömning synes läget Just nu på såväl produk­tions- som konsumtionssidan i vart fall tillfälligt ha förbättrats något.

De samhällsekonomiska beräkningar av överskottens kostnader som kommittén har utfört visar att dessa på längre sikt är av betydande storlek. På kort sikt är kostnaderna för samhället av överskotten avsevärt mindre. I nuvarande arbetsmarknadsläge kan inte heller bortses frän den sysselsätt­ning som överskotten på kort sikt ger både inom Jordbruket och övriga näringsgrenar. Det bör även framhållas att en betydande minskning av animalieproduktionen kan få allvarliga konsekvenser för regionalpolitiskt känsliga områden. Överskottssituationen är dock på längre sikt oroande med hänsyn till dess negativa konsekvenser för samhället, jordbruket och konsumenterna.

Överskottens storlek framöver beror givetvis på utvecklingen av kon­sumtionen och produktionen. Större ändringar i konsumtionen kan knap­past väntas pä kort sikt såvida inte större förändringar sker av priserna eller hushållens disponibla inkomster, l.ex. genom ändrade bidrag eller subventioner. Ett borttagande av livsmedelssubventionerna eller en bety­dande minskning av dessa leder till minskad konsumtion framför alll i fråga om mjölk, eftersom subventionerna är störst inom mjölkområdet. Enligt kommitténs mening är det angeläget att man så långt möjligt bereder avsättning inom landet av de överskott på animalieprodukter som uppstår. Härvid måste emellertid givetvis även näringsaspekter beaktas.

2    Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 76

Prop. 1983/84:76    Bilagal

18

I fråga om produktionen anför kommittén att ett tillfälligt förbud mot investeringar inom animalieproduktionen gäller t. o. m. den 30 Juni 1984. 1 avvaktan på ytterligare erfarenheter av förbudets effekter och överskotts­situationens utveckling bör enligt, kommitténs mening förbudet tillfälligt förlängas fills dess statsmakterna tar ställning till kommitténs samlade förslag. Kommittén anser att nuvarande avvecklingsersättning till vissa mjölkproducenter bör bibehållas med vissa modifieringar. Kommittén har särskilt övervägt ett tvåprissystem för mjölk. Ett sådant system torde utgöra etl effektivt styrmedel. Systemet har dock vissa påtagliga nackde­lar. Det innebär en reglering av produktionen för varje producent och medför en betydande administration. Nuvarande överskotlslåge motiverar inte enligt kommitténs mening att en så ingripande reglering nu införs.

Prop. 1983/84:76   Bilaga 2

19

Bilaga 2

Sammanställning av remissyttrandena över betänkandet (Ds Jo 1983:10) Vissa jordbrukspolitiska förtursfrågor avgivet av 1983 års livsmedelskommitté (LMK -83)

1. Allmänna synpunkter

Socialstyrelsen anför: Socialstyrelsen har, efter att ha studerat rubricerat betänkande, inte funnit alt det diskuterar livsmedelspolitiken utifrån hälso-politiska utgångspunkter. Detta kan synas anmärkningsvärt då det av direktiven till livsmedelskommittén framgår att befolkningens tillgång till hälsomässigt goda livsmedel skall vara ett av målen för en livsmedelspoli-fik.

Mot bakgrund av den internationella debatten och det internationellt allmänt använda begreppel "nutrition policy" vill socialstyrelsen för öv­rigt framhålla alt benämningen "livsmedels- och näringspolitik" skulle vara det mest adekvata för att ge uttryck för en hälsoinriktad livsmedelspo­litik.

Socialstyrelsen finner härutöver inte anledning att för sin del gå in på de förtursfrågor som livsmedelskommittén behandlar i sitt betänkande.

Näringsfrihetsombudsmannen anför: Enligt NOs mening år Jordbrukssek­torn reglerad i en omfattning som innebär stora risker för ineffektivitet. Vad som i första hand behövs inom Jordbrukspolitiken är ett större utrym­me för marknadsekonomins automatik i anpassningen mellan utbud och efterfrågan. Självfallet kan Sverige inte säsom omvärlden nu ser ut slopa allt skydd för den inhemska produktionen. Man bör dock se till att delta skydd endast fär den omfattning som är absolut nödvändig för att trygga försörjningen under avspärrning och krig. De reglerande åtgärderna bör utformas och tillämpas så att man undviker att hinder uppstår för nya produkter och nyetablering av företag och att snedvridningar i övrigt i konkurrensförutsättningarna mellan olika företag sä långt som möjligt eli­mineras.

Arbetsmarknadsstyrelsen (AMS) anför: Jordbruket spelar fortfarande en viktig roll för sysselsättningen på vissa lokala arbetsmarknader, framför allt i de inre delarna av skogslänen. Styrelsen vill därför inför kommitténs fortsatta arbete, understryka vikten av att man ingående analyserar hur föreslagna åtgärder kan påverka sysselsättningen. Eventuella negativa sys­selsättningseffekter i utsatta delar av landet bör föranleda planering i god tid av regionalpolitiska insatser.

Statens industriverk (SIND) anför: Regleringen har sedan sin tillkomst på 1930-talel genomgått åtskilliga fundamentala förändringar. Delta har med­fört alt regleringen blivit ett detaljrikt och komplicerat system av produkt­regleringar som är föga överblickbart och genomträngligt för andra än en mindre krets av experter.

När det gäller systemets funktion och möjligheterna alt påverka och styra utvecklingen av jordbrukarnas produktion och inkomster är det givetvis nödvändigt att känna till hur de olika produktregleringarna påver­kar varandra, hur betalningsströmmarna löper i systemet, dvs. vems in­komster påverkas av vilken produktion?

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

20

Det man därför efteriyser i föreliggande betänkande är en öppen redovis­ning av de olika prisregleringssysiemen. Utan etl öppnare system kan man inte veta den slutliga effeklen av olika prisreglerande åtgärder. Därmed har man också frånhänt sig möjligheten att styra utvecklingen. I betänkandet saknas betecknande nog också en diskussion om systemets styrmöjlig­heter. Etl tecken på att prisregleringen inte ger den avsedda styreffekten är naturligtvis de uppkomna överskotten på Jordbruksprodukter.

Sveriges lantbruksuniversitet (SLU) anför: Med den korta tid utredningen haft till förfogande, är det naturiigt att man koncentrerat sig till en doku­mentation av tidigare erfarenheter och nuvarande förhållanden. För detta syfle redovisas i betänkandet ett gediget material.

Emellertid framgår av direktiven att livsmedelskommittén har till uppgift atl, i betydande utsträckning, vidga perspektiven i Jämförelse med nuva­rande Jordbrukspolitik. På grund av den föreslagna förtursordningen har detta vidgade perspektiv beaktats endast i mycket begränsad omfattning. Detta förhållande begränsar starkt möjligheterna till en välgrundad bedöm­ning av föreslagna åtgärder.

Mot denna bakgrund kan omedelbara förändringar av det nuvarande kompensationssystemet och åtgärder i syfte att Justera produktionsbalan­sen enligt SLU endast motiveras om det kan visas att problemen är av sådan arl, alt snabba insatser krävs. Speciellt bör uppmärksammas att ändrade regler kan få betydande fördelningsmässiga effekter. Vidare måste förutsättas atl effektiva redskap finns för alt åstadkomma önskade förbätt­ringar.

Länsstyrelsen i Värmlands län anför: att det är nödvändigt att ta

regionalpolitiska hänsyn så alt glesbygdsföretagens särskilda ekonomiska förutsättningar kan beaktas vid utformningen av jordbrukspolitiken och därmed sammanhängande prissystem.

Glesbygdsdelegationen anför:- Glesbygdsdelegationen har vid fiera

tillfällen understrukit betydelsen av atl man vid överväganden rörande glesbygdens utveckling har en helhetssyn och inte låter enskilda sektorers utveckling ensamma vara vägledande för glesbygdspolitikens inriktning. Delegationen förordar en offensiv politik som syftar till alt skapa syssel­sättning, service och god miljö i glesbygder. Lantbruket utgör en av de viktigaste hörnstenarna i en sådan politik.

Svenska Livsmedelsarbetareförburidet anför: 1 ett så politiskt styrt område som produktion och konsumtion av livsmedel har de offentliga åtgärderna en utomordentligt stor betydelse för hela sektorns utveckling. Centralt år därför dels att samtliga offentliga åtgärder som påverkar sektorn beaktas när förändringar vidtas, dels att politiken är långsiktigt inriktad syftande till en balanserad utveckling. Så har tyvärr inte varit fallet.

Livsmedelsarbetareförbundets slutsals av detta är att livsmedelspoliti­ken måste omfatta alla offentliga styråtgärder som berör sektorn, inklusive livsmedelssubventionerna, atl livsmedelspolitiken måste vara långsiktig, samt alt de offentliga insatserna måste inriktas på att balansera och inte förstärka svängningar i marknaden. Det viktigaste i en sådan långsiktig livsmedelspolitik är att konsumtion och produktion regleras parallellt. När

Prop. 1983/84:76   Bilagal

21

konsumenternas efterfrågan stiger skall offentliga stimulanser trappas ner och omvänt.

Livsmedelsproduktionens ekonomiska betydelse i högindustrialiserade länder som Sverige, underskattas ofta. Livsmedelskedjan (från insatsvaror till storhushåll och handel) står för ca 12% av sysselsättningen eller ca 510000 personer omräknat till helårsekvivalenter (källa IVA-meddelande 232). Livsmedel svarar också för en betydande del av konsumtionen i landet.

Tillsammans utgör alltså livsmedelskedjan en väsentlig del av samhälls­ekonomin. I Jämförelse med industrin i stort uppvisar livsmedelssektorn två viktiga särdrag. Den har dels varit mer stabil och därigenom motverkat svängningarna i ekonomin, dels en regional struktur som är mer balan­serad. En kraftig neddragning av volym och lönsamhet nu skulle kunna äventyra denna bild.

Den hittills förda politiken utgår frän lantbruket. Lantbrukets betydelse i livsmedelskedjan ekonomiskt, sysselsättningsmässigt och funktionellt har emellertid rriinskat kraftigt. Betydelsen av insatsvaror, transporter, föräd­ling, förpackning och distribution har ökat. Även om styrning av lantbru­kets produktion har strategisk betydelse för de andra leden i livsmedels­kedjan, kan inte en heltäckande livsmedelspolitik utformas utan att samti­digt hela kedjan beaktas. Det hade därför varit önskvärt om tid till ett sådant helhetsgrepp funnits innan beslut om specialfrågor tas och livsme­delssubventionerna trappas ner.

Sveriges   Industriförbund   (SI)   och   Sveriges   Livsmedelsindustriförbund

(SLIM) anför: Båda de frågor som livsmedelskommittén enligt sina direk­tiv haft att behandla med förtur är av den arten att de inte slutgiltigt kan eller bör avgöras innan kommittén haft tillfälle alt göra en samlad bedöm­ning av hela Jordbruks- och livsmedelspolitiken, l.ex. vad avser de olika Jordbrukspolitiska målens utformning och inbördes ställning samt prisreg­leringens utformning. Vi anser det därför självklart atl de ställningstagan­den som regering och riksdag kommer atl falla på grundval av det nu avlämnade delbetänkandet och remissyttrandena däröver måste betraktas endast som temporära lösningar och alltså inte binda kommittén i dess fortsatta arbete. Slutliga ställningstaganden vad gäller kompensations­systemets utformning samt produktionsmålets utformning och överskotts-problematiken på längre sikt bör således tas först sedan kommittén avläm­nat sitt slutbetänkande.

Statens pris- och kartellnämnd (SPK) anför: 1 fråga om den nuvarande Jordbruksregleringens avgränsning skriver kommittén på sidan 57 i sitt delbetänkande att anledningen till att prisregleringen har olika omfattning för olika produkter är atl del ansetts nödvändigt att prisstödet knutils lill produkter av den förädlingsgrad som de har i internationell handel.

De angivna skälen till att primärförädlingen av Jordbrukets produkter skall omfatlas av regleringen synes något tveksamma. Någon omfattande internationell handel med mjölk förekommer exempelvis inle. Ändå går regleringen som allra längst pä detta område och mejerierna svarar för den övervägande delen av primärförädlingens kostnader. Vad gäller köttvaror borde de anförda skälen snarare motivera att regleringen skulle omfatta också styckningsledet i stället för som nu endast slakten.

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

22

Mot bakgrund av de angivna Jordbrukspolitiska målsättningarna ser SPK det som naturiigt atl jordbruksprisregleringen i största möjliga ut­sträckning begränsas till produktionen i Jordbrukarledet. Förädlingsverk­samheten, där jordbruksprisregleringen inte endasl är överflödig utan ock­så medför betydande risker för negativa och snedvridande effekter på konkurrensen, bör läggas utanför Jordbruksprisregleringen. SPK vill po­ängtera vikten av att kommittén avsätter resurser för analys och behand­ling av denna fråga i sitt fortsatta arbete och återkommer till frågan i sin slutrapport.

Lantbrukarnas Riksförbund (LRF) anför: I delbetänkandet behandlas en­dast förtursfrågorna - kostnadskompensationen och produktionsstyrande åtgärder. Rätteligen borde arbetet med de viktiga målsättningsfrågorna ha slutförts först. Denna omvända arbetsordning tyder pä att LMKs arbete är mer att betrakta som ett beställningsarbete än som en förutsättningslös utredning.

Enligt LRFs mening har del inte lyckats LMK att utarbeta ett betänkan­de i förtursfrågorna som motsvarar de krav som måste ställas på ett dylikt arbete. LMK och dess sekretariat kan emellertid inte klandras för detta förhållande, vilket särskilt bör understrykas.

Även i andra avseenden bedrivs f.n. omprövningen av Jordbrukspoliti­ken utifrån egenartade premisser. Här kan nämnas bl.a. "avindexering-en", borttagande av livsmedelssubventioner, införande av skatt på han­delsgödsel samt ytteriigare en rad nya pålagor och kostnadsövervältringar på Jordbruket, som behandlas vid sidan av sittande utredning. Detta för­svårar LMKs fortsatta arbete och försämrar i hög grad förutsättningarna för att Jordbrukspolitiken skall kunna mötas med förtroende från både konsumenter och producenter.

Enligt LRFs uppfattning bör nuvarande avtal i princip föriängas i avvak­tan på LMKs slutbetänkande. LRF kan inte finna några skäl som talar emot att förfara pä detta sätt, alldenstund LMK funnit att nuvarande kompensationssystem är logiskt uppbyggt och i allt väsentligt har fungerat väl.

Vidare är det angeläget atl LMK grundligt belyser och utvärderar ledet efter jordbruksprisregleringen. LRF vill i sammanhanget erinra om de intentioner och utfästelser som anfördes i samband med att utredningsupp­draget presenterades.

Hushållningssällskapens förbund anför: Inledningsvis måste förbundet kon­statera, alt del tidsschema som tilldelats LMK inle på något sätt står i rimlig proportion till det omfattande utredningsarbete som enligt direkti­ven förelagts kommittén. Detta gäller i högsta grad förtursfrågorna, kom­pensationssystemet och produktionsbalansen, vilket, när det gäller kom­pensationssystemet, lett till att LMK inte framlägger något egentligt för­slag utan redovisar tre alternativa system utan att förorda något av dem. Även i den andra förtursfrägan, produktionsbalansen, har LMK avstått från att nu komma med förslag till åtgärder. LMK har skjutit pä sina ställningstaganden i denna fråga till sitt slutbetänkande. Förbundet finner della naturiigt, då förslag i dessa viktiga och komplexa frågor måste vara väl underbyggda med analyser och överväganden, som inle är möjliga att klara av på den alltför knappt tillmätta tiden.

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

23

Familjejordbrukarnas Riksförbund anför: De viktiga frågor som inte, eller endast flyktigt, tas upp i direktiv och delrapport är livsmedelsproduktio­nens sårbarhet, den s.k. rationaliseringspolitiken - dvs. vilket slags Jord­bruk som vi vill ha i Sverige - framtida produktionsinriktningar, bönder­nas arbetstider och arbetsbörda i ett näringsliv som inriktas på allt kortare arbetstider för anställda. Det är, enligt vår mening, dessa frågor som borde behandlats försl i utredningen. Först därefter är del meningsfullt att börja diskutera mer eller mindre tekniska frågor om förhandlingar, kompensa­tion vid infiation, åtgärder för alt minska tillfälliga produktionsöverskott osv.

2. Jordbrukspolitikens mål och medel

Statens jordbruksnämnds konsumentdelegation (KD) anför: I 1977 års riks­dagsbeslut sattes inkomstmålet som etl huvudsyfte för Jordbrukspolitiken. KD har med tillfredställelse noterat att i direktiven till LMK-83 förutsätts atl ""som likställda delmål för Jordbrukspolitiken bör under huvudsyftet att trygga vår livsmedelsförsörjning gälla att konsumenterna får tillgång till livsmedel av god kvalitet till rimliga priser och att Jordbrukarna fåren med andra grupper likvärdig standard."

Enligt 1977 års riksdagsbeslut, liksom enligt tidigare beslut om jord­brukspolitiken, skall kostnaderna för export av jordbruksprodukter drabba producenterna (med vissa undantag, l.ex. utbytesexport). På kort sikt belastar exporten regleringsekonomin och kostnaderna täcks genom av­gifter pä produktionen. De senaste årens stora exporlöverskott har därför verkat sänkande på Jordbrukarnas inkomster. Med 1977 års inkomstmål­sättning är det sannolikt att Jordbrukarna kommer att resa krav mot konsu­menterna om kompensation härför. Det är bl. a. mot denna bakgrund enligt KD viktigt att en ändrad rangordning för de jordbrukspolitiska målen snarast befästs av statsmakterna.

Det måste enligt KD:s mening vara en självklar utgångspunkt att det är konsumenternas behov, som utgör grunden för livsmedelspolitiken. De traditionella Jordbrukspoliliska målen låter sig väl inordnas under denna övergripande målsättning. Konsumenternas tillgång på livsmedel under såväl fred som kris/krig bör tryggas (produktionsmålet) och tillhandahållas till rimliga priser (effektivitetsmålet). De i Jordbruket sysselsatta, som tillgodoser dessa behov, bör i gengäld tillförsäkras en rimlig standard (inkomstmålet). Detta torde också på sikt vara en förutsättning för att den önskade produktionen skall kunna upprätthållas.

Det kan uppstå konflikter mellan delmålen. De nuvarande stora över­skotten torde till en del få ses mol bakgrund av att inkomstmålet satts i första rummet (samtidigt som produktionsmålet legat nära eller t.o.m. i vissa fall över den inhemska konsumtionen). Något universalmedel att lösa dylika konflikter torde inte finnas. Liksom hittills får man balansera med hjälp av alla de olika medel Jordbruksregleringen förfogar över.

Landsorganisationen i Sverige (LO) anför:      har LO redan tidigare

uttalat sig för en omprövning av de centrala jordbrukspolitiska målen. LO har därvid framhållit, att konsumentmålel inte längre får vara ett Jordbrukspolitisklandrahandsmål. LO välkomnar därför utgångspunkten i direktiven att konsument- och inkomstmål likställs. LO vill också betona nödvändigheten av att riksdagen fattar detta nyajordbrukspolifiska beslut i sådan lid, att det kan ligga till grund för de överiäggningar som skall leda fram till etl nytt Jordbruksavtal från och med den 1 juli 1984.

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

24

Tjänstemännens Centralorganisation (TCO) anför: TCO vill först under­stryka vikten av att som framförs i direktiven, konsumentmålel och produ­centmålet Jämställs. Det betyder att målet att ge konsumenterna tillgång till livsmedel av god kvalitet till rimliga priser och målet att ge jordbrukarna en med andra jämförbara grupper likvärdig standard Jämställs.

LRF anför: I utredningsdirektiven fastslås bl.a. som utgångspunkt för

kommitténs arbete att huvudmålet för en samlad livsmedelspolitik och

därmed också för Jordbrukspolitiken måste vara att trygga vårt lands

livsmedelsförsörjning såväl i fredstid som under avspärtning och krig. Mot

denna övergripande målsättning för jordbrukspolitiken, som nära ansluter

till vad som fastslagits i 1977 års Jordbrukspolitiska riktlinjer, har LRF

inget att erinra. Med all rätt tillmäts beredskapsmotivet en central ställning

vid fastställande av de Jordbrukspolitiska målen.        

1 direktiven anförs vidare, alt som delmål för Jordbrukspolitiken, under huvudsyftet att trygga vår livsmedelsförsörjning, bör gälla att konsumen­terna får tillgång till livsmedel av god kvalitet till rimliga priser och att Jordbrukarna får en med andra jämförbara grupper likvärdig standard. LRF förutsätter att LMK 1 sitt fortsatta arbete skall precisera inkomstmå­let. I och med att detta skett har man också i praktiken klargjort konsu­mentmålet i vad gäller den i Jordbrukspolitiken centrala frågan om prispoli­tikens inriktning och avvägningen mellan producent- och konsumentintres­sena. En dylik avvägning utgör, trots ibland gjorda påståenden om motsat­sen, en viktig del även i nu gällande Jordbrukspoliliska riktlinjer. Den markering som inkomstmålet fick i 1977 års beslut är självfallet viktig för en näring och dess utövare som aldrig fått inkomstmålet infriat. Att det i 1977 års riktlinjer angetts att inkomstmålet skulle vara ett huvudsyfte för Jordbrukspolitiken har emellertid inte vid något tillfälle gett Jordbruket prishöjningar utöver dem som följt av det sedan 1974 tillämpade kompen­sationssystemet. En utgångspunkt för inkomstmålet och konsumentmålet måste vara att Jordbruket kan bedrivas med sådan lönsamhet, atl långsik­tiga effektivitetshöjande åtgärder befrämjas.

I direktiven anförs att familjejordbruket också framöver kommer att vara den dominerande företagsformen inom ramen för en geografiskt väl differentierad Jordbruksproduktion. Samtidigt understryks den roll jord­bruket spelar för sysselsättningen i bygder, där det råder brist på andra arbetstillfällen. LRF vill under åberopande härav även i detta sammanhang påyrka att prisstödet till Jordbruket i norra Sverige uppräknas den 1 Januari 1984. (Separat framställning i ärendet har avlåtits den 19 oktober 1983.) Prisstödet till jordbruket i norra Sverige är i grunden ett regionalpolitiskt åtagande från samhällets sida. Detta ansvar får inte samhället lättvindigt övervältra på näringsutövarna inom nortländskt Jordbruk.

----- Det är först på senare är, med stark och snabb försämring av

hushållens köpkraft och en samtidig avveckling av livsmedelssubventio­nerna, som en påfallande och svårmanövrerad överskottssituation upp­kommit. Det är beklagligt att statsmakterna inte tidigare varit beredda att komplettera produktionsstyrningsarsenalen med åtgärder syftande till att anpassa inflödet av produktionsresurser till det på längre sikt sannolika konsumtionsutrymmet. Hade dylika åtgärder införts för säg fem år sedan skulle balansproblemen idag säkerligen ha varit mindre än de nu blivit. Nu är uppenbarligen avsikten att med en allmän prispress straffa jordbruket

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

-

25

för uppkomsten av en marknadssituation som statsmakterna genom sitt agerande eller icke-agerande till stor del bär skulden lill. LRF kan inte acceptera denna från statsmakternas sida okänsliga behandling av en näring, vars karaklär kräver konsekvens och stahdiiel ifråga om ekono­miska förutsättningar och politiska handlingslinjer.

Handelns samarbetsorgan i jordbruksfrågor anför: Vad avser de båda del­målen hälsar vi med tillfredsställelse värderingen, att konsumentmålet nu erhåller samma dignitet som inkomslmålet för Jordbrukarna. Denna likstäl­lighet i mälhänseende blir alltmer angelägen och berättigad i takl med den nuvarande konjunkturutvecklingen, vilken i dagsläget klart markerar fort­satt avtagande köpkraft hos konsumenterna. Behovet av tillgång till livs­medel av god kvalitet till rimliga priser - svenska såväl som importerade ler sig därför alltmera väsentligt.

Det skall tilläggas, att enligt vår mening konsumenthånsynen i svensk jordbrukspolitik hittills varit undervärderade. Även med uttalade målsätt­ningar pä producentsidan, såväl vad gäller inkomst- som produktionsmål­sättning kvarstår dock faktum, att ingen produktion som inte leder lill konsumtion är meningsfylld. Mot denna bakgrund är den nu markerade mälförflyttningen enligt vår mening både motiverad och välkommen.

Kooperativa Förbundet (KF) anför: KF anser att det ovannämnda "konsu­mentmålet" måste bli ett med övriga delmål självständigt och likställt mål i livsmedelspoliliken. Konsumentmålet skall uppnås genom en effektivjord-bruksproduklion av lämplig omfaltning och kvalitet, vilket även förutsätter insatser av forskning, försök och rådgivning och en ändamålsenlig livsme­delsindustri samt tillgång till kompletterande import.

Beträffande de tre delmålen effeklivitetsmål, inkomstmål och produk­tionsmål får KF understryka alt dessa är inbördes beroende av varandra och atl de bör ha likvärdig vikt. Under senare är har bl.a. den svaga ekonomiska utvecklingen lett till att målkonfiikter uppstått i Jordbrukspoli­tiken, främst mellan inkomst- och produktionsmålen. Utöver ovannämnda delmål måste man i jordbrukspolitiken beakta även ekologiska, miljömäs­siga och regionalpolitiska aspekter.

Centralorganisationen SACO/SR anför: SACO/SR anser det naturligt att Jordbrukare skall ha en inkomst- och standardutveckling som är likvärdig med andra Jämförbara grupper. SACO/SR anser för den skull inte att inkomstmålet skall vara ett huvudmål i Jordbrukspolitiken. Kan inte en rimlig produktionsbalans uppnås inom jordbruket blir det i praktiken svårt att upprätthälla den önskade inkomstutvecklingen för de som är verk­samma i näringen.

3. Internafionell bakgrund

Styrelsen för internationell utveckling (SIDA) anför: Liksom i föregående Jordbruksutredning (SOU 1977:17) utgör de internationella aspekterna pä det svenska jordbruket en ur bislåndssynpunkt mycket svår materia.

Mot i-ländernas livsmedelsöverskott står nöden i många u-länder i form av undernäring och svält. Det ligger därför nära till hands att dra slutsatsen att detta överskott bör bestå och fylla de livsmedelsbehov som finns i u-länderna.

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

26

I avsnittet konstateras dock atl den enda långsiktiga och varaktiga lösningen pä livsmedelsproblemet i u-lånderna är att söka bygga upp deras egen förmåga att så långt möjligt piroducera sina egna livsmedel. Detta bör vara elt viktigt mål för bl.a. de länder som Sverige samarbetar med. Ur bislåndssynpunkt bör helt klart sådana insalser prioriteras.

Vi vet samtidigt att många u-länder kommer all ställas inför hårda prov vad gäller möjligheterna alt kraftigt öka sin produktion redan under de närmasle åren. Den stora befolkningstillväxten i dessa u-länder utgör kanske den viktigaste svårigheten. Många länder slår, delvis som en kon­sekvens av detta, inför stora ekologiska problem där tillgänglig jordbruks­areal snarare minskar än ökar. Elehovet av livsmedelshjälp kan därför snarare förväntas öka än minska under de närmaste åren. I betänkandet pekar man på ett beräknat behov av ca 20 milj. ton spannmål redan 1985 för en sådan livsmedelshjälp.

Även om Sveriges roll vad gäller livsmedelsbistånd är och alltid varit marginell Jämfört med stora överskoltsproducenter som USA och Canada, finns dock en särskild koppling till de svenska programländerna att ta hänsyn till och som gör insalser frän Sverige speciellt önskvärda för dessa länder.

Ett livsmedelsbistånd av det här slaget skulle kunna ställa krav på något ökad volym än nuvarande ca 100000 lon spannmål per år. Vi vill dock starkt understryka att fortfarande skulle det bli fråga om alt utnyttja en ganska liten del av det under normala förhållanden beräknade svenska spannmålsöverskottet på ca 1 milj. ton.

Inköp av sådant spannmål för bislåndsändamål bör som tidigare ske lill världsmarknadspriser.

Kommerskollegium (KK) anför: Bl.a. berörs frågan om möjligheterna att

utveckla svensk export av förädlade livsmedelsprodukter      . Kollegiet

får i denna fråga hänvisa lill sitt yttrande till jordbruksdepartementet över rapporten 'Ökad export av högförädlade livsmedel, där kollegiet samman­fattningsvis gjorde bedömningen att de generella möjligheterna till en bety­dande ökning av livsmedelsexporlen från Sverige - åtminstone i en nära framlid - måste betecknas som begränsade.

Konsumentdelegationen (KD) anför:   KD anser del dock önskvärt alt

varje möjlighel lill lönsam export prövas och understöds. Någon lösning på de nuvarande överskottsproblemen kan emellertid inte förväntas enbart härigenom.

Nar det gäller importen av Jordbruksvaror vill KD framhålla konsumen­ternas intresse av elt varierat utbud. En känning av världsmarknadens priser verkar vidare befrämjande pä konkurrensen. Det är därför angeläget att produktionsmålet inte sätts sä högt i förhållande till den inhemska konsumtionen att importen onödigtvis försvåras och/eller fördyras.

LRF anför:----- Enligt LRFs mening är det angelägel att näringen och

staten gemensamt söker finna vägar för export av svenska livsmedel, bl. a. krävs en genomtänkt och långsiktig exporlpolitik för svenska jordbruks­produkter. En prövning härav synes särskilt angelägen just nu. eftersom del f.n. finns en uppbyggd produktionskapacitet i såväl primärproduk­tionen som i förädlingsledet.

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

27

Familjejordbrukarnas Riksförbund anför: Med den överskottspro­

duktion som Sverige i fredstid av olika orsaker måste upprätthålla finns det

goda skäl att öka våra insatser på dessa områden och låta värt Jordbruk

producera vad det kan. Koslnaden för detta bör, som det också antydes i

direktiven, fördelas jämnt över alla samhällsgrupper genom att ge bön­

derna fullt betalt för produktionskostnaderna. Delta till skillnad mot hit­

tillsvarande princip, dä bönderna endast fått världsmarknadens dumping-

priser för de livsmedelskvantiteter som slalen köpt och använt för bi­

slåndsändamål. Med all sannolikhet står en folkmajoritet bakom utökat

svenskt livsmedelsbistånd till priser som ger producenterna full kostnads­

täckning.

Sveriges Grossistförbund anför: Det svenska gränsskyddet är i dagsläget så högt, att det för vissa produkter kan betraktas som prohibitivt. Ett flertal länder har ocksä uppmärksammat och påtalat detta förhällande, vilket för vissa traditionella importvaror inte bara kraftigt begränsat ulan i vissa fall omöjliggjort import. Att i detta läge åstadkomma en svensk export av livsmedel i mera betydande omfattning torde knappast vara realistiskt med mindre gränsskyddel reduceras till en sådan nivå, att motsvarande import-lättnader för svenska livsmedelsprodukter kan åstadkommas.

Kommittén har också i en kort passus noterat problemställningen. Frå­gan om överproduktionen är dock enligt vår mening av en sådan dignitet, att en översyn av gränsskyddel måste till om Sverige framgent med fram­gång skall kunna uppträda som permanent exportör av jordbrukspro­dukter.

NO anför: NO instämmer i kommitténs bedömning att importen spelar en roll för att uppfylla bl.a. handels-, biständs- och konsumenlpoliliska mäl samt för att främja utvecklingen inom livsmedelsindustrin. När utredning­en i det fortsatta arbetet mera uttömmande skall behandla utrikeshandeln med livsmedel bör denna bedömning utgöra gundvalen. Del kan här erin­ras om att professor Lars[REDACTED_EFTERNAMN] i sin för marknadsdomstolen gjorda utredning om konkurrensförhållanden i köttbranschen ansett att ökad han­del över gränserna med förädlade produkter skulle fä positiva konsekven­ser.

4. Jordbrukarnas inkomstförhållanden och jämförelser med andra grupper

Lantbruksstyrelsen anför: Livsmedelskommittén har i detta avsnitt till en början tagit upp vissa frågor rörande främst metoderna för inkomstjämfö­relser mellan jordbrukare och vissa andra grupper. Lantbruksstyrelsen har inga erinringar mot de förslag rörande vissa detaljer i dessa frågor som kommittén lagt fram.

Styrelsen vill dock framhålla att det i kommitténs fortsatta övervägan­den finns anledning att ingående pröva om nuvarande metodik för analyser av jordbrukarnas inkomstförhållanden år tillfyllest mot bakgrunden av utvecklingen under senare år. Slyrelsen avser därvid den förändring som skett genom att numera ofta en produktionsgren, l.ex. växtodling för avsalu, mjölkproduktion, fiäskproduktion etc, är av dominerande betydel­se för det enskilda företagets ekonomi. Vidare har skillnaderna i fråga om främst kapitalkostnaderna för företag i skilda utvecklingsstadier blivit allt mer framträdande, vilkel för övrigt lett till att särskilda åtgärder i form av räntestöd och etableringsslöd fått vidtagas.

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

28

Den här i korthet skildrade utvecklingen och de inträffade förändringar­na bör enligt styrelsens mening beaktas mer än hittills vid de analyser som sker av inkomstförhällanden inom jordbruket. Pågående utvecklingsarbete vad avser typklassificering, ägar/brukarredovisning och kapitalförändring­ar med syfle atl förbättra underlaget för en sådan analys bör fullföljas. Likaså bör de ändrade inkomstförhållandena, som sannolikt blir bestående för relativt lång tid, las i beakiande vid övervägandena om förändringar behöver ske i prisregleringssystemets utformning i syfte att nå bättre ekonomisk rättvisa mellan olika grupper av jordbruksföretagare. Del är enligl lanibruksslyrelsens uppfattning ej tillfredsställande att annat än lill-fällighelsvis behöva komplettera prisregleringen med sådana administra­tivt betungande åtgärder som t. ex. etableringsstödet innebär.

Konsumentdelegafionen (KD) anför: KD har länge hävdat att större vikt bör läggas vid inkomsljämförelserna med andra småföretagare än som f.n. sker vid prisöverläggningarna. Samma synsätt kommer till uttryck i direk­tiven fill kommittén, med hänvisning till att Jordbrukarna mer är företagare än lönlagare.

KD anser det angeläget att undersökningar som förbättrar inkomstupp-gifteriia för andra småföretagare tilldelas nödiga resurser. KD är emellertid väl medveten om svårigheterna atl fä fram uppgifter på delta område, vilka LMK-83 pekat på. KD vill dock varna för att kraven ställs sä högt att de blir omöjliga att uppnå. M. a. o. även elt inte helt oklanderligt material om andra småföretagare är av värde för de bedömningar som görs vid inkomst-jämförelserna mellan Jordbruket och andra sektorer. KD vill här erinra om ell uttalande av kommittén för översyn av vissa frågor rörande jordbruks­prisregleringen efter den 30 juni 1982 (Ds Jo 1981:10) att det aldrig går att fastställa med exakthet om inkomstmålet uppfyllts eller ej. Det kan bara bli fråga om översiktliga avstämningar.

De Jämförelser som görs mellan Jordbrukares och andra gruppers in­komster avser genomsnitt för större aggregat. Inom dessa kan spridningen vara myckel slor. Jordbruksstatistikens traditionella uppdelning efter åkerareal räcker inte till för att besvara frågorna rörande inkomstutveck­lingen vid olika produktionsinriktning, för nya förelag Jämfört med etable­rade sådana etc.

Statistiska Centralbyrån (SCB) anftir: SCB vill peka på alt verket sedan några år i samarbete med lantbruksekonomiska samarbetsnämndens in­komstgrupp bedrivit ett arbete som syftar till en samordning av de lanl-bruksekonomiska undersökningarna. Målsättningen i detta arbele är att de väsentligaste användarbehoven skall lillfredsställas samtidigt som de sam­lade kostnaderna minimeras. 1 väsentliga delar synes samordningsarbetet också bidraga till att fylla vissa av de behov av ytteriigare statistiskt material som kommittén pekat på. I korthet kan här nämnas följande planerade förändringar.

Bland planerade förändringar av de lantbruksekonomiska undersökning­arna kan nämnas införandet av det nya typklassificeringssystemet (typolo­gin) för lantbruksslatisliken, vilket påverkar planeringen av population, urval och redovisning. Typologin torde utgöra ell viktigt hjälpmedel för de i betänkandet diskuterade avgränsningarna till heltidsjordbruket samt till olika driftsinriktningar.

Lönsamhetssludier enligt förelagsekonomiska principer baseras på den Jordbruksekonomiska undersökningen (JEU) som framdeles planeras bli

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

29

koncentrerad lill exempelvis 5 driftsinrikiningar i slättbygderna och even­tuellt 1-2 driftsinriktningar i skogsbygderna. Härigenom skapas möjlighe­ter atl utveckla sådana typgårdar/modelljordbruk som aktualiseras i betän­kandet.

Uppgifter om enskilda intäkts- och kostnadsposter avseende hela Jord­brukssektorn kan i första hand hämtas från deklarationsundersökningen för Jordbrukare (DU). Nuvarande urvalsstorlek i DU avses bli minskad samtidigt som användningen ökas av ADB-register innehållande bl.a. taxeringsuppgifter. De av livsmedelskommittén diskuterade normkalky­lerna för del av jordbrukssektorn kan hämta underiag från DU efter om­läggningen av undersökningen.

Vid inkomsljämförelser mellan Jordbrukare och andra grupper utgör inkomstfördelningsundersökningen (HINK) det främsta underlaget, då un­dersökningen omfattar hela befolkningen. Ett av lantbruksekonomiska samarbetsnämnden initierat projektarbete som nu pågår syftar till en sam­ordning mellan DU och HINK. Vidare undersöks möjligheterna att ge­nomföra de i betänkandet efterlysta förbättringarna i underlaget rörande småföretagarna.

Länsstyrelsen i Södermanlands län anför: Länsstyrelsen anser i likhet med kommittén, att ytterligare material för inkomstjämförelser erfordras, som belyser jordbrukarnas inkomster Jämförda med andra småföretagargrup­pers, om sädana Jämförelser skall ligga till grund för bedömningar av inkomstförhållandena för Jordbrukare. Även om, som kommittén fram­håller, svårigheter föreligger att Jämföra Jordbrukarnas inkomst med andra småföretagares är sådana Jämförelser mer relevanta än Jämförelser av Jordbrukarnas inkomst med löntagares.

I samband med det fortsatta arbetet för framtagning av material lill inkomstjämförelser mellan Jordbrukare och andra småföretagaregrupper behövs enligt länsstyrelsens bedömning analyser, som klarlägger de före­tagsekonomiska förhållandena vid olika typer av Jordbruksföretag. Härvid bör beaktas den under senare år växande divergens i ekonomiska förutsätt­ningar mellan nystartade Jordbruksföretag och sådana som startade längre tillbaka i tiden. Då dessa skillnader väntas bestå under en längre period bör dessa förhållanden komma till uttryck vid utformningen av ett nytt prisreg­leringssystem. Därigenom bör större ekonomisk rättvisa kunna åstadkom­mas mellan olika grupper Jordbrukare och tillfälliga, administrativt betung­ande lösningar i form av nu tillämpade ränte- och etableringsslöd kunna undvikas annal än i undantagsfall under exceptionella förhållanden. Mål­sättningen bör enligt länsstyrelsens mening vara att nyetableringar i nä­ringen kan ske inom ramen för generellt verkande regler.

LO anför: Enligt LOs uppfattning är det i princip fel atl, som hittills skett, inkomstutvecklingen för löntagare läggs till grund för jämförelser med och anpassning av inkomstutvecklingen för Jordbrukare, som är företagare. Detta synsätt motiveras bland annal av, att olika skatteregler gäller för löntagare och företagare och att privatekonomin för företagare inte alltid kan skiljas från ekonomin inom företaget.

Livsmedelskommittén konstaterar, att Jordbrukares inkomster är svåra att Jämföra med löntagares. Kommittén finner det därtor angeläget att ytteriigare material, som belyser Jordbrukarnas inkomster Jämförda med olika andra företagargruppers, tas fram. LO delar denna uppfattning och vill understryka att detta arbete bör ges hög prioritet.

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

30

Svenska Lantarbetareförbundet anför: Det är enligt förbundets mening angelägel att det inför framlida jordbruksprisförhandlingar skapas under­lag för all nå en rättvisare ekonomisk fördelning mellan olika slag av Jordbruksföretag. Utvecklingen i samhället under senare tid med starkt ökande kapitalkostnader har missgynnat mänga företag med en intensiv satsning på elt rationellt bedrivet jordbruk. Ekonomiska problem har upp­stått för många företag med dessa ambitioner. Etl framtida Jordbruk i vårt land måste enligt förbundets mening bygga på rationellt drivna företag, som i största möjliga utsträckning ger heltidssysselsättning åt brukare och anställda. Det är därför nödvändigt att ett framtida prisregleringssystem tar hänsyn till sådana faktorer som ger företag av detta slag bättre ekono­misk rättvisa i Jämförelse med förelag av dellids- eller fritidstyp.

LRF anför:------ LRF vill i detta sammanhang understryka att man vid

inkomstjämförelser relaterar resultatel till insatserna av eget arbete och eget kapital. Vid jämförelser av sociala förhållanden måste hänsyn tas till bundenheten i t.ex. animalieproduktionen.

LRF delar LMKs uppfattning att ytteriigare material bör tas fram som belyser jordbrukarnas inkomster Jämfört med andra småföretagares. Det är härvid angelägel att företagare som driver verksamheten i bolagsform inte utesluts ur jämförelsematerialet. Även metoden för jämförelser med löntagare bör förbättras. LRF vill betona atl det bör endast vara inkomsten frän en årsarbetsinsats i jordbruket som bör Jämföras med andra gruppers inkomst från en årsarbetsinsats. Mot bakgrund av ovanstående är det angeläget att material tas fram som belyser arbelsälgången och kapitalin­satsen i Jordbruket.

Familjejordbrukarnas Riksförbund anför: 1 detta sammanhang önskar vi också betona vikten av alt det tas fram faktamaterial och statistik som inte endast belyser brukarens och familjens inkomster och standard i förhållan­de till andra grupper. Det är synnerligen angeläget för rättvisa jämförelser, att rnan dels kan renodla inkomsterna från Jordbruksföretaget, och inte blanda samman dem med familjemedlemmarnas inkomster av tjänst utan­för Jordbruket - dels får material som klargör arbetsinsatsens omfattning och inkomsten per timme. I nuvarande standard- och inkomstjämförelser tas det inte hänsyn till det förhållandel att jordbrukaren - i synnerhet den med animalieproduktion - har en avsevärt längre daglig och åriig arbetstid än de löntagargrupper som jämförelserna i regel gäller.

I ersättningen till Jordbrukaren för hans arbetsinsatser inräknas också ersättningen för eget kapital, vilket ytterligare understryker det orättvisa i Jämförelsen.

KF anför: Kommittén föreslår att pengar avsätts för en fortsatt metod­

utveckling avseende inkomstjämförelser mellan Jordbrukare och andra

småföretagare, vilket KF anser vara mycket angeläget som komplement

till de Jämförelser av levnadsstandarden med andra grupper som ocksä

görs.----- 

Hushållningssällskapens Förbund anför: Förbundet finner det anmärk­ningsvärt, att LMK inte undersökt, i vilken utsträckning Jordbrukspoliti­kens inkomstmäl hittills har uppfyllts. Trots detta har LMK övervägt åtgäider och anvisat alternaliv, som påtagligt påverkar Jordbrukarnas in­komster. Förbundet anser det som ett oeftergivligt krav, att LMK dels

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

31

klarare preciserar inkomstmålet och dels gör en samlad analys av konse­kvenserna för Jordbrukarnas inkomster av samtliga genomförda och disku­terade åtgärder. Förbundet finner det i detta sammanhang angeläget fram­hålla, att alla inkomstjämförelser självfallet måste relateras till mängden insatt eget arbele och eget kapital.

Riksrevisionsverket (RRV) anför: Enligt RRVs uppfattning kan del ifråga­sättas, om det är meningsfullt alt sträva mot mer exakta jämförelser mellan jordbrukare och andra grupper - vare sig del gäller löntagar- eller företa­gargrupper - än vad nuvarande statistik medger. Del ligger i sakens natur alt denna typ av jämförelser innehåller en stor osäkerhetsfaktor till följd av att Jordbrukare i likhet med andra företagare är en myckel heterogen grupp och att mätproblemen i sammanhanget är betydande. RRV ställer sig mol denna bakgrund tveksamt till värdet av att avsätta ylleriigare resurser för inkomstjämförelser mellan jordbrukare och andra grupper.

5. Nuvarande kompensationssystem

Konjunkturinstitutet anför: Jordbrukets produktivitets- och investeringsut­veckling och kompensationssystemets inverkan härpå utgör onekligen spörsmål av vital betydelse för det slutliga valet av kompensationssystem. Institutet har därför funnit anledning att ytteriigare något beröra detta samband.

Det kan konstateras att för perioden 1970-1982 var produkttivitetsut-vecklingen för jordbruket ungefär dubbelt så hög som för såväl industrin som för näringslivel som helhet enligt nationalräkenskapernas uppgifter. Visseriigen är dessa beräkningar behäftade med relativt stor osäkerhet men skillnaden för de nämnda områdena är så stor atl det torde vara obestridligt att Jordbruket verkligen haft en klart högre arbetsproduktivitet än övriga sektorer under den angivna perioden. Det förefaller troligt att detta delvis är en följd av den relativt omfattande investeringsverksamhe­ten under 1970-talet. Vid sidan härav har dessutom andra faktorer som t. ex. ökad användning av konstgödning liksom förädling inom såväl vege-tabilie- som animalieproduktionen spelat in. Investeringarna steg myckel kraftigt i början och mitten av 1970-talet och låg kvar pä en hög nivå under decenniets sista år. Av allt att dörna har dessa investeringar i stor utsträck­ning bestått av rationaliseringsinvesteringar, som gett utslag i den höga produktivitetsutvecklingen under perioden 1970-1982. Samtidigt måste konstateras att investeringarnas inriktning likafullt varit sådan att de med­verkat till en viss tillväxt av överskottsproduktionen räknat från senare delen av 1970-talet.

Det nuvarande kompensationssystemet tycks i varje fall inle ha haft några negativa effekter på Jordbrukels tekniska rationalisering. Genom sina fasta regler och enligt kommitténs bedömning logiska uppbyggnad torde det tvärtom vara gynnsamt för den långsiktiga planeringen inom Jordbruket, vilket givelvis har sin betydelse för investeringsverksamheten och därmed produktivitetsutvecklingen. Genom det nyligen införda förbu­det mot expansionsinvesteringar inom animalieproduktionen verkar tills vidare en styrning till rationaliseringsinvesteringar.

De nackdelar kommittén har funnit hos det nuvarande kompensations­systemet ligger i dess funktion som styrmedel. Enligl kommitténs mening har del nämligen lett till atl del varit svårt atl påverka produktions- och konsumtionsuivecklingen; det skulle finnas "begränsade möjligheter alt

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

32

vid prissättningen ta hänsyn till den aktuella marknadssituationen (produk­tionsbalans, investeringsbehov etc.) och till samhällsekonomin i övrigt" (s. 81). Det framgår inle närmare av betänkandet hur kommittén kommer fram till dessa slutsatser och del är därför svårt alt följa kommitténs tankegång på denna punkt. Om man vid framräkning av elt totalt kompen­sationsbelopp till jordbruket använder en bestämd indexutveckling för beräkning av kompensationen fiir kostnadsökningar eller om man an­vänder något annat system för att fastställa kompensationsbeloppet behö­ver ju inte innebära någon avgörande skillnad med avseende på graden av bundenhet respektive frihet vad gäller den relativa prissättningen av olika Jordbruksprodukter. Den avgörande problematiken ligger, såsom närmare framgår av det följande, på ett annat plan, nämligen i svårigheten atl differentiera prissättningen för den marginella överskottsproduklionen.

NO anför: 1 fräga om kompensationssystemets effekter konstaterar ulred­ningen alt det för insatsvaror tillämpade indexsystemlet som sådant inte inneburit större prishöjningar än som varit kostnadsmässigt motiverat. En indexbaserad prissättning kan emellertid verka inflationsdrivande om till­lämpningen leder till cirkeleffekter vilket SPK konstaterat föreligga såvitt rör fodermedelsposten i viss mån (underbilaga 4). En inflationsdrivande effekt kan ocksä uppkomma om företagsstrukturen på området visar hög koncentrationsgrad. Detta gäller särskilt gödselmedel och fodermedel. Med ett lågt konkurrenstryck följer risk för prisstelhet och avtagande effektivitet som på sikt verkar prishöjande. SPK har också konstaterat att gödselmedelsindustrin, som sä gott som helt behärskas av Supra/Norsk Hydro, haft en betydligt sämre produktivitetsutveckling än övrig tillverk­ningsindustri.

Därutöver föreligger även i fråga om insatsvarorna risk för kostnads­övervältring i l.ex. lantmännenoirganisationen med många verksamhets­områden. Även om del finns faktorer som dämpar riskerna är dessa dock så stora och allvarliga att NO ifrågasätter lämpligheten av alt använda indexmodellen vid kompensationsberäkningarna.

Kostnadskompensationen till förädlingsindustrin som beräknas på den faktiska kostnadsutvecklingen ger enligt NOs mening inte incitament till att pressa kostnaderna. Vidare finns som nämnts risk för kostnadsöver­vältring mellan ohka verksamhetsgrenar. Det finns därtor anledning alt ifrågasätta om inte allvarliga brister också föreligger ifråga om beräkningen av kompensationen till förädlingsindustrin. Om detta led även fortsätt­ningsvis i vissa fall skall ligga inom prisregleringen bör krav på särredo-visning i lämplig form ställas.

SPK anför: SPKs utvärdering visar, vad gäller produklionsmedelsmarkna-derna, att de prishöjningar som genomförts på de tre dominerande del­marknaderna - gödselmedel, fodermedel och lantbruksmaskiner - i de flesta fall varil kostnadsmässigt motiverade. Detta innebär dock inte i sig någon garanti för att verksamheten bedrivits i effektiva former. Företag med flera verksamhetsgrenar kan sålunda genom kostnadsövervältring ha låtit den övervakade verksamheten avseende produktionsmedel för Jord­bruket bära en för hög andel av gemensamma kostnader.

Kompensationsmodellen uppbyggd kring PM-index innebär även en risk för att prishöjningarna pä produktionsmedel blir störte än vad som skulle vara fallet i en kompensationsmodell utan automatik, genom att köparna

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

33

automatiskt kompenseras för kostnadsökningar och därmed kan antas erbjuda mindre motstånd mot prishöjningar än vad som annars skulle vara fallet. Detta medför en risk för att de långsiktiga effektivitetssträvandena kan eftersättas inom produktionsmedelsindustrin. Denna risk accentueras av marknadsförhållandena på produktionsmedelsmarknaderna med stor ägarkoncentration och med lantbrukarna som dominerande ägare. Visser­ligen dämpas riskerna en del av att den enskilde Jordbrukaren som köpare torde vara priskänslig trots att jordbrukarna som grupp kompenserats för sina kostnadsökningar och av att samhället bedriver en fortlöpande pris-och konkurtensövervakning inom aktuella varuområden. Riskerna år dock så påtagliga att de motiverar överväganden om förändringar i nuvarande kompensationssystem.

Det kan tilläggas att olika system för indexering av priser kan utgöra ett hot mot prisstabiliteten eftersom de medför att incitamenten att motverka pris- och kostnadsökningar i olika produktions- och distributionsled mins­kar. Visseriigen kan i tider med konstant inflationstakt en indexbaserad koslnadskompensation i praktiken motsvara de faktiska kostnadsföränd­ringarna. Detta utesluter dock inte att kostnadsutvecklingen kunde ha blivit annorlunda vid ett annat prissättningssystem och därmed givit rikti­gare signaler till resursfördelningen i näringslivet och samhället.

System med automatiskt verkande kostnadskompensation - l.ex. in­dexbaserad prissättning - kan sålunda leda till stelhet i prisbildningen som inte gör det möjligt att på ett tillfredsställande sätt beakta förändrade marknadsförutsättningar eller ta hänsyn till den aktuella samhällsekono­miska situationen.

Lantbruksstyrelsen anför: Enligt lantbruksstyrelsens mening fungerade kompensationssystemet relativt väl så länge de allmänna förutsättningarna på vilka det ytterst grundade sig alltjämt var rådande dvs. fram till slutet av 1970-talet. Sedan dess har genomgripande förändringar inträffat inom sam­hällsekonomin. Vidare har till stor del som en följd av den ekonomiska utvecklingen - allvarliga produktionsbalansproblem uppkommit inom Jordbruket. Vid de senaste årens prisöveriäggningar har det också blivit allt svårare att inom ramen för nuvarande system nä samförstånd mellan Jordbrukets och konsumenternas företrädare om prissättningen på Jord­bruksprodukterna. Enligt lantbrukssstyrelsen är del av utomordentlig vikt för en god och stabil utveckling av jordbruket att det system som måste finnas för fastställandet av priserna på jordbruksprodukter av både jord­bruksföretagarna och konsumenterna omfattas med största möjliga förtro­ende.

Konsumentdelegationen (KD) anför: LMK-83 har utfört en grundlig och

förtjänstfull utvärdering av det nuvarande kompensationssystemet. 

----- 1 mer teknisk bemärkelse har systemet fungerat smidigt. Det

förtjänar också att påpekas att prisutvecklingen för Jordbruksprodukter i stort sett följt den allmänna prisutvecklingen under perioden.

Den kritik som dock kan riktas mot systemet skulle KD vilja sammanfat­ta med att det i vissa avseenden inneburit en läsning. Påpekas bör att denna inle från början var avsedd, enligt det förslag som lades fram av 1972 års jordbruksutredning. (Behandlingen av kapitalkostnaderna lämnades i viss mån öppen och inkomstföljsamheten skulle bestämmas i fria förhand­lingar.) Låsningen har framför allt verkat negativ ur följande aspekter. - Systemet är helt inkomstorienteral. Läsningen har medfört att prisreg-

3    Riksdagen 1983184. I saml. Nr 76

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

34

leringen inte mer än i begränsad omfattning kunnat verka styrande pä produktionen. Tillräcklig marknadshänsyn har inle kunnat tas.

-       Den automatiska kompensationen för jordbrukets kostnader (genom

PM-index) medför risker för atl producenterna av insalsvaror blir mind­

re intresserade av att hålla tillbaka pris- och kostnadsstegringar. Denna

risk var man i och för sig medveten om när systemet började tillämpas.

Sedan dess har företagskoncentrationen på ifrågavarande marknader

ökats. Vidare är jordbrukarna lyälva stora företagsägare.

Statens pris- och kartellnämnd (SPK) har sårskilt bevakat prisutveck­lingen för de värdemässigt mer betydande förnödenheterna i jordbruks­produktionen. 1 sin utvärdering, utförd på uppdrag av LMK-83, har SPK kunnat konstatera atl företagna prishöjningar förefaller kostnads­mässigt motiverade. De har inle heller varit markant annorlunda än för liknande produkter inom andni sektorer. SPK menar dock - och häri instämmer KD - att förekomsten av dessa nämnda risker är tillräcklig för att man skall försöka ändra kompensationssystemet.

-

Problemen som gäller förädlingsindustrins kostnader är i viss mån de­samma som för primärproduktionen. Härtill kommeratt förädlingsindu­strin ibland även tillverkar produkter som inte ingår i Jordbruksregle­ringen. Risker föreligger att kostnader övervältras mellan de olika verk­samhetsgrenarna. De analyser som hunnit utföras av jordbruksnämnden och SPK har inte varit tillräckligt omfattande för att förekomsten av sädana övervältringar skall kunna avgöras. Att sådana skett har dock konstaterats i en utredning av professor Lars[REDACTED_EFTERNAMN] om konkurrens­förhållandena inom költbranschen.

-

Kompensationen har varil alltför bunden till löneavtalen. Jordbrukarna är en företagargrupp och bör inte så strikt Jämföras med löntagare.

LO anför: LO delar de uppfattningar som SPK framfört vid sin genomgång av kompensationsmodellen till Jordbrukets primärproduktion. LO menar också alt den nu tillämpade modellen för att kompensera kostnadsökningar vid förädlingsindustrin kan innebära risker för kostnadsövervältringar, eftersom kostnadsutvecklingen ofta mäts hos företag med fiera andra verksamhetsgrenar. Ur konkurrenssynpunkt kan detta verka snedvri­dande. Till delta vill LO dessutom foga, atl det automatiskt verkande kompensationssystemet och dess detaljerade regler inneburit små möjlig­heter att vid prissättningen ta hänsyn till den aktuella marknadssituationen (produktionsbalans, investeringsbehov, etc.) och till samhällsekonomin i övrigt.

TCO anför: TCO delar den kritik av det nuvarande kompensationssyste­met som kommittén framför nämligen att risk föreligger för att de långsik­liga effektivitetssträvandena påverkas negativt av kompensationssystemet och marknadsförhållandena saml att risk för kostnadsövervältring finns mellan Jordbruksprisreglerade varor och icke-jordbruksprisreglerade varor.

LRF anför: LMK har analyserat höjningarna av priserna inom de jord-bruksreglerade leden. Det har härvid inte kunnat påvisas att några prisök­ningar varit större än vad som varit motiverat. Några negativa effekter för effektivitetsutvecklingen i berörda företag och branscher har ej heller påvisats. LRF förutsätter att motsvarande analys av kostnads- och effekti-vitelsutvecklingen görs för de led som kommer efter Jordbruksprisregle­ringen.

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

35

1 de utvärderingar som gjorts av nuvarande system har man inle kunnat visa pä några sakliga brister. Det konstateras tvärtom att systemet har en logisk uppbyggnad och tekniskt sett fungerat bra. Mot denna bakgrund är del logiskt alt LMK anser att nuvarande koslnadskompensation kan till-lämpas även i fortsättningen.

LMK tar upp vissa riskhypoteser, som framförts av SPK. rörande den långsikliga effektivitetsutvecklingen inom produktionsmedelsbranschen och vad gäller s. k. kostnadsövervältring från verksamheter som ligger utanför till sådana som ligger innanför prisregleringen. Dessa riskhypo­teser används senare som argument för att ifrågasätta nuvarande kompen­sationssystem, trots att LMK inte presenterat något utredningsmaterial som ger belägg för dessa hypoteser. Enligt LRFs uppfattning finns inga belägg för sådana riskhypoteser. LRF känner därför en betydande olust mot att så väsentliga frågor för näringen behandlas utifrån så lösa grunder.

LRF konstaterar vidare att LMK använder uttrycket kostnadsövervält­ring pä ett anmärkningsvärt opreciseral sätt. Det är därför i vissa avseen­den oklart om man avser frågan om redovisning och fördelning av sam­kostnader mellan verksamhetsled som ligger inom resp. utom prisregle­ringen eller om man avser frågan om lönsamhelen i resp. verksamhetsled. Inga undersökningar har visat att det förekommit kostnadsövervältring i den första bemärkelsen. Frågan om skillnader i lönsamhet i verksamheter inom resp. utom prisregleringen saknar enligl LRFs uppfattning relevans i dessa avseenden, eftersom frågan inle har någon inverkan på den kost­nadsvolym som ligger till grund för kostnadskompensationen.

Trots att del ej direkt berörts i direktiven aviserar LMK att frågan om prisregleringsledets placering skall tas upp till behandling. Detta är något förvånande mot bakgrund av den noggranna genomgång av ärendet som gjordes av 1972 års Jordbruksutredning. Om frågan tas upp igen förutsätter LRF att den blir grundligt och allsidigt belyst utifrån de jordbrukspolitiska målen.

Handelns samarbetsorgan i jordbruksfrågor anför: Våra invändningar mot det nuvarande kompensationssystemet bygger i första hand på förhållan­det atl dess produktionsstyrande effekt kan ifrågasättas. Likaså anser vi betänkligt att den nu tillämpade förhandlingsordningen endast perifert beaktar marknadshänsyn och reella avsättningsförhållanden. Härigenom förstärks den obalans i förhållandet mellan produktion och konsumtion, som nu utgör ett av de största problemen i svensk Jordbrukspolitik.

Konsumentverket anför: Enligt verkets bedömning har den förda prispoli­tiken inte givit konsumenterna tillgång till livsmedel till rimliga priser. En ändrad prispolitik pä livsmedelsområdet är av stor vikt så att detta i kombination med andra och mer riktade åtgärder kan trygga en skälig levnadsnivå för framför alll barnfamiljer och låginkomsthushåll.

6. Alternativa kompensationssystem för jordbruket och viss förädlingsindustri

Konjunkturinstitutet anför: Ett skäl för att införa ett mera obundet kom­pensationssystem kan tänkas vara att det skulle underlätta en övergång till ett på sikt mera begränsat Jordbruksstöd med allmänt sett kärvare villkor för Jordbruksproduktionen. Om detta inte är avsikten försvagas argumen­ten för ett mera obundet kompensationssystem. Vad som tillfälligtvis står

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

36

att vinna ur konsumentsynpunkt i form av pressade Jordbrukspriser skulle nämligen efter någon tid få lov att tas tillbaka genom etl mera effektivt prisstöd. Det är så vilt institutet kunnat bedöma inte troligt att övergången skulle vara ägnad att på sikt underlätta stabiliseringspolitiken.

Kommittén har för sin del uttalat all ett system med obundna förhand­lingar kan bli mera tungrott och att det kan skapa en viss osäkerhet om framtiden för såväl Jordbruksföretagen som förädlingsindustrin. Som insti­tutet i det föregående framhållit kan detta påverka investeringsbenägenhe­ten och därmed produktiviteten inom jordbruket framöver. Visserligen finns det för närvarande ett behov att motverka expansionsinvesteringar inom jordbruket men samtidigt fin,ns ett ständigt behov av rationaliserings­investeringar. Om sädana inte kommer till stånd i tillräcklig omfattning kan detta relativt snabbt få negativa effekter på produktivitetsutvecklingen och därmed pä längre sikt på möjligheterna till en återhållen prisutveckling för Jordbruksprodukterna.

NO anför: NO finner det angeläget alt man så långt som möjligt undviker det nuvarande systemets låsningar l.ex. till löneavtal och automatisk kompensation för kostnadsökningar och anpassning av jordbrukarnas in­komster till övriga grupper. De nackdelar som kommittén anger med ett sådant friare syslem är att det förhtindlingsmässigt blir tungrott och materi-alkrävande och gör det svårare att nå uppgörelse. Detta kan emellertid inte vara några avgörande skål för ett friare system. Förhandlingarna kommer att föras under förhållanden som liknar dem som gäller vid arbetsmark­nadsparternas förhandlingar.

Som en annan nackdel anför kommittén att ett friare förhandlingssystem kan skapa en viss osäkerhet om framtiden för såväl Jordbruksföretagen som förädlingsindustrin. Detta är ett ganska anmärkningsvärt synsätt som visar vilken "skyddad" sektor jordbruket är. Andra företag torde få leva i en ständig osäkerhet inför ändrade förhållanden. Denna osäkerhet gäller också i allt högre grad för löntagare.

Förhandlingarna bör enligt NO föras utifrån enskilda produkter eller produktionsgrenar även om detta kräver att kompletterande material behö­ver tas fram. Det nuvarande systemet med att fastställa ett totalbelopp som sedan fördelas ut som prishöjningar pä produkter efter marknadsmässiga bedömningar kan medföra risk för konkurtenssnedvridningar mellan olika branscher.

Lantbruksstyrelsen anför: Lantbruksstyrelsen anser att det är nöd­

vändigt med en omprövning av nuvarande tekniska syslem för priskom-

pensalion för kostnadsökningar i Jordbruksproduktionen. För en sådan

omprövning lalar även att det inom ramen för nuvarande prisregleringssy-

slem visat sig vara svårl att erhålla en rättvis fördelning av koslnadskom­

pensationen lill olika kategorier av jordbruksföretagare, l.ex. mellan hel­

tids- och deltidsföretagare. Med hänsyn till att livsmedelskommitlén skall

framlägga sina huvudförslag hösten 1984 är det enligt lantbruksstyrelsens

mening naturligt att den prisregleringsperiod som börjar den 1 Juli 1984 blir

ettårig. Behovet av nuvarande automatiskt verkande regler för priskom­

pensation är då mindre framträdande.

Lantbruksstyrelsen vill därför förorda att under denna period prövas det system som kommittén betecknat som alt. 2 dvs. obundna förhandlingar med någon form av enklare kontrollstation vid periodens mitt. De invänd­ningar som kommittén anfört mot etl sådani system är närmast av förhand-

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

37

lingsteknisk natur och bör kunna bemästras. Styrelsen vill framhålla att givetvis bör även i detta syslem beräkningar av nuvarande slag ske i fråga om kostnadsutveckling m.m. för att ingå som ett av underlagen för pris­överläggningarna. Enligl lantbruksstyrelsens mening utgör det förhållan­det att statsmakterna har ansvaret för resultatel av prisöverläggningarna en garanti för att formellt obundna förhandlingar ej leder till obilliga verk­ningar vare sig för Jordbruksföretagarna eller konsumenterna. Två ledamöter i lantbruksslyrelsen har anmält skiljaktig mening.

Konsumentdelegationen (KD) anför: Det är enligt KDs uppfattning orimligt att tolka alternativen 2 och 3 sä, att Jordbruket därmed inte längre skulle få någon kompensation för ökade kostnader resp. ökade kapitalkostnader. Friheten för parterna att åberopa de omständigheter, som i varje given överläggning kan vara relevant bör leda till alt kompensationen ibland ligger under och ibland ligger över det belopp nuvarande system skulle medföra. Vilket system som än tillämpas kommer givetvis det ekonomisk­statistiska material som ligger till grund för det nuvarande systemet, att även i fortsättningen spela betydande roll för prissättningen.

KD förutsätter alltså att en ändring av del nuvarande kompensationssy­stemet kommer till stånd redan den 1 Juli 1984 och förordar ett system, som inte är bundet till automatiskt verkande regler, dvs. kommitténs alternaliv 2. Liksom hittills bör man därvid förhandla på basis av sektorskalkyler. Någon övergång till överläggningar produkt- eller produktionsgrenvis vill KD åtminstone f. n. inte rekommendera.

Statens naturvårdsverk (SNV) anför: Valet av metod för att kompensera

jordbruket för kostnadsökningar har inga direkta effekter på miljön         

verket har därför från sina utgångspunkter inga preferenser rörande de tre alternativen för en framtida prisreglering.

Statens industriverk anför: Industriverket anser att det nuvarande systemet med automatisk koslnadskompensation enligt PM-index haren fördel i sin relativa enkelhet Jämfört med de båda andra alternativen. Industriverket förordar därför att nuvarande kompensationssystem även tillämpas för kommande avtalsperiod (I år) i avvaktan på utredningens slutbetänkande hösten 1984. Som ett led i den ekonomiska politken att bryta inflationsut­vecklingen kan det vara skäl att införa en restriktion att kostnadsökningar utöver en viss nivå, exempelvis fyra procent, särskilt motiveras för att kompensation skall erhållas. 1 det fall alternaliv två eller tre väljs bör kostnadsutvecklingen enligt PM-index fortfarande redovisas och utgöra en viktig del i förhandlingsunderlaget.

Statskontoret anför: Statskontorets slutsats av det material som nu

redovisas är att systemet inte har sådana brister att det i sin helhet måsle ersättas.

En styrka med nuvarande kompensationssystem är, enligt statskonto­rets mening, att det ger relativt stabila förutsättningar för en långsiktig planering av produktionen.

Det kan däremot finnas anledning att modifiera systemet i syfte att

minska inslaget av automatik och minska de risker för kostnadsövervält­

ring som kan finnas.- 

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

38

Riksrevisionsverket (RRV) anför: Enligt RRVs uppfattning tillför livsme­delskommitténs överväganden ingenfing nytt, som kan läggas till grund för beslut om lämplig utformning av ett framtida kompensationssystem för Jordbruket. Ett ställningstagande till de av kommittén redovisade alternati­ven försvåras dessutom av att de olika alternativen beskrivs pä ett sådant sätt, att det är svårt att se i vilka avseenden de egentligen skiljer sig åt. Av betänkandet framgår inte vilken grad av automatik resp. förhandlingsut­rymme som faktiskt ingår i det redan nu tillämpade systemet. Därmed framgår inte heller vilka förändringar som i praktiken skulle bli följden av en eventuell övergång till något av de presenterade alternativen.

RRV anser att det är en brist alt kommittén vid sitt framtagande av alternativ enbart hållit sig till att diskutera olika alternativs tekniska ut­formning. Det hade enligl RRVs uppfattning varit önskvärt att kommittén närmare belyst också vilka möjligheter olika typer av kompensationssy­stem ger att mera akfivt än f. n. användas som styrmedel i Jordbrukspoliti­ken.

Sveriges lantbruksuniversitet (SLU) anför:  Det kan tyckas att en

avindexering av systemet har vissa politiska fördelar. En rad svårigheter kan dock förutses vid en övergång till mindre fasta förhandlingsregler. Framför allt vill SLU peka på den komlexitet livsmedelssystemet idag uppvisar och den ovan nämnda bristen på en livsmedelspolitisk helhets­syn. Dessutom är det sannolikt att nytt förhandlingsunderlag erfordras och att förhandlingsarbetet blir mer mödosamt än tidigare.

Mot bakgrund härav anser SLU att konsekvenserna av en omedelbar övergång till elt alternativt kompensationssystem ej belysts i fillräcklig grad. Prövningen av alternativen bör anstå till dess utredningen har be­handlat de övergripande frågorna rörande livsmedelspolitikens utform­ning.

Länsstyrelsen i Södermanlands län anför:   finner länsstyrelsen vid en

prövning av de av kommittén redovisade tre alternativen övervägande skäl talar för det system som redovisas enligt alternaliv 2 utan automatiskt verkande regler. Ställning får senare tas till systemutformning sedan livs­medelskommittén lämnat sitt huvudförslag om en ny livsmedelspolilik hösten 1984. Länsstyrelsen förutsätter att åven vid obundna förhandlingar om ett ettårigt avtal från 1 Juli 1984 det material, som användes för beräkning av kompensationsbelopp i nuvarande system, kommer till an­vändning. Två ledamöter i länsstyrelsen har anmält skiljaktig mening.

Länsstyrelsen i Kronobergs län anför:        I avvaktan på en samlad

bedömning av jordbruks- och livsmedelspolitiken menar länsstyrelsen att det inte finns anledning att frångå nuvarande kompensafionssystem. Sex ledamöter har anmält skiljtiktig mening.

Länsstyrelsen i Kristianstads län anför: Länsstyrelsen anser också att det är svårt alt på grundval av redovisat utredningsmaterial få en klar uppfattning om vilka effekterna för jordbruket blir med ett nytt kompensationssystem.

Det är därför länsstyrelsens uppfattning att val av kompensationssystem bör anstå tills statsmakterna tar ställning till livsmedelskommitténs sam­lade förslag.

Ett avgörande inslag i den ekonomiska politken är att nedbringa inflatio-

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

39

nen. Alla grupper i samhället måste medverka till detta. I nästa förhand­lingsomgång om ett nytt Jordbruksavtal måste avtalsparterna - enligt länsstyrelsens mening även beakta målsättningen att hålla tillbaka infla­tionen. Sex ledamöter har anfört skiljaktig mening.

Länsstyrelsen i Gävleborgs län anför:         Eftersom kommittén anfört att

nuvarande system fungerat som avsett dock inte som styrmedel, borde nytt kompensationssystem inte införas förrän produktionsmålet behand­lats. Först då kan behovet av styrmedel bedömas. Om det av andra skäl, t. ex. behov av en mer allmän avindexering i samhället är angeläget att vid kommande Jordbruksförhandlingar ändra nuvarande kompensationssy­stem, har dock länsstyrelsen inte något att erinra mot detta. Två ledamöter har anfört skiljaktig mening.

Länsstyrelsen i Jämtlands län anför: Frånsett förbättringar i beräkningsme­toderna och säkrare underlagsdata synes nu använda system kunna tilläm­pas även i fortsättningen. I vart fall motsätter sig länsstyrelsen att något kompensationssystem införs som uppenbart medför en risk för att näring­ens lönsamhet ytteriigare försämras.

Länsstyrelsen i Norrbottens län anför:       framstår det som önskvärt att

kompensationsreglerna kan utformas så att konsekvenserna i stort kan överblickas av näringsutövarna. Länsstyrelsen vill dock understryka atl styrelsen har förståelse för att kompensationssystemet måste utformas så att ovidkommande faktorer inte kan påverka kompensationens storlek. Ett system uppbyggt på en begränsad automatik kompletterad med förhand­lingar inom ramen för överenskomna principer uppfyller enligt länsstyrel­sen dessa båda önskemål. Länsstyrelsen vill understryka att oberoende av hur systemet utformas det är angeläget alt kompensation utgår för verkliga fördyringar som uppstår under regleringsperioden.

LO anför: Sammanfattningsvis finner LO del motiverat, att man redan den 1 Juli 1984 övergår till ett kompensationssystem, som inte är bundet av automatiskt verkande regler.

TCO anför: TCO har ofta påtalat den stelhet som finns i nuvarande syslem. Det år enligt TCO:s mening nödvändigl att nuvarande överläggningsform ersäits med fria överläggningar. 1 realiteten är förhandlingarna redan i dag till viss del fria särskilt var avser inkomstföljsamhet. TCO delar de syn­punkter som framförs i särskilt yttrande av Lage[REDACTED_EFTERNAMN] m. fi. sak­kunniga. Det måste enligt TCOs mening vid prissättningar också vara möjligt att ta hänsyn till sådana faktorer som marknadssituation och sam­hällsekonomi.

Centralorganisationen SACO/SR anför: Efter en sammanvägning av de olika skälen för och emot det nuvarande systemet anser SACO/SR att övervägande skäl talar för elt kompensationssystem som inte är lika bun­det av automatiskt verkande regler som del nuvarande.

Självfallet måste dock bl.a. det material, som i det nuvarande systemet tas fram för beräkning av kompensationsbeloppel, utgöra underiag för överläggningarna.

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

40

Svenska Livsmedelsarbetareförbundet anför: Enligt Svenska Livsmedelsar­betareförbundets mening bör skillnaderna i effekt av de olika systemen ej överdrivas. Oavsett vilkel system som används måste utgångspunkten vara att kostnaderna kompenseras och en rimlig inkomstutveckling er­hålles. Förbundet vill emellertid förorda en övergång till ett system som inte är bundet av automatiskt verkande regler. Ett mer obundet system ger störte möjligheter att vid prissättning la hänsyn till flera faktorer, l.ex. marknadssituationen och samhällsekonomins utveckling. Ett friare system borde också innebära att problemen för Jordbruket till följd av eftersläp­ning med ersättningsnivån kunde lösas.

Svenska Lantarbetareförbundet anför; Förbundet vill förorda att alternativ 2, dvs. obundna förhandlingar, prövas redan vid förhandlingarna om Jord­brukets priser efter den 1 Juli 1984. Givetvis måste också vid etl sådant förfaringssätt beräkningar av kostnadsutveckling m. m. ligga till grund för förhandlingarna. Det skulle emellertid enligt förbundets mening bidraga till att skapa en mer positiv och öppnare atmosfär från allmänhetens sida, om känslan av automatik och i förväg klar kompensation till Jordbruket kunde undvikas. Ingen torde dock vilja ifrågasätta nödvändigheten av att kom­pensation för höjda produktionskostnader skall utgå till jordbruket. Efter­som statsmakterna har det slutgiltiga avgörandet vid fastställandet av Jordbrukspriserna, borde också detta innebära en garanti för att såväl producenter som konsumenter får en så rättvisande behandling som möj­ligt.

LRF anför: LRF vill här till en början betona skillnaderna mellan överlägg­ningar inför en ny avtalsperiod resp. tillämpning av regler under gällande period. Kompensationssystemet är grunden för adekvata tillämpnings­regler.

LMK har redovisat ett antal krav som bör ställas på ett kompensations­system. Enligt LRF har LMK härvid tilldelat kompensationssystemet funktioner som ligger inom andra delar av Jordbruksregleringen.

LMK anför att möjligheterna att ta hänsyn till marknadssituationen och samhällsekonomin varit begränsade i nuvarande system. Enligt LRF sak­nar detta argument relevans, eftersom dessa frågor behandlas pä annat sätt i förhandlingarna. Då finns inga formella begränsningar för sådana hän­synstaganden.

En modell för beräkning av kostnadskompensation och inkomstföljsam­het bör enligt LRFs mening utformas från följande grundläggande prin­ciper:

1.    

Modellen för kostnadskompensation bör pä ett riktigt sätt beakta

kostnadsökningarna inom ett uthålligt Jordbruk och i förädlingsindustrin.

Kompensationsmodellen, som i princip skall vara tillämplig och adekvat

för den åsyftade produktionen, s;kall fungera oberoende av den aktuella

ekonomiska utvecklingen i samhället och oberoende av den aktuella pro­

duktionsbalansen. Åtgärder för alt uppnå produktionsbalans måste be­

handlas separat.

Bristerna i den nuvarande modellen hänför sig framför allt till beräkning­en av kapitalkostnaderna inom Jordbruket och förädlingsindustrin. Syste­met bör förbättras sä att full företagsekonomisk ersättning ges för det kapital som är bundet i produktionen.

2.    Metoden för beräkning av beloppet för inkomstnivå och inkomstfölj­

samhet bör utvecklas så alt brukarnas prestationer vad gäller arbetstid och

Prop. 1983/84:76   Bilaga 2

41

kapitalinsats blir mera direkt beaktade. Detta sker inte i nuvarande modell. Ersättning till det egna kapital som brukarna bundit i produktionen bör i detta sammanhang betraktas på samma sätt som övriga produktionskost­nader. Det egna kapitalel bör härvid ges en adekvat real förtänlning. Det är vidare rimligt att lantbrukarna för den åsyftade produktionsvolymen er­håller en arbetsersättning som är likvärdig med den som andra grupper erhåller.

Eftersom LMK inte påvisat påtagliga brister i nuvarande system torde det vara regeringens krav på avindexering som är motiv för att alternativ till nuvarande system presenteras. LRF anser att det är ett uppenbart fel att Jämföra PM-index med index som används för att schablonmässigt reglera avgifter eller ett konsumtionsutrymme. Vad gäller lantbrukarnas inkomstföljsamhet sker bedömningar utifrån olika material som belyser bl.a. löneutvecklingen på arbetsmarknaden och rationaliseringsvinsten i Jordbruket.

Med hänvisning till vad som ovan anförts ifråga om krav på kompensa­tionssystemet vill LRF starkt reagera mot varje tanke på atl rycka undan de grundläggande momenten i nuvarande kompensationsmodell. Jordbru­ket måste kunna påräkna den grundtrygghet det innebär för en näring med krav på långsiktig planering, atl kostnadsfördyringar på produktionsmedel skall kompenseras på ett företagsekonomiskt korrekt sätt vad avser den målsatta produktionsvolymen. Varje försök att använda kostnadskompen­sationen som ett styrmedel typ prispress kommer med skärpa att avvisas.

Det bör dock erinras om alt Jordbruket alltid sökt ta sill samhällsansvar. Jordbrukarna är självfallet beredda att i nuvarande samhällsekonomiska situation göra samma personliga uppoffringar som andra Jämförbara grup­per i samhället.

Olika kalkyler för kompensationssystem

Nuvarande kompensationssystem baseras på en tolalkalkyl för hela Jordbrukssektorn. LMK har beskrivit ytterligare några kalkylmodeller. Enligt LRFs mening kan inget av de beskrivna alternativen f. n. ersätta den nu använda tolalkalkylen. LRF anser dock att ett system med ett begrän­sat antal modelljordbruk bör tas fram för att användas som kompletterande material i förhandlingarna. Detta material bör som anförs av LMK tas fram löpande och enligt LRFs uppfattning vidareutvecklas.

Olika kompensationssystem

Nuvarande syslem för kostnadskompensation syftar till att ge jordbru­ket täckning för ökade produktionskostnader via prishöjningar på produk­terna. Kompensationen omfattar endasl den del av produktionen som avsätts inom landel.

Enligt LRFs uppfattning skall inkomstnivå och inkomstföljsamhet dis­kuteras utifrån inkomstmålet.

LRF anser atl de två presenterade alternativen till nuvarande system har i princip samma brister och är därför lika oacceptabla. Båda tycks syfta till att göra det möjligt att urholka ingångna avtal för att åstadkomma en allmän pris- och lörisamhetspress i syfte atl styra produktionen. LRF kan inte acceptera att det via kostnadskompensationen skapas ett nytt styrme­del i syfte att förändra och direkt påverka Jordbrukarnas grundläggande ekonomiska villkor.

Ett system som inte ger en korrekt kompensation för inträffade kost­nadsökningar omöjliggör längre avtal samt gör det omöjligt att i förhand­lingarna ta hänsyn till marknadssituationen och samhällsekonomin. 

4    Riksdagen 1983/84. 1 saml. Nr 76

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

42

Enligt alternativförslagen skall det sålunda inle under avtalsperioden finnas några tillämpningsregler alls eller endasl i begränsad utsträckning. Detta innebär enligt LMKs majoritet att förhandlingar om kostnadskom­pensationen och inkomstföljsamheten skall ske förutsättningslöst antingen en eller två gånger per år under avtalsperioden och dessutom under vad som på arbetsmarknadens område skulle rubriceras som fredsplikt. För Jordbruket skulle ett sådant systern bortsett från fastlagda grundprinciper om gränsskydd, prisregleringsfunktion etc. vara att Jämföra med något slags avtalslöst tillstånd utan att organisationen samtidigt har möjligheter att vidta fackliga åtgärder därest man anser det nödvändigt att ge efter­tryck åt sina rättmätiga krav. Vilken facklig organisation kan acceptera en sådan situation för sina medlemmar?

SI och SLIM anför: Vi har härvid funnit alt ett bibehållande av nuvarande kompensationssystem (alternaliv 1) inte kan förordas. I avvaktan på en grundligare utvärdering av för- och nackdelar med ett system helt utan automatiskt verkande regler (alteniativ 2) vill vi föreslå att man prövar en variant av alternativ 3, dvs. elt system med begränsade inslag av automa­tiskt verkande regler. Den förhandlingsmodell som vi åsyftar kan i korthet beskrivas enligt följande.

-

Förhandlingarna sker sektorsvis på grundval av den faktiska kostnads­utvecklingen, marknadssituationen etc. inom de viktigaste produktions­grenarna - vegetabilier, mjölk och mjölkprodukter samt kött och fläsk. (Ägg och fjäderfä skulle enligt vår mening kunna avföras från Jordbruks-prisregleringen.) Eventuellt kan också material tas fram som belyser utvecklingen för olika lypjordbruk eller modelljordbruk.

-

Parallellt härmed framräknas också ett totalbelopp, grundat på PM-index (uppdelat på index för inköpta förnödenheter och tjänster respek­five kapitalkostnader). Detta sålunda framräknade totalbelopp blir emellertid inte avgörande för hur storjordbrukets kostnadskompensa­tion skall bli utan ulgör endast en kompletterande faktor att ta hänsyn till vid förhandlingarna.

-

Vad gäller kompensation för kostnadsökningarna inom viss förädlings­industri kan denna om prisregleringen även i fortsättningen kommer att ligga i partiledet grundas på uppgifter om den faktiska kostnadsut­vecklingen, granskade av SPK. Vi vill emellertid påpeka att problemet med avgränsning av verksamhet innanför och utanför prisregleringen och risken för kostnadsövervältring mellan olika verksamhetsled kvar­står även om förhandlingarna ges mindre inslag av automatik.

-

Vad slutligen gäller jordbrukarnas ersättning för eget arbete och kapital bör överiäggningarna om inkomstföljsamheten göras mindre bundna av automatiskt verkande regler.

Familjejordbrukarnas riksförbund anför: - - tar förbundet bestämt avstånd från de framförda alternativen till system för kostnadskompensa­tion för Jordbruket och förordar att nuvarande system även i fortsättningen skall gälla efter den 1 juli 1984. Eftersom prisregleringen är den enda fråga som utredningen haft tid att ägna sig någorlunda ingående åt, finns det inga grunder för några väsentliga förändringar i andra avseenden heller, varför det för oss framstår som naturligt titt i väntan på utredningens slutresultat förlänga gällande avtal.

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

43

Handels samarbetsorgan i Jordbruksfrågor anför:   anser vi således

motiverat att man övergår till ett kompensationssystem, som inte är bun­det av automatiskt verkande regler. Även om vi främst sympatiserar med en ordning som bygger på helt fria förhandlingar, vill vi i dagsläget förorda alternativet att man på försök fr. o. m. den I Juli 1984 tillämpar ett kompen­sationssystem med vissa inslag av förhandlingar och värderingar av det slag vi ovan redovisat. Vi förutsätter samtidigt att frågan om vilket kom­pensationssystem som skall tillämpas i ett längre perspektiv kommer att omfattas av kommitténs fortsatta analyser och värderingar.

KF anför: Sammanfattningsvis fär KF således i flera avseenden ifrågasätta det nuvarande systemet och får därför framhålla atl det bör revideras. Frågan uppkommer härvid om något av utredningens två övriga alternativa kompensationsmodeller klart kan förordas.

---- KF delar utredningens uppfattning att i vatje fall ett sådant

produktvis upplagt fritt system skulle kunna bli onödigt komplicerat och svårt att uppnå överenskommelser med, samtidigt som fördelarna skulle vara att inte vara bunden av något totalt förhandlingsbelopp, av löneavtal etc. Ett fritt system baseral på att man först förhandlar fram elt totalbelopp som sedan fördelas på Jordbruksprodukterna kan delvis få viss likhet med nuvarande kompensationssystem, även om man inte gör direkta Jämförel­ser med utfallet av PM-index. Ett problem uppstår härvid hur kompensa­tionen lill berörd livsmedelsindustri skall ske om man helt frångår nuvaran­de av SPK granskade beräkningssystem. Hur livsmedelsindustrin skall beaktas vid produktvisa överenskommelser är också ovisst.

Som framgår av KF:s synpunkler på det nuvarande kompensationssy­stemet skulle olägenheterna kunna reduceras vid en övergång till alt. 3, dvs. ett system med begränsade inslag av automatiska regler. Sålunda skulle en indexering kunna ske för Jordbruksföretagens kostnader för förnödenheter och tjänster varvid dock speciella händelser skulle kunna föranleda vissa avvikelser från indexeringen. Däremot skulle i princip obundna överväganden få göras för kapitalkostnaderna. Även beträffande kostnadsökningarna inom livsmedelsindustrin skulle man söka åstadkom­ma en modifierad modell av ungefär samma slag som enligt det fria syste­met med bestämning av totalbelopp. Ersättningen för Jordbrukarnas egna arbete och egna kapilal blir mera förhandlingsbar än nu och binds inte lika hårt som tidigare till löneutvecklingen för anställda, och kan mera Jämföras med levnadsstandarden för Jämförbara företagare och även för löntagare.

Hushållningssällskapens förbund anför: Förbundet anser det vara en själv­klarhet, att jordbrukarna skall kompenseras fullt ut för ökade produktions­medelskostnader. Förbundet finner tanken absurd, att Jordbrukaren med sin arbetsinsats skall täcka okompenserad del av produktionsmedelskost­naden. Av kompletteringspropositionen (1982/83:150) framgår, att "var­je procentenhets kostnadsökning inom Jordbruket som inte kompenseras har beräknats resultera i en minskning av Jordbrukarnas inkomster för eget arbete och kapital med i storleksordningen 5 %".

Mot bakgrund av vad som ovan anförts vill förbundet med bestämdhet hävda, att nuvarande system för kompensation till jordbruket för ökade produktionsmedelskoslnader skall bibehållas.

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

44

7. Produktion och konsumfion av Jordbruksprodukter

Konjunkturinsfitutet anför: Som informationsunderlag framlågges i betän­kandet prognoser fram till 1986 för konsumtion och produktion av viktiga­re Jordbruksprodukter. Härutöver presenteras samhällsekonomiska beräk­ningar för att belysa konsekvenserna av den överproduktion man räknar med. Kalkylerna bygger, som sådana kalkyler alltid måste göra, på en rad antaganden om olika faktorer: allmänekonomisk utveckling, relativprisut­veckling, matvanor etc. Institutet vill understryka kommitténs uttalande att det är förenat med betydande svårigheter att utföra kalkyler av detta slag och att resultatet av beräkningarna i slor utsträckning beror på vilka antaganden som görs om olika faktorer. Beräkningarna har l.ex. gjorts under förutsättning av oförändrad Jordbrukspolitik, något som redan med hänsyn lill nyligen beslutade förändringar samt aviserade förslag inte före­faller helt invändningsfritt. Det är också att märka att det antagits att produktivitetsutvecklingen inom jordbruket kommer att fortgå i stort sett i samma takt som tidigare. Någon hänvisning har exempelvis inte gjorts till de återverkningar som kan komma att följa därav atl realpriserna på handelsgödsel, till någon del beroende på särskild avgifts- och skattebe­läggning, numera är och kan väntas förbli avsevärt högre än för etl år­tionde sedan.

Det av kommittén framlagda delbetänkandet innefattar inte några nya åtgärder i delta syfte; det föreslås endast atl nuvarande avvecklingsersätt­ning till vissa mjölkproducenter skall bibehållas samt att förbudet mot expansionsinvesleringar inom animalieproduktionen skall förlängas till dess statsmakterna tar ställning till kommitténs samlade förslag. Kommit­tén har bland produklionsbegränsande åtgärder även diskuterat sådana som skulle verka genom att försämra lönsamheten i Jordbruksproduk­tionen men avvisar dessa dels därför atl de kan få icke önskvärda effekter med avseende på inkomstmålet, dels därför att de kan bli ineffektiva genom att jordbrukarna kan tänkas kompensera en inkomstminskning per producerad enhet genom en högre produktion. Institutet finner det inte heller uteslutet att man i det kortare perspektivet i viss utsträckning kan få en sådan effekt.

Kommittén diskuterar några olika förslag eller skisser till förslag för tvä-och flerprissyslem för producentpriserna och överväger framför allt ett tvåprissystem för mjölk. Detta innebär att all produktion utöver vad som kan avsättas på den svenska marknaden skulle betalas med ett lägre pris. Kommittén avvisar emellertid denna tanke och anser att elt sådant system skulle kräva en alltför betungande adminislration för atl nu vara motiverat. Därjämte bidrar det lill att låsa strukturen inom såväl producent- som mejerileden.

Dessa kommitténs bedömningar finner institutet svårt att avvisa. Syste­met skulle bl. a. kräva en ingående reglering av Jordbruksföretagens indivi­duella produktionsramar med det behov av särskilda kontroller som följer härav. Ändå vill institutel instämma i kommitténs uttalande att ett tvåpris­system som generell metod vid prissätting utan tvekan är ett kraftigt styrmedel för produktionen - enligt institutets mening det på begränsad sikt mest verksamma bland dem som hittills tagits under allvarligt övervä­gande. Om en prisdifferentiering av detta slag med åtföljande regleringar inger alltför stora betänkligheter, återstår som tänkbar slutsats att del kanske trots allt kan visa sig lättare att bära de merkostnader som är

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

45

förenade med överskottsproduktionen. Detta skulle emellertid innebära att Jordbrukarna och/eller konsumenterna får sämre utbyte av livsmedelspro­duktionen än som eljest skulle kunna vara möjligt. Åtminstone torde detta gälla om inte ökade administrationskostnader äter upp hela den samhälls­ekonomiska vinsten av minskad överskottsproduktion.

NO anför: Det kan först konstateras att kommitténs bedömning av kon­sumtionsutvecklingen pä kort sikt med största sannolikhet slår fel med hänsyn till att subventionerna på kött, fläsk och ost helt tas bort fr.o.m. den 1 december 1983. De tidigare minskningarna av matsubventionerna torde nämligen ha starkt bidragit till den konsumtionsnedgång som tillsam­mans med en fortsalt produktionsökning skapat överskollssituationen på dessa varuområden.

Överskotten kan således snarare väntas öka än minska. Atl förlänga det tillfälliga investeringsförbudet kan tyckas ligga nära till hands i en sådan situation. NO anser emellertid att åtgärden överhuvudtagel inte borde ha genomförts. Den drabbar nyetableringar och moderniseringar på ett sått som inte är ägnat att främja produktivitet i Jordbruket. Dylika åtgärder måste självfallet undvikas. NO invänder också starkt mot införandet av någon form av investeringskontroll som medel att på sikt minska produk­tionen. Däremot kan det vara naturligt att hell eller delvis minska del statliga stödet till investeringar på detta område.

Kommittén diskuterar en rad andra åtgärder som är vidtagna eller tänk­bara för att minska överskotten. NO vill i första hand beröra den metod som är naturlig för att råda bot på rådande förhållanden, nämligen en diftérentierad prissättning eller någon annan form av ersättning baserad på marginalkostnader. Man skulle därmed få en prissättning som bättre av­speglar produkternas faktiska värde på olika marknader och som mera rättvist fördelar de regleringsekonomiska kostnaderna för att avsätta över-skotlskvantiteterna. För den enskilde producenten är det vid nuvarande betalningssystem nästan allfid lönsamt att öka produktionen även om det kräver ökade kostnader och marginalkostnaderna därmed överstiger intäk­terna av produkterna när de säljs på exportmarknaden. Detta är över­skottsproblemets kärna. Givetvis ligger det något destruktivt i att inte utnyttja tillgängliga resurser. Men kompensationen måste i någon form relateras till den volym som krävs av försöijningsskäl om inte systemet skall bli orimligt dyrt.

Kommittén finner att differentierad prissättning i form av ett tvåprissy­stem kan vara lämpligt endast på mjölkområdet. Det bidrar dock enligt kommittén till att låsa strukturen inom såväl producent- som mejerileden och medför ett omfattande administrativt arbete. Del innebär vidare all besluten i viss utsträckning förs över frän den enskilde till centrala organ.

Av övriga tänkbara åtgärder som kommittén diskuterar vill NO avråda från tankar på all kvotera ut den totala produktionsvolymen till förädlings­ledet. Della skulle vara konkurrensbegränsande. Andra varianter på diffe­rentierad ersättning kan vara värda alt närmare utredas, l.ex. progressiva leveransavgifter och skattereduktion vid minskad produktion. Av vikt är därvid att finna lösningar som inte hämmar effektiviteten, snedvrider kon­kurrensen eller medför betydande administration.

SPK anför: Kommittén har vad gäller frågan om obalans mellan produkfion och konsumtion valt att inte lägga några nya förslag i sitt delbetänkande.

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

46

Den prolongering av investeringsförbudet som föreslås kan dock enligt nämndens mening knappast ses som en väg mot ökad balans. Konserve­ring av nuvarande struktur kan inte på sikt ge de fortlöpande effektivitets­vinster och den flexibilitet som skiftande marknadsförutsättningar kräver. För framtiden måste inomjordbrtiksregleringen lösningar på produktions-, balans- och andra marknadsproblem, sökas i system med ökat utrymme för marknadspåverkan. Häri inbegrips rimligt utrymme för konkurterande import.

I den nuvarande Jordbrtiksregleringens kompensationssystem får lant­brukaren lika mycket betalt för den första som den sista producerade enheten. Det innebär att det för den enskilde lantbrukaren alltid är lönsamt att öka produktionen så länge som marginalkostnaden inte överstiger det pris han får ut. Slutsatsen av detta är att priset i nuvarande system inte ger adekvat styreffekt vid balansproblem. För att en märkbar fördelningsef­fekt via priset skall erhållas måste lantbrukarens överproduktion betalas med ett pris som - pä en fri marknad - motsvarar den intäkt som faktiskt erhålls vid försäljning av denna överskottskvantitet.

Lantbruksstyrelsen anför: Lantbruksstyrelsen vill framhålla den stora osä­kerhet som ligger i de redovisade antagandena. Om de av kommittén redovisade priskänslighetstalen gäller, skulle det i oktober 1983 föreslagna borttagandet av livsmedelssubventionerna på bl.a. kött leda till en viss ytterligare konsumtionsminskning. Vidare är den antagna årliga avkast­ningsökningen inom mjölkproduktionen, 75 kg per ko, lägre än den ökning som har skett under den senaste lO-årsperioden. Det är inte heller sanno­likt att den av kommittén antagna minskningen av antalet mjölkkor sker utan att särskilda åtgärder vidtas. Styrelsen finner alt de hittills vidtagna åtgärderna för att begränsa överskotten ännu inte har åstadkommit till­räckliga effekter.

Lantbruksstyrelsen vill peka pä alt effekterna av lagen om förbud mot nybyggnad hittills har motverkats av en ökning av byggnadsverksamheten inom lantbruket under perioden omedelbart före lagen trädde i kraft. Av lantbruksstyrelsens statistik från djurskyddsgranskningen framgår att an­talet granskade platser för mjölkkor under första halvåret 1983 uppgick till 8 100 Jämfört med 6700 under motsvarande period år 1982.

1 vissa fall har dispenser från nybyggnadsförbudet lämnats.    

Lantbruksstyrelsen vill framhålla att del med hänsyn till den korta tid som nybyggnadsförbudet varit i kraft inte är möjligt att nu göra en närmare utvärdering av effekterna av delta förbud. Generellt torde dock gälla att effekterna på kort sikt av lagstiftningen är begränsade. Genom olika åtgär­der som exempelvis omdisponeringar av befintliga stallutrymmen kan ka­pacitetsutnyttjandet och därmed produktionen ökas utan att någon ny­byggnad sker. Effekterna av ett nybyggnadsstopp verkar antagligen olika på lång sikt inom olika produktionsgrenar.

Lantbruksstyrelsens erfarenheter är alt tillämpningen av lagen om för­bud mot nybyggnadsverksamhet innebär betydande administrativt arbete. I avvaktan på att effekterna av förbudet mot nybyggnad av djurstallar närmare kan utvärderas och atl statsmakterna tar ställning till livsmedels­kommitténs samlade förslag har lantbruksstyrelsen ingen erinran mot att förbudet förlängs med elt år.

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

47

Kommittén redovisar alt den avvecklingsersättning för mjölkprodu­center mellan 60 och 65 års ålder som utgår sedan den 1 Januari 1983 hittills har haft ganska begränsad effekt. Lantbruksstyrelsen har tillsammans med Jordbruksnämnden tidigare föreslagit regeringen att avvecklingsersättning­en på sätt som redan sker i norta Sverige skall kunna utgå i södra Sverige även om slakt- och rekryteringsdjur behålls. Styrelsens bedömning år att en sådan ändring är en förutsättning för att åtgärden skall kunna få ökad effekt i dessa delar av landet. Sannolikt behövs också en höjning av ersättningsbeloppet för alt nå en betydligt ökad anslutning.

Sammanfattningsvis delar lantbruksstyrelsen kommitténs bedömning att ytterligare direkta åtgärder för produktionsanpassning inte omedelbart behöver vidtas. Produktionsutvecklingen, särskilt inom mjölkproduk­tionen, måste dock följas med största noggrannhet så att ytterligare åtgär­der kan vidtagas om överskotten fortsätter att öka.

Konsumentdelegationen (KD) anför:          Preliminära beräkningar tyder

på att överskotten av animalier är samhällsekonomiskt mycket olönsamma på lång sikt (dä alla kostnader är röriiga). LMK-83 vill emellertid mot bakgrund av överskottssituationen snarast förbättrats något - åtminstone tillfälligt inte nu föreslå några speciella åtgärder utan avvakta tills slutlig ställning skall tas i fråga om produktionsmålet.

KD delar kommitténs uppfattning, även om överskottssitualionen torde förvärtas i förhållande till kommitténs antaganden till följd av den nyligen föreslagna sänkningen av livsmedelssubventionerna. KD har i princip den inställningen alt produktionsbalansen i första hand bör upprätthållas ge­nom en väl avvägd pris- och lönsamhetsnivå. Även om man inle genom prissättningen nu snabbt kan åstadkomma balans i produkfionen anser KD det vara bättre att marknadskrafterna får verka på sikt än att administrativt betungande och effeklivitetshämmande detaljregleringar genomförs.

Det känns angeläget för delegationen atti detta sammanhang än en gång framhålla atl kostnaderna för export av överskott inte får övervältras på konsumenterna.

Statens industriverk anför:  vill industriverket i detta sammanhang

lämna två förslag till konkreta åtgärder som syftar till alt minska de totala samhällsekonomiska kostnaderna för Jordbruksöverskotten. Det ena gäller en ökning av fläskexporten och därmed en ökning av den samhällsekono­miska intäkten; det andra ett system för en balanserad mjölkproduktion (tvåprissystem) och därmed en minskning av den samhällsekonomiska kostnaden.

Sveriges lantbruksuniversitet anför: Balansproblemen inom livsmedelssek­torn är erfarenhetsmässigt myckel komplexa. Att på kort sikt påverka "produktionsvolymen kräver kraftfulla ingrepp med vittgående och svår­överskådliga effekter. Utredningen har ej föreslagit sådana starka ingrepp. En viktig del av produktionsbalansproblematiken rör överskottens sam­hällsekonomiska kostnader. SLU anser att utredningens kostnadsanalyser är ofullständiga bl. a. därför att de ensidigt berör producentledet. Svenska och internationella erfarenheter visar på en mycket låg, kortsiktig utbuds-elasticitet i Jordbruket liten kortsiktig effekt av produktionsstyrande åtgärder - medan efterfrågeelasticitelerna på konsumtionssidan sannolikt är underskattade: Därför bör även del framtida konsumtionsmönstret tas

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

48

med i bilden när produktionsbahmsen analyseras. Särskilt bör man då uppmärksamma en alll mer differentierad marknad.

Enligt SLU bör möjligheterna att via minskade regleringar åstadkomma förbättrade och mera överskådliga anpassningsmekanismer inom såväl produktions- som konsumtionsleden analyseras. Dessförinnan är det omöjligt att uttala sig om lämpligheten i ulredningens förslag lill kortsiktiga produklionsbegränsande åtgärder. Etl konkret exempel på svårigheterna i sammanhanget ulgör frågan om livsmdelssubventionerna. Utredningens analyser grundar sig på en utveckling med oförändrade livsmedelssubven­tioner. Eftersom det nu föreligger förslag i riksdagen om en stark nedskär­ning kan de gjorda analyserna bli inaktuella redan innan beslut om förturs-frågornalas.

Länsstyrelsen i Södermanlands läin anför:   Länsstyr-elsen biträder

kommitténs förslag att det tillfälliga investeringsstoppet för byggnadsin­vesteringar inom animalieproduktionen förlängs efter den 30Juni 1984 med ytterligare elt år i avvaktan på kommitténs redovisning av huvudförslaget. Länsstyrelsen biträder även kommitténs förslag att nuvarande avvecklingsersältning till vissa mjölkproducenler bibehålles, men föreslår atl reglerna ändras så att avvecklingsersättning skall kunna utgå i södra Sverige liksom f. n. sker i Norrland även om slakt- och rekryteringsdjur behålls.

Länsstyrelsen i Kronobergs län anför:        Den prisökning som ett bort­

tagande av livsmedelssubventionerna kommer att medföra resulterar med

stor sannolikhet i en reaktion på marknaden med en minskad konsumfion

av berörda produkter som en naturiig följd. Konsekvenserna av detta

kommer alt öka överproduktionen ytterligare. Förslaget från kommittén

atl förlänga nuvarande tillfälliga förbud mot investeringar inom animalie­

produktionen synes inte vara tillräckligl. Länsstyrelsen kan dock accepte­

ra en förlängning av förbudet i avvaktan pä kommitténs slutliga ställnings­

lagande i frågan.

Länsstyrelsen i Kristianstads län anför: Kommittén uppskattar att 7 300 effektiva sysselsättningstillfällen försvinner inom Jordbrukssektorn om ba­lans skall nås mellan produktion och konsumtion. Länsstyrelsen vill därför påpeka de regionalpolitiska och sysselsättningsmässiga problem som kan uppstå. 1 de områden, där betingelserna för Jordbruket är sämst och där fiest enheter kommer att försvinna vid en neddragning av Jordbrukspro­duktionen, finns en mycket begränsad arbetsmarknad. Försämrade villkor för Jordbruket leder därför även till en ytterligare utarmning av glesbyg­den.

Länsstyrelsen tillstyrker förslaget med en förlängning av investerings­förbudet tills statsmakterna tar ställning till kommitténs samlade förslag.

Länsstyrelsen tillstyrker även art avvecklingsersättning till vissa mjölk-producenter bör bibehållas med vissa förändrade regler enligt det förslag som Jordbruksnämnden och lantbruksslyrelsen tidigare inlämnat fill rege­ringen. Länsstyrelsen anser att systemet även är av stor social betydelse för Jordbrukaren. Systemet kan med vissa förändringar bli betydligt effek­tivare för att minska mjölköverskottet. Det motverkas dock av ett bortta­gande av livsmedelssubventionerna på nötkött.

Länsstyrelsen anser också i likhet med kommittén att nuvarande över-

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

49

skottsläge inte motiverar alt en så genomgripande reglering som tvåprissy­stem för mjölk nu införs.

Länsstyrelsen i Jämtlands län anför: Länsstyrelsen får till fullo understryka kommitténs uppfattning beträffande jordbrukets stora regionala betydelse i Norriands inland. Dessutom bör framhållas att ett allmänt krav på en minskning av jordbruksproduktionen i första hand drabbar de svagare Jordbruksbygderna, bygder som dessutom har utvecklats i negativ riktning beträffande näringsliv, sysselsättningsunderlag och folkmängd och som är mycket känsliga för ytterligare åderlåtning och där möjlighet till alternativ sysselsättning är nära nog obefintlig. Ytteriigare utglesning av länets Jord­bruk och minskning av djurhållningen innebär bl.a. ökade transportkost­nader för produkter och inköpta produktionsmedel. Detta leder till alt förädlingsföretagen får en sämre betalningsförmåga vilket i sin tur försäm­rar lönsamheten i Jordbruket. En allmän nedgång i jordbruket medverkar dessutom till att underlaget för övrigt näringsliv och samhällsservice starkt minskar. För att hålla Jordbruksproduktionen uppe borde därför en gene­rell uppräkning av prisstödet för norra Sverige genomföras omedelbart i likhet med framställning gjord från de fyra nordligaste länen.

--- Däremot har kommittén avstått ifrån att föreslå ett så kallat

tvåprissystem för mjölk, etl ställningstagande som länsstyrelsen delar.

Länsstyrelsen har inget att erinra mot att nuvarande investeringsförbud för djurstallar förlängs. Dispensreglerna för norra Sverige vilka, sett mot dagens lönsamhetsnivå, i realiteten saknar betydelse bör dock för framti­den bibehållas.

Länsstyrelsen i Norrbottens län anför: Länet är inte något överskottsom­råde. Som ovan framgått krävs betydande produktionssatsningar för att länet skall till viss del bli självförsörjande. Mol denna bakgrund och med hänsyn lill Jordbrukels speciella regionalpolitiska betydelse i Norrbotten är det viktigt att de åtgärder som vidtas för att begränsa överskottsproduk­tionen utformas selektivt.

Enligt länsstyrelsen bör det överhuvudtaget ej komma i fråga att tillämpa produktionsdämpande åtgärder i det egentliga jordbruket i länet.

Kommittén föreslår att det tillfälliga förbudet mot investeringar i anima­lieproduktionen förlängs till dess statsmakterna tar ställning till kommit­téns förslag i dess helhet. Detta investeringsförbud är ett exempel på en generell åtgärd som motverkar de regionalpolitiska delmål som uppställts för Jordbrukspolitiken. Förbudet bör oberoende av hur dispensreglerna utformas ej avse Norrbottens län.

Glesbygdsdelegationen anför:        Delegationen anser att det bör tillåtas

en ökning av Jordbruksproduktionen i den utpräglade glesbygden. Det är

inte i dessa områden problemen med överskottsproduktion uppstått. För

att ge utrymme för detta krävs en omstrukturering av Jordbruket i de södra

delarna av landet. 

LO anför; Enligt gällande riksdagsbeslut liksom enligt kommitténs direktiv skall Jordbruksnäringen själv ta ansvaret för uppkommande produktions­överskott. LO finner det självklart att denna regel kvarstår i ett nytl Jordbrukspolitiskt beslut.

Kommittén redovisaren beräkning över de samhällsekonomiska kostna­derna på kort sikt av överskotten av Jordbruksprodukter. Uppskattningar-

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

50

na är försiktigt hållna, och torde enligt LOs mening, snarast underskatta kostnaderna. Görs motsvarande beräkningar över de långsiktiga konse­kvenserna av överskotten, blir kostnaderna - vilket kommittén också påpekat - betydligt högre.

Trots detta ansluter sig LO till kommitténs grunduppfattning att några speciella åtgärder inte nu bör vidtas för att begränsa produktionen, utan att övervägandena får anstå tills kommittén skall avge sitt slutbetänkande. LO vill dock betona, att det borttagande av livsmedelssubventionerna fiån den 1 december 1983 på kött, fläsk, ost saml får- och lammkött som regeringen föreslagit, måste motivera kommittén alt noga följa utvecklingen under 1984.

LO vill också markera sin negativa inställning till kortsiktiga, selekliva åtgärder för att åstadkomma en produktionsanpassning. De selektiva åt­gärder som hittills prövats har tillfälligt begränsat produktionen, men har inte åstadkommit någon varaktig neddragning av produktionsresurserna. Detaljregleringar av marknaden medför vidare onödig byråkrati och verkar hämmande på rationaliseringsutvecklingen. Det senare medför på lång sikt att konsumenternas utgifter för livsmedel blir högre än de eljest skulle ha varit. LO menar att marknadskrafterna - priset och lönsamheten, är de effektivaste medlen för att nå produktionsbalans inom Jordbruket och att dessa krafter måste ges möjlighet alt verka, även inom denna reglerade näring.

Ifråga om investeringar gäller för närvarande etl tillfälligt förbud mot investeringar inom animalieproduktionen. Förbudet gäller till och med den 30Juni 1984. Kommittén kan enligl direktiven pröva någon form av inves­terings- eller etableringskontroll. I avvaktan på ytterligare erfarenheter av förbudets effekler och överskottssiluationens utveckling bör, enligt kom­mitténs mening, förbudet tillfälligt förlängas tills dess statsmakterna tar ställning lill kommitténs samlade förslag. LO vill i nuläget inte motsätta sig kommitténs förslag i denna fräga.

TCO anför; När det gäller produktionsbalansen innebär kommitténs för­slag att man avvaktar och eventuella förslag får anstå till slutbelänkandet som skall föreligga i oktober 1984. TCO delar kommitténs bedömning att läget vad avser produktions- och konsumtionssidan nu är något bättre än när kommitténs direktiv skrevs.

På längre sikt är emellertid de samhällsekonomiska kostnaderna för överskottet mycket stora eller ett par miljarder om året. TCO delar vad som framförs i direktiven nämligen att Jordbruksnäringen själv skall ta ansvaret för uppkommande överskott.

Svenska Livsmedelsarbetareförbundet anför: Livsmedelsarbetareförbun­

dets principiella syn på överskottsfrägorna är atl en bättre balans bör

åstadkommas mellan konsumtion och produktion. En sådan anpassning

måste dock ske successivt, på lång sikt och under planmässiga former. En

sådan anpassning måste ske mot ett bedömt långsiktigt konsumtionsbe­

hov, kvantitativt och kvalitativt, och inte påverkas av kortsiktiga variatio­

ner i efterfrågan.-- 

-------- Beträffande medel atl nedbringa produktionen finns två princi­

piella vägar, dels detaljregleringar, dels sänkt lönsamhet. Detaljregleringar

har allvariiga effekter på lång sikt och bör enligt förbundels rnening endasl

tillgripas i akuta situationer och under begränsade perioder. Att låta mark­

nadsmekanismerna genom sänkt lönsamhet påverka produktionsvolymen

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

51

är däremot endast lämplig på längre sikt. På lång sikt leder en sänkt lönsamhet till lägre investeringsvolym vilket påverkar produktionsvoly- , men dels direkt genom lägre volym nyinvesteringar, dels indirekt via långsammare produktivitetsutveckling. På kort sikt är emellertid inte sänkt lönsamhet i Jordbruket ett rekommendabelt instrument pä grund av utbu­dets låga priselasticitet. Det måste också beaktas att resurserna inom jordbruket har mycket begränsade alternativa användningsmöjligheter. Även på läng sikt måste lönsamhetssänkningen vara begränsad och kom­pletteras med styråtgärder. Framför allt måste "'norrlandsstödet".räknas upp och omfatta flera utsatta glesbygdsområden (l.ex. Gotland). Vidare bör höjda avgifter på kemiska bekämpningsmedel, konstgödsel och impor­terat kraflfoder användas parallellt med priset pä jordbruksprodukter för att styra lönsamheten.

Svenska Lantarbetareförbundet anför:          Olika åtgärder för produk­

tionsminskning har också diskuterats i kommittén. Åtgärder som hittills

vidtagits, såsom avvecklingsersättning av mjölkkor och investeringsförbud

inom animalieproduktionen. har inte ännu givit några påtagliga resultat.

Systemen har dock varit i bruk i alltför kort tid för att verkningarna rätt

skall kunna bedömas. Förbundet har därför inget att erinra mot att förbu­

det mot investeringar bibehålls ännu etl år.

Förbundet vill betona sin uppfattning att ett tvåprissystem inte heller i framtiden bör användas som styrmedel för produktionen. Alltför mycket av kortsiktiga selektiva ålgärder för produktionens begränsning bör också undvikas. Förbundets uppfattning är den att marknadskrafterna, priset och lönsamheten är de mest effektiva medlen för att begränsa produktionen på ett mer varaktigt sätt. En förutsättning härför är emellertid, som vi tidigare påpekat, att kompensationssystemet blir utformat på etl sådant sätt att del gynnar de seriöst satsande heltidsföretagen. Förbundet vill starkt under­stryka angelägenheten av att en fortsatt rationalisering och sund utveckling av företagsstruktur och teknik främjas. Om kortsiktigt verkande åtgärder undantagsvis måste tillgripas, måste även dessa inriktas så att rationalise­ringen inte motverkas.

LRF anför: LRF delar LMKs uppfattning att de presenterade beräkningar­na av överskottens effekt på samhällsekonomin är ofullständiga. LRF förutsätter att LMK under sitt fortsatta arbete låter utföra en fullständig analys av överskottens uppkomst samt deras samhällsekonomiska bety­delse. Då bör ocksä beaktas att samhället måste bära det ekonomiska ansvaret för livsmedelsberedskapen, regionalpolitiken m.m.

Enligt LRF är överproduktionen en tillgång för samhällsekonomin så länge denna produktion sker utan nämnvärda nyinvesteringar. För jord­brukssektorn är dock överskotten en belastning så länge jordbruket en­samt får bära hela koslnaden för exporten inklusive hela kostnaden för de produktionsresurser utanför Jordbruket som skulle friställas om överskot­ten togs bort. Det är därför rimligt att samhället bär en skälig del av kostnaderna för det överskott som uppstått till följd av 70-talets stimu­lanser och 80-talets åtstramningar.

De regionalpolitiska aspekterna har behandlats mycket översiktligt i betänkandet. LRF förutsätter att dessa frågor blir föremål för grundlig analys i LMKs fortsalla arbete. 1 detta sammanhang är det mycket angelä­gel att frågor som berör prisstödet till Jordbruket i norra Sverige behandlas med förtur.

Prop. 1983/84:76   Bilaga 2

52

Produktionsstyrande åtgärder

LMK redovisar elt antal åtgärder som skulle kunna användas i produk­tionsstyrande syfte. Dessutom åsyftas att via koslnadskompensationen kunna tillgripa prispressen som en produktionsstyrande åtgärd.

Det är LRFs bestämda uppfattning att en allmän pris- och lönsamhets­press med syfte alt åstadkomma balans mellan produktion och konsumtion får mycket allvarliga och långtgående ekonomiska och sociala konsekven­ser för lantbruket och landsbygden och då särskill de utpräglade glesbyg­derna. En allmän pris- och lönsamhetspress innebär bl.a. ett totalt åsido­sättande av inkomslmålet. Detta kan LRF inte acceptera.

LRF anser att man utifrån svenska och utländska vetenskapliga studier och utifrån praktiska erfarenheter kan dra följande slutsatser om en allmän pris- och lönsamhetspress.

-

Del är inte möjligt atl nå balans mellan produktion och konsumfion utan drastiska sänkningar av lantbrukarnas inkomster.

-

1 ett inledningsskede kan produktionen öka.

-

Lantbrukare som med stor andel lånat kapital investerat för en framtida effektiv produktion drabbas hårdast. Produktionen minskar inte för att dessa går i konkurs.

-

För att få minskad produktion fordras att sysselsättningsmöjligheterna utanför Jordbruket är goda.

De produktionsstyrande åtgärder som LMK övervägt berör endasl ani­malieproduktionen. LRF vill betona alt det är angelägel att åtgärder, som berör andra delar av Jordbruket eller angränsande verksamheter, också prövas. Det väsentligaste är all finna ålgärder som beroende på produk­tionsmålet påverkar intresset för ökad eller fortsatt animalieproduktion. Möjlighelerna att kombinera jord- och skogsbruk bör särskilt uppmärk­sammas.

LRF anser att det är nödvändigt att förbudet mot utökningsinvesleringar i djurstallar föriängs såsom LMK förordar och att det inte tas bort förtån det kan ersättas med andra långsiktigt verkande regler som anpassar inflö­det av resurser till det långsikfiga produktionsutrymmet. De av LMK och tidigare även av LRF föreslagna ändringarna i reglerna för avvecklingser-sätlning för vissa mjölkproducenter bör genomföras snarast. LRF tillstyr­ker således LMKs förslag i dessa avseenden. Det är vidare angeläget att möjliga styrmedel, l.ex. tvåprissystem för mjölk, detaljutformas och att alla berörda instanser håller en hög beredskap så att åtgärder kan sättas in med kort varsel om produktionsbalansen försämras.

För att det skall vara möjligt att åstadkomrna en långsiktig produktions­balans måste samhället aktivt och helhjärtat medverka till att skapa bl.a. ekonomiska förutsättningar för alternativ produktion och/eller alternativ användning av nuvarande produkter. I anslutning härtill vill LRF också mycket kraftigt understryka betydelsen av att statsmakterna i störte ut­sträckning än hittills beaktar kombinationen Jord/skog och de möjligheter denna kombination ger.

SI och SLIM anför:----- kan vi inte dra någon annan slutsats än att

kommittén kraftigt undervärderat mjölköverskotten, både pä kort och medellång sikt. Vi finner det därför angeläget att man redan nu överväger införandet av ålgärder för att förhindra att produktionsbalansen för mjölk ytteriigare försämras.

Såväl Industriförbundet som SLIM har principiellt en negativ inställning till selektiva slyråtgärder, som oftast leder till detaljregleringar och onödig

Prop. 1983/84:76    Bilaga 2

53

byråkrati. När det gäller mjölkproduktionen finns emellertid skäl som lalar mot ett användande av generella prispolitiska medel för att minska produk­tionen. Vi vill därför - trots vår principiella inställning - inte motsätta oss elt tvåprissystem för mjölk, med de nackdelar i olika avseenden som elt sådant har. Internationella jämförelser tycks tyda på att någon nämnvärd reducering av mjölköverskotten knappast är möjlig utan någon form av kvotering. Del är emellertid viktigt att åtgärder sätts in snarast, innan produktionsöverskotten blivit alltför stora och kostsamma. Den internatio­nella balansutvecklingen på mjölkmarknaden inger redan nu oro.

Handelns samarbetsorgan i Jordbruksfrågor anför: 1 fråga om investeringar gäller för närvarande tillfälligt förbud mot investeringar inom animaliepro­duktionen. Förbudet, som gäller t. o. m. den 30 Juni 1984, anser kommittén bör förlängas tills dess statsmakterna tar ställning till kommitténs samlade förslag.

Vi sympatiserar inte med åtgärden som sådan, vilken vi anser vara ett allvarligt ingrepp i den rätt fill fri företagsamhet, som även fortsättningsvis bör vara en självklar grundprincip i det svenska näringslivet.

Däremot delar vi i stort kommitténs uppfallning om att den nuvarande obalansen mellan produktion och konsumtion visserligen är oroande men ändock inle är av sådan omfattning, att åtgärder på kort sikt bör vidtagas. Livsmedelskommittén kommer i sitt fortsatta arbete att våren 1984 fram­lägga förslag till en framtida produktionsmålsättning för det svenska Jord­bruket. Dessa värderingar bör enligt vår mening avvaktas, innan eventuel­la åtgärder i produklionsbegränsande syfte vidtas.

Hushållningssällskapens förbund anför: Förbundet delar LMK:s bedöm­ning, att nuvarande förbud mol investeringar inom animalieproduktionen bör bibehållas, tills ställning tagits till LMK:s samlade förslag i dess slutbetänkande.

KF anför:----- KF delar utredningens uppfattning att det är till fördel

särskilt för Jordbrukarna, men troligen även för konsumenterna, om pro­duktionen bringas i balans. Enligt KF:s uppfattning bör konsumenterna för de flesta animalieprodukterna även ha tillgång till kompletterande import­varor, l.ex. av ost. KF anser ävenledes att överskottsproduktionen i möjligaste mån bör avsättas i Sverige genom särskilda arrangemang.

Av kommitténs överväganden angående olika åtgärder och metoder för att komma tillrätta med animalieöverskotten, på kort och långt sikt, finner KF det möjligt antingen med ett tvåprissystem inom l.ex. mjölkproduk­tionen och/eller kontraktsproduktion om detta kan ske ulan alltför vidlyf­tiga administrationsinsatser. Kontraktsproduktion har man för övrigt re­dan för köksväxter, sockerbetor, potatis (KF har kontraktproduktion pä ca 30000 ton) och för kyckling- och äggproduktionen även om systemet inte fungerar perfekt för samtliga varor. KF förutsätter att kommittén i det fortsatta utredningsarbetet ytteriigare penetrerar dessa och andra metoder för att åstadkomma produktionsbalans inom animalieområdena. Som yt­terligare en produktionshämmande åtgärd diskuteras det investeringsför­bud som infördes våren 1983 och som föreslagits förlängt till den 1 Juli 1984, vilket KF principiellt inle anser lämpligt men som KF i nuvarande överskottsläge kan acceptera som en tillfällig åtgärd.

Norstedts Tryckeri, Stocicholm 1983