Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Prop. 1979/80:75

Regeringens proposition

1979/80:75

om folkomröstning i kärnkraftsfrågan;

beslutad den 17 december 1979.

Regeringen föreslår riksdagen att antaga de förslag som har upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll.

På regeringens vägnar

THORBJÖRN[REDACTED_EFTERNAMN]

CARL AXEL PETRI

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen läggs fram förslag till lag om folkomröstning i kämkrafts­frågan. Omröstningen föreslås äga ram den 23 mars 1980. Förslaget be­handlar i övrigt frågeställningen vid omröstningen och vissa valtekniska frågor i samband med denna.

I propositionen läggs också fram förslag rörande vissa anslag i samband med folkomröstningen.

1 -Riksdagen 1979180. I sami Nr 75

Prop. 1979/80:75

2

Förslag till

Lag om folkomröstning i kärnkraftsfrågan

Härigenom föreskrivs följande.

1 §   Den 23 mars 1980 skall folkomröstning i hela riket äga mm om kämkraftens roll i den framtida energiförsörjningen.

De förslag folkomröstningen gäller är följande.

Förslag nr 1

Kämkraften avvecklas i den takt som är möjlig med hänsyn till behovet av elektrisk kraft för upprätthållande av sysselsättning och välfärd. För att bl. a. minska oljeberoendet och i avvaktan på att förnybara energikällor blir tillgängliga används högst de 12 kärnkraftsreaktorer som i dag är i drift, färdiga eller under arbete. Ingen ytteriigare kärnkraftsutbyggnad skall förekomma. Säkerhetssynpunkter blir avgörande för den ordning i vilken reaktorerna tas ur drift.

Förslag nr 2

Kärnkraften avvecklas i den takt som är möjlig med hänsyn till behovet av elektrisk kraft för upprätthållande av sysselsättning och välfärd. För att bl.a. minska oljeberoendet och i avvaktan på att förnybara energikällor blir tillgängliga används högst de 12 kärnkraftsreaktorer som i dag är i drift, färdiga eller under arbete. Ingen ytteriigare kärnkraftsutbyggnad skall förekomma. Säkerhetssynpunkter blir avgörande för den ordning i vilken reaktorerna tas ur drift.

Energihushållningen bedrivs kraftfullt och stimuleras ytterligare. De svagaste grupperna i samhället skyddas. Ätgärder vidtas för att styra elkonsumtionen bl.a. för att förhindra direktverkande elvärme i ny per­manentbebyggelse .

Forskning och utveckling av förnybara energikällor forceras under sam­hällets ledning.

Miljö- och säkerhetsförbättrande åtgärder vid kärnkraftverken genom­förs. En särskild säkerhetsstudie görs för varje reaktor. För medborgarnas insyn tillsätts vid varje kärnkraftverk en säkerhetskommitté med lokal förankring.

Elproduktion genom olje- och kolkondenskraftverk undviks.

Samhället skall ha ett huvudansvar för produktionen och distributionen av elektrisk kraft. Kärnkraftverk och andra framtida anläggningar för produktion av elektrisk kraft av betydelse skall ägas av stat och kommun. Övervinster i vattenkraftproduktionen indrages genom beskattning.

Förslag nr 3

NEJ till fortsatt utbyggnad av kämkraften.

Avveckling av nuvarande sex reaktorer i drift inom högst tio år. En hushållningsplan för minskat oljeberoende genomförs på gmndval av

Prop. 1979/80:75

3

fortsatt och intensifierad energibesparing

kraftigt ökad satsning på fömybara energikällor.

Reaktorerna i drift underkastas skärpta säkerhetskrav. Icke laddade reaktorer tas aldrig i drift.

Uranbrytning tillåts inte i vårt land.

Om pågående eller kommande säkerhetsanalyser så kräver, innebär detta förslag självfallet att omedelbar avstängning skall ske.

Arbetet mot kärnvapenspridning och atomvapen skall intensifieras. Ing­en upparbetning tillåts och export av reaktorer och reaktorteknologi upp­hör.

Sysselsättningen ökas genom alternativ energiproduktion, effektivare energihushållning samt ökad förädling av råvaror.

2

§ För folkomröstningen gäller folkomröstningslagen (1979: 369) med de avvikelser som anges i 3 och 4 §§ samt med de ytterligare föreskrifter som finns i 5-7 §§.

3

§ Rösträtt vid folkomröstningen tillkommer också den som inte är svensk medborgare, om han eller hon har varit kyrkobokförd i riket den 1 november vart och ett av åren 1976, 1977 och 1978 och senast den 23 mars 1980 har uppnått aderton års ålder. Den som är omyndigförklarad av domstol har dock inte rösträtt.

Frågan humvida rösträtt föreligger enligt första stycket avgörs på gmnd­val av den allmänna röstlängd som upprättades år 1979.

4 §   Röstning på fartyg får börja tidigast den 22 febmari 1980.

5 § Röstsedlarna skall vara försedda med rubriken "Folkomröstning i

kämkraftsfrågan''.

På varje röstsedel som innehåller en meningsyttring skall efter mbriken återges följande text:

"I Sverige finns nu sex kämkraftsreaktorer i drift. Ytterligare fyra reaktorer är färdiga och två är under arbete.

Riksdagen har beslutat att en folkomröstning om kärnkraftens roll i den framtida energiförsörjningen skall hållas den 23 mars 1980. Omröstningen gäller tre olika förslag."

Härefter skall anges vilket förslag röstsedeln avser och vad förslaget innebär enligt 1 §.

På de blanka röstsedlarna skall fömtom mbriken finnas orden "Den som inte önskar rösta för något av förslagen far avlämna denna röstsedel".

6 § En röstsedel för varje förslag som omröstningen gäller skall sändas

till vaije röstberättigad.

Efter beställning av sådan kommitté som har bildats för att verka för något av de i 1 § angivna förslagen och som erhåller statsbidrag för sin verksamhet tillhandahåller riksskatteverket röstsedlar för det förslag och till det antal kommittén önskar. Staten svarar därvid för kostnaderna till ett antal som motsvarar högst fyra gånger antalet röstberättigade i riket. Vaije sådan kommitté får dessutom på begäran kostnadsfritt inner- och ytterku-vert för röstsedelsförsändelse i den utsträckning som riksskatteverket anser behövlig.

De lantbrevbärare som tar emot röstsedelsförsändelser bör medföra röstsedlar för de tre förslagen och blanka röstsedlar.

Prop. 1979/80:75

4

7 § Riksskatteverket bestämmer den sista dag då beställning av röstsed­lar skall ha gjorts för att leverans skall kunna ske 30 dagar före dagen för omröstningen. I övrigt tillämpas 6 kap. 8 § vallagen (1972:620).

Denna lag träder i kraft en vecka efter den dag, då lagen enligt uppgift på den utkommit från trycket i Svensk författningssamling.

Prop. 1979/80:75

Utdrag

INDUSTRIDEPARTEMENTET

PROTOKOLL

vid   regeringssammanträde 1979-12-17

Närvarande: statsministern Fälidin, ordförande, och statsråden[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Sö­der,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Boo,[REDACTED_EFTERNAMN], Petri

Föredragande: statsrådet Petri

Proposition om folkomröstning i kärnkraftsfrågan

1    Inledning

Den 28 mars 1979 inträffade ett reaktorhaveri vid ett amerikanskt käm-kraftverk, Three Mile Island, nära Harrisburg, Pennsylvania. Denna hän­delse väckte stor uppmärksamhet, bl. a. i Sverige. Redan tidigare hade här aktualiserats fråga om anordnande av en rådgivande folkomröstning i kämkraftsfrågan. Den amerikanska reaktorolyckan blev en vändpunkt vad gäller anordnandet av en sådan folkomröstning. I en kommuniké den 21 maj 1979 från överläggningar mellan ledarna för de fem riksdagspartierna förklarade de atl de den dagen hade enats om en rådgivande folkomröst­ning rörande kärnkraftens roll i den framtida energiförsörjningen. Kom­munikén bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga I.

För att få information om kärnkraftens säkerhetsfrågor mot bakgrund av händelserna vid Three Mile Island tillkallade dåvarande statsrådet Tham med stöd av regeringens bemyndigande en expertkommitté, den s. k. reak­torsäkerhetsutredningen. Kommittén' har den 19 november 1979 redovi­sat sitt uppdrag i betänkandet (SOU 1979: 86) Säker kärnkraft?. En sam­manfattning av utredningens överväganden och förslag bör fogas till proto­kollet i detta ärende som bilaga 2.

Vidare tillkallade Tham en kommitté som skulle belysa konsekvenserna av en avveckling av kämkraften, den s.k. konsekvensutredningen. Kom-

' Kommittén har bestått av universitetskanslern Hans Löwbeer, ordförande, pro­fessorerna Lars[REDACTED_EFTERNAMN], Arne Hedgran, Sven[REDACTED_EFTERNAMN], Kerstin Lindahl-Kless-ling, Bo[REDACTED_EFTERNAMN], Lars[REDACTED_EFTERNAMN]. Lennart Sjöberg, docenten Evelyn Sokolovski, generaldirektören Göran[REDACTED_EFTERNAMN], forskningspsykologen Carin Sundström-Frisk och professom Torbjörn Westermark.

Prop. 1979/80:75

6

mitten' har den 23 november 1979 redovisat sitt uppdrag i betänkandet (SOU 1979: 83) Om vi avvecklar kärnkraften Konsekvenser för ekonomi, sysselsättning och miljö. En sammanfattning av utredningens övervägan­den bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 3.

Inför folkomröstningen har till regeringen inkommit skrivelser med an­hållan om medel för anordnande av folkomröstningen och informationsåt­gärder i samband med denna från riksskatteverket resp. statens invandrar­verk. Vidare har skrivelser med anhållan om medel för kampanjverksam­het m. m. inkommit från bl. a. Folkkampanjen Nej till kärnkraft.

2   Bakgrund

Enligt gällande energipolitiska beslut (prop. 1975:30 bil. 1, NU 1975:30, rskr 1975:202) omfattar det svenska kärnkraftprogrammet f.n. 13 käm-kraftblock. Ett kämkraftblock består av reaktor, turbin, övrig utmstning och byggnader. Tillstånd enligt atomenergilagen (1956:306) att uppföra, inneha och driva atomreaktor har meddelats för tolv block. Dessa är i drift, färdigställda eller i olika stadier av uppförande.

Sex kärnkraftblock är i kommersiell drift. Den sammanlagda installerade effekten i dessa block uppgår till 3700 MW. Den första anläggningen, Oskarshamn 1, togs i drift år 1972. Därefter togs under tiden december 1974-januari 1976 ytterligare fyra block i drift, nämligen Oskarshamn 2, Barsebäck 1 samt Ringhals 1 och 2. Det sjätte kärnkraftblocket, Barsebäck 2, togs i drift år 1977.

Ytterligare fyra kärnkraftblock är färdigställda. Tillstånd enligt lagen (1977: 140) om särskilt tillstånd att tillföra kärnreaktor kärnbränsle, m. m., den s. k. villkorslagen, har meddelats beträffande Ringhals 3 och Forsmark 1 genom beslut den 21 juni 1979. Enligt lagen (1979: 335) om förbud mot att under viss tid tillföra kärnreaktorer kämbränsle, den s. k. rådmmslagen, får dock kämbränsle inte tillföras reaktorerna före utgången av juni månad 1980 eller den tidigare tidpunkt som regeringen föreskriver. Frågan om laddning av kämkraftblocken Ringhals 4 och Forsmark 2 kommer att bli beroende på i första hand en prövning enligt villkorslagen. Ansökningar om att få tillföra reaktorerna kärnbränsle har ingivits till regeringen den 18 oktober 1979.

Beställningar för kämkraftblocken elva och tolv, iForsmark 3 och Os­karshamn 3, lades ut under år 1976. Arbetet på anläggningarna har emeller­tid bedrivits i lägre takt än vad som enligt de urspmngliga planema skulle ha varit fallet. Något beslut om uppförande av ett trettonde kämkraftblock har inte fattats.

' Kommittén har bestått av landshövdingen Lennart[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, direktö­ren Per-Olof[REDACTED_EFTERNAMN], docenten Alf Carling, ekonomen Gösta[REDACTED_EFTERNAMN], byråchefen Suzanne Frigren, driftdirektören Sven Lalander, tekn. lic. Carl-Erik[REDACTED_EFTERNAMN], fil. dr. Nils[REDACTED_EFTERNAMN], avdelningschefen Göran[REDACTED_EFTERNAMN], avdelningsdirektören Peter[REDACTED_EFTERNAMN] och förhandlingschefen Stig[REDACTED_EFTERNAMN].

Prop. 1979/80:75

7

1975 års energipolitiska program avsåg tiden fram till år 1985. Ett nytt ställningstagande, som skulle innehålla riktlinjer för energipolitiken efter år 1985, fömtsattes komma att ske år 1978.

I december 1976 tillkallades enligt regeringens bemyndigande energi­kommissionen. Dennas uppgift var att samla, utvärdera och redovisa ma­terial samt göra nödvändiga kompletterande studier som underlag för regeringens ställningstagande och förslag till riksdagen om den svenska energipolitikens inriktning fram till omkring år 1990.

Energikommissionen redovisade i sitt betänkande (SOU 1978:17) Ener­gi fyra exempel för den fortsatta utveckhngen inom energiområdet. Till kommissionens betänkande avgavs reservationer med olika inriktning. Reservationerna gällde främst kärnkraftsfrågorna.

1 mars 1979 lade regeringen fram förslag till riktlinjer för energipolitiken fram till omkring år 1990 (prop. 1978/79: 115). Det framhölls att den cen­trala energipolitiska uppgiften för vårt land var att stegvis förbättra vårt försörjningsläge genom att minska det stora oljeberoendet. Kärnkraftpro­grammet borde enligt propositionen begränsas till tolv reaktorer. Detta innebär att, utöver de tio reaktorer som är i drift eller färdigställda, endast de reaktorer som därutöver har tillstånd enligt atomenergilagen borde färdigställas. Någon ytterligare utbyggnad borde inte komma i fråga.

Den 28 mars 1979 inträffade som tidigare nämnts ett reaktorhaveri vid det amerikanska kärnkraftverket Three Mile Island nära Harrisburg, Penn­sylvania, vilket väckte stor uppmärksamhet. Redan tidigare hade i Sverige aktualiserats spörsmål om att anordna en rådgivande folkomröstning i kärnkraftsfrågan. Den amerikanska reaktorolyckan blev en vändpunkt för bedömningen av folkomröstningsfrågan, och en överenskommelse träf­fades om att en rådgivande folkomröstning rörande kärnkraftens roll i den framtida energiförsörjningen skulle hållas.

Med anledning av att en folkomröstning i kärnkraftsfrågan skulle komma att anordnas beslöt riksdagen (NU 1978/79:60, rskr 1978/79:429) att upp­skjuta behandlingen av prop. 1978/79: 115 jämte motioner i de delar som berörde eller hade nära samband med ämnet för folkomröstningen. Dessa delar är i första hand sådana som direkt eller indirekt berör utnyttjandet av kärnkraft.

Vad gäller folkomröstningen framhöll riksdagen att det är angeläget att frågorna formuleras så entydigt som möjligt och att det är önskvärt att största möjliga samstämmighet råder om den närmare innebörden av varje alternativ. Hur många alternativ som skulle uppställas och hur de skulle formuleras var enligt riksdagen ett spörsmål som i första hand borde besvaras vid de fortsatta överläggningarna mellan partierna.

Riksdagen har vidare uttalat att enligt dess uppfattning statliga bidrag bör utgå till kampanjkommittéer för de olika alternativen och att beslut härom bör fattas i samband med att riksdagen beslutar om folkomröstning-

Prop. 1979/80:75

,;

8

Medel för att stimulera till debatt och ökning av kunskaperna i energifrå­gor har anslagits under de senaste budgetåren. För att stimulera opinions­bildningen inför 1978 års energipolitiska beslut anslog riksdagen sålunda för budgetåret 1977/78 och 1978/79 medel för särskilt stöd till studiecirklar i energifrågor, bl. a. för bidrag till studieförbunden för framtagning av mate­rial och utbildning av cirkelledare. Under budgetåret 1977/78 ställdes ock­så medel till förfogande för ekonomiskt stöd till information och kun­skapsspridning som sattes igång av olika fristående gmpper och organisa­tioner.

Också för budgetåret 1979/80 har medel anslagits för stöd till studiecirk­lar i energifrågor (prop. 1978/79:218, NU 1978/79:62, rskr 1978/79:432). Stödet är avsett att utgå till cirklar som påbörjas och om möjligt genomförs före folkomröstningen och som behandlar frågor som är aktuella i samband med folkomröstningen.

3   Föreskrifter om rådgivande folkomröstning

Riksdagen har innevarande år (prop. 1978/79:195, KU 1978/79:39, rskr 1978/79:359) antagit en lag om förfarandet vid folkomröstning i hela riket, folkomröstningslagen (1979:369). Denna lag, som träder i kraft den 1 januari 1980, hänvisar i stor utsträckning till bestämmelser i vallagen (1972:620, omtryckt 1979:456). Hämtöver finns i folkomröstningslagen föreskrifter som på olika punkter avviker från eller kompletterar vallagens bestämmelser. Folkomröstningslagen innehåller emellertid inte alla före­skrifter som behövs för en rådgivande folkomröstning. Bl. a. måste i en särskild lag anges de frågor som skall slällas till folket och tidpunkten för folkomröstningen. Vidare kan i den särskilda lagen meddelas bestämmel­ser som avviker från eller kompletterar folkomröstningslagens föreskrifter, t.ex. bestämmelser om röstsedlar och tillhandahållandet av röstsedlar (prop. 1978/79:195 s. 84).

Folkomröstningslagen bör fogas till protokollet i detta ärende som bi­laga 4. 1 det följande berörs vissa av föreskrifterna i lagen. I övrigt hänvisas till lagtexten.

Enligt 5 § första stycket folkomröstningslagen tillkommer rösträtt vid en folkomröstning dem som är röstberättigade vid val till riksdagen. Före­skriften innebär att rösträtten tillkommer svenska medborgare som är bosatta i Sverige (3 kap. 2 § regeringsformen) eller som någon gång har varit kyrkobokförda här (4 kap. 11 § vallagen). Vidare krävs för att någon skall ha rösträtt att han har uppnått 18 års ålder senast på omröstningsda­gen samt att han inte är omyndigförklarad av domstol. Frågan humvida rösträtt vid en folkomröstning föreligger avgörs på gmndval av en före omröstningen upprättad röstlängd, nämligen den allmänna och den särskil­da röstlängd som upprättas enligt 4 kap. vallagen (5 § andra stycket folk­omröstningslagen).

Prop. 1979/80:75

9

Bestämmelserna i 4 kap. vallagen om allmän och särskild röstlängd innebär bl. a. följande. Allmän och särskild röstlängd upprättas senast den 15 juni varje år (4 kap. 1 och 12 §§). I allmän röstlängd tas upp svenska medborgare som den I juni enligt länsstyrelsens personband är kyrkobok­förda i valdistriktet och som har fyllt eller före den 1 september det år röstlängden upprättas fyller 17 år. Under nu nämnda fömtsättningar tas i allmän röstlängd upp också utlänningar som enligt länsstyrelsens person­band har varil kyrkobokförda i landet den 1 november de tre åren närmasl före valåret. De som den 1 juni enligt länsstyrelsens personband på gmnd av domstols förklaring är eller efter uppnådd myndighetsålder skall förbli omyndiga tas dock inte upp i längden. För dem som inte har fyllt 18 ården 1 september det år röstlängden upprättas antecknas den dag då de blir röstberättigade. För utlänningar antecknas att rösträtt inte föreligger vid val till riksdagen (4 kap. 2 §). I särskild röstlängd tas - efter ansökan -upp utlandssvenskar som den 1 juni har rösträtt vid riksdagsval (4 kap. 12§).

I 7 och 8 §§ folkomröstningslagen finns bestämmelser om röstsedlar. De innebär bl. a. att bara sådana röstsedlar som tillhandahålls av riksskatte­verket far användas vid en folkomröstning. För varje förslag som är föremål för omröstning skall det framställas röstsedlar som är försedda med en tryckt meningsyttring. Dessutom skall det finnas blanka röstsedlar. Röstsedlarna för en omröstning skall vara lika till storlek, färg och materi­al. Statsverket svarar för kosinadema för framställningen av det antal röstsedlar som behövs.

Bestämmelsema i 10 § folkomröstningslagen angående var röstning får äga mm innebär att röstning kan ske - fömtom i omröstningslokalen på dagen för folkomröstningen - på postanstalter i Sverige, hos svenska utlandsmyndigheter och på svenska fartyg i utrikes fart. I fråga om röst­ningen på annat ställe än i omröstningslokalen hänvisas till 10 kap. valla­gen. Där föreskrivs bl.a. följande. Röstning på postanstalter och hos utlandsmyndigheter får i regel ske fr. o. m. den 24:e dagen före valdagen (I och 7 §§). På fartyg får röstning påbörjas tidigast den 55:e dagen före valdagen (13 §).

4   Överläggningar mellan riksdagspartierna, m. m.

Vid överläggningar mellan företrädare för riksdagspartiema den 14 no­vember 1979 överenskoms att den fortsatta planeringen inför folkomröst­ningen i kärnkraftsfrågan borde ske med utgångspunkt i att den bör äga mm den 23 mars 1980. Vidare överenskoms att överläggningarna inför folkomröstningen skulle ske i sådan tid att proposition i folkomröstnings­frågan kunde föreläggas riksdagen före juluppehållet 1979. Delta skulle göra det möjligt för riksdagen att fatta beslut med anledning av folkomröst-

Prop. 1979/80:75

'

10

ningspropositionen i mitten av vecka 3 år 1980. Överenskommelse träf­fades också om att den fortsatta planeringen skulle utgå från att invandrar­na skall ha rösträtt vid folkomröstningen. Kommunikén från överiäggning­arna bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 5.

Med utgångspunkt i de vid överläggningarna den 14 november träffade överenskommelsema uppdrog regeringen den 15 november 1979 åt riks­skatteverket att vidta de förberedande åtgärder som behövs inför en folk­omröstning i kämkraftsfrågan. Beslutet bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 6.

Vid sammanträde med riksdagens talmanskonferens den 21 november 1979 anmäldes att de överenskommelser som träffats vid överläggningarna mellan företrädare för riksdagspartierna inför folkomröstningen i kärn­kraftsfrågan innebar att proposition i ärendet skulle avlämnas till riksdagen den 18, 19 eller 20 december 1979, att sedvanlig motionstid om 15 dagar skulle tillämpas och att vederbörande utskott fömtsattes behandla ärendet så skyndsamt att beslut kunde fattas i kammaren omkring den 16 januari 1980. Denna anmälan lämnades utan erinran.

Överläggningar mellan företrädare för riksdagspartierna rörande folk­omröstningen i kärnkraftsfrågan har vidare ägt mm den 4, 12-14, 16 och 17 december 1979. De vid dessa överläggningar träffade överenskommel­serna innebär i korthet följande.

Folkomröstningen skall benämnas folkomröstning i kärnkraftsfrågan. Folkomröstningen skall gälla tre förslag med följande innebörd:

"Förslag nr 1

Kärnkraften avvecklas i den takt som är möjlig med hänsyn till behovet av elektrisk kraft för upprätthållande av sysselsättning och välfärd. För att bl.a. minska oljeberoendet och i avvaktan på att förnybara energikällor blir tillgängliga används högst de 12 kärnkraftsreaktorer som i dag är i drift, färdiga eller under arbete. Ingen ytterligare kärnkraftsutbyggnad skall förekomma. Säkerhetssynpunkter blir avgörande för den ordning i vilken reaktorerna tas ur drift.

Förslag nr 2

Kämkraften avvecklas i den takt som är möjlig med hänsyn till behovet av elektrisk kraft för upprätthållande av sysselsättning och välfärd. För att bl.a. minska oljeberoendet och i avvaktan på att förnybara energikällor blir tillgängliga används högst de 12 kärnkraftsreaktorer som i dag är i drift, färdiga eller under arbete. Ingen ytterligare kärnkraftsutbyggnad skall förekomma. Säkerhetssynpunkter blir avgörande för den ordning i vilken reaktorerna tas ur drift.

Prop. 1979/80:75

11

Energihushållningen bedrivs kraftfullt och stimuleras ytteriigare. De svagaste gmppema i samhället skyddas. Åtgärder vidtas för att styra elkonsumtionen bl.a. för att förhindra direktverkande elvärme i ny per­manentbebyggelse.

Forskning och utveckUng av förnybara energikällor forceras under sam­hällets ledning.

Miljö- och säkerhetsförbättrande åtgärder vid kärnkraftverken genom­förs. En särskild säkerhetsstudie görs för varje reaktor. För medborgarnas insyn tillsätts vid varje kärnkraftverk en säkerhetskommitté med lokal förankring.

Elproduktion genom olje- och kolkondenskraftverk undviks.

Samhället skall ha ett huvudansvar för produktionen och distributionen av elektrisk kraft. Kärnkraftverk och andra framtida anläggningar för produktion av elektrisk krafl av betydelse skall ägas av stat och kommun. Övervinster i vattenkraftproduktionen indrages genom beskattning.

Förslag nr 3

NEJ till fortsatt utbyggnad av kärnkraften.

Avveckling av nuvarande sex reaktorer i drift inom högst tio år. En hushållningsplan för minskat oljeberoende genomförs på grundval av

-

fortsatt och intensifierad energibesparing

-

kraftigt ökad satsning på förnybara energikällor.

Reaktorerna i drift underkastas skärpta säkerhetskrav. Icke laddade reaktorer tas aldrig i drift.

Uranbrytning tillåts inte i vårt land.

Om pågående eller kommande säkerhetsanalyser så kräver, innebär detta förslag självfallet att omedelbar avstängning skall ske.

Arbetet mot kärnvapenspridning och atomvapen skall intensifieras. Ing­en upparbetning tillåts och export av reaktorer och reaktorteknologi upp­hör.

Sysselsättningen ökas genom altemativ energiproduktion, effektivare energihushållning saml ökad förädling av råvaror."

Röstsedlarna för de olika förslagen skall enligt vad som överenskommils innehålla mbriken "Folkomröstning i kämkraftsfrågan". Härefter skall återges följande text:

"I Sverige finns nu sex kärnkraftsreaktorer i drift. Ytterligare fyra reaktorer är färdiga och två är under arbete.

Riksdagen har beslutat att folkomröstning om kärnkraftens roll i den framtida energiförsörjningen skall hållas den 23 mars 1980. Omröstningen gäller tre olika förslag."

Efter denna text skall anges vilket förslag röstsedeln avser och vad det innebär enligt vad nyss har sagts. På de blanka röstsedlarna skall fömtom mbriken finnas orden "Den som inte önskar rösta för något av förslagen får avlämna denna röstsedel".

Prop. 1979/80:75

12

1 fråga om överenskommelserna bör anmärkas att vänsterpartiet kom­munisterna har haft avvikande mening angående utformningen av röstsed­larnas ingress.

För varje fråga i folkomröstningen skall finnas en kampanjkommitté. Partierna har enats om att följande kampanjkommittéer skall företräda de olika förslagen, nämligen

för förslag nr I Energi för Sverige, för förslag nr 2 kampanjkommittén för linje 2 och för förslag nr 3 Folkkampanjen Nej till kärnkraft.

Dessa kommittéer skall vara mottagare av de statliga medel som skall anslås för kampanjverksamhet inför folkomröstningen. Kampanjmedlen skall uppgå till 36 milj. kr.

Vid en folkomröstning bör medlen principiellt fördelas lika på de olika meningsriktningar som där är företrädda. I förevarande fall har överens­kommelse emellertid träffats om att de som företräder 12-reaktorslinjerna tillsammans får lika mycket som de som företräder 6-reaktorslinjen. Av beloppet skall alltså Folkkampanjen Nej till kärnkraft erhålla 18 milj. kr. Med iakttagande av principen om lika fördelning hade fördelningen mellan förslagen 1 och 2 bort ske så att de erhåller lika mycket. Med hänsyn till att förslag nr 2 stöds av två partier är dock de organisatoriska fömtsättningar­na annoriunda än för förslag nr 1. Enighet har därför nåtts om att fördel­ningen skall ske på så sätt att kampanjkommittén Energi för Sverige skall erhålla 8 milj. kr. och att kampanjkommittén för linje 2 skall erhålla 10 milj. kr.

Kampanjkommittéema skall för att erhålla medlen uppfylla vissa krav. De skall sålunda ha en fast organisation och deras räkenskaper skall granskas av auktoriserad revisor.

Förskott skall ställas lill varje kampanjkommitlés förfogande så snart regeringen fattat beslut om proposition i detta ärende. Förskottet skall motsvara högst 25 % av vad som totalt avses atl ställas till varje kampanj­kommittés förfogande.

Varje kampanjkommitté skall för del förslag den företräder av riksskat­teverket utan kostnad erhålla högst fyra röstsedlar per röstberättigad.

En röstsedel för varje förslag som omröstningen gäller skall genom omröstningsmyndigheternas försorg sändas till varje röstberättigad. Detta bör helst ske i samband med alt röstkorten sänds ut. Riksskalleverket skall dessutom till varje hushåll sända ut en informationsbroschyr som beskri­ver röslningsförfärandet. I denna broschyr skall riksskatieverkei bereda plats för information på tillsammans minst sex sidor i A 4-formal kring de olika förslagen i omröstningen. Denna informalion skall ulformas av resp. kampanjkommitté. Särskilda medel för information i statlig regi skall här­utöver inte utgå. Ytterligare informationsåtgärder, t.ex. s.k. offentliga förhör med efterföljande vetenskaplig medling, får ankomma på de olika kampanjkommittéerna.

Något behov av att i likhet med vad som var fallet vid den senaste

Prop. 1979/80:75

13

folkomröstningen år 1957 tillsätta en särskild folkomröstningsnämnd före­ligger inte.

5   Föredragandens överväganden

Frågan om kämkraftens användning har under senare hälften av 1970-talet väckt stor uppmärksamhet och föranlett en livlig debatt såväl i vårt land som i andra länder där kärnkraft används eller planeras bli använd. 1 debatten har skilda uppfattningar om kärnkraftens roll framförts. Det har härvid i vårt land gjorts gällande å ena sidan att kärnkraft inte bör använ­das eller inle bör komma till ökad användning med hänsyn till de säker­hetsrisker en sådan användning innebär. Ä andra sidan har hävdats att kärnkraften redan ingår som en del av vår energiförsörjning och att kärn­kraft, under betryggande kontroll, också i fortsättningen bör användas.

Som jag inledningsvis har nämnt blev den reaktorolycka som inträffade den 28 mars 1979 vid det amerikanska kärnkraftverket Three Mile Island en vändpunkt vad gäller frågan om anordnande av en folkomröstning om kärnkraftens roll i energiproduktionen. I en kommuniké den 21 maj 1979 från partiledaröverläggningar i folkomröstningsfrågan förklarade sig de fem riksdagspartiema ha enats om en rådgivande folkomröstning rörande kämkraftens roll i den framtida energiförsörjningen. Vid riksdagsbehand­lingen av regeringens förslag till riktlinjer för energipolitiken framhöll näringsutskottet (NU 1978/79:60) att det mått av enighet i folkomröst­ningsfrågan som partiledarna enligt kommunikén hade uppnått var ett viktigt politiskt faktum. Enligt utskottets mening borde riksdagen bekräfta denna relativa enighet genom ett uttalande till regeringen i vilket vissa fömtsättningar för folkomröstningen angavs. Riksdagen beslöt (rskr 1978/ 79:429) att som sin mening ge regeringen till känna vad utskottet anfört.

Beslut om att anordna en rådgivande folkomröstning skall enligt rege­ringsformen fattas av riksdagen genom lag. I lagen skall anges bl. a. de frågor som skall ställas och tidpunkten för folkomröstningen.

Vad gäller de frågor som skall ställas har riksdagen uttalat (NU 1978/ 79:60, rskr 1978/79:429) att spörsmålet om hur många altemativ som skall uppställas och hur de skall formuleras i första hand bör besvaras vid de fortsatta överläggningarna mellan partierna. Sådana överläggningar har somjag tidigare har nämnt hållits under hösten 1979.

Vid dessa överläggningar har som jag tidigare har nämnt överenskom­melse träffats om de förslag som folkomröstningen skall gälla.

Vid överiäggningarna har enighet vidare nåtts om lämplig dag för folk­omröstningen. Det har härvid ansetts angeläget att omröstningen äger rum utan dröjsmål. Viss tid har dock måst beräknas för att omröstningen skall kunna förberedas och genomföras och för att den verksamhet som skall ske genom kampanj kommittéer för de olika förslagen skall kunna bedrivas. Som lämplig dag för omröstningen har ansetts söndagen den 23 mars 1980.

Prop. 1979/80:75

14

Vad sålunda överenskommits om förslagen och om lidpunkten för folk­omröstningen bör tas in i den särskilda lagen.

Regeringen har, som jag tidigare har nämnt, den 15 november 1979 uppdragit åt riksskatteverket, som är central myndighet för folkomröst­ningen, att vidta de förberedande åtgärder som behövs inför en folkom­röstning i kärnkraftsfrågan. Beslutet gmndar sig på resultatet av överiägg­ningar mellan företrädare för de fem riksdagspartierna och innebär att riksskatteverket vid förberedelserna skall utgå från bl. a. följande fömt­sättningar. Också utlänningar som varit kyrkobokförda i riket den 1 no­vember vart och ett av åren 1976-1978 skall ha rösträtt vid folkomröst­ningen, under förutsättning att de senast den 23 mars 1980 har fyllt 18 år och inte är omyndigförklarade. Frågan huruvida rösträtt för en utlänning föreligger skall avgöras på gmndval av den allmänna röstlängd som upprät­tades år 1979. Röstning på fartyg får börja tidigast den 22 febmari 1980.

Rösträtt bör föreligga i den omfattning som framgår av överenskommel­sen mellan företrädare för riksdagspartierna och av uppdraget till riksskat­teverket. Om folkomröstningen hålls den 23 mars 1980, är det inte möjligt att låta röstningen på fartyg börja redan på den 55:e dagen före omröstning­en. Första dagen för fartygsröstningen bör bestämmas så att denna röst­ning får börja tidigast den 30:e dagen före omröstningen, dvs. den 22 februari 1980.

Flertalet av de bestämmelser som behövs för folkomröstningen finns i folkomröstningslagen (1979: 369), som träder i kraft den 1 januari 1980. 1 den särskilda lag som skall utfärdas inför den rådgivande folkomröstningen skall som tidigare nämnts anges de frågor som skall ställas till folket samt tidpunkten för omröstningen (18 § folkomröstningslagen). I den särskilda lagen bör också anges att utlänningar har rösträtt i den utsträckning som jag har angett i det föregående samt att fartygsröstningen får börja tidigast den 22 febmari 1980. Lagen bör också innehålla föreskrifter om utform­ningen av de röstsedlar som skall användas vid omröstningen och om hur dessa röstsedlar skall tillhandahållas.

I enlighet med vad jag nu har anfört har inom industridepartementet upprättats ett förslag till lag om folkomröstning i kärnkraftsfrågan.

Bestämmelserna i 15 §§ torde inte kräva några närmare kommentarer. Jag nöjer mig därför med att hänvisa till vad jag har anfört i det föregående. I 6 § första stycket föreskrivs skyldighet för omröstningsmyndigheterna att sända ut röstsedlar till varje röstberättigad. Jag har under hand inhäm­tat att röstsedlar och röstkort kan sändas ut i samma försändelse. Någon skyldighet för myndigheterna att vidta särskilda åtgärder i de undantagsfall där detta förfarande inte kan tillämpas föreligger inte. Inte heller föreligger skyldighet att sända ut röstsedlar till enskilda röstberättigade efter beställ­ning eller i samband med utfärdande av duplettröstkort. 1 sådana fall bör myndigheten kunna hänvisa till att röstsedlar finns tillgängliga i röstnings­lokalerna.

Prop. 1979/80:75

15

1 6 § andra stycket föreskrivs bl.a. att varje kampanjkommitté har rätt att efter beställning erhålla röstsedlar för det förslag och till det antal som kommittén önskar. Att beställningen måste ske inom en viss tid följer av 7 §. Enligt 8 § folkomröstningslagen (se bilaga 4) svarar staten för kostna­derna för framställning av det antal röstsedlar som behövs. 1 enlighet med överenskommelsen mellan partierna föreskrivs i förevarande paragraf att varje kampanjkommitté skall ha rätt att utan kostnad erhålla så många röstsedlar för sitt förslag som motsvarar högst fyra gånger antalet röstbe­rättigade i riket. Något hinder mot att kampanjkommittéerna eller någon annan beställer röstsedlar mot betalning föreligger inte. Jag erinrar i sam­manhanget om att endasi röstsedlar som lillhandahålls av riksskatteverket får användas vid folkomröstningen (7 § folkomröstningslagen).

Jag övergår nu lill atl behandla anslagsfrågor i samband med folkomrösl­ningen.

Vad gäller frågan om statliga bidrag till kampanjkommittéer för de olika alternativen har riksdagen uttalat (NU 1978/79:60, rskr 1978/79:429) att sådana bidrag bör utgå och att beslut härom bör fallas i samband med alt riksdagen fattar beslut om folkomröstningen.

Inför folkomröstningen har elt antal organisationer inkommit med skri­velser och begärt medel för sin kampanjverksamhet.

Jag har lidigare redovisat de överenskommelser som har träffats mellan företrädarna för riksdagspartierna om vilka medel som skall utgå till kam­panjkommittéema och villkoren härför.

Antalet utlänningar som får rösträtt i folkomröstningen uppgår till ca 230000. Dämtöver har ungefär 70000 personer förvärvat svenskt medbor­garskap under de tre senaste åren. Sammanlagt kan minst 300 000 personer antas ha särskilda behov av information på andra språk än svenska om de olika förslagen i folkomröstningen. Enligt min mening skall de bidrag som avses utgå till kampanjkostnader också läcka kostnader för sådan informa­tion. De särskilda medlen för bidrag till kampanjkostnader har följaktligen beräknats med hänsyn härtill. Det är av slor vikt att informationsarbetet i denna del sker i så nära kontakt som möjligt med invandrarnas egna organisationer.

För kampanjverksamheten bör på tilläggsbudget 

II 

till statsbudgeten för budgetåret 1979/80 under Qortonde huvudtiteln föras upp ett förslagsan­slag, benämnt Kampanjkostnader m. m. för folkomröstning i kärnkraftsfrå­gan. Från delta anslag bör få bestridas även särskilda kostnader för stats­verket i samband med folkomröstningen, bl. a. föratt tillhandahålla materi­al från utredningar i stora upplagor och till reducerade priser. Jag beräknar medelsbehovet under anslaget till 36,5 milj. kr. Härvid harjag beaktat att medlen skall täcka också kostnader för information till utlänningar enligt vad jag nyss har nämnt. För användningen av medlen och deras fördelning bör gälla de villkor som företrädarna för riksdagspartiema enats om enligt vad jag tidigare har redovisat.

Prop. 1979/80:75

16

Jag avser all, i avvaktan på riksdagens beslut om anslag lill bl. a. kam­panjkommittéema, inom kort föreslå regeringen att 25% av det belopp som resp. kampanjkommitté nu har föreslagits få disponera, skall kunna lyftas i förskott från det under sextonde huvudtiteln uppförda förslagsan­slaget Ofömtsedda utgifter. Detta för att göra det möjligt för kampanjkom­mittéerna att omedelbart få del av de medel för kampanjverksamheten, om vilka överenskommelse har träffats. När anslaget till kampanjkostnader m. m. finns anvisat bör de förskotterade beloppen föras över till detta anslag.

Riksskatteverket har i skrivelser den 13 september och den 12 oktober 1979 beräknat kostnaderna för folkomröstningen till sammanlagt 35 730000 kr. vad gäller verkets uppgifter vid omröstningen. Beräkningarna grundas på förutsättningen att tre altemativa röstsedlar används och att de utlän­ningar som var röstberättigade i de kommunala valen 1979 skall delta i folkomröstningen.

Vad gäller kostnaderna för att genomföra själva omröstningen godtar jag riksskatteverkets beräkning om 35730000 kr. Mot bakgmnd av bl.a. sta­tens invandrarverks skrivelse den 21 juni 1979 angående valteknisk och röstmotiverande information till invandrare, beräknar jag för sådan sär­skild information 1,0 milj. kr. Jag förordar att det för innevarande budgetår under andra huvudtiteln uppförda förslagsanslaget Vissa koslnader i anled­ning av allmänna val får användas för att bestrida dessa kostnader. Vid bifall till förslaget kommer anslaget att merbelastas med nämnda belopp. I detta sammanhang villjag redovisa att regeringen i beslutet den 15 novem­ber 1979 (bilaga 6) också medgett att de kostnader som uppstår med anledning av riksskatteverkets uppdrag förskottsvis skall belasta nyss­nämnda anslag.

Jag vill vidare nämna alt statistiska centralbyrån har beräknat kostna­derna för statistik m. m. över folkomröstningen till sammanlagt 2 179000 kr. Enligt vad jag har inhämtat avser chefen för ekonomidepartementet att föreslå regeringen atl förslagsanslaget under sjunde huvudtiteln Statistiska centralbyrån: Statistik, register och prognoser får överskridas under bud­getåret 1979/80 med högst 1,8 milj. kr. för dessa ändamål. Hänsyn till behovet av medel för dessa ändamål kommer vidare att tas vid beräkning­en av medel under anslaget för budgetåret 1980/81 i budgetpropositionen 1980.

6   Hemställan

Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslår riksdagen dels att 1. antaga förslaget till lag om folkomröstning i kärnkraftsfrågan.

Prop. 1979/80:75

17

dels att

2.

godkänna att det i statsbudgeten för budgetåret 1979/80 under andra huvudtiteln uppförda förslagsanslaget Vissa kostnader i anledning av allmänna val får användas för att bestrida kostnader för folkomröstningen i kärnkraftsfrågan i enlighet med vad jag har förordat,

3.

till Kampanjkostnader m. m. för folkomröstning i kärnkraftsfrå­gan på tilläggsbudget 

II 

till statsbudgeten för budgetåret 1979/80 under fjortonde huvudtiteln anvisa ett förslagsanslag av 36500000 kr.

7   Beslut

Regeringen ansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genom proposition föreslå riksdagen att antaga de förslag som föredra­ganden har lagt fram.

2-Riksdagen I979I80 I sami Nr 75

Prop. 1979/80:75

18

Bilaga 1 1979-05-21

Kommuniké från partiledaröverläggningarna i folkomröstningsfrå­gan

De fem riksdagspartierna har i dag enatf om en rådgivande folkomröst­ning rörande kärnkraftens roll i den framtida energiförsörjningen.

Enligt gällande grundlag skall riksdagen fatta beslut om anordnande av rådgivande folkomröstning genom antagande av en särskild lag. I denna skall anges bl. a. de frågor som skall ställas samt tidpunkten för folkom­röstningen.

Centerpartiet och vänsterpartiet kommunisterna har föreslagit att folk­omröstningen bör äga rum på valdagen 1979 eller senare under hösten. Socialdemokraterna, moderata samlingspartiet och folkpartiet anser att folkomröstningen bör anordnas i mars 1980. En majoritet i riksdagen förordar således att folkomröstningen anordnas i mars 1980.

Den slutliga formuleringen av frågorna samt fastställande av dagen för folkomröstningen skall ske i samband med riksdagsbeslut om den särskilda folkomröstningslagen. Socialdemokraterna och folkpartiet har, under hän­visning till pågående utredningsarbete om bl.a. Harrisburgolyckan och den korta tid som återstår av innevarande riksmöte, framhållit att nästa riksmöte bör besluta om den särskilda folkomröstningslagen hösten 1979. Centerpartiet, moderata samlingspartiet och vänsterpartiet kommunister­na har hävdat att riksdagens beslut bör fattas redan i vår.

Centerpartiet och vänsterpartiet kommunisterna anser att ett alternativ bör innebära att inga nya kärnkraftsreaktorer får tas i drift och att de sex reaktorer som redan tagits i drift skall avvecklas inom högst 10 år. Dessa partier anser därjämte att deras alternativ innefattar att ingen svensk uranbrytning skall förekomma.

Övriga partier har inte erinrat mot att ett av alternativen utformas efter dessa riktlinjer.

Likaså står det klart att regeringens framlagda energiproposition utgör grundval för ett annat alternativ.

Det pågående utredningsarbetet kan emellertid påverka den slutliga utformningen av alternativen eller, vilket framför allt framhållits av social­demokraterna, föranleda ytterligare alternativ.

Partierna är eniga om att statliga bidrag bör utgå till de kampanjkommit­téer som kan komma att bildas för de olika alternativen. Bidragen skall utgå med samma belopp till varje kommitté. Beslut om bidraget fattas i samband med att riksdagen beslutar om folkomröstningen.

Prop. 1979/80:75

19

Bilaga 2

1    Säker kärnkraft?

Sammanfattande analys,

överväganden och förslag i huvudfrågorna

1.1   Teknisk bakgrund

För att kunna föra en diskussion om kämkraftsäkerhet och förstå vad som hände vid reaktorn Three Mile Island nr 2 (TMI-2) utanför Harris­burg i USA är det nödvändigt med ett visst översiktligt kunnande om kärnkraftverks tekniska uppbyggnad och funktion. Därför inleds även detta sammanfattande kapitel med en kort presentation av den tekniska bakgrunden. En utförligare beskrivning återfinns i kapitel 3 och 4.

Tryckvattenaggregat och kokaraggiegat

I ett kämkraftaggregat får man elektrisk energi genom att utnyttja energi som frigörs när uranatomer klyvs (se faktaruta 1.1). Kämkraftaggregatet består av en reaktor, där klyvningen av uranatomema åstadkommer höga temperaturer. Värmen används för att omvandla vatten till ånga som får driva en turbin, kopplad till en elgenerator.

Det finns en rad olika typer av reaktorer som används i kämkraftaggre­gat. I Sverige förekommer numera endast s.k. lättvattenreaktorer. De kännetecknas av att reaktorhärden, där kärnreaktionerna och därmed vännealstringen sker, befinner sig under vatten i en stor trycktank, reak­torkärlet. Detta är helt eller delvis fyllt med vatten, beroende på rcciktor-typen. Vattnet omvandlas till ånga, som driver en turbin. Ångan konden­seras sedan genom avkylning med vatten och vattnet går tillbaka till ny uppvärmning i reaktorhärden. Kondensom kan kylas med havs-, sjö-eUer flodvatten eUer med vatten som pumpas runt genom stora kyltom och där kyls med luft. Sådana kyltom används vid kämkraftaitläggningen på Three Mile Island och ger anläggningen dess nu välbekanta silhuett.

I den typ av reaktor som kallas kokarreaktor är reaktorkärlet fyllt med en blandning av ånga och vatten. Vattnet kokar vid 285°C och vid ett tryck som är ca 70 gånger det vanliga lufttrycket. Ångan driver sedan direkt en turbin. Därpå kyls och kondenseras ångan till vatten i en kondensor, där kallt kylvatten, t.ex. havsvatten, förs in och ut i ett rörledningssystem. Kylvattnet genom kondensom kommer dock aldrig i direkt kontakt med ånga och vatten som passerar igenom reaktorhärd och turbin.

I tryckvattenreaktom är reaktorkärlet helt fyllt med vatten, trycket höjt till cirka 155 gånger det vanliga lufttrycket och temperaturen till 315°C. Det heta vattnet, som vid detta tryck inte övergår till ånga, leds i ett slutet system (primärkretsen) tUl en ånggenerator. Där förångas vatten i en ytt­re ångkrets (sekundärkretsen). Ångan driver en turbin och avkyls på

Prop. 1979/80:75

20

Atomer och kärnklyvning

AU materia är uppbyggd av atomer av olika grundämnen såsom väte, syre, kol, kväve etc. Atomerna består av en käma omgiven av ett hölje av elektroner. Elektronen är en sk elementarpartikel med negativ elektrisk laddning. Atomkärnan är uppbyggd av protoner och neutroner. Proto­nen är en elementarpartikel med positiv elektrisk laddning och en massa närmare 2000 gånger elektronens. Den utgör kärnan i den ei\klaste atomen, väteatomen. Neutronen är en elektriskt neutral (oladdad) elementarpartikel med praktiskt taget samma massa som protonen.

Uranatomer består av 92 protoner och ett varierande antal (135-148) neu­troner. Olika uranatomer kan således ha olika massa beroende på hur många neutroner som ingår. Alla atomer av samma grundämne har sam­ma antal protoner i kärnan. Antalet protoner bestämmer kärnans elek­triska laddning och därmed, via elektronhöljet, grundämnets kemiska egenskaper. Atomer av samma grundämne men med olika massa genom olika antal neutroner kallas isotoper. Den i naturen vanligaste uran­isotopen är uran-238 (92 protoner och 146 neutroner).

Isotopen uran-235 (92 protoner och 143 neutroner) har den viktiga egen­skapen att kunna klyvas i två lättare atomkärnor (t ex krypton och ba­rium) när urankäman träffas av en neutron. Vid klyvningen bildas också 2 ä 3 nya neutroner (se figur), som i sin tur kan klyva nya uranatomer. På så sätt kan en kedjereaktion uppstå och vidmakthållas. Vid kärnklyv­ningen frigörs energi, ursprungligen bunden i urankäman. Huvuddelen av denna energi omvandlas så småningom till värmeenergi. De lättare atomer som bildas vid klyvningen av urankäman kallas klyvnings­produkter.

Av figuren framgår att en neutron också kan fångas in av en atom av iso­topen uran-238. Denna omvandlas då till plutonium-239, en atomkärna som också är klyvbar i en kedjereaktion. Detta sker i viss omfattning i alla kärnreaktorer. Särskilt utnyttjas detta fenomen i den särskilda reaktortyp som kallas bridreaktor (av engelskan breed = avla). Där tillvaratas neu­tronerna så effektivt att man får fler klyvbara plutoniumatomer genom bestrålning av uran-238 än man förbrukar genom klyvning av den ur­sprungliga bränsleladdningen. Härigenom kan man utnyttja den mycket vanligare förekommande isotopen uran-238 för framställning av reaktor­bränsle trots att isotopen som sådan inte är direkt användbar för detta ändamål.

Prop. 1979/80:75

1:1

1-       :     '    J

URAN-235

V/>

NEUTRON

-=r30  E

URAN-235

URAN-238

KLYVNINGS-PRODUKT

\7

PLUTONIUM-239'

Kämkfyimingspwcessen

Källa: ÄKA-utredningen

Prop. 1979/80:75

22

samma sätt som i kokarreaktorn. I tryckvattenreaktom kommer således vattnet och vattenångan i turbinkretsen aldrig i direkt kontakt med reaktorhärden.

Figurerna 1.1 och 1.2 visar den principiella uppbyggnaden av de båda reaktortyperna.

Från energiutvinningssynpunkt är de båda reaktor typema likvärdiga. Omkring två tredjedelar av värmeenergin förs bort med kylvattnet. Ett kärnkraftaggregat om cirka 1000 megawatt elektrisk effekt klarar att för­sörja en stor stad som t.ex. Göteborg med elektrisk energi. Den spillvär­me som går bort med kylvattnet under ett års fuU drift motsvarar ungefär vad som går åt till lokaluppvärmning i samma stadsområde under ett år.

Figur l.l

Principskiss av ett kärnkraftaggregai med kokarreaktor (BWR). Ånga som ai'kokas från reaktorn lämnar en del av sin energi i hirhincn. Resten av energin lämnas i kondensom där ångan kyls ned och kondenserar till vatten. Kondensom kyls i sin tur med vatten utifrån, t.ex. havsvatten.

Prop. 1979/80:75

23

Både tryckvattenaggregat och kokaraggregat ingår i det svenska käm-kraftprogrammet. Tryckvattenreaktom (PWR) tillverkas av det amerikan­ska företaget Westinghouse, kokarreaktorn (BWR) tillverkas av Asea-Atom. Tabell 1.1 upptar dels aggregat som tagits i drift, dels aggregat för vilka koncession beviljats och byggnadsarbeten påbörjats. Av de senare är Ringhals 3 och 4 samt Forsmark 1 och 2 i stort sett färdigställda.

Utsläpp av radioaktiva ämnen under normal drift

Reaktorhärden är en oerhört intensiv källa till joniserande strålning av alla slag (se faktaruta 1.2). Vattnet i reaktortanken, den 15-25 cm tjocka tankväggen av stål samt betongväggar i reaktorbyggnaden på tillsam-

Figurl.2

Priiiciiskiss av ett kärnkraftaggregat med tryckvattenreaktor (PWR). En tryckvattenreak­tor arbetar med tm skilda iHirmetransportsystem. Sjiilva reaktorn ingår i ett primärsyslcm som arbetar med vatten under högt tryck. I cu ånggenerator alstrar det heta vattnet i pri-märsystcmct ånga i ett sekuiidärsystcm. Ångan i sekuiidärsystemct driver sedan en turbin, varefter den kyls ned i en kondensor på samma sätt som i ett kokaraggregat.

Avbl

å

snjngsventiler

Ä

ng-generator

Å

nggenerator

Huvud-cirkulationspump

Avblteningstank

Reaktor

Prop. 1979/80:75

.;, :

24

Joniserande Strålning

Joniserande strålning är ett samlande namn på strålning som kan orsaka att elektroner (jfr nedan) slits loss från de atomer och molekyler som all materia är uppbyggd av. Man säger då att atomerna eller molekylerna joniseras. Sker detta i levande materia, tex i en cell, kan detta mnebära att de kemiska livsprocesserna påverkas.

Joniserande strålning utsänds av radioaktiva ämnen. Den kan också alstras på annat sätt, tex i röntgeruör. Ibland används den fysikaliskt sett felaktiga benämningen radioaktiv strålning i stället för joniserande strålning.

Olika typer av joniserande strålning

Följande typer av joniserande strålrung är främst av intresse i detta betänkande:

gamma- och

Detta är sk elektromagnetisk strålning med mycket

röntgenstrålning:       kort våglängd - tusentals till miljonen gånger

kortare än tex hos synligt ljus som också är elektro­magnetisk strålning.

betasfrålning:

Betastrålning består av elektroner. Elektroner är de

elementarpartiklar som är bärare av den negativa elektriska enhetsladdningen. Elektroner ingår bl a i ytterhöljet på de atomer och molekyler varav all materia är uppbyggd,

alfastrålning:

, Alfasträlning består av alfapartiklar, dvs atom-

kärnor av grundämnet helium. Alfapartiklarna är positivt elektriskt laddade.

neutroi«trålning:       Denna består av neutroner, dvs elementarpartiklar med i stort sett setmma massa som väteatomens käma men utan elektrisk laddning.

Genomträngningsförmågan för alfa-, beta- och gammastrålning belyses i furen intill. Alfastrålningens räckvidd är bara några centimeter i luft och någon hundradels till någon tiondels millimeter i kroppens . vävnader

Betastrålningens räckvidd i luft är av storleksordningen meter och i kroppsvävnadema upp mot en centimeter, beroende av betapartiklamas rörelseenergi.

Prop. 1979/80:75

25

1:2

Gammastrålningen, som är av samma natur som röntgensfrålning, dvs en elektromagnetisk vågrörelse, har till skillnad mot alfa- och betastrål­ningen stor genomträngningsförmåga, liksom neutronstrålningen.

Genomträngningsförmågan för alfa-, beta- och gammastrålning.

f     

/

11

) 

771

"tf       SJ         Oj

fSiiim

\ Pai

r   1

sper

Aluminiumpl

r 

å

t

i

Tegelsten

Naturligt förekommande strålning

Allt omkring oss och även vår egen kropp innehåller naturligt radioaktiva ämnen som ständigt utsätter oss för joniserande strålning. Därtill kom­mer joniserande strålning från solen och världsrymden (kosmisk strål­ning). Av de stråldoser vi på detta sätt får kommer i genomsnitt omkring en femtedel från naturligt radioaktiva ämnen i kroppen. Omkring en tredjedel kommer från kosmisk strålning. Resten, dvs omkring hälften av den årliga stråldosen, kommer från naturligt radioaktiva ämnen i mark och byggnader. Stråldosen från mark och byggnader kan dock variera starkt beroende på var i landet man bor, vad husen där man vistas är byggda av och till och med var i husen man huvudsakligen vistas. Olika personer kan därför mycket väl uppvisa skillnader på 20 procent eller i en del fall ändå mer i den totala årliga stråldosen från naturligt radioaktiva ämnen.

Prop. 1979/80:75

26

Tabell 1.1    Svenska kämkraftaggregat

Anläggning

Ägare

Idrift år

Typ

Netto­effekt MW

Oskarshamn 1

OKG'

1972

BWR

460

Oskarshamn 2

OKG

1974

BWR

580

Ringhals 1

VattenfaU

1976

BWR

750

Ringhals 2 Barsebäck 1 Ringhals 3 Barsebäck 2 Forsmark 1

Vattenfall

Sydkraft

Vattenfall

Sydkraft

FKA"

1975 1975

1977

PWR BWR PWR BWR BWR

800 580 915 580 900

Ringhals 4 Forsmark 2

Vattenfall FKA

PWR BWR

915 900

Oskarshamn 3

OKG

BWR

1.050

Forsmark 3

FKA

BWR

1.050

Summa

9.480

' Oskarshamns kraftgrupp AB, i vilket företag Sydkraft AB är största intressent.

*> Forsmarks kraftgrupp AB, som ägs till ca 75% av statens vattenfaUsverk (VattenfaU).

mans några meters tjocklek svarar för att den direkta strålningen från reaktorhärden stoppas upp.

Bränslestavama i reaktorhärden skall i princip vara fullständigt täta, men det går inte att undvika ett visst läckage under normal drift. Det som främst läcker ut är gasformiga ämnen, såsom isotoper av ädelgaserna xenon och krypton, isotoper av jod i ångform samt tritium, en radioaktiv väteisotop (se faktaruta 1.3). Därför innehåller det vatten som passerar genom reaktorhärden vissa radioaktiva föroreningar. En del av dem bildas också genom den intensiva bestrålning vattnet och i detta lösta föroreningar utsätts för i reaktorn.

De gasformiga föroreningarna i reaktorvattnet får avklinga i en s.k. fördröjningskammare. De fortfarande något radioaktiva gaserna släpps därefter ut genom anläggningens skorsten. Små mängder radioaktiva ämnen släpps också ut med det utgående havsvattnet i det yttre kyl­systemet.

Mängden utsläppta radioaktiva ämnen mäts fortlöpande. Gränsema för högsta tillåtiia utsläpp anges i Sverige av strålskyddsinstitutet. Utsläpps-gränsema bestäms med hänsyn till hälsoriskema, dels för dem som bor nära reaktorn, dels för befolkningen i stort och på lång sikt.

Det har länge rått en utbredd enighet om att hälso- och miljöriskema från de radioaktiva utsläppen vid normal drift av kämkraftverk är små jämfört med motsvarande hälso- och miljörisker vid de flesta andra energislag.

Prop. 1979/80:75

27

Diskussionerna kring kämkraftens risker har därför på senare år främst ägnats riskema för att någon del av den stora mängden radioaktiva äm­nen i reaktorhärden skulle kunna spridas till omgivningen. Detta skulle kunna ske dels i samband med omhändertagandet av utbränt kämbräns­le för slutförvaring - med eller utan upparbetning - dels i samband med reaktorhaverier Därtill har kommit de mer säkerhetspolitiskt betonade diskussionema kring möjliga sambänd mellan kärnkraft och spridning av kärnvapen.

1.2   Haveriförlopp och säkerhetssystem

Barriärer mot utsläpp av radioaktiva ämnen

För att stora mängder radioaktiva ämnen skall kunna frigöras från reak­torhärden och slippa ut till omgivningen måste en rad olika barriärer genombrytas.

Radioaktivt sönderfall. Halveringstid

1:3

Atoirikämoma i ett radioaktivt ämne är instabila. Det iimebär att de omvandlas till andra, stabila atomkärnor genom radioaktivt sönderfall. Därvid utsänds joniserande sfrålning. (Faktaruta 1.2).,

Sönderfallet går med en bestämd hastighet för varje typ av radiocdctivt ämne (radioaktiv isotop). Hur snabbt ett radioaktivt ämne sönderfaller anges ofta med hakieringstiden. Hcilyeringstiden är den tid det tar för hälf­ten av antalet ursprungligen närvarande atomkärnor att sönderfalla. Om man från hörjan harlO(K)ätomkämoråterstår diet efter en halveringsäd i genomsnitt bara 500, efter tvä halyeringstider 250 och efter tre halve­ringstider 125 osv    ': ';.      >>..    *-:.;        * .      '"'

Med aktiviteten hös ett raidioaktivtämne avses aihtalet sönderfall per sekund. Akti\iteten beror dels på hur stör niängd rnan har av äiimet, dels på hur snabbt det sönderfaller, dvshälveringstideh.

Aktiviteten har hittill$ mätts i curie (Ci)i En curie är 37 miljarder sönder­

fall per sekund. När det gäller radioaktiva ämnen i miljön talar män ofta

om så låga aktiviteter som picocurie. En picotmrie är en miljoriäélismil-

jondeis curie eUer 2,22 sönderfall p>r minut. ,     \     ' ;

:-

Enligt Sl-systemet för olika rnåttenheter skall i fortsättningen arivändäs

enheten 1 becquerel(Bq), som är ett sönderfall per sekund.

lCi = 3,7-10'«Bq'...

'.. /.;.;.".-'   " Jr.'-'"'-'

Prop. 1979/80:75

28

Den första barriären består av själva bränsiekutsama av urandioxid (se figur 1.3). Urandioxiden är ett keramiskt material med god förmå att binda en stor dei av klyvningsproduktema. Det har vidare höe smält-punkt, ca 2850°C.

Den andra barriären utgörs av de helt tillslutna rör av zirkoniumlegering som urankutsama är inneslutna i. De företrädesvis gasformiga radioakti­ va klyvningsprodukter som under normal drift slipper ut Mn urankut­sama stannar således i uhymmet mellan kutsarna och kapslingsrören.

Den tiredje barriären utgörs av reaktortanken (reaktorkärlet) med an­slutande rörsystem. Dessa har vid normal drift ingen förbindelse till den yttre omgivningen armat än via noggrannt kontrollerade avklingnings-tankar och filter. Vid haveriförlopp skall automatiska system se tiH att de radioaktiva ämnena isoleras fullständigt gentemot omgivningen.

Den fjärde barriären utgörs av den s.k. reaktorinneslutningen d.v.s. den yggad som omger själva reaktortanken och vissa delar av de därtill

Figur 1.3

Bränslekutsar av urandioxid (foto: Lennart[REDACTED_EFTERNAMN], Västerås)

/-.-

Til*-

%

-    JL"..:''.- :

-t.»':-;';. :*»

Prop. 1979/80:75

29

Figur 1A

Knippe av bränslestavar till kokarreaktorn. De 4 m långa rören av zirkoniumlegering inneltåller urandioxidkutsar av den typ som pfsfls i figur 1.3. (foto: Lennart[REDACTED_EFTERNAMN], Västerås)

anslutna systemen för cirkulation av kylvatten och ånga. Vid haveriför­lopp får man normalt räkna med \'issa utsläpp av radioaktiva ämnen från reaktortanken ckH de delar av rörsystemet som ligger inom inneslut­ningen, t.ex. genom att säkerhetsventiler öppnar eller genom att själva haveriet utgörs av ett rörbrott. Reaktorinneslutningen är byggd för att klara stora påkänningar vid ett haveri utan att radiociktiva ämnen läcker ut till omgivningen.

Fysikaliskt möjliga haveriförlopp som kan leda till stora radioaktiva utsläpp

De svåraste haveriförlopp som är fysikaliskt möjliga i en lättvattenreaktor leder till föriust av det kylvatten som omger reaktorhärden. I lättvatten-reaktom fungerar kylvattnet samtidigt som moderator, d.v.s. vattnet bromsar neutronerna till lagom hastighet för att uranatomema skall kun­na klyvas i en kedjereaktion (se faktaruta 1.1). Om kylvattnet försvinner stoppas .således kärnklyvningen och därmed huvuddelen av energi­utvecklingen i reaktorhärden. En lättvattenreaktor kan bl.a. därför aldrig explodera som en kärnladdning, d.v.s. genom att mycket stora mängder kärnenergi plötsligt frigörs. Brott på själva reaktortanken skulle troligen ge de svåraste haveriförloppen. De framstår samtidigt som de mest osan­nolika haveriförloppen enligt senare redovisade riskanalyser.

Prop. 1979/80:75

30

Tankbrott leder troligtvis även till omfattande skador på reaktorinneslut­ningen och till att stora delar av härdens innehåll av radioaktiva ämnen slipper ut till omgivningen på kort tid. Vid mindre plötstiga och våldsam­ma haveriförlopp hiimer säkerhetssystemen snabbstoppa käm-kly\'ningen i reaktorhärden. Fortfarande utvecklar (iå sönderfallet av klyvningsproduktema i härden så mycket värme (den s.k. resteffekten) att utebliven kylning medför att kärnbränslet överhettas och i värsta fall smälter ned. Om kapslingstemperaturen når 8(X)-9(X3°C (mot normala ca 350°C) spricker kapslingsrören. Genom sprickorna läcker i första hand gasformiga klyvningsprodukter som ädelgaser och jod ut i reaktortanken och anslutna rörsystem.

Vid ännu högre temperaturer, över ca 1.2(X)-1.4(X)°C forstörs zirkoriium-kapslingen helt och hela härden kan rasa ihop och så småningom smälta ned. Om härden genomströmmas av vattenånga, vilket är troligt, på­skyndas förloppet vid dessa höga temperaturer avattzirkonietförenar sig med syret i vattnet, varvid stora mängder värme frigörs. Vidare bildas störa mängder vätgas.

Smälter härden frigörs alla gasformiga klyvningsprodukter som funnits bundna i bränslekutsama. Därutöver räknar man med ätt även andia klyvningsprodukter, däribland jod och metaller som cesium, till stora delar frigörs från smältan som når en temperatur på 2.900°C eUer högre. Man räknar också i analyserna av sådana haveriförlopp med att härd­smältan tränger igenom reaktortankens botten och i vissa fall även reak-torinneslutningens betonggolv och vidare ett antal meter ner i marken under reaktorbyggnaden (det s.k. Kinasyndromet).

Ett härdsmälteföriopp av beskriven art kan också ge upphov till så stora tryckökningar genom ång- eDer gasutveckling i reaktorirméslutningen att denna skadas och stora delar av härdens innehåll av radioaktiva klj-ningsprodukter släpps ut till omgivningen. Om kylningen av reaktorhär­den går förlorad först flera timmar efter det att reaktorn (d.v.s. kedjereak­tionen) stoppats har resteffekten hunnit gå ned avsevärt - till en Qärdedel eller mindre av vad den är de första minuterna efter reaktorstopp. Sär­skilt i sådana fall är det möjligt att man får mindre våldsamma härd­smälteföriopp. Utsläppen av radioaktiva ämnen kan fortfarande bli om­fattande men ändå avsevärt mindre än vid de svåraste haveriförloppen.

Kunskaperna om vad som troligen händer vid obka typer av härdskade-förlopp är fortfarande ofullständiga, men en omfattande forskning pågår på olika håll i världen. De uppskattningar av skadeverkningar från svåra haverier som redovisas i det följande utgår från pessimistiska antagan­den om att en huvuddel av härderw innehåll ay radioaktiva klyvnings-produkter slipper ut till omgivningen.

Prop. 1979/80:75

31

Möjliga skadeverkningar vid olyckor

Ett reaktorhaveri av begränsad omfattning, som det vid TMl-2, är inte osannolikt inom ett reaktorprogram. A andra sidan blir skadeverkningar­na i omgivningen inte av nämnvärd omfattning.

För att ett haveri skall kunna ge skador på befolkningen måste haveriet innefatta såväl härdskador som skador på inneslutningen så att radioak­tiva ämnen i större mängd kan komma ut. I sådana fall beror skadeverk­ningarna mycket på väderförhållandena, d.v.s. vindstyrka, vindriktning och nederbörd.

Det mest froliga efter svårt haveri med brott på inneslutningen är skade­verkningar med några hundra akut strålskadade och så småningom några hundra cancerfall årligen under några årtionden. Till detta kommer en radioaktiv markbeläggning på kanske tusentals kvadratkilometer.

Man kan emellertid också tänka sig extremt omfattande skadeverkningar om utsläppen från ett allvarligt haveri förs med vinden till ett tättbefolkat område och faller ned där t.ex. i samband med regn. Då kan skadoma omfatta tilsentals döda och strålskadade. En annan form av extremt stora konsekvenser skulle vara att utsläppen i stället för att falla ned inom ett begränsat område förs långt bort med vinden och sprids ut över stora områden. Detta kan ge en liten ökning i den individuella cancerrisken. Den drabbade befolkningen kan emellertid vara mycket stor och antalet fall av cancer kan öka med sammanlagt tusentals fall om året under några årtionden framöver

Säkerhetssystem

För att förhindra att reaktorhaverier inträffar och leder till utsläpp av radioaktiva ämnen är kärnkraftverken utrustade med omfattande säker­hetssystem, som bl.a. bygger på följande grupper av åtgärder:

Haveriförebyggande och haveribekämpande system, som hindrar att avvikel­ser från normala driftförhållanden leder till allvarliga skador på reak-tom och då främst själva reaktorhärden. Hit hör bl.a. system som automatiskt snabbstoppar reaktom när driftvärdena avviker från de normala i kritisk omfattning, samt s.k. nödkylsystem som skall för­hindra allvarligare skador på härden, även om det normala kylvatten­flödet skulle gå förlorat, t.ex. genom brott på någon av de stora rörledningarna, som äranslutna till reaktortanken.

Konsekvenslindrande system som skall förhindra eller begränsa utsläpp av radioaktiva ämnen om ett allvarligt haveri som leder till härdskador skulle inträffa. Hit hör främst reaktorinneslutningen som skall klara stora påkänningar vid ett haveri utan att radioaktiva ämnen läcker ut till omgivningen samt olika isolerings- och filtersystem.

I största möjliga utsträckning förser man en reaktor med flera av varand­ra oberoende säkerhetssystem, som skall kunna ta hand om uppkom-

Prop. 1979/80:75

32

mande fel. En olycka skall kunna förhindras eller begränsas även om inte alla system fungerar Det skall t.ex. räcka om ett av tre eller två av fyra av de oberoende säkerhetssystemen träder i funktion om det uppstår ett fel. Man säger att säkerhetssystemen är uppbyggda med redundans. För att ytterligare öka säkerheten bygger systemen i flera fall på skilda tekniska principer En del kan exempelvis manövreras med elektriska motorer, andra med hydraulik. Man talar då om diversifiering. Man eftersträvar även att placera systemen i skilda utrymmen, t.ex. för att de inte sam­tidigt skall slås ut av bränder Man talar då om separering.

Även det normala driftsystemet är delvis uppbyggt på liknande sätt. Det gör att driften kan fortgå normalt även om någon del av kontrollutrust­ningen inte fungerar

1 syfte att uppnå en hög tillförlitlighet hos säkerhetssystemen har man en kvalitetssäkring (Quality Assurance) i alla led, vad gäller konstruktion, byggnad, drift och underhåll av ett kämkraftverk. Kontrollen utövas vanligen av organ som är fristående i förhållande till dem som bygger och driver kärnkraftverket. Till denna grupp av åtgärder kan även räknas ur­val och utbildning av drifts- och underhållspersonal.

För att man skall få ett reaktorhaveri med stora utsläpp av radioaktiva ämnen måste sålunda flera av de redundanta säkerhetssystemen samti­digt sättas ur funktion. Riskema för att detta inträffar kan undersökas genom att närmare studera olika tänkbara händelseförlopp med s.k. fel­trädsanalys och händelseträdsanalys (se vidare avsnitt 1.4).

1.3   Haveriförloppet vid kämkraftblocketThree Mile Islandnr2CrMI-2)

Följande sammanfattning av haveriförloppet vid TMI-2 blir med nödvän­dighet mycket starkt förenklad och tar bara upp ett fåtal av de väsenfli-gaste delhändelsema. I själva verket var naturligtvis haveriförloppet ett mycket invecklat nätverk av delhändelser av varierande betydelse för den slutliga utgången. För utförligare redovisningar av händelseförlop­pet hänvisas till kapitel 5, till bilagorna och till olika rapporter i litteratur­förteckningen.

Läget före haveriet

Kärnkraftverket Three Mile Island ligger på en ö med samma namn i Sus-quehannafloden i delstaten Pennsylvania omkring 15 km sydväst om del­statshuvudstaden Harrisburg. Kraftverket drivs av Metropolitan Edison Co (Met-Ed) i Reading, Pennsylvania. Met-Ed som ingår i elkraftkoncer­nen General Public Utilities (GPU) är också huvuddelägare i kraftstatio­nen med andra kraftbolag som minoritetsdelägare.

Prop. 1979/80:75

33

Atfbl

å

sningsventil .Blockeringsventil

1  I

Prim

ä

rvatten

É

l

Sekund

ä

rvatten

1     1

Ang

å

Varmt ben

nggenerator

AvbUsningstank

Krets A

Kallt ben

Krets B

Figur 1.5

Primärkretsen i TMI-2 (källa: NSAC-1)

Kraftverket består av två tryckvattenaggregat av fabrikat Babcock &margin-right:20.0pt;margin-bottom: 0cm;margin-left:10.0pt;margin-bottom:.0001pt'> TMI-2 togs i provdrift den 28 mars 1978. På grund av olika driftstörningar under inkörningen kom man inte upp i nämnvärda effektuttag förrän mot slutet av år 1978. Fram till haveriet den 28 mars 1979 hade TMI-2 leve­rerat elenergi, motsvarande drift vid full effekt under 60-70 dagar.

Det tekniska händelseförloppet

Natten till den 28 mars 1979 drevs TMl-2 vid 97% av full effekt. Den ame­rikanska kärnkraftinspektionen (NRC) har i sin analys pekat på att aggre-

y-Riksdagen 1979180. I samL Nr 75

Prop. 1979/80:75

34

gatet då drevs med brister i tillsyn och underhåll. Sålunda hade man ett onormalt stort läckage av vatten och ånga från primärkretsen, bl.a. ge­nom att den s.k. avblåsningsventilen på tryckhållningstankens topp läck­te. Vidare var ventiler felställda och s.k. sprängbleck på några avlopps­tankar var trasiga. Sedan föregående dag (den 27 mars) hade man vissa problem med det system som renar det s.k. matarvattnet från turbinkon-densom till ånggeneratoremas sekundärsida (se figur 1.5). Det senare är en driftstörning av en typ som är utan förutsedd betydelse för säkerhe­ten, även om den i detta fall råkade ge upphov till den utlösande händel­sen i det förlopp som utvecklade sig till ett allvarligt reaktorhaveri.

Klockan 04.(K) på morgonen den 28 mars ledde ett missöde vid arbetet på reningssystemet till stopp i de matarvattenpumpar som förser ånggene-ratorema med matarvatten. Detta utlöste inom loppet av några sekunder först stopp av ångtvu-binen och sedan snabbstopp av reaktom. Som ett led i denna händelsekedja öppnade avblåsningsventilenpå tryckhåll­ningstankens topp för att blåsa av ett tillfälligt övertryck i primärsystemet (se figur 1.5). Så långt reagerade alla säkerhetssystem norrnalt på den ut-löscmde händelsen. Avblåsningsventilen fick också, som normalt, en stängningssignal efter ca 10 sekunder när trycket i primärsystemet åter nått normala värden. Ventilen fastnade emellertid i öppet läge. Genom den öppna ventilen strömmade vatten, i form av vattenånga, ut ur pri­märsystemet. Detta flöde fortsatte oavbrutet imder ca 2 tiirunar och 20 minuter efter snabbstoppet, då en of>eratör stängde en blockeringsventil i serie med den fastnade.

På manöverpanelen kunde inte avläsas om ventilen var öppen eller stängd. Signal från en lägesgivare på själva ventilen saknades. På man­överpanelen visade endast en lampa att signal för stängning gått ut. Inte heller i övrigt gav instrumenten någon entydig och lättillgänglig informa­tion om art ventilen fastnat i öppet läge. Så länge operatörerna inte upp­täckt detta sökte de efter andra förklaringar till att reaktom betedde sig onormalt. På grund av att ventilen förblev öppen råkade reaktom in i ett för tryckvattenreaktorer onormalt koktillstånd. Detta kännetecknas av att reaktorkärl och ånggeneratorer alltmer fylls av en blandning av ånga och vatten. Samtidigt är vattennivån i tryckhållningstanken hög, genom att vatten på grund av ångbildningen pressas upp i tanken. Eftersom tryck­hållningstanken ligger högre än reaktorhärden drog operatörerna den felaktiga men nära till hands liggande slutsatsen att en full tryckhåll­ningstank cKkså innebar att härden var väl täckt med vatten. För att ej överfylla systemet sfröp operatörerna tillflödet av vatten genom de s.k. högtryckspumpama. Dessa ingår i nödkylsystemet och hade automatiskt startat ca två minuter efter snabbstoppet. Härigenom kom primärsyste­met att tillföras mindre vatten än vad som gick bort genom den öppna ventilen och på annat sätt. Under detta skede av förloppet bildades allt­mer ånga i primärsystemets nedre delar. Ångan bubblade upp genom den vattenfyllda tryckhållartarUcen och vidare ut genom den öppna ven­tilen på toppen.

Prop. 1979/80:75

35

Omkring klockan 05.40, d.v.s. ca 1(K) minuter efter snabbstoppet hade man förlorat så mycket vatten från primärsystemets nedre delar att man inte längre kunde hålla igång en cirkulation av blandningen av ånga och vatten. Man hade då stängt av samtliga huvuddrkulationspumpar. Här­den började nu koka torrt, d.v.s. vattennivån började sjunka under härd­toppen. Sannolikt avtäcktes under de närmaste 40-45 minuterna stora delar av härden. Klockan 06.22,142 minuter efter snabbstoppet upptäck­te man den fastnade ventilen och stoppade ångflödet genom denna genom att stänga en blockeringsventil. Något senare ökade man tillflödet av vatten genom högtrycksinsprutningen. Detta ledde förmodligen till att vattennivån i reaktorkärlet åter började stiga.

Den bristfälliga kylningen under detta, och möjligen även senare skeden, ledde dock till att stora delar av härden tidvis nådde temperaturer kring 1.900°C eller möjligen mer, d.v.s. härden blev vitglödande. Detta ledde troligen redan omkring 120-150 minuter efter snabbstoppet, d.v.s. mellan klockan 06.00-06.30, till omfattande skador på bränslestavamas zir-koniumkapsling. Gasformiga radioaktiva ämnen, främst ädelgaser och jod, frigjordes från bränslet och kom ut i reaktorsystemet och så små­ningom i reaktorinneslutningen. Genom kemisk reaktion mellan zir­konium och vattenånga alstrades vidare stora mängder vätgas, som gick samma väg.

De angivna temperatiorema ligger långt över vad härden är konstruerad för att tåla. Mycket talar också för att delar av härden rasat ihop till en "grushög", bestående av uranbränslekutsar samt rester av kapslingsma-terial och styrstavar. Detta inträffade troligen 2,5-4,0 timmar efter snabb­stoppet, d.v.s. mellan klockan halv sju och åtta på morgonen, bl.a. genom att den vitglödande härden utsattes för kallchocker av inströmmande kallt vatten. Den under detta och senare skeden tidvis bristfälliga kyl­ningen var dock tillräcklig för att förhindra att förloppet utvecklades till en omfattande härdsmälta. Det kan dock ej helt uteslutas att temperatu­ren lokalt i mindre delar av den skadade härden nått uranoxidens smält-punkt, d.v.s. över ca 2.850''C. Ett tecken på att härden var allvarligt ska­dad var det stora antal larm om mycket höga strålnivåer, som utlöstes med början 142 minuter efter snabbstoppet, d.v.s. vid samma tidpunkt som man hittade den fastnade ventilen.

När man hittat den fastnade ventilen började operatörerna och deras nu allt talrikare och mer kvaUficerade rådgivare att pröva olika handlingsvä­gar för att återupprätta en stabU kylning av härden. Stor osäkerhet rådde om läget i reaktom. Ingen av de prövade vägarna visade sig framgångs­rik under de närmaste 13 timmarna, d.v.s. fram till klockan 19.50 på kväl­len. Orsaken var främst att stora delar av primärsystemet var fyllt med vätgas och radioaktiva ädelgaser. Därigenom misslyckades man att få igång kylvattencirkulationen. Försöken ledde möjligen istället till förnyad avtäckning och bristfällig kylning av härden.

Prop. 1979/80:75

36

En av de prövade handlingsvägarna var att söka sänka trycket i reaktor­systemet genom avblåsning från tryckhållningstanken så att man kunde utnyttja det s.k. resteffektkylsystemet. Detta kan bara kopplas in vid lågt tryck. Försöket misslyckades men avblåsningen gjorde att stora mängder radioaktiva ädelgaser och vätgas släpptes ut till reaktorinneslutningen. Detta ledde till en kort men häftig vätgasbrand i inneslutningen omkring 9,5 timmar efter sriabbstoppet. Branden medförde att trycket i inneslut­ningen tillfälligt gick upp till ungefär tredubbla atmosfärtrycket.

Klockan 17.00, d.v.s. 13 timmar efter snabbstoppet beslöt man att åter trycksatta reaktorsystemet och försöka fylla det med vatten med hjälp av högtrycksinsprutningen. Sannolikt genom att man i ett tidigare skede blåst av en hel del ädelgaser och vätgas fick man in så mycket vatten att man kunde återstarta en huvudcirkulationspump. Därigenom hade man också återställt en stabil kylning av härden. Detta skedde strax före kloc­kan 20.00, d.v.s. ca 16 timmar efter snabbstoppet. Efter denna tidpunkt var härdkylningen aldrig allvarligt äventyrad. Man hade de första dagar­na problem med att bli av med kvarvarande vätgas och ädelgaser i reak­torsystemet (den ryktbara s.k. vätgasbubblan) så att trycket i reaktorsys­temet kunde sänkas. Efter några dagar var detta problem löst, bl.a. genom återkommande avblåsningar från tryckhållningstanken och andra åtgärder Efter en vecka kunde trycket i systemet minskas och efter en månad kunde man gå över till s.k. naturlig cirkulation, d.v.s. man lät kyl­vattnet cirkulera genom härden utan hjälp av pumpar.

1 detta läge befinner sig reaktom fortfarande. Trycket i reaktorsystemet är ca 20 gånger atmosfärtrycket. Vattentemperaturen är ca 70°C. Reaktorin­neslutningen är fylld med ca 2.400 kubikmeter vatten, förorenat av mycket stora mängder radioaktiva ämnen. Sfrålningen är så hög att ingen kan gå in i inneslutningen. 1.440 kubikmeter radioaktivt vatten finns i tankar i hjälpsystembyggnaden.

Vattennivån i inneslutningen stiger sakta på grund av vissa mindre läckor i reaktorsystemet. Nivån kan inte i.llåtas stiga obegränsat eftersom man då riskerar skada sjrstem som behövs i det fortsatta arbetet med reaktom.

Anordningar för att pumpa ut cxrh rena det radioaktiva vattnet i inneslut­ningen har byggts upp. Alla berörda hälsovårds- och strålskyddsmyn­digheter samt domstolar har dock ännu ej gett tillstånd att börja ta hand om vattnet i inneslutningen. Arbetet med att rena vattnet i hjälpsystem­byggnaden har påbörjats.

Mycket höga krav har ställts på noggrann planering och utförande av detta arbete så att utsläpp till omgivningen undviks och sfråldosema till arbetama inte överskrider tillåtna värden. Det är för närvarande, både av tekniska och politiska skäl, en öpf>en fråga om reaktom någonsin kom­mer att tas i drift igen, även om detta är kraftbolagets mål för uppröj­ningsarbetet.

Prop. 1979/80:75

37

Den s.k. Kemenykommissionen som på uppdrag av USA:s president utrett haveriet vid TMI-2 uppskattar kostnaderna för haveriet till mellan 4 och 9 miljarder kronor. Drygt hälften härav är kostnader för att ersätta bortfallet i elproduktion.

Utsläpp av radioaktiva ämnen

1 och med att reaktorhärden började överhettas vid sex-tiden på morgo­nen den 28 mars frigjordes i första hand stora mängder radioaktiva ädel­gaser och jod i reaktorsystemet CKh spreds vidare till inneslutningen. Med början klockan 06.22, d.v.s. 142 minuter efter snabbstopp, kom en stor mängd larm om höga strålningsnivåer i irmeslutningen. Nivåerna fortsatte att stiga och strålningslarm kom efter hand även från andra delar av anläggningen. På grundval härav gavs aiiläggningsalarm (site emergency) klockan 06.55 och allmänt alarm (general emergency) klockan 07.24. Dessa larm innebar att delstaten Pennsylvanias bered­skaps- och utrymningsorganisation alarmerades.

Reaktorinneslutningen isolerades automatiskt på signal om förhöjt tryck klockan 07.56, d.v.s. först ca 1,5 timmar efter det att allvarliga skacior på bränslet börjat uppträda. Innan inneslutningen isolerades fanns flera möjliga läckagevägar för framförallt radioaktiva gaser till i första hand hjälpsystembyggnaden och vidare till atmosfären. Analysen av utsläpps­förloppen visar att detta trots allt var av mindre betydelse. Operatörerna bröt omedelbart isoleringen för vissa hjälpsystem som befann sig i ut­rymmen utanför inneslutningen. Detta var nödvändigt för att kuruia kontrollera det fortsatta förloppet. Genom att hjälpsystemen ej kunde isoleras kvarstod ett mindre antal utsläppsvägar för radioaktiva ärrmen via läckor i packningar, ventiler o.s.v. Enligt Kemenykommissionens analyser har större delen av utsläppen gått via sådana vägar. Det gäller även de utsläpp som gjordes senare i haveriförlopfjet (under den 29 och 30 mars).

Läckage av radioaktiva ämnen till hjälpsystembyggnaden, framför allt via reningssystemet för reaktorvattnet, gav problem även inom anlägg­ningen. Från hjälpsystembyggnaden spreds främst radioaktiva gaser till andra delar av anläggningen, inklusive kontrollrummet. Personalen där utsattes aldrig för någon större fara. Genom att de tidvis måste bära skyddsmasker fick de dock bl.a. svårt att tala med varandra. Det var vidare nödvändigt att personal vid olika tillfällen gick in i hjälpsystem­byggnaden. Dessa personer, som var strålskyddsutbildade, utsatte sig frivilligt för relativt höga stråldoser - i några faU upp till eller möjligen nå­got över tillåten årsdos. Det var också brist på lämpliga strålningsmätare.

Större delen av de radioaktiva klyvningsproduktema stannade kvar i den delvis havererade härden, i primärsystemet och i inneslutningen. Vad

Prop. 1979/80:75

'

38

som kom ut i omgivningen var främst en del av de vid haveriet frigjorda radioaktiva ädelgaserna och en mycket liten del av joden. Huvuddelen av utsläppen skedde de första dygnen av haveriförloppet men vissa ut­släpp ägde även rum de följande veckorna.

Enligt den amerikanska kärnkraftinspektionen (NRC) torde utsläppen av radioaktiva ädelgaser fr.o.m. haveriet och en månad framåt sammanlagt ha uppgått till maximalt tillåtna utsläpp från 10-15 års normal drift. 2-9% av härdens totala innehåll av ädelgaser vid haveritillfället kom totalt ut till omgivningen. Utsläppen av radioaktiv jod och andra radioaktiva ämnen har enligt NRC legat under maximalt tillåtna utsläpp från ett års normal drift. Det gäller även de mindre mängder radioaktiva ämnen som funnits i utsläpp av avloppsvatten till Susquehannafloden. Två tiomiljon-delar av härdens innehåll av jod kom ut tUl omgivningen. Att utsläppen av jod var låga bekräftas av prover tagna i omgivningen. Prover på radio­aktiv jod i mjölk visade sålunda halter långt under de tillåtna.

De högsta stråldoserna till enskilda individer utanför anläggningen var mindre än deras årsdos från naturlig bakgrundsstrålning. Utsläppen torde på sin höjd leda till ett par ytterligare cancerfall totalt bland befolk­ningen i vindriktningen från kärnkraftverket. För en närmare redovis­ning av hur dessa cancerrisker beräknats hänvisas till kapitel 5, avsnitt 5.3.

Kärnkraftverket var dåligt utrustat för att säkert mäta omfattningen av radioaktiva utsläpp långt öve normala driftutsläpp. Detta gjorde att de beräkningar av befolkningsdosema som amerikanska myndigheter gjor­de omedelbart efter haveriet var något osäkra. Kemenykommissionens noggrannare analyser har dock i allt väsentligt bekräftat att doserna i alla fall inte var för lågt beräknade.

Under perioden mars till juni 1979 fick mellan 200 och 300 anställda vid TMI stråldoser över det normala för arbete i kämkraftverk. Tre fick hel­kroppsdoser nära eller möjligen något över tillåten årsdos. Hittills under uppröjningsarbetet har fem anställda fått hud- och extremitetsdoser över det tillåtna - dock ej helkroppsdos. Ingen av dem har emellertid uppvisat strålskador.

Annan inverkan på befolkningen

Under de första dagarna av haveriförloppet fördes intensiva diskussioner mellan delstatsmyndighetema och NRC om det var motiverat att utrym­ma stora områden med hänsyn till risken att haveriet skulle leda till avse­värt större utsläpp av radioaktiva ämnen. Hvakueringsplaner togs också fram för områden ut till ett avstånd av 32 km frånTMl. Inom detta av­stånd frånTMl bodde«.. J"ka 650.000 människor.

Delstatens guvernör beslutade dock att inte beordra utrymning. Däremot rekommenderade han den 30 mars en frivillig utrymning för i första hand

Prop. 1979/80:75

39

bam och havande kvinnor från de närmaste områdena. Studier har visat att över 140.000 människor lämruide sina hem för kortjure eller längre tid. Studier av andra sociala och psykiska verkningar av haveriet har också gjorts. Kemenykommissionen drar härav slutsatsen att den allvarligaste hälsoeffekten av haveriet var svår psykisk stress. De som drabbades mest var de som bodde inom ca 8 km från kraftverket samt bamfamiljer.

Eftersom utredningsuppdraget är begränsat till haveriförloppet vid själva kämkraftanläggningen och dess orsaker, har vi i övrigt inte funnit anled­ning att ta upp haveriets verkningar i stort till en närmare diskussion.

Orsaksanalys

Att ett inledningsvis normalt snabbstopp utvecklades till ett allvarligt härd haveri berodde på en invecklad kedja av delorsaker. Denna kedja sträcker sig alltifrån reaktor- och kontrollrumskonstruktionen samt säkerhetsgranskningen av denna till operatörsutbildning, underhålls­rutiner och uppföljning av infräffade tillbud. I följande sammanfattning pekar vi endast på ett antal centrala länkar i denna händelsekedja. För en utförligare diskussion hänvisas till kapitel 5, avsrutt 5.4.

Av störst betydelse på den tekniska sidan var sannolikt att avblåsnings­ventilen fastande i öppet läge. Att så kunde ske var väl känt av tillverkare och tillsynsmyndigheter, bl.a. mot bakgrund av tidigare erfarenheter av dessa ventiltyper Ändå var själva ventilen inte försedd med givare som i kontrollrummet direkt visade ventilläget. I stället gav olika instrument information om ett eventuellt ångflöde från ventilen. Denna information var ej klar och entydig om - som i detta fall - dels ventilen hade småläckt en tid, dels nyligen hade öppnat som ett led i ett normalt händelseför­lopp.

Av stor betydelse var vidare att reaktom inte var försedd med instrument som gav entydig information om kylvattermivån i själva reaktortanken. Hög vattennivå i tryckhållningstanken är vid denna typ av förlopp inte nödvändigtvis detsamma som att reaktortanken är fylld med vatten.

När det gäWer operatöremas handlande bör främst följande framhållas.

Det tog 2 timmar och 20 minuter innan operatörerna och tillkallade högre chefer vid TMI upptäckte den fastnade ventilen. Detta hängde samman med att man på grund av tidigare läckage i ventilen, bristande och svår­överskådlig insfrumentering samt otillräcklig utbildning låste sig vid en felaktig uppfattning om systemets tillstånd.

Operatörerna ströp eller stängde av den högtrycksinsprutning av kylvat­ten som utlösts automatiskt på fallande tryck, samtidigt som nivån i tryckhållningstanken steg. Därvid bröt operitörema mot instmktioner som säger att sådana åtgärder är tillåtna endast när såväl tryck som nivå återgått till normala värden. Vid normala snabbstoppsförlopp följs tryck

Prop. 1979/80:75

40

och nivå åt. 1 utbildningen fästs stor vikt vid att följa nivån i tryckhåll­ningstanken för att inte toppfylla den, vilket skulle kunna ge onödiga påfrestningar på reaktorsystemet och dess säkerhetsventiler Däremot hade operatörerna inte utbildning i hur tryck och nivå i tryckhållnings­tanken uppträdde vid vissa typer av mindre läckor i reaktorsystemet, speciellt av typen öppen ventil på tryckhålliungstanken. Inte heller hade de utbildats i de kokningsförlopp som i sådana fall kan uppfräda om rätt diagnos inte ställs inom ca 15 minuter och i hur dessa kokningstillstånd skulle behärskas. Operatöremas felhandlingar under de första tinunama av haveriförloppet kan sålunda återföras på brister i instrumentering och utbildning. Under de givna förutsättningarna kan man knappast förvän­ta sig ett mera riktigt handlande.

Under senare skeden av haveriförloppet togs besluten om olika hand­lingsvägar av kraftverksledningen med stöd av en med tiden ökande stab av experter från i första hand industrin. Uppåt 70-80 personer befann sig tidvis i kontrollrummet, mot normalt 5. De handlingsvägar som valdes tyder på brister i kunskapema om hur man snabbt återför en skadad tryckvattenreaktor med stora mängder gas i prin\ärsystemet till ett till­stånd av stabil kylning av härden. Man var också osäker om i vilket till­stånd reaktom befann sig. Man fick pröva sig fram. 1 sammanhanget kom NRC att sprida oberättigade farhågor om att den s.k. vätgasbubblan i reaktortanken kunde explodera. Detta skapade stor oro både bland civilförsvarsmyndigheter och allmänhet inom ett stort område. Någon vätgasexplosion i reaktortanken kunde inte ske på grund av grundläg­gande kemiska förhållanden. Detta var väl känt inom reaktorindustrin. Däremot förelåg tidvis risk för explosionsartade vätgasbränder i inneslut­ningen, och åtminstone en sådan inträffade som tidigare nämnts.

Sammanfattningsvis kan sägas att operatörerna de första timmarna grundade sitt handlande på en felaktig bild av vad som hände i reaktom. De kom att låsa sig vid denna bild, bl.a. på grund av brister i instrumen­tering och utbildning. I denna felaktiga bild ingick att de trodde att här­den var väl täckt med vatten. I själva verket kokade härden efter cirka 2 timmar torrt, överhettades och fick svåra skador. Även under de närmast följande dygnen hade man i kontrollrummet en ofullständig förståelse av vad som skedde och hade skett i reaktom.

Det har inte ingått i vårt uppcfrag att närmare studera hur informationen fungerade till lokala, delstatliga och federala myndigheter och till mass­media. Kemenykommissionen har funnit stora brister inom detta områ­de. De lägger fram många exempel på hur ansvariga för beredskapsplan­läggning och utrymning fick ofullständig, missvisande eller motsägande information.

Kemenykommissionen och andra undersökningar pekar på att vad som hände vid TMI-2 i väsenfiig grad får återföras på allvarliga brister vad gäl­ler organisation, kontrollrumsutformning, utbildning, kvalitetskontroll

Prop. 1979/80:75

41

och annan tillsyn. Dessa brister får tillskrivas såväl kraftföretaget som leverantörema av utmstningen och den amerikanska kärnkraftinspektio­nen (NRC). Till det särskilt anmärkningsvärda hör brister i uppföljning av tidigare tillbud av liknande typ vid andra reaktorer Kraftiga vamingar från tekniker som analyserat dessa tillbud fastnade eller fördröjdes i organisationen hos Babcock &margin-right:0cm;margin-bottom:0cm; margin-left:2.0pt;margin-bottom:.0001pt'> Det onormala uppfrädandet hos nivån i tryckhållningstanken om avblås­ningsventilen fastnat i öppet läge var även förutsett i teoretiska säker­hetsanalyser. Detta hade bl.a. motiverat den tekniska utformningen av den automatiska utlösningen av högtrycksinsprutningen. Det hade tydli­gen inte ansetts motivera direkt lägesindikering på ventilen i kontroll-mmmet - ej heller några särskilda inslag i operatörsutbildningen. Enligt vår mening tyder detta på att man för mycket koncentrerat sig på tekni­ken och försummat människans roll i systemet.

Vad hade hänt om... ?

Vid analyser av ett haveriförlopp som det vid TMl-2 anmäler sig ett antal hypotetiska frågor av typen "vad hade hänt om .. .?" som kan besvaras mer eller mindre säkert.

En sådan fråga är: vad hade hänt om operatörerna inom rimlig tid ställt rätt diagnos på händelseförloppet? Denna fråga kan l>esvaras säkert. De tekniska analyser som gjorts visar att operatörerna under den första timmen eller något mer kunde välja mellan flera vägar för att återställa normal kylning av härden utan allvarliga skador på reaktom. Befintliga kylsystem var samtliga tekniskt tillgängliga och tUlräckliga för detta ändamål under denna tid.

En annan fråga är: hade haveriet kunnat utvecklas till en omfattande härdsmälta med stora utsläpp av radioaktiva ämnen om en låt vara brist­fällig kylning av härden inte återställts 2,5-3,5 timmar efter händelseför­loppets början?

Denna fråga är svårare att besvara säkert, bl.a. därför att kunskapema om olika härdsmälteföriopp fortfarande är ofullständiga. Kemenykom­missionen har dock sökt analysera frågan ingående. För en utförligare redovisning av deras resultat hänvisas till kapitel 5, avsnitt 5.5. Några intressanta slutsatser är - fortfarande med betonande av osäkerheterna:

 Om operatörerna hade dröjt ytterligare med att återställa en låt vara bristfällig kylning kunde en mer omfattande nedsmältning av härden ha inträffat. Man hade då kunnat vänta sig ett relativt långsamt förlopp utdraget över tiotals timmar eller mer.

Prop. 1979/80:75

42

Om härden smält ned hade den möjligen trängt igenom reaktortan­kens botten och fallit ned i vattnet på botten av inneslutningen. Den åtföljande ångutvecklingen hade sannolikt inte lett till skador på inne­slutningen. Möjligen hade härdsmältan, trots vattenkylningen, smält igenom betonggolvet och trängt ner i berggrunden under. Enligt Kemenykommissionen är det stor sannolikhet att inneslutningen och berggrunden tillsammans förhindrat stora utsläpp av radioaktiva ämnen till omgivningen vid sådana härdsmälteföriopp.

Om all vätgas som kunnat bildas vid en fullständig härdsmälta kom­mit ut i inneslutningen och exploderat på en gång hade inneslutningen sannolikt motstått detta.

Mycket tyder på att operatörerna inte hade kunnat dröja mycket längre - högst en timma - med att återställa en ofullständig kylning av härden för att undvika en utbredd nedsmältning. Enligt våra egna expert­analyser kan tidsmarginalerna ha varit så små att det inte helt kan uteslutas att skillnadema i resteffekt mellan TMI-2 och en härd, som hade varit i drift vid full effekt under en längre tid, kan ha varit av betydelse för att undvika en mer utbredd nedsmältning.

1.4   Teoretiska säkerhetsanalyser

Händelsekedjor och riskuppskattningar

För att man skall få ett reaktorhaveri, som leder till en olycka med ett stort antal offer, måste följande kedja av händelser inträffa:

Reaktom råkar ut för ett tekniskt fel eller ett mänskligt felgrepp som skapar en onormal driftsituation.

AUa berörda haveriförebyggande och haveribekämpande system fun­gerar bristfälligt så att härden allvarligt skadas och i värsta fall smälter ner.

AUa berörda utsläppsbegränsande system fungerar bristfäUigt så att stora mängder radioaktiva ämnen släpps ut tiU omgivningen.

Väderförhållandena vid haveritiUfäUet är sådana att de radioaktiva ämnena når tättbefolkade områden.

1 olika typer av säkerhetsanalyser studerar man sådana tänkbara händel­seutvecklingar och söker dela upp dem i ett stort antal delhändelser San­nolikheten för vissa av dessa delhändelser kan ofta uppskattas förhållan­devis väl. Det gäller t.ex. felfunktion hos ventiler, reläer etc. Också risken för ogynnsamma väder- och vindförhåUanden kan uppskattas ur meteo­rologiska data. I åtskiUiga faU måste dock bedömningar göras av sanno-

Prop. 1979/80:75

43

likheterna. Med hjälp av de på olika sätt uppskattade sannolikheterna för olika delhändelser gör man en uppskattning av den totala sannolikheten för olyckor av olika omfattning när det gäUer stiåldoser tiU allmänheten.

Viktigt är också att man genom dessa s.k. händelseträd får en uppfatt­ning om vilka driftstörningar och felfunktioner som ger stora bidrag till olycksriskerna och därför främst bör uppmärksammas i säkerhetsarbetet.

Den mest kända säkerhetsstudien är den s.k. Rasmussen-studien från 1975. Den angav sannolikheten för härdsmälta i en amerikansk tryckvat­tenreaktor tiU en på 17.(X)0 per driftår och för en kokarreaktor till en på 33.0(X). Flera gånger högre sannolikheter beräknades för mindre olyckor som leder tiU mycket begränsade utsläpp. Studiens resultat gavs tillsam­mans med en bedömning av osäkerheten i siffroma. Värden som är upp till fem eller tio gånger högre eller lägre skulle också vara tänkbara.

Znergikommissionens expertgrupp för säkerhet och miljö (EK-A) refere­rade Rasmussen-rapporten och lät utföra säkerhetsanalyser av kärnkraft­verken Forsmark 3 och Barsebäck 2. Resultaten visade sig bli jämförbara inom det relativt breda osäkerhetsområde som måste godtas.

Nya studier som den västtyska Birkhoferstudien har kommit fram till ungefär samma sannnolikheter för haverier av olika svårighetsgrad som Rasmussen-studien inom de osäkerhetsgränser som gäller. Detta skänker ökad trovärdighet åt metoder och resultat. Birkhoferstudien har bl.a. ägnat specieU uppmärksamhet åt mänskligt felhandlande och s.k. com­mon mode failures. Birkhoferstudien har i och för sig något högre sanno­likheter än Rasmussen-studien för härdhaverier och härdsmälta, men har i flertalet haverityper något lägre sannolikhet för att detta också leder tiU tidigt brott på inneslutningen och stora utsläpp av radioaktiva ämnen. Det har på den tid som stått till förfogande ej varit möjligt för oss att i detalj granska den tekniska och vetenskapliga bakgrunden till dessa skill­nader, t.ex. om de beror på skiUnader mellan amerikanska och tyska reaktor- och inneslutningskonstruktioner.

Det material som kommit fram efter EK-A har i stort bekräftat den bild som då gavs av metodikens styrka och svagheter såsom:

Metodiken ger den bästa ledning vi har om vad som är viktigt för reak­torsäkerheten, om man är medveten om de brister som finns i model­ler och dataunderlag.

De upplysningar metodiken ger om den inbördes betydelsen av olika händelseträd och orsakskedjor är en utomordentlig grund för inrikt­ningen av säkerhetshöjande åtgärder och forskning.

De absoluta värden metoden ger på sannolikheten för haverier av olika omfattning skall inte användas okritiskt som politiskt beslutsunderlag utan att samtidigt osäkerheterna i uppskattningarna beaktas.

Prop. 1979/80:75

44

Inget har framkommit som tyder på att svenska reaktorkonstrukticwier är avsevärt osäkrare än de amerikanska typreaktorei: som ingick i RasmuS' sen-studien. Däremot visade redan EK-A:s studie att de modenuire svenska reaktorerna är säkrare i vissa avseenden, bl.a. vad gäUer brand­skydd och säker elförsörjning från yttre nät.

De tekniska grunddragen i haveriförlopjjet vid TMl-2 fanns påvisade i olika säkerhetsanalyser Däremot har man uppenbarligen varken i Sverige eller i USA i tillräcklig utsträckning använt dessa analyser i det löpande säkerhetsarbetet för att på ett målmedvetet sätt införa föifoätt-ringar i komponentkonstmktioner, underhåll och operatörsutbildning.

Antalet reaktordriftår hittiUs samt det faktum att TMI-2-haveriet har in­träffat säger från rent matematisk-statistisk synpunkt mycket litet om tifl-förlitligheten hos de teoretiska säkerhetsanalyserna utöver redan kända' osäkerhetsgränser.

1.5   Kan ett haveri liknande det vid TMI-2 hända i Sverige?

Svenska tryckvattenreaktorer

Med ettTMl-2-liknande haveri vid tryckvatterueaktorer avser vi i det följande en läcka i primärsystemet som leder tiU ett onormalt koknings­förlopp med ett minskande kylvatteninnehåll i primärsystemet. Detta minskande kylvatteninnehåU upptäcks inte i tid av operatörerna for ati förhindra ett haveri med omfattande frigörelse av radioaktiva klyvnings­produkter, i första lumd tiU reaktoms primärsystem och till inneslut­ningen.

Som nämnts har vi i Sverige fre reaktorer av tryckvattentyp: Ringhals 2,3 och 4. Dessa är av annat fabrikat (Westinghouse) än TMl-2. Endast Ring­hals 2 har hittiUs tagits i drift.

En närmare analys (se kapitel 8, avsnitt 8.2) visar att ett härdhaveri liknande TMI-2 kan inträffa i Ringhals 2.1 första hand gäller detta om man ser tiU läget före den 28 mars 1979. SannoUkheten för en sädan hän­delse var dock lägre än vid TMI-2, främst på gmnd av väsentligt bättre instmmentering till hjälp för operatörerna att snabbt hitta en félfunge-rande avblåsningsventil. Andra skiUnader meUan Ringhals 2 och TMI-2 är troligen av mindre betydelse. Tillbud i form av mindre läcka i andra delar av primärsystemet hade inträffat och klarats av utan att kylningen av härden var äventyrad. Det är en mer öp(>en fråga om operatörerna klarat ett tillbud med en liten läcka i form av packnings- eUer röibrott pä tryckhåUningstankens topp. Sannolikheten för en sådan läcka just pä detta ställe i reaktorsystemet är erfarenhetsmässigt avsevärt lägre än for ett ventilfel. Vi vill dock i detta sammanhang erinra om att brister i kvali-

Prop. 1979/80: 75

45

tetssäkringsfunktionen för underhåUsarbeten vid Ringhals orsakat tillbud i form av packningsbrott i primärsystemet.

Idag har sannolikheten för ettTMl-2-liknande haveriförlopp vid Ring­hals-reaktorerna avsevärt minskat jämfört med läget före den 28 mars. Detta är en följd dels av ytterligare förbättrad instrumentering bl.a. TV-övervakning i inneslutningen, dels av förbättrad utbildning av opera­törerna bl.a. efter tillbudet den 16 juni 1979 (se vidare kapitel 8). Denna utbUdning torde ha givit en aUmänt ökad förståelse för tryckvatten-reaktorers uppträdande i olika situationer, vilket kan förväntas ha en säkerhetshöjande effekt även vid andra tillbud. Samtidigt vill vi framhåUa att det fortfarande ställs höga krav på operatörerna nar det gäUer snabba och korrekta åtgärder vid tillbud av typen läckor i primärsystemet.

Svenska kokaneaktorer

Säkerhetsanalyserna visar att det även vid kokarreaktorer kan uppträda händelsekedjor, som leder fram tUl ett härdhaveri av lUcnande typ som vid TMI-2. För kokarreaktorer är det dock svårt att hitta händelseförlopp som är direkt jämförbara med det vid TMI-2, eftersom kokarreaktorema är konstruerade och fungerar efter andra tekniska principer. 1 kapitel 8, avsnitt 8.3, diskuteras dock mer aUmänt de svenska kokarreaktoremas känslighet för några av de viktigare tekniska och mänskliga felfvmktio-nema, som ingick i TMl-2-förloppet. Resultaten visar att sarmolUcheten för att dessa felfunktioner skall uppträda, eUer få aUvarliga följdverk­ningar vid svenska kokarreaktorer måste betecknas som utomordentligt liten. Det sagda innebär inte i och för sig att kokarreaktorema aUmänt sett är säkrare än tryckvattenreaktorerna.

Följder av ettTMI-2-liknande utsläpp av radioaktiva ämnen vid svenska reaktorlägen

Säkerhetsanalyserna visar att haveriförlopp som leder tiH större eUer mindre skador på reaktorhärden ej kan helt uteslutas, även om sannolik­heten härför är liten. TMl-2-haveriet visar att ett sådant förlopp - även om det inte leder till en omfattande härdsmälta - kan ge vissa läckage från inneslutningen, framför aUt av ädelgaser

Det är för närvarande omöjligt att säga om läckaget av ädelgaser från svenska reaktorinneslutningar vid en motsvarande härdskada skuUe bli större eUer mindre än vid TMI-2, d.v.s. omkring 2-9% av de mängder som finns i härden vid ett snabbstopp. Analyser av detta problem pågår genom de svenska reaktorinnehavamas försorg i syfte att i möjligaste mån eliminera läckageriskema.

För svenska reaktorlägen har utiedningen låtit strålskyddsinstitutet be­räkna stråldoser tiU befolkningen för antagna ädelgasutsläpp av samma storlek som från TMI-2. Därvid har för varje reaktorläge antagits maxi-

Prop. 1979/80:75

46

malt ogynnsamma vindriktningar Befolkningsdoserna har beräknats under antagande att hela befolkningen befinner sig utomhus.

Ganska oberoende av reaktorlägena visar sig doserna motsvara en risk för 0,5-3 extra cancerfaU. Barsebäck svarar för det högsta värdet.

1.6    Omvärdering av svensk kämkraftsäkerhet?

Utgångspunkter för värderingama

En av reaktorsäkerhetsutredningens huvuduppgifter enligt direktiven är att överväga om det finns anledning att väsenfiigt omvärdera kämkraf­tens risker mot bakgmnd av vad som har hänt vid TMl-2 och en genom­gång av tidigare säkerhetsanalyser. Den baslinje som vi då har att utgå från är energikommissionens arbete.

pet sakunderlag i kämkraftens säkerhetsfrågor som låg tUl grund för ener­gikommissionens stäUrungstagande finns redovisat i energi- och miljö-Jcommitténs betänkande (SOU 1977:67) och i rapporten från energikom-rtussionens expertgrupp för säkerhet och nuljö (Ds 11978:27).

Det underlag som redovisades i dessa rapporter rörande risken för stora olyckor vid kämkraftverk kan erJigt vår mening sammanfattas enligt följande:

Haveriförhindrande och skadebegränsande system beskrivs med kän­da eUer förmodade svagheter (förmodade i frånvaro av experimentella fuUskaleprov).

Beträffande sannolikheten för en härdsmälta citerades Rasmussen-studiens siffra om en sannolikhet om en på tjugotusen driftår. Osäker­heterna i sannolikhetsuppskattningama betonades. Dessa osäkerheter hänfördes främst till bristande empiriskt underlag och de inneboende svaghetema i den mer teoretiska riskanalysmetodiken, särskilt när det gäUer att ange absoluta sannolUchetstal. Enligt pessimistiska uppskatt­ningar av dessa osäkerheter skuUe sannolUcheten kunna vara upp mot en på tusen driftår Det innebär att sannolikheten för att en härdsmälta skuUe inträffa någon gång under ett svenskt reaktorprogram om exem­pelvis 12 

X 

25 driftår enligt Rasmussen-studien skuUe ligga kring en på sextio och med ett osäkerhetsintervaU som enligt de pessimistiska uppskattningarna skuUe kunna sträcka sig upp mot en på fyra.

En härdsmälta leder definitionsmässigt tiU mer eUer mindre omfattan­de utsläpp av radioaktiva ämnen. 1 mindre aUvarliga faU rör det sig i första hand om ädelgaser och eventueUt även jod. I de aUvarliga fallen tillkommer aerosoler av metaUer som cesium och strontium.

Prop. 1979/80: 75

47

Sannolikheten för vädertörhäUanden som leder eventueUa utsläpp mot större tätbefolkade områden ligger i genomsnitt för svenska reaktor-lägen på ett fåtal procent.

För ett svenskt reaktorprogram om exempwlvis 12 x 25 driftår blir då på gmndval av Rasmussen-studien sannolikheten av storleksordningen en på tio tusen för en allvarlig olycka. Därmed förstås en olycka som leder till några akuta dödsfall och något tusental cancerfall fördelade över en trettioårsperiod genom en kombination av aUvarliga utsläpp och ogynnsamt väder i förhållande till tätorter. Osäkerheten i dessa uppskattningar är sådan att sannolikheten för en sådan olycka under pessimistiska antaganden kan sträcka sig upp mot en på hundra, för ett reaktorprogram om 12 x 25 driftår

De aUvarligaste fallen (olycka i Barsebäck med mycket stora utsläpp, inklusive aerosoler under ogynnsamma väderförhåUanden) kan ge många tusen dödsfaU företrädesvis i form av sena cancerfaU. En snabb evakuering av eventueUt berörda storstadsoniråden bedömdes ej som realistisk.

I de mycket aUvarliga utsläppsfaUen räknar man med svårsanerade be­läggningar av radioaktiva ämnen som cesium-137 över stora områden (tiotals till tusentals kvadratkUometer). Detta kan begränsa utnyttjan­det av berörda områden under längre tid.

Man vet föga om de sociala följdema av en olycka åtföljd av längre eller kortare tids evakuering.

Energikommissionens {»edömwiMgar och ställningstaganden tiU säkerhetsfrå­gorna vid kärnkraft och andra energislag återfinns i dess slutbetänkande (SOU 1978:49). Underlaget från kommissionens expertgrupp för säkerhet och mUjö (EK-A) om kämkraftens olycksrisker sammanfattas där på föl­jande sätt i kapitlet 5 "Kommissionens bedömningar och ställningstagan­den" (sid 189-190).

Vid kämkraftverk finns risker för haveri som leder tiU nedsmältning av reaktorhärden, vilket kan leda till stora utsläpp av radioaktivitet. Detta fömtsätter i aUmänhet liksom ifråga om en LNG-olycka, en kombina­tion av en lång rad olyckliga omständigheter

Reaktoranläggningar utförs med flera oberoende säkerhetssystem så att man tar hänsyn tiU även sådana mycket ovanliga händelseförlopp som inte kan uteslutas även om sannolikheten bedöms vara mycket låg. Kommissionen har låtit utföra studier av riskema för olyckor och konsekvensema av dessa avseende händelseförlopp på en mer osan­nolik nivå. Bedömningen av dessa risker måste ske på grundval av teo­retiska utredningar. De syftar bl.a. tiU att finna metoder för att än mer begränsa riskema.

Prop. 1979/80:75

48

De utredningar som kommissionen har låtit utföra rör dels sannolik­heten för en härdsmältningsolycka, dels konsekvensema därav.

Vad gäller sannolikheten för en olycka kan man sammanfattningsvis konstatera att de olika utredningama kommit till ungefär likartade resultat som den s.k. Rasmussen-rapporten, WASH-1400, som publi­cerats i en slutversion i USA år 1975.1 denna rapport beräknas att en härdsmälta för de studerade typema av lättvattenreaktorer kan inträffa i genomsnitt en gång på 20.0(K) reaktorär En sådan beräkning utesluter givetvis inte att ett dylikt haveri kan inträffa när som helst. De hittills­varande erfarenhetema av drift med kommersieUa reaktorer är att ungefär 600 reaktorär uppnåtts utan att någon härdsmälta inträffat.

Det bör observeras att Rasmussen-utredningen uppskattar att sanno­likheten för en härdsmälta är lägre för kokarreaktorer än för tryck­vattenreaktorer[REDACTED_EFTERNAMN] räknar även med en lägre sannoIUchet för att en härdsmälta skaU inträffa i de nyare reaktortypema jämfört med de tidigast byggda. Detta beror bl.a. på utvecklingen mot aUt bättre säkerhetssystem.

Vid en härdsmältning finns en stor risk för att såväl reaktortanken som inneslutningsbyggnaden kommer att genombrytas och att ett stort ut­släpp av radioakfivitet kommer att ske. Dessa förlopp är emeUertid svåra att fömtsäga bl.a. därför att något erfarenhetsunderlag inte före­ligger

Även beträffande konsekvenserna av en eventuell reaktorolycka råder stor osäkerhet. Konsekvensema är beroende av en rad faktorer bl.a. anläggningens lokalisering, rådande värderleksförhåUanden, befolk­ningsfördelning och frågan om befolkningen evakueras eUer inte m.m. När det t.ex. gäUer meteorologin föreligger flera altemativa beräk­ningsmodeller som ger skUda utslag beträffande väderlekens inverkan på spridningen av det radioaktiva materialet.

Det kan emeUertid konstateras att även vid ogynnsamt lokaliserade an­läggningar är de mest troliga konsekvensema för omgivningen av en härdsmälta begränsade. En sådan olycka kan likväl medföra aUvarliga problem.

Vid ett stort haveri i en anläggning lokaliserad nära ett storstadsområ­de och mycket ogynnsamma omständigheter, t.ex. vindriktning mot befolkningscentra och ogynnsamma meteorologiska spridningsför-håUanden, skulle människor kunna dödas eUer skadas av radioaktiv strålning eUer riskera cancer långt efter olyckan. Vid ett stort haveri skuUe vidare markområden, vars storlek beror på omständighetema, kunna bli belagda med radioaktivitet, vilket skulle innebära vissa be­gränsningar för områdets framtida användning. Ett omfattande och dyrbart saneringsarbete skuUe bli nödvändigt.

Prop. 1979/80:75

49

De svåra konsekvenser som en i och för sig ytterst osannolik reaktor-olycka kan medföra under ogynnsamma omständigheter motiverar fördjupade studier av vilka olika slags beredskapsåtgärder för evaku­ering, avskärmningar och sanering av områden etc. som bör vidtas. Det är härvid viktigt att bedöma vUka olUca tyj)er av haverier och kon-sekvensbUder som kan vara så pass sannolika att det finns någon anledning att befara att de kan inträffa. Åtgärderna för att förebygga sådana olyckor bör intensifieras i samband med att kunskapema för­bättras. Sannolikheten för olyckor är mindre i nya anläggningar genom deras förbättrade konstmktion. Fortsatt utvecklingsarbete är lUcväl angeläget för att än mer förstärka säkerheten. 1 detta arbete ingår även studier av insatser för att förbättra säkerheten hos redan befintliga reaktorer. Konsekvensema av härdsmältningar kan minskas genom att införa ytterligare barriärer mot utsläpp och genom förbättrad bered­skap.

Kormnissionens slutiiga stäUningstagande till kämkraftens risker åter­finns på sid 200 och följande i slutbetänkandet. Inledningsvis diskuteras där riskema vid normaldrift, uranbrytning och bränsleframstäUning. Därefter kommer kommissionen in på olycksriskerna:

Risken för en stor olycka - härdsmältning - och dess effekter har stu­derats ingående. Metodiken i dessa undersökningar är i princip upp­byggd analogt med kämkraftssäkerhetssystem, d.v.s. man söker utiö-na vad som kan inträffa om extremt ogynnsamma omständigheter samverkar Det finns skUjaktliga bedömningar av reaktorsäkerheten såväl inom kommissionens expertgrupp som i andra studier.

Bedömningen av sannolikheten för en härdsmältning faller i stort sett inom samma osäkerhetsintervaU i de gjorda utredningama. Konse-kvensstudiema har däremot lett till mer skUjaktliga resultat, främst vad avser markbeläggning.

SannoUkheten för en härdsmälta med de mycket aUvarliga konsekven­ser som kämkraftskritiska granskare räknat fram är utomordentligt liten. Det bör också framhållas att säkerhetskraven successivt har skärpts och att teknisk utveckling har skapat förbättrad säkerhet. San­nolikheten för en härdsmälta i den typ av kokarreaktorer som nu byggs torde därför vara mindre än i en tidigare generation.

Därefter berör kommissionen bl.a. avfallsproblemen innan kommissio­nen ger sitt slutliga stäUningstagande:

"Den avgörande frågan som således måste besvaras är om de risker som otvivelaktigt är förenade med kämkraften är godtagbara med hän­syn till de altemativ som står tiU buds och verksamhetens sociala nytta. Kommissionens svar på denna fråga är ja."

Detta var ett stäUningstagande av kommissionens majoritet. En minoritet

4-Riksdagen 1979180. I sami Nr 75

Prop. 1979/80:75

.

50

av ledamötema har anmält avvikande mening i reservationer och särskil­da yttranden. Dessa går i stark sammanfattning ut på att man anser att kämkraftens risker i stort är redovisade på ett rättvisande sätt i sakunder­laget från kommissionens expertgrupp för säkerhet och mUjö (EK-A) men att kommissionens n\ajoritet på ett missvisande och ofuUständigt sätt beaktat detta sakunderlag vid sina överväganden och slutliga stäUnings-taganden.

Till det sakunderlag från energi- och mUjökommittén och EK-A som ovan redovisades i sammanfattning viU reaktorsäkerhetsutredningen foga följande kommentarer:

Oron inför möjligheten av ett reaktorhaveri kan gäUa antingen risken för den enskUda individen som bor nära ett kämkraftverk att drabbas av skada eUer för tidig död, eUer de totala skadeverkningar en stor olycka skuUe kunna förorsaka.

Risken för att den enskUda individen skaU drabbas av sjukdom och för tidig död till följd av en reaktorolycka kan visas vara mycket liten, jäm­fört med andra risker individen möter i vardagslivet. Detta kan sägas oavsett de osäkerheter som vidlåder uppskattningarna av sannolikhe­ten för aUvarliga reaktorhaverier För att en given individ skaU drabbas krävs nämligen - utöver ett inträffat haveri - även för den individen ofördelaktiga väder- och vindförhåUanden samt att den erhåUna strål­dosen verkligen leder tUl en skada. Sannolikheten för detta kan upp­skattas med större säkerhet än sannolikheten för allvarliga reaktor­haverier

Den totala skadeverkan i form av akuta och sena skador och dödsfaU kan ändå bli stor om utsläppet driver mot tätbebyggda områden. Dess­utom kan sannolikheten för väderförhåUanden som leder tiU omfattan­de radioaktiv markbeläggning vara betydligt större än sannolikheten för att utsläppta radioaktiva ämnen skaU träffa tätbefolkade områden. Från exempelvis Barsebäck kan utsläpp av radioaktivt cesium leda till långvarig markbeläggning av stads- eller jordbruksområden i Sverige eUer Danmark i de flesta utsläppsriktningar. Ur samhäUets synpunkt kan det vara av intresse att veta något om sannolikheten för ett större kämkrafthaveri under ett helt kämkraftprogram om t.ex. 12x25 reaktorär, även om detta är av mindre intresse när det gäller risken tUl enskUda individer. Man bör emellertid håUa i minnet att den tekniska utvecklingen och vunna drifterfarenheter kan leda till säkerhets­höjande åtgärder som minskar sannolikheten för haverier under pro­grammets löptid. Förebud till stora olyckor är avsevärt mer sannolika än den fuUbordade katastrofen och bör leda tUl åtgärder som höjer säkerheten.

Till redovisningen av energikommissionens bedömmnflroc/j ställningsta­ganden vUl vi foga följande påpekande för att motivera vårt val av baslinje:

Prop. 1979/80:75

51

De som grundat sin uppfattning om kärnkraftens risker på vad som sägs på sid 189-190 och 200-201 i energikommissionens slutbetänkande utan att tiänga in i bakgrundsmaterialet har fått en otillräckligt nyanserad och delvis ofuUständig bild av kämkraftens säkerhetsfrågor, framför aUt av osäkerheterna när det gäUer att uppskatta sannolikheten för sådana reak­torhaverier som får omfattande följdverkningar, t.ex. i form av radio­aktiva markbeläggningar. Vi vill understryka att detta inte innebär något StäUningstagande från vår sida tUl hur energikommissionen utifrån det underlag som stod till dess förfogande vägde samman riskema vid olika energislag i förhållande till nyttan. Sådana överväganden faUer utanför vårt uppdrag.

Förändringar i sakunderlaget efter energikommissionens bedömningar av svensk kämkraftsäkerhet.

Haveriet vid TMl-2

Från haveriet vid TMl-2 kan ett antal lärdomar dras. De enligt vår me­ning viktigaste sammanfattas i det följande tillsammans med våra kom­mentarer beträffande motsvarande förhåUanden i Sverige. Därvid har jämförelsen med svenska förhållanden fått begränsas tiU sådana säker­hetsfrågor som har belysts av haveriet vid TMl-2.

1.

Härdhaveriet vid TMl-2 utvecklade sig inte tiU en fullständig härd­smälta. 1 tidigare säkerhetsanalyser har man antagit att härdskadeför-lopp som går så långt att härden helt eUer delvis rasar samman leder till en fuUständig härdsmälta. Haveriet vid TMl-2 har visat att det i aUa faU inte är helt omöjligt att kyla en svårt skadad och delvis samman-rasad härd. Hur stora marginaler man har i förhållande till tidigare, mer pessimistiska antaganden i exempelvis Rasmussenstudien är det ännu för tidigt att uttala sig om. Bättre kunskaper i detta avseende har stor säkerhetsmässig betydelse. Kan man i större utsträckning än man hittiUs antagit förhindra att omfattande härdhaverier utvecklas till härdsmältor är det väsentligt mindre risk för att härdhaveriet leder tiU omfattande radioaktiva utsläpp.

2.

Reaktorinneslutningen förblev oskadad, trots explosionsartade vät­gasbränder. Utsläppen av radioaktiva ämnen var små och begränsade tUl radioaktiva ädelgaser. Dessa läckte ut från hjälpsystem utanför inneslutningen. SpedeUt bör noteras att sådana ämnen som skuUe ha kunnat förorsaka markbeläggningar, exempelvis radioaktiv jod och cesium, effektivt kvarhöUs, lösta i de stora vattenmängder som fanns inom byggnadema. De utsläpp som skedde beräknas kunna medföra ett par extra cancerfaU.

3.

Det fanns vid TMI påtagliga brister i utformningen av stömingsin-struktioner och i operatöremas utbildning i att hantera stömingar och tUlbud som avvek från de vanligaste förloppen.

Prop. 1979/80:75

52

Förhållandena i dessa avseenden torde på många punkter inte vara bättre i Sverige än i USA. Simulatorträning av operatörer i hantering av olika onormala tillbudsförlopp har exempelvis hittiUs hunnits med i relativt begränsad omfattning.

4.   Det fanns vid TMI påtagliga brister i utformningen av instrumentering

och kontrollrum. Operatörerna mötte därför stora svårigheter när det

gällde att ställa rätt diagnos på förhållandena i reaktom och välja rätt

handlingsväg för att undvika ett aUvarligt haveri. Det kunskapsunder­

lag som hade funnits tUlgängligt i tidigare rapporterade säkerhetsana­

lyser av kritiska punkter i olika tUlbudsförlopp hade inte utnyttjats vid

utformningen av instmment och kontroUrum.

Förhållandena är i de anförda avseendena på många punkter bättre i Sverige än i USA. Främst viU utredningen peka på bättre instrumente­ring och överskådligare manöverrum vid svenska kämkraftverk, även om det fortfarande finns brister i utformningen med avseende på samspelet människa-maskin. Den svenska s.k. 30-minutersregeln har också framtvingat mer ingående analyser och automatisering av åtgär­der som behöver vidtagas vid olika tillbudsförlopp.

5.

Haveriet vid TMI-2 visade på påtagliga brister i säkerhetsarbetet när det gäUer återföring av erfarenheter av driftstörningar och infräffade tillbud. Inte minst gäUer detta stömingar som man tidigare inte upp­fattat som säkerhetsrelaterade. Erfarenhetema hade inte fått genom­slag i tekniska förbättringar och utbildning av Operatörerna. Om man i dessa avseenden bara ser tiU det formella samspelet meUan tillverkare, krr»ftföretag och tUlsynsmyndighet finns det inga avgörande skiUna­der mellan USA och Sverige. Däremot finns det vissa tecken som ty­der på att det informella samspelet fungerat bättre i Sverige. Det sätt på vilket en del säkerhetshöjande åtgärder initierats och genomförts talar härför.

6.

Händelseförloppet vid TMI visar på betydelsen av en väl fungerande kvalitetskontroll på underhåUssidan. FörhåUandena i Sverige i detta avseende diskuteras längre fram i detta kapitel i anslutning till diskus­sionen av inträffade tiUbud.

Punkterna 1 och 2 ger inte anledning att frångå tidigare säkerhetsbedöm­ningar. Erfarenhetema betiäffande punkt 1 visar dock att tidigare be­dömningar kan ha varit för pessimistiska.

När det gäller punktema 3-6 är det uppenbart att man såväl hos kraft­företag och reaktortUlverkare som hos tiUsynsmyndighetema levt med uppfattningen att säkerhetsarbetet bedrivits mer tillfredsställande än vad haveriet vid TMI-2 uppenbarade.

Prop. 1979/80:75

53

Teoretiska säkerhetsanalyser

Utredningen har inte funnit anledning att väsentligt omvärdera resulta­ten av olika teoretiska säkerhetsanalyser, sådana de redovisades och be­dömdes i underlaget från EK-A. Den kritik, som i den s.k. Lewisrappor-ten riktades mot Rasmussenstudien var i aUt väsentligt redan känd och redovisad i underlagsrapportema tUl EK-A.

Den nyligen publicerade tyska Birkhoferstudien kommer fram tiU unge­fär samma resultat som Rasmussenstudien. De av EK-A diskuterade osä­kerheterna i uppskattningen av sannolUcheter för härdhaverier kvarstår i stort sett oförändrade. Bl.a. vamade man för osäkerheter i uppskattning-ama av mänskligt felhandlande. I de teoretiska säkerhetsanalysema sak­nar man idag metoder att förutsäga när och hur en människa handlar i strid mot givna instruktioner, eller hur han eUer hon handlar i avsaknad av instruktioner Händelseförloppet vid TMl-2 belyser detta.

Inträffade tillbud i Sverige

Inträffade tiUbud vid svenska kämkraftverk fanns redovisade i under­laget till EK-A. Inga av de tUlbud som senare intiäffat visar enligt kärn­kraftinspektionen (SKI) på tidigare ej uppmärksammade brister i de tekniska säkerhetssystemens utformning utöver vad som aktualiserats av haveriet vid TMl-2.

Ett par tUlbud under 1979 pekar dock på tidigare ej tillräckligt uppmärk­sammade brister i kvalitetssäkringsfunktionen på underhåUssidan vid Ringhalsverket. Detta bekräftas av den studie som utredningen låtit Det Norske Veritas utföra. I Veritas studie påpekas att bristerna också kan sammanhänga med svagheter i SKI:s tiUsyn av kraftföretagens kvalitets­säkring på underhåUssidan. Av tidsskäl har Veritas studie ej kunnat ut­sträckas till övriga kraftföretag. Utredningen har därför ej underlag att uttala sig om förhållandena vid dessa.

Hittills genomförda säkerhetshöjande åtgärder icke avgjorda säkerhetsfrågor SKI har liksom den amerikanska kärnkraftinspektionen en lista på icke avgjorda säkerhetsfrågor SKl:s lista överensstämmer i stort med den amerikanska. Utöver TMl-2-anknutna problem har inget nytt framkom­mit som gett reaktorsäkerhetsutredningen anledning att komplettera el­ler ändra innehållet i listan - åtminstone inte i riktning mot att säkerheten skulle ha minskat.

SKI och kraftföretagen har redovisat en rad säkerhetshöjande åtgärder som under senare tid vidtagits eUer är på gång vid befintliga reaktorer. En del åtgärder som man i USA krävt till följd av haveriet vid TMl-2, t.ex. lägesindUcering på avblåsningsventilema var redan införda på svenska reaktorer.

Prop. 1979/80:75

54

Sammanfattande bedömningar av svensk kämkraftsäkerhet

Den centrala frågan i utredningsuppdraget är om det kommit fram nytt sakunderlag som ger anledning att väsentligt omvärdera riskema för­knippade med produktion av elektrisk energi i svenska kämkraftblock.

Låt oss då börja med ett konstaterande som vid första anblicken kan låta som en motsägelse. Den verkliga säkerheten vid svenska kämkraftverk idag är sannolikt högre än den var för ett och ett halvt år sedan, då EK-A lämnade det sakunderlag som låg tiU grund för energikommissionens stäUningstaganden. De tidigare inte tillräckligt uppmärksammade säker-hetsriskema som ledde tUl TMI-2-haveriet är nu väl kända och avsevärt minskade genom olika säkerhetshöjande åtgärder Flera andra säkerhets­höjande åtgärder har vidtagits de senaste åren på de svenska kämkraft­block som är i drift. Inget tyder på att andra åtgärder vidtagits som vä­sentligt försämrat säkerheten. Man måste därför göra den bedömningen att den verkliga sannolUcheten för härdhaverier och härdsmältor har min­skat under det senaste året - hur stor eller liten denna verkliga sannolik­het än är jämfört med resultaten av de teoretiska säkerhetsanalysema.

En sådan bedömning som den här gjorda är inte unik för kämkraftindu-strin. Även på t.ex. flygsidan har givetvis säkerheten ökat när en tidigare obeaktad risk uppmärksammats och åtgärdats tiU följd av inträffade olyckor eller tillbud.

Ur det underlag som lagts fram i detta betänkande kan vidare enligt vår mening följande viktiga slutsatser dras:

Den första slutsatsen är att det inte finns anledning att på vetenskaplig grund väsentligt omvärdera den bild som gavs av energi- och mUjökom­mittén och energikommissionens expertgrupp för säkerhet och mUjö (EK-A) ifråga om sannolikheten för reaktorhaverier, därmed samman­hängande utsläpp av radioaktiva ämnen och följdverkningarna av dessa (se sidan 36 ovan).

Haveriet vid TMl-2 har visserligen visat på brister i tidigare säkerhetsana­lyser, framför aUt när det gäUer mänskligt felhandlande. A andra sidan visar underlaget att särskUt de svenska kokarreaktorema är mindre käns­liga för den typ av felhandlande som gav upphov till TMl-2-haveriet, nämligen att operatörema skapade sig en felaktig bild av reaktorhärdens kylning, bl.a. på grund av brister i instrumentering och utbUdning. Erfarenhetema från TMl-2 visar också att de radioaktiva utsläppen tUl omgivningen blev mycket begränsade i förhåUande till de mycket svåra skadoma på reaktorhärden. På denna punkt bekräftas säkerhetsanaly­semas resultat. Utsläppen av radioaktiv jod blev t.o.m. mindre än befarat.

Den andra slutsatsen är att man - mot bakgrund av såväl haveriet vid TMI-2 som de teoretiska säkerhetsanalysema - i det fortsatta säkerhets­arbetet måste utgå ifrån att det faktiskt kan inträffa ett allvarligt härd-

Prop. 1979/80:75

55

haveri med omfattande frigörelse av radioaktiva ämnen från härden och åtföljande påfrestningar på reaktorinneslutningen. "Det osannolUca har faktiskt infräffat och kan inträffa igen". Denna insikt om kämkraftens ris­ker måste få fuUt genomslag i säkerhetsarbetet. Även om sannolUcheten för sådana händelser är låg, och även om den verkliga säkerheten har förbättrats under det senaste året, visar likväl TMl-2-haveriet och andra tiUbud att man såväl inom som utom kämkraftindustrin uppenbarligen ansett att kvaliteten på vissa delar av säkerhetsarbetet varit högre än vad som visat sig vara fallet. Den rad av olika åtgärder som faktiskt vidtagits tiU följd avTMI-2-haveriet kan ses som en bekräftelse på denna förändra­de uppfattning. I praktiken innebär detta att inriktningen på säkerhets­arbetet förändrats i många viktiga avseenden. Ändå står det klart att det inträffade negativt påverkat trovärdigheten i en del aUtför långtgående uttalanden om säkerheten som förekommit på sina håll.

De nu redovisade slutsatserna ger vid en samlad bedömning enligt vår me­ning inte anledning att väsenfiigt omvärdera den bUd som energi- och mUjökommittén och energUcommissionens expertgrupp för säkerhet och mUjö (EK-A) tidigare gett av kämkraftens risker Men både denna riskbUd och erfarenhetema av haveriet vid TMl-2 visar enligt vår uppfattning att väsentligt högre krav måste ställas på säkerhetsarbetet i samband med produktion av elektrisk energi i kämkraftverk. Detta gäUer både i förhål­lande till hur det hittills bedrivits och i förhåUande till de relativt aUmänt håUna förslag energikommissionen lade fram i denna fråga (SOU 1978:49, sid 190 och 202). Det gäUer också alla led, aUtifrån konstruktionen av reaktorerna och deras säkerhetssystem, via tillsynsmyndighetemas verksamhet tUl det löpande, vardagliga säkerhetsarbetet vid drift dch underhåU av kämkraftanläggningarna.

SärskUt viktig är återföring av erfarenheter av driftstörningar och inträf­fade tUlbud i syfte att förebygga olyckor Ökande satsningar på före­byggande åtgärder ger dock tUl slut minskande utbyte. Härdhaverier kommer att kunna inträffa även i framtiden. De konsekvenslindrande åtgärderna måste därför ägnas väsentligt ökad uppmärksamhet.

Våra överväganden och förslag när det gäUer säkerhetshöjande åtgärder och forskning utvecklas närmare i kapitel 9 och 10. De viktigaste slutsat-sema och förslagen redovisas i sammanfattning i följande avsnitt.

1.7   Säkerhetshöjande åtgärder och forskning

Utredningen anser att den yttersta ambitionen för alla säkerhetsåtgärder bör vara att helt undanröja riskema för omfattande förluster av liv eller egendom. Detta gäUer även för åtgärder på befintUga kämkraftverk. Det

Prop. 1979/80:75

56

står visserligen klart att ingen nu känd åtgärd är tiUräcklig för att helt och håUet nå detta syfte. Utredningen anser emeUertid att det existerar åtgär­der, tekniska och andra, som kan föra säkerhetsnivån avsevärt närmare detta mål. Möjlighetema härtUl bör tiUvaratas.

Utredningen anser att säkerhetsbegreppet hittills i praktiken fått en allt­för snäv innebörd såväl i Sverige som utomlands. Vi menar att den faktiska säkerheten bestäms inte bara av utformningen av härdnödkyl-system, reservkraftförsörjningar och andra tekniska utrustningar, utan också av faktorer som kraftproducentemas kompetens i säkerhetsfrågor, dessa frågors genomslagskraft i respektive organisation och utbUdningen av personal av olika kategorier.

Utredningen har kunnat konstatera att ett betydande arbete i syfte att höja säkerheten redan pågår vid de svenska kraftföretagen, vid SKI samt vid andra institutioner. Utredningen anser emeUertid att denna verksam­het bör ytterligare breddas, förstärkas och systematiseras.

I fråga om rollfördelning och organisation anser utredningen att en hög am­bition för säkerhetsarbetet måste känneteckna all kämkraftverksamhet. Det direkta säkerhetsansvaret bör lUcsom tidigare åvUa kraftföretagen, medan tUlsynsmyndighetemas uppgift bör vara att granska säkerheten i stort. Mot denna bakgrund föreslår utredningen

f Ijatt tillsynsmyndighetemas huvuduppgift inom detta område, liksom tidigare, skall vara att ange mål för säkerhetsarbetet hos kraftföre­tagen och granska deras organisation och arbetsformer för att uppnå dessa mål samt noga följa verksamheten, aUt under en långtgående offentlig insyn,

(2yatt SKI tillförs ökade resurser för konstruktions- och utrustnings­granskning, för tillsyn av drift av kämkraftverk samt för system­analys och systemkontroll; på den operativa sidan är det därvid nöd­vändigt att SKI i väsentligt ökad utsträckning följer upp utbUdning och träning av drift- och underhållspersonal.

@

3}attSKI ges möjlighet att rekrytera personal med erfarenhet från industrieUt säkerhetsarbete.

®

4)att formerna för samverkan mellan SKI och SSI klarläggs,

(D:

5Jatt kraftföretagen inriktar policy, organisation och arbetsformer på att tä[ fullo förverkliga den mycket höga säkerhetsambitionen,

6att reaktortUlverkamas säkerhetskompetens utnyttjas i fuU utsträckning.

Beträffande konstruktion och utförande av kämkraftverk konstaterar utred­ningen att viss oklarhet kan ha rått beträffande de formeUa säkerhets­kraven, specieUt vid tillkomsten av de första svenska kärnkraftverken. Utredningen har funnit att krattindustrin visat förutseende och initiativ.

Prop. 1979/80:75

57

då det gäUt att successivt vidta säkerhetshöjande tekniska åtgärder på befintliga verk. Dessa har i huvudsak varit inriktade på att förebygga olyckor, medan åtgärder för att lindra konsekvenserna om en olycka trots aUt inträffar ägnats mindre uppmärksamhet. Utredningen föreslår

\J7) att tiUsynsmyndighetemas principieUa krav i tekniskt hänseende preciseras ytterligare,

(_8) att även probabilisfiska metoder för riskanalys utnyttjas i säkerhets-granskningen,

\ att säkerhetsanalyser enligt dessa metoder efter hand utförs för aUa de enskUda reaktoranläggningama,

(10)       att tyngdpunkten i säkerhetsarbetet även fortsättningsvis skaU vara

att förebygga haverier,

(11)       att de konsekvenslindrande åtgärderna lUcväl ägnas väsentligt ökad

uppmärksamhet.

Då det specieUt gäUer konsekvenslindrande eller utsläppsbegränsande åtgärder 

konstaterar utredningen att befintliga reaktorinneslutningar ger ett be­tydande skydd även mot omfattande haverier. Risken för omfattande omgivningskonsekvenser kan dock minskas ytterligare. Därför föreslås

(12)

att ett principbeslut fattas att vidta ytterligare utsläppsbc.änsande åtgärder,

(13)

att dessa inriktas främst på att ytterligare minska riskerna för utsläpp som kan leda till höga stråldoser genom bl.a. omfattande radioaktiv markbeläggning,

(14)

att ätgärdema vidtas i första hand för de reaktorer som är förlagda i närheten av omfattande bebyggelse,

VI5) att en kompletterande säkerhetsgranskning omgående genomförs beträffande riskema i samband med vätgasexplosioner i tryckvatten-reaktoremas inneslutningar,

(16)      att kompletterande säkerhetsåtgärder i detta avseende vid behov

vidtas.

Ufredningen konstaterar att människa-maskin-frågor tidigare varit ofull­ständigt beaktade. Utredningen anser att det är möjligt att successivt vidta åtgärder för att minska riskema för och konsekvenserna av mänsk­ligt felhandlande. Ufredningen föreslår

(17)      att människa-maskin-frågor ägnas ökad uppmärksamhet i samband

med säkerhetshöjande åtgärder,

8) att särskUd vikt läggs vid att underlätta mänskligt handlande i stress­situationer.

Prop. 1979/80:75

58

(19) att SKI ges resurser för att bearbeta och utveckla frågor om män­niska-maskin.

Personalens rekrytering och utbildning är avgörande faktorer för kämkraf­tens säkerhet. Utredningen anser att utbildningen i säkerhetsfrågor skall breddas tUl att omfatta flera personalkategorier än driftpersonalen och att den skall fördjupas. Speciellt föreslås

(20)

att driftpersonalen får en fördjupad utbildning rörande de gmndläg­gande fysikaliska och tekniska processerna i reaktorer,

(21)

att driftstörningar och haverisituationer ges större utrymme i utbild­ningen,

(2) att underhåUspersonalen omfattas av säkerhetsutbildning,

(23)

att kunskapsutbytet meUan säkerhetsspecialistema främjas genom olika samarbetsarrangemang och genom samverkan méd de tekniska högskoloma och Studsvik,

(24)

att ett ökat inslag av gemensam utbUdning för olika personalkatego­rier, exempelvis drift- och underhåUspersonal, eftersträvas,

(25)

att SKr.s resurser för att följa kraftföretagens utbildningsverksamhet förstärks.

Utredningen konstaterar att kärnkraftverkens wormfl/dn/f är reglerad på ett lämpligt sätt i säkerhetstekniska bestämmelser (STF). För den faktiska säkerheten är kvaliteten i underhåll och provning av avgörande betydel­se. Av stor vikt är också kompetensen hos vissa centrala befattnings­havare. Utredningen föreslår

(26)

att en "generalklausul" intas i STF med innebörd att kämkraftverk skaU bringas tiU säkert avstäUt tiUstånd vid felsituationer under driften vilka inte täcks av instruktioner eUer inte kan diagnostiseras omgående,

(27)

att SKI formulerar krav i stort för kraftföretagens kvalitetssäkrings-arbete och för uppföljning av genomförandet,

(28; att SKLs resurser för ändamålet förstärks kvalitets- och kvantitets-mässigt,

(29)

att kompetenskraven för skiftpersonalen preciseras,

(30)

att ett system med namngivna, av tillsynsmyndigheterna godkända föreståndare för säkerhetsarbetet övervägs,

(31) att överlämningen meUan skift sker i striktare former än nu, på bas av principkrav från tillsynsmyndigheten.

Prop. 1979/80:75

59

Kraftföretagens haveriberedskap kan ställas inför höga krav på snabba långtgående beslut. Detta gäller alldeles särskUt för tryckvattenreaktorer­na. Haveriplaneringen måste innefatta entydig ansvarsfördelning, snabb förstärkning av personakesursema och övning av beredskapsorganisa­tionen. Utredningen föreslår

(32)

att inställelsetiden för vakthavande ingenjörer avkortas tUl att med säkerhet inte överstiga 30 minuter (redan genomfört i Barsebäck),

(33)

att vakthavande ingenjör skall ha tillräcklig kompetens för långt­gående drifttekniska beslut,

(34)

att beredskapsorganisationen inom verken övas även beträffande förlopp med omfattande reaktorskador,

(35)

att tillsynsmyndigheternas befogenheter att ingripa i haverisituatio­ner och deras beredskapsplanering för sådana situationer granskas,

(36)

att uppbyggnad av en teknisk specialistgrupp för förstärkning av kraftverkets kompetens i haverisituationer övervägs och att en kon­taktman från kärnkraftverket stationeras vid berörd länsstyrelse i samband med ett haveri.

En väl fungerande erfarenhetsåterföring från driften av kärnkraftverken är mycket viktig för upprätthållande och vidareutveckling av säkerheten. Nuvarande system för erfarenhetsåterföring är otUlräckligt. Utredningen föreslår därför

\37) att en särskild ordning övervägs för utiedning och analys av aUvar­liga tillbud och driftstörningar av särskUt intresse från säkerhetssyn­punkt, och att frågan om den lämpligaste formen härför aktualiseras genom SKl:s försorg,

(38)

att ett förbättrat system i övrigt för händelseuppföljning, felanalys och erfarenhetsåterföring byggs upp i samverkan mellan kraftföre­tag, tillsynsmyndighet och tillverkare,

(39)

att resurserna för kvalificerad analys av rapporterade händelser beaktas särskilt,

(40)  att resurser för probabilistisk riskanalys av Rasmussentyp ingår,

(41)  att internationellt utbyte av fördjupade analyser stimuleras,

2) att offentlig insyn i verksamheten säkerställs.

Utredningen har översikfligt granskat det svenska forskningsprogrammet för säkerhetshöjande åtgärder och dess anknytning tiU internationeU verksamhet. Utredningen konstaterar att den nuvarande forskningen till stor del berör tekniska frågor och föreslår bl.a.

(43) att forskning kring policy, rollfördelning och organisation som säker­hetsfaktorer tas upp,

Prop. 1979/80:75

60

4) att den mänskliga faktorn beaktas i väsenfiigt större utstiäckning, dels genom inrättande av ytterligare professurer i teknisk psykologi vid de tekniska högskolorna, dels genom utvidgning av SKI:s resurser inom området,

(45)        att en långsiktig forskning kring utsläppsbegränsande åtgärder

etableras,

(46)        att deltagandet i det intemationella forskningssamarbetet förstärks

och att särskilt den västtyska forskningen kring drift- och under­

hållsfunktionen följs uppmärksamt,

(47)    att SKLs planeringsfunktion för forskning förstärks,

ft8) att spridningen av både svenska och utländska forskningsresultat ägnas stor uppmärksamhet.

Initiativ, förberedelse och genomförande, eller bevakning i annan form av här föreslagna åtgärder ankommer på statens kämkraftinspektion, SKI, ensam eller i samverkan med andra parter Utredningen föreslår

(9) att SKI utan dröjsmål upprättar en tids- och åtgärdsplan för av utredningen här framlagda förslag.

Prop. 1979/80:75

61

Bilaga 3

Sammanfattning me(i slutkommentar

Kapitel 1 Utredningens uppgifter

Konsekvensutredningen har haft till uppgift att beskriva förändringar i samhället som kan uppstå vid en avveckling av kärnkraften fram till är 1990.1 direktiven (se appendix 1) framhålls att effekter på ekonomi, sysselsättning och miljö skall belysas, liksom konsekvenser för kommuner som har kärnkraftverk.

Utredningen har byggt sitt arbete pä resultat frän arbetsgrupper och särskilda utredningar. Viktiga underlag harocksä varit energikommissionens betänkande och rapporter liksom 1979 ärs energiproposition.

Kapiiel 2 Introduktion

För att första hur begränsningar i tillgängen på el kan påverka samhällsut­vecklingen är det viktigt att ha kunskap om hela energisystemet och den roll som el spelar i detta. Utvecklingen pä energiområdet innebär bl. a. att den slutliga energianvändningen under perioden 1955-1978 har vuxit frän 180 TWh till 398 TWh.

Den slutliga energianvändningen per capita har praktiskt taget fördubblats frän 1955till 1978.För närvarande förbrukas per person och ärca47 000kWh bränslen och el.

Elanvändningen har under hela perioden ökat väsentligt kraftigare än BNP med en lendens till ökad skillnad under senare år. Elanvändningen inom industrin har nära följt den samtidiga förändringen av industrins produk­tionsvolym, dock med en tendens till långsam stegring av elkonsumtionen per produktionsenhet. Åtgärder för att minska elkonsumtionen i besparings­syfte speciellt under 1970-talet har motverkats bl. a. av elkrävande insatser för att förbättra den inre och yttre miljön vid arbetsplatserna.

Om förslagen i 1979 års energiproposition fullföljs kommer el även under 1980-talet att finnas till priser som är lägre än i mänga andra länder.

Vid ett användande av de kärnkraftverk som är färdigbyggda eller under byggnad pä det sätt som föreslås i 1979 års energiproposition kommer kärnkraften år 1990 att svara för omkring 40 procent av Sveriges elförsörjning. Vattenkraften skulle svara för närmare 50 9*;. Resten produceras huvudsak­ligen i oljeeldade kraftvärmeverk och inom industrins mottrycksanlägg­ningar. El kan användas för alt minska oljeberoendet säväl inom induslrin

Prop. 1979/80:75

62

som inom uppvärmningssektorn. Omvänt kan el i viss utsträckning ersältas av andra energislag.

En avveckling av kärnkraften innebär att elproduktionen helt eller delvis skall produceras pä annat sätt eller att el ersätls med andra energislag. Man kan också begränsa elanvändningen genom reslriklioner eller minska elförbrukningen genom att upphöra med verksamhet. Avvecklingen av kärnkraft får därmed en rad effekter pä samhällsutvecklingen.

1 betänkandet redovisas konsekvenserna av de tvä alternativ för det svenska energisystemets utveckling som vi fält i uppdrag alt utreda. De kan beskrivas på följande sätt:

Referensalternativet

D Enligt detla alternativ fullföljs den nuvarande planeringen, vilkel bl. a. innebär att kärnkraften byggs ut lill 12 aggregat, som används under sin livslängd.

A vveckhngsalternativet

D Kärnkraften avvecklas inom en 10-årsperiod. Inga ylleriigare kärnkraft­verk laddas ulöver de 6 som nu är i drift.

Med konsekvenser av en kärnkraftavveckling avses här skillnader mellan referensalternativet och avvecklingsaliernativel.

Referensaliernalivet utgär från en elanvändning år 1990 pä 125 TWh. Denna siffra är baserad pä regeringens energiproposition våren 1979. För avvecklingsalternalivei diskuleras elanvändningsniväerna 125 TWh, 105 TWh och 95 TWh.

125 TWh i avvecklingsalternaliv ger samma elanvändning som i referens­alternativet. Svärighelerna all ersätta kärnkraften fullt ut är emellertid sä stora atl detta fall inte bedömls vara realistiskt. 105 TWh-nivän kan vara möjlig atl nä till är 1990. Del förutsätter en snabb utbyggnad av kolkraftverk. Problem kan uppkomma med an (ä fram dessa tillräckligt snabbt. Vi har därför granskat konsekvenserna av en avveckling vid en väsenlligt lägre elanvändningsnivä, 95 TWh är 1990. Denna nivä har förordats av dem som önskar en avveckling av kärnkraften under 1980-talei. Det krävs dä en stark begränsning av elanvändningens tillväxt. Den fär utgöra mindre än 1 TWh per år 1979-1990, vilket kan jämföras med ca 3 TWh per är under perioden 1970-1978 dä den ekonomiska utvecklingen var svag.

Kapitel 3 Elanvändning i referens- och avvecklingsalternativ

Sverige har en hög förbrukning av el. Slora delar av induslrin har baserat sin produktion pä att elkraften har varil och är relativt billig. De största ulnytljarna är järn- och stålindustrin och massa- och pappersindustrin - de svarar för cirka hälften av industrins totala elbehov. Etl moliv för satsningen på kärnkraften var all el skulle kunna erhållas till relativt sett lågt pris även efter det att vattenkraften var ulbyggd. De bedömningar av den framtida

Prop. 1979/80:75

63

elanvändningen som presenterats sedan 1960-talet och framåt har i regel byggl på denna förutsätlning.

Elanvändning i referensallernativel

Materialet frän 1978 ärs längtidsulredning och industriverkets uppgifter om åigäng av el har, efler revideringar med hänsyn till del senaste årets händelser, legal lill grund för vär bedömning av elkonsumtionens utveckling fram till är 2000 i ett alternativ där kärnkraften byggs ut enligt de riktlinjer som angivits i 1979 års energiproposition.

De genomgångar som konsekvensutredningen ulfört pekar mot att industrins elanvändning år 1990 kan komma att ligga nägol lägre än vad som angavs i energipropositionen. Etl skäl till detta är atl elanvändningen inom skogsindustrin inte väntas öka lika snabbi som man lidigare bedömde. För är 1990 anias elanvändningen inom induslrin bli 57 TWh.

Bedömningarna av samfärdselseklorns elanvändning är desamma som i energipropositionen, dvs. 3 TWh är 1990.

För övrigsektorn antas elanvändningen ligga högre än vad som angavs i energipropositionen. 1 första hand är det elvärme som svarar för atl värdena är högre. Bakgrunden lill detta är atl om elproduktionen byggs ut enligt de riktlinjer som anges i energipropositionen kommer el alt kunna tillhanda­hållas till relativt sell låga priser. En ytteriigare ulbyggnad av elvärme ger ocksä besparingar av olja. Elförbrukningen inom övrigseklorn skulle därmed bli 65 TWh år 1990.

Sammanlagl skall elanvändningen är 1990 enligt referensprognosen bli 125 TWh.

Styrmedel

Referensalternativet bygger pä atl om programmet med 12 kärnkrafisaggre-gat genomförs kan elanvändningsnivän ligga vid 125 TWh är 1990. Det är enligl ulredningen inte möjligt all hinna med atl bygga ut sä många kolkondenskraftverk som behövs för att i avvecklingsalternativet nå denna elanvändningsnivä. Det blir därför nödvändigl att i detta alternativ begränsa ökningen i elanvändningen.

I kapitel 3 diskuleras olika slyrmedel för atl äsladkomma begränsningar. Därvid görs en åtskillnad mellan

D prisei som styrande instrument

D stimulansåtgärder och information

D förbud mot elanvändning

D tillståndsprövning av elkrävande industri

D ransoneringar för att begränsa elanvändningen

Alla dessa medel kan bli akluella då ökningen i elanvändningen skall dämpas.

Elanvändningen i awecklingsalternativei

En avveckling av kärnkraften nödvändiggör atl elandelen i den toiala energianvändningen åtminstone temporärt minskas. Avvecklingen bör dock

Prop. 1979/80:75

64

enligt utredningens direktiv så längt möjligt genomföras sä atl långvariga elransoneringar eller andra längtgäende ingrepp i elanvändningen kan undvikas. Utgångspunkten är också atl landets oljeberoende skall minska och all den lotala energianvändningen är lika i referens- och avvecklingsal­ternaliv.

En slulsats i kapitel 3 är atl elanvändningsnivän 105 TWh inte kan näs med de prishöjningar pä el som aklualiseras om normala prissäiiningsprinciper tillämpas. Antingen mäsle dä skatter tillgripas för att ytteriigare höja konsumenternas pris eller också måste olika restriktioner för användning av el tillgripas. I det förra fallet lillämpas en knapphetsprissätining. Avsiklen med denna är bl. a. alt stimulera till besparings!nsater. Om priset mäsle sättas mycket högt för att få jämvikt mellan utbud och efterfrågan pä el kan detta få ogynnsamma effekter pä induslrin. Andra begränsningsätgärder kan dä vara alt föredra.

Elefterfrågan skulle kunna reduceras betydligt genom minskad använd­ning av elvärme. Om elvärme förbjuds i nyproducerade hus (med undanlag för fritidshus) skulle elanvändningen år 1990 kunna reduceras med högsl 14 TWh i förhållande till referensallernativel.

En begränsad elprishöjning bör slimulera till åtgärder för att begränsa elanvändningen. Bl. a. blir investeringar i energil>esparande åtgärder mer lönsamma. Ylleriigare statliga bidrag för investeringar utöver vad som ingär i energisparprogrammel bör kunna övervägas. Sammanlagt räknas med att industrins elanvändning skulle bli 4 TWh och övrigsektorns 2 TWh lägre än i referensalternativet. Elanvändningsnivän 105 TWh innebär dä att industrin skulle använda 53 TWh, samfärdsel 3 TWh och övrigsektorn 49 TWh är 1990.

För att nä elanvändningsnivån 95 TWh är del iroligl alt en kombinalion mäste tillgripas av prishöjningar, förbud mol installation av elvärme, konvertering av elvärme till andra bränslen samt bidrag till åtgärder som minskar elätgången.

Det elpris som skulle tillämpas vid nivån 95 TWh torde bli avsevärt högre än kostnaderna för att producera el. Man får tänka sig att denna skillnad mellan pris och produktionskostnad tas ul som en statlig skalt.

Huvuddelen av minskningen av elanvändningen i förhällande till 105-nivån torde sannolikt åstadkommas genom att minska åtgången av el för uppvärmning. Av de 10 TWh som skiljer nivåerna skulle en belydande del kunna las genom bätlre isolering av elvärmda hus och ombyggnad av vissa av dessa hus lill uppvärmning med olja eller andra bränslen. Antingen dä sä atl husen ansluts lill fjärrvärme eller att pannor sätts in i varje hus. Om prishöjningar pä el driver fram åtgärder för atl minska elanvändningen av annal slag inom övrigseklorn, minskar kravel pä att reducera elvärmen. Övrigseklorn skulle med här gjorda antaganden få en elanvändning år 1990 pä 42 TWh.

Även om industrins elanvändning prioriteras genom extra beskattning av el för andra ändamäl är del oundvikligt alt den ökade knappheten pä el fär sirukiureffekter i induslrin. Det innebär att pä sikt kommer det en snabbare förskjuining frän elkrävande industri lill t. ex. verkstadsindustri att äga rum jämfört med de andra alternativen. Som närmare redovisas i bilaga 2 finns det en rad möjligheter till besparingar som kan bli lönsamma om priset höjs lill

Prop. 1979/80:75

65

den nivä som kan bli aktuelll i 95-fallet. Hil räknas varvtalsreglering av pumpar, dimensionering av kablar efter energikriierier, effektivare belysning m.m. Tillsammans med struktureffekierna antas denna lyp av åtgärder ge ca 3 TWh lägre elanvändning i industrin än vid 105 nivån.Elanvändningsnivån 95 TWh innebär med dessa antaganden alt industrin skulle fä 50 TWh, samfärdsel 3 TWh och övrigseklorn 42 TWh.

Det är osäkert om man faktiskt lyckas atl till rimliga kostnader nä elanvändningsnivån 95 TWh år 1990 genom att i första hand låla begräns­ningarna gälla hushålls- och servicesektorn. Vi har därför ocksä studerat ett fall där en större del av begränsningen åstadkoms inom industrin. 1 första hand utnyttjas då elpriserna som styrmedel.

Kapitel 4 Beskrivning av energisystemet i referens- och avvecklingsalternativen

1 kapitel 4 lämnas en redogörelse för hur energisystemet skulle kunna byggas upp i referens- och avvecklingsalternaliv med en elproduktion som svarar mot de elanvändningsniväer som diskuleras i kapitel 3.

Energisystemet i referensalternativet

Elenergisyslemel karakteriseras av all fram till är 1990 elproduktionen byggs ul obetydligt utöver kärnkraftblocken 11 och 12. Den totala elproduktionen skulle då ligga vid 138 TWh, vilket efter avräkning för distribulionsföriuster ger en elanvändning pä 125 TWh. Vattenkraften skulle svara för 65 TWh, kärnkraften för 58 TWh, industriellt mouryck 7 TWh, kraftvärme 6 TWh, oljekondens 1 TWh och vindkraft 1 TWh.

Den förutsatta ulbyggnaden av vindkraft innebär en idrifttagning av ett 2MW-aggregai varje vecka fr, o .m. år 1987.

Tillskottet i elproduktionen mellanår 1980 och är 1990 beslår till över 90 % av kärnkraft. Mellan år 1990 och är 2 000 består tillskottet till 70 % av kraftvärme och industriellt mouryck, medan vindkraft och kolkondens svarar för vardera 15 'A>.

Inom industrin förutses en snabb ökning av kolanvändningen. Dessutom introduceras flis som bränsle. Inom transportsektorn sker en stor satsning på melanol och etanol som ersättning för bensin och dieselolja. Torv, flis och biomassa från jordbruk används för att framställa metanol och etanol. Inom övrigsektorn sker lokaluppvärmning med fjärrvärme och el i allt större utsträckning. Oljeberoendet inom uppvärmningssektorn minskas genom att kol utnyttjas som bränsle.

Energisystemet i awecktingsallernativet

Om man räknar med en maximalt forcerad satsning pä industriellt mottryck och kraftvärmeverk och behåller de oljekondensverk i drift som antagils bli skrotade i referensalternativet skulle det fordras en ulbyggnad av tretton stora kolkondensblock pä 600 MW vardera för att helt kompensera kärnkraftsbort­fallet. Nio anses vara etl teoretiskt maximum bl. a. med hänsyn lill den tid

5-Riksdagen 1979180. I sami Nr 75

Prop. 1979/80:75

66

som del tar atl fä tillstånd alt bygga en anläggning av detta slag.

Någon fullständig kompensation för den planerade kärnkraften är därför inte praktiskt och ekonomiskl möjlig.

Avvecklingen antas genomföras pä sä sätl atl kärnkraftblocken tas ur drift successivt med elt block per år frän 1985 till 1990.

För att uppnå elanvändningsnivån 105 TWh mäsle dagens elproduktions­system tillföras produktion som lill 40 % består av kolkondens, lill knappl 40 96 av industrins mottryck och kraftvärme och till drygt 20 % av oljekondens och vattenkraft.

För perioden 1990 till 2000 består tillskottet lill helt övervägande del av kolkondens. Sammanlagt 14 kolkondensblock finns installerade år 2000. Möjlighelerna atl hinna med utbyggnader av de erforderiiga 6 kolkraftverken till är 1990 är begränsade.

I fallel med 95 TWh antas ulbyggnaden av elproduklionssysiemet fram lill är 1990 lill 30 % bestä av kolkondens och till 40 % av industriellt mottryck och kraftvärme i övrigt sker främst viss ökning av oljekondens. För perioden 1990-2000 består tillskottet till övervägande del av kolkondens.

Fram till år 1990 behöver 3 kolkondenskraftverk byggas och 9 lill år 2000.

I kapitlet berörs ocksä skillnaderna i de direkta kostnaderna för energisys­temet i referens- och avvecklingsalternativen.

Kapitel 5 Konsekvenser för miljön

Användning av såväl fossila bränslen som kärnbränslen och förnyelsebara energikällor innebär någon form av miljöpåverkan. En avveckling av kärnkraften innebär självklart atl, när denna är avslutad, de miljörisker som är förknippade med det svenska kärnkraftprogrammet försvinner eller - vad gäller förvaring av radioaktivt avfall - minskar I stället får vi risker och problem med kolkraftverk och andra typer av avfall.

Vi har beräknat mängden luftföroreningar av fast avfall i de båda alternativen. Siffrorna för avvecklingsalternalivei är genomgående högre. Vi har belysl betydelser av den större belastningen på miljön i avvecklingsal­ternativet genom att beskriva problemen pä lokal, regional och global nivä.

Om kämkraften avvecklas mäste kolanvändningen öka i snabb takt. Kol är det miljöfarligaste fossila bränslet. Endast ur iransportsäkerhelssynpunkt har det fördelar framför olja och gas. Hantering av kol medför buller och dammning, som kan välla problem i den närmaste omgivningen. Liksom vid förbränning av olja bildas svaveldioxid och nitrösa gaser, som kan ge hälsoeffekter och medför försurning av mark och vatten. Kol innehåller tungmetaller och särskilt kvicksilver och kadmium medför risker. Den snabba uppbyggnaden av kolkraftverk som förulsätts i avvecklingsalternativ 105 TWh medför risk för att man väljer lösningar som inle är tillräckligl genomtänkta eller utprovade under svenska förhållanden.

Hur Slora de negativa effekterna är av avvecklingsallernativets slörre utsläpp av svaveldioxid, nitrösa gaser och kvicksilver, beror i slor ulsträck­ning pä utvecklingen i de delar av Europa som påverkar försurningssitualio­nen i Sverige. Den kalkningsverksamhet, som under alla omständigheter

Prop. 1979/80:75

67

synes vara nödvändig under de närmaste två decennierna minskar i viss mån betydelsen av skillnaderna i utsläpp mellan avvecklingsalternalivei och referensalternativet. Den planerade kalkningsverksamheten minskar emel­lertid inte risken för försurning av mark och grundvatten. För Sveriges internationella ansträngningar att åstadkomma minskade utsläpp av försu­rande ämnen är det viktigi all utsläppen i vårt land reduceras sä längt det är lekniskl möjligt och ekonomiskt rimligt.

Kapitel 6 Kärnkraftavvecklingens konsekvenser för samhällsekonomin

Den samhällsekonomiska innebörden av en kärnkraftavveckling kan sägas vara att man avstår frän all använda ell av de tekniska alternativen för elkraftproduklion - en kapitalintensiv teknik med relalivi låga bränslekosi-nader. Kärnkraftens relativa fördel i form av låga rörliga kostnader accen­tueras ju mer prisena pä olja och kol stiger i förhållande lill priserna på andra resurser. Stora resurser har redan lagts ner på kapitalinvesteringar i kärnkraft­verk. Den helt dominerande delen av dessa kapitalresurser "förloras" vid en avveckling - de kan inte ges nägon annan produktiv användning. I stället mäste kärnkraftverken rivas och ersättas med helt nya produktionsanlägg­ningar i den män man inte i slällel begränsar elanvändningen med hjälp av olika styrmedel.

I kapitel 3 och 4 beskrivs hur samhället kan agera för atl klara en kärnkraftavveckling. Ell sätt är atl göra invesleringar i mindre energikrävan­de teknik. Ett annat är att försöka behålla elproduktionsnivån genom alt bygga ut kolkondensverk och andra anläggningar för elproduktion. Ell tredje är atl ersätta el med andra bränslen.

Kärnkraftavvecklingen och valel mellan olika sätt att "betala" den kommer på olika vägar att påverka produktionens tillväxt och inriklning i hela ekonomin. En bibehållen tillväxlmålsättning innebär bl. a. atl den andel av samhällets resurser som gär lill produktiva investeringar i näringslivet bibehålls oförändrad. Därmed kommer de nya energiinvesteringarna att inkräkta på utrymmet för övrig resursförbrukning. Kostnaden för all producera el i de nya anläggningarna blir dessulom med all sannolikhel högre än i de existerande kärnkraflsanläggningarna. Detla bör påverka elpriset, och om elpriserna stiger snabbare än andra priser kommer detla i sin lur alt påverka produktion och sysselsällning i olika branscher. En del av denna påverkan går via konkurrenskraft och exportsammansältning. Höjningen av elpriset påverkar ocksä valet av produktionsteknologi i alla elanvändande sektorer i riktning mot energisnålare produktionsprocesser. Den takt i vilken dessa kan införas i produktionen beror bl. a. pä investeringsaktiviteten utanför energisektorn.

Viktiga samhällsekonomiska effekter uppkommer ocksä via utrikeshan­deln. En ökad import av energirävaror (kol, olja) blir ofrånkomlig. Vid oförändrat bytesbalanskrav ökar kravet på vär export i motsvarande grad. Om vi skall kunna öka exporten, mäsle kostnadslägel inom svenskt näringsliv sänkas i förhållande till de utländska konkurrenternas. För alt åstadkomma den ökade exporlen kommerdet atl krävas en nedskrivning av kronans värde eller pä annat sätt återhållen reallöneutveckling.

Prop. 1979/80:75

68

Långsiktiga forändringar i samhällsekonomin

Den ekonomiska ulvecklingen enligt referensalternativet beskrivs i kapitel 3. Där konstateras att bruttonationalproduktens ökningslakt förvänlas vara lägre under perioden 1975-1990 än under den tidigare femtonärsperioden. Den privala konsumtionen kommer att öka långsammare. Näringslivet måsle förändras sä all exporten kan öka och balansen i utrikeshandeln återställas.

1 avvecklingsalternalivei med elanvändningsnivån 105 TWh år 1990 sker en omfaltande ulbyggnad av energisystemet med stora invesleringar bl. a. i kolkraftverk. Importen av kol och andra bränslen får effekt pä betalnings­balansen. Samtidigt blir emellertid importen av konsumtionsvaror lägre till följd av atl den privata konsumtionen mäste reduceras för att finansiera invesleringarna.

Är 1990 skulle enligl beräkningarna utrymmet för privat konsumtion ligga drygt 8 miljarder kr lägre vid en avveckling (räknat i 1979 ärs priser) än i referensalternativet. För är 2000 är motsvarande konsumtionsbortfall nägot mindre.

För atl fä etl samlat mätt på "kostnaden" under hela tjugoårsperioden, mätt i konsumiionsulrymme, har vi räknat om de årliga effekterna till etl nuvärde med 4 % realränta. Del pä detta sätt beräknade totalbeloppet är 70-75 miljarder kronor.

I längsiktskalkylen framkommer också mätt pä skillnaderna dä det gäller produktionens fördelning mellan olika sektorer. Med den grova sektorindel­ning, som ulnylljals i längsiktskalkylen, blir dock dessa sirukiureffekter mycket små i 105 TWh-fallet. Huvudorsaken till detta är givetvis alt "anpassningsbördan" här till största delen läggs på bostadssektorn (bl. a. via etl förbud mol installation av elvärme), och att kravel pä begränsning av industrins elanvändning därigenom reducerats lill 4 TWh.

Dä del gäller avvecklingsalternalivei med elanvändningsnivån 95 TWh behövs kraftigt verkande styrmedel avseende såväl industrins som hushål­lens och tjänstesektorernas elanvändning. Med hänsyn till den osäkerhet som rader om olika styrmedels effekler har vi genomförl tvä olika kalkyler belräffande de samhällsekonomiska konsekvenserna i delta avvecklingsal­ternaliv. Den försia av dessa kalkyler (fall A) avser den fördelning av elanvändningen mellan olika samhällssektorer, som redovisas i kapitel 3. Den innebär all industrins elanvändning skall reduceras med 3 TWh, jämfört med 105 TWh-fallet.

Vår andra kalkyl för 95-fallet (fall B) avser den situation som uppkommer, om de styrmedel som gäller hushällens och tjänstesektorernas elanvändning visar sig otillräckliga. En slörre del av anpassningen kan då behöva åsladkommas genom prishöjningar på elkraft, vilka också påverkar indu­strin.

Den sammanlagda minskningen i konsumiionsutrymmet (nuvärde) under hela tjugoärsperioden blir ungefär densamma som vid elanvändningsnivån 105 TWh, dvs. 70-75 miljarder kronor i jämförelse med referensalternativet. Del bör dock observeras att den negativa effekten på ekonomins produk­tionsförmåga (bruttonationalprodukten) vid periodens slut är större vid 95 TWh-nivän.  Det betyder att den kvarstående, negativa effekten efter

Prop. 1979/80:75

69

sekelskiftet är större, och att den totala kostnaden för avvecklingen följaktligen blir högre än vid 105 TWh-nivän. Det bör ocksä framhållas, atl det vid den lägre nivån ställs större krav pä ändrad konsumlionsinriktning, och atl kalkylerna för konsumlionsbortfall i fasta priser dä i viss män underskattar den negativa inverkan pä hushällens konsumtionsstandard. Nägot försök alt beräkna vilken lyp av kraftverk som kommer att byggas efler är 2000 har inte gjorts, däremot ingär i den beräknade kostnaden pä 70-75 miljarder ocksä avskrivningsmedel som kan utnyttjas för ersältningsinves­teringar.

Omställningen på korl och medellång sikt

I de långsiktiga kalkylerna förutsätts alt anpassningen av ekonomin i avvecklingsaltemativet - som innebär ett kraftigt trendbrott när det gäller elätgängstalens utveckling i olika samhällssektorer- kan åstadkommas utan att ekonomins stabilitet päverkas. Det mäste emellertid understrykas, att risken för att den samhällsekonomiska balansen rubbas under omställnings­processen är stor.

I kapitlet diskuteras nägra av de stabiliseringspoliliska problem som kan uppstä. De gäller

a

inflationsrisker

D

oljeberoendet

o

krav pä den utlandskonkurrerande sektorn

o

krav pä arbetskraftens omställning

Sammantaget medför en avveckling av kämkraften en skärpning av stabili­seringspolitiska problem, som är svära att hantera redan i referensalternati­vet. Samtidigt har diskussionen kring 1978 ärs långtidsutredning visat att flexibiliteten i den svenska ekonomin i ett medelfristigt perspektiv är relativt låg. Del är inte möjligt att ge nägot sammanfattande, ekonomiskt mätt på de indirekta kostnader, som en kärnkraftavveckling medförgenom sin inverkan pä möjlighetema att upprätthälla samhällsekonomisk balans. Om man inte snabbt lyckas övervinna anpassningsproblemen kan de visa sig utgöra en mer betydelsefull negativ effekt av avvecklingen än de kostnader som framkom­mit i längsiktskalkylen.

En politik som bygger pä regleringar och förbud -1, ex. förbud mot elvärme eller tillståndsprövning för utbyggnad av elkrävande produktion -snarare än på prisstyrning kan möjligen underiätta anpassningen i ett medellångt perspektiv. Genom införande av pris- och lönekontrotl skulle exempelvis inflationsproblemen kanske kunna lösas. Erfarenheten visar dock att en politik av detta slag kan leda till stora problem på längre sikt. I en marknadshushållning av svensk typ, kan ingrepp som sätter prismekanismen ur spel medföra betydande eniektivitetsföriuster.

Kapitel 7 Kämkraftavvecklingens regional- och sysselsättningspolitiska konsekvenser

De förändringar i samhället som uppstår vid en kärnkraftavveckling fördelar sig inte jämnt över landet. Minskningar i tillgängen på el får regionala 

d-Riksdagen 1979180. 1 sami Nr 75

Prop. 1979/80:75

70

konsekvenser för industrins sysselsättning. Etl energisystem utan kärnkraft fär delvis en annan lokalisering än etl system med kärnkraft. För de kommuner som idag har kärnkraftsaggregat uppstår emellertid också väsent­liga förändringar. Problemen för dessa kommuner diskuleras i kapitel 8.

Referensalternativet

Analyserna av samhällsulvecklingen i referensalternativet visar atl det är nödvändigt atl kraftigt öka exporten för alt skapa jäm vikt i bytesbalansen. För att klara detta krävs en betydande förändring i näringslivet. Målsättningen om ökad sysselsällning kräver ocksä förändringar inom näringslivet.

Enligl referensalternativet bedöms sysselsättningen inom den offentliga sektorn öka, liksom ocksä inom kemisk indusiri, jord- och stenindustri samt verkstadsindustri. Den regionala fördelningen skulle innebära alt sysselsäll­ningen skulle öka nägol högre än riksgenomsnittet i Slockholmsregionen och Östra Mellansverige.

A vvecklingsalternativet

Fallel med elanvändningsnivän 105 TWh är 1990 skiljer sig frän den långsiktiga bilden i referensallernativel främsl när det gäller sysselsättningen inom byggnadssektorn och tjänstesektorerna. På grund av det tunga investerings­programmet inom elsektorn i avvecklingsalternativet ökar sysselsättningen inom byggnadsverksamheten under 1980-talets senare hälft. Tjänstesekto­remas expansion bromsas därmed någol. Den sysselsältningstopp som inträffar inom vissa industrigrenar kring 1990 enligt referensalternativet tenderar att förstärkas vid en kärnkraftavveckling (verkstadsindustri, jord-och stenindustri).

De regionala skillnaderna i förhällande till referensalternativet är margi­nella. Detla beror pä att näringslivets sammansättning är likartad i de båda alternativen. En viss omfördelning av sysselsättningsefterfrågan sker till förmän för de mellansvenska länen. I enskilda orter kan emellertid svära sysselsättningsproblem uppstä.

Den mest påfallande skillnaden mellan de två kalkylerna för 95 TWh-nivän gäller inverkan pä produktionsinriktningen i ekonomin, och dä särskilt på utvecklingen för processindustrier med stor elanvändning.

Fram till 1990 kan sysselsättningsutvecklingen i fall 95 A i storl selt bli densamma som vid 105 TWh-nivän. Delta förutsätter dock all de stahilise­ringspolitiska problemen löses.

I fallet 95 B mäste strukturomvandlingen gä betydligl snabbare än i referensalternativet. Skogsbruk och trä-, massa- och pappersindustri skulle sammanlagl få 20000 färre sysselsatta 1990. Ingen hänsyn har därvid lagils lill möjligheter alt öka skogsråvaran som bränsle dä industrins efterfrågan minskar. Verksladsinduslrin behöver öka ännu snabbare under 1980-talel än vad som förutses i referensalternativet. Ökningen skulle bli minsl 120 000 jämfört med 100 000 i referensaltemativet.

Storstadsområdena expanderar kraftigare fram till år 1990 i fallet 95 B än i 95 A. Stockholms, Malmöhus och Göteborgs- och Bohus län skulle vinna över 10000 sysselsatta medan norriandslänen föriorar över 8 000.  De

Prop. 1979/80:75

71

regionala obalanser som uppkommer redan i referensalternativet skulle därmed förstärkas ylleriigare.

Orsakerna till att skogslänen förlorar andelar i avvecklingsalternativ 95 B är att de elintensiva branscherna massa- och papperstillverkning och kemisk industri går kraftigt tillbaka. Del drar ocksä med sig en nedgång för skogsbruket. Minskningen i bassysselsättningen i respektive region påverkar även servicesektorernas utveckling negativt.

En särskild genomgång görs i kapitlet av de elintensiva branschernas utveckling.

Energisystemets direkta regionala effekter

Sysselsättningen i driften av energianläggningar har i flertalet län en likartad utveckling i referens- och avvecklingsalternativ. Större skillnader uppstår endast i de län som i referensaltemativet har kärnkraftverk och de som i avvecklingsalternaliv anlas få kolkraftverk.

Kapitel 8 Konsekvenserna i de kommuner som har kärnkraftanläggningar

Kärnkraflanläggningar finns på fyra plalser i Sverige. Ringhals uianför Varberg, Barsebäck nära Malmö, Forsmark i Norra Uppland samt i Oskars­hamn.

Nu arbetar drygl 4 200 personer vid kärnkraftverken, 2 200 byggnadsarbe­tare och 2 000 driftpersonal. Hälften av driftpersonalen är ingenjörer och tekniker.

2 500 byggnadsarbetare kommer att arbela med att bygga färdigt de återstående aggregaten under första hälften av 1980-lalet. När alla 12 aggregaten är i drift sysselsätter de närmare 3 0(X) personer.

Om kärnkraften avvecklas kommer antalet arbetstillfällen under första hälften av 1980-lalet aU minska till 1 500-2 000. Under andra hälften av 1980-talet minskar de till 1 000-1 500. Många anslällda kommer redan under 1980-lalet atl mista sitt nuvarande arbete.

De flesta av de anställda bor i villa - drygt hälften är gifta, flertalet har bam. Konsekvensema blir allvariigast i Forsmark där avvecklingen sker direkl eftersom inget aggregat är i drift. Tiden för alt skaffa nya arl)elslillfällen blir korl - det finns dessulom ont om alternativa arbeten där. I Ringhals, Oskarshamn och Barsebäck är avvecklingstiden längre.

Om kämkraften ersätls med kolkraftverk på samma orter kommer läget delvis bli ett annat. En kolkrafianläggning i Forsmark skulle skapa ca 330 arl)etstillfällen för driftpersonal mot ca 400 nu. Jämfört med en utbyggnad av kärnkraften blir del dock en personalminskning med ca 300 personer En svårighet är alt det är en tidsmässig "lucka" pä fyra är mellan del atl kärnkraften avvecklas och till dess kolkraftverket kan stä färdigt.

FörOskarshamn innebären kol kraftutbyggnad atl sysselsättningen på lång sikt kommer att öka jämfört med dagsläget medan det i förhällande till ett fullföljande av kämkraftsprogrammel innebär en minskning med ca 300 personer.

Prop. 1979/80:75

72

Om ett kolkraftsaggregal läggs till Landskrona kan anställda vid Barsebäck fä arbete där.

Om kärnkraften avvecklas kommer företagens investeringar atl kunna utnyttjas endast till en mindre del. Vidare kan förelagen bli tvungna alt slänga av aggregat tidigare än planerat om personal som behövs fören säker drift slutar i förtid.

För kärnkraftsindustrin betyder en avveckling slora problem. ASEA-Aiom har just nu ca 1150 anställda i Västerås, moderbolaget ASEA ca 100 och därtill kommer ca 200 inhyrda konsulter.

En slor del av de anställda vid Stal-Laval Turbin AB i Finspång och Stal-Laval Apparat AB i Linköping tillverkar utrustning till kärnkraftverken -i Finspång ca 600 och i Linköping ca 200. Turbiner behövs ocksä i t. ex. kolkraftverk. Produktutveckling tar dock läng tid.

Under en övergångsperiod mäste beredskapsarbete m. m. ordnas.

Omställningsproblemen för individerna, kommunerna och kraftförelagen är sä omfattande alt arbetet med atl lösa dessa frägor måste starta omgående efler ett avvecklingsbeslut.

Kapitel 9 Konsekvenser för enskilda hushåll

En kärnkraflavveckling berör enskilda medborgare på olika sätt. Den negaliva effekt på den privata konsumtionens utveckling som beskrivs i kapitel 6 fördelas inte lika mellan landets hushåll om inte särskilda ätgärder sätts in. Vi harocksä i kapitel 7 pekal på att konsekvenserna blir olika i skilda regioner.

Kapitel 9 ägnas åt fördelningsfrågorna. Det inleds med en redogörelse för energi- och elanvändningens fördelning mellan olika hushållsgrupper. Även om hushåll med hög inkomst har en högre energikonsumtion än sädana med läg är skillnaderna inte sä stora när det gäller den direkta energianvänd­ningen, till vilka räknas energi för uppvärmning, transporter m. m. När det gäller direkl elanvändning, i vilken hushällsel och eluppvärmning ingår, är skillnadema mellan olika inkomstgrupper ol)elydlig.

Slor skillnad mellan inkomslgmpper finns del emellertid i den indirekta elanvändningen. Dit räknas sådan el som älgätt för att producera de varor och tjänster som köps. En höginkomstfamilj med bam förbmkar i det närmaste dubbelt sä mycket indirekl el som en bamfamilj med läg inkomsl.

De som bor i elvärmda småhus har den i särsklass högsla elanvändningen av alla kategorier.

Även i övrigl har småhusfamiljerna hög elkonsumtion. Det torde sam­manhänga med atl smähusfamiljer ofta har fiera bam och att båda makarna arbetar. Den höga elanvändningen är en av fömtsättningama för att hushållsarbetet skall förenklas.

De tvä nivåer i avvecklingsalternalivei som diskuleras i belänkandet har något olika konsekvenser för enskilda hushåll.

Elanvändningsnivän 105 TWh är 1990 innebäratt hushållen främst känner av avvecklingen genom höjda elpriser, förbud mot installation av elvärme och en sänkning av den privala konsumtionen i jämförelse med referensal­ternativet.

Prop. 1979/80:75

73

Prishöjningar av den siorieksordning som är aktuell vid 105 nivån, här räknat till mellan 25 och 35 %. kan ge kostnadsstegringar för barnfamiljer som bor i elvärmda småhus på omkring 2 0(X) kronor per är. I fierfamiljhus fär molsvarande familjer koslnadsstegringar på 700 kronor.

Kostnaderna blir ännu något högre för de barnfamiljer som flyttar in i småhus som i referensalternativet skulle ha försetts med elvärme, men som i avvecklingsalternativet värms med bränslen.

Elanvändningsnivän 95 TWh innebär slörre elprishöjningar och fler restrik­tioner för elanvändning än vid 105 nivån. 1 fallel 95 A bär hushållen en relativt stor del av reduktionen i elanvändningen, medan industrin lar en större del i 95 B. I stället blir det i detta fall fler byten av yrke och bostadsort.

Sammanfattningsvis kan konstaleras atl effekterna är ojämnt fördelade mellan olika grupper i samhället. Speciella bidrag kan behöva sättas in för atl mildra effeklerna för t. ex. barnfamiljer och pensionärer.

Slutkommentar

D En avveckling av kärnkraften fram lill år 1990 kräver omfattande ålgärder för säväl produktions- som användarsidan.

Vi har i vårt arbele funnil att det inle är realistiskt atl räkna med all man är 1990 kan producera el för slörre konsumtion än ca 105 TWh. Vi har vidare kommil fram lill alt den lägsta elanvändningsnivån som över huvud taget kan diskuteras är 95 TWh är 1990.

D Vi har diskuierat förutsättningarna för atl nå nivåerna och konsekvenser­na för ekonomi, sysselsättning, miljöoch försörjningstrygghet. Effekterna i enskilda regioner och kommuner har tagits upp liksom konsekvenserna för enskilda hushåll.

D Det har inle varil vär uppgift all lämna ett konkret detaljförslag om hur avvecklingen skall genomföras. Vär uppgifl i detta sammanhang är alt beskriva olika vägar för en avveckling och alt diskutera deras konsekven­ser och realism.

D Vi har förutsatt atl vår utlandsskuld är 20(X) inte skall vara större i avvecklingsalternativet än i referensalternativet. Vi har också utgått frän all målen om full sysselsältning och ökning av antalet förvärvsarbetande skall ligga fasl, liksom målen om prisstabilitet och försörjningstrygghel. Miljömålen är ocksä cenirala, varför vi förulsall alten ökad kolanvändning mäste inrymma omfattande miljöskyddsåtgärder. 

D Ett viktigt resultat är alt den samhällsekonomiska effekten blir av samma siorieksordning vid de båda nivåerna i avvecklingsalternalivei. Totalt rör det sig om en kostnad i form av bortfall i privat konsumtion pä 70-75 miljarder kronor för 20-årsperioden fram till år 2000. Elanvändningsnivån 95 TWh ger dock i jämförelse med 105 TWh-nivän större kvardröjande effekt med lägre produktionsförmåga och lägre tillväxt i den privata konsumtionen efter år 2000. Vi har förutsatt att man lyckas med att föra en stabiliseringspolitik som ger samhällsekonomisk balans. Om man miss­lyckas med detta lillkommer koslnader ulöver de som här har angivits.

  Även om den samhällsekonomiska kostnaden är av samma slorieksord-

Prop. 1979/80:75

74

ning vid de båda nivåerna är del myckel som skiljer dem ål.

D Vid 105 TWh sker en förhållandevis stor satsning pä kolkraft. Ett viktigt inslag är ocksä att elanvändningens expansion dämpas med hjälp av bl. a. förbud mot nyinstallation av elvärme.

Bland fördelarna med att bygga ut elproduktion till 105 TWh bör framhållas att näringslivet inle behöver päverkas så kraftigt som vid 95 nivån. Sysselsättningens sammansättning blir i slort sett densamma som i referensalternativet. Kolkraftverk kan ocksä i viss utsträckning byggas i de gamla kärnkraflslägena, vilket underiättar omställningen i de kommuner som i dag har kärnkraftsanläggningar.

Bland nackdelarna kan för 105 TWh nivån framhållas miljöproblemen. Det finns också mänga osäkerhetsfaktorer, blir det t. ex. pä grund av kommunernas inställning möjligt att bygga så mänga kolanläggningar, kommer kol att finnas tillgängligt och vilket blir priset?

D Vid 95 TWh mäste mer längtgäende ätgärder vidtas för att dämpa ökningen i elanvändningen. El fär endasi i blygsam skala användas för uppvärmningsändamål. Elpriserna blir relativt sett höga.

Bland fördelarna med atl begränsa elanvändningen lill 95 TWh kan nämnas alt miljöproblemen kan bli relativt sett mindre än vid 105 nivån. Riskerna för att bygga fast sig vid ett energisystem som kan bli omodernt redan i början av 2000-talet blir mindre.

Bland nackdelarna bör framhållas den stora osäkerhelen i möjligheterna att begränsa ökningen i elanvändningen och all de medel som mäsle sättas in i flera fall är oprövade. Speciellt gäller delta om längtgäende regleringar och kontrollåtgärder och ev. ransoneringar mäste användas. Om man inte lyckas med att begränsa ökningen i elanvändningen genom att ta bort elvärme och kraftigl höja elpriset blir del troligen nödvändigl att slarkl begränsa elanvändningen inom industrin. Delta kan ge upphov till svära sysselsättningsproblem.

Riskerna för akuta elbristsiluationer på 1980-talet bör vidare framhållas liksom för de sysselsättningsproblem som kan uppstä om kraftfulla åtgärder måste sättas in i sädana bristsituationer.

D Avsevärda svårigheter föreligger att bygga ut elproduktionen till sä myckel som 105 TWh är 1990, liksom atl begränsa elanvändningen till 95 TWh.

D En slutsats av det förda resonemanget är atl en möjlig strategi om kärnkraften avvecklas skulle kunna vara att man planerar för cn elpro­duktion på 105 TWh samtidigt som man beslular om åtgärder för att söka begränsa användningen till 95 TWh. En del av riskerna för att landet skall komma i akuta bristsituationer bör kunna elimineras med en sädan strategi.

Även med denna strategi finns emellertid risker för att en jämvikt mellan utbud och efterfrågan på el inte uppnäs. I ett sådant läge mäste ytteriigare åtgärder sättas in t. ex. ransoneringar.

Allmänt gäller ocksä om avvecklingsaltemativet att det innebär all våra möjligheter att snabbt minska vårt oljeberoende försämras och alt vi blir mer känsliga för störningar på den internationella oljemarknaden.

Prop. 1979/80:75

75 Bilaga 4

Svensk författningssamling

Folkomröstningslag;

utfärdad den 31 maj 1979. Enligt riksdagens beslut' föreskrivs följande.

1

§ Denna lag gäller för folkomröstning som avses i 8 kap. 4 § regerings­formen.

2

§ Central valmyndighet som avses i I kap. 2 § vallagen (1972:620) är också central myndighet för folkomröstning.

3

§ För folkomröstning är riket indelat i omröstningsdislrikt. Del av kommun som vid val enligt vallagen (1972:620) bildar ell valdistrikt utgör ett omröstningsdislrikt.

4

§ För folkomröstnings genomförande svarar inom varje kommun val­nämnd som avses i 3 kap. vallagen (1972:620).

När folkomröstning förrättas i samband med val till riksdagen tjänstgör de valförrättare som har utsetts enligt 3 kap. 4 § vallagen också som om-röstningsförrältare. Inför annan folkomröstning utser valnämnden för var­je omröstningsdistrikt minst fyra personer att vid omröstningen tjänstgöra som omröstningsförrättare i distriktet. Vad som i 3 kap. vallagen före­skrivs om valförrättare tillämpas beträffande särskilt utsedd omröstnings­förrättare.

5 § Rösträtt vid folkomröstning tillkommer den som är röstberättigad vid

val lill riksdagen.

Frågan huruvida rösträtt enligt första stycket föreligger avgörs på gmnd­val av en före omröstningen upprättad röstlängd. Allmän och särskild röst­längd enligt 4 kap. vallagen (1972:620) länder till efterrättelse. Bestämmel­sema i 4 kap. 6 §, 8 § tredje stycket, 9 och 18 §§ samma lag om talan mot beslut över anmärkning mot röstlängd respektive talan mot beslut om rät­lelse av röstlängd i samband med besvär över val skall gälla även i fråga om besvär över folkomröstning.

När omröstning äger rum, skall särskild röstlängd vara tillgänglig i om-röslningslokalen för det distrikt som avses i 4 kap. 20 § vallagen.

SFS 1979:369

Utkom från trycket den 14 juni 1979

' Prop. 1978/79:195, KU 39, rskr 359.

Prop. 1979/80:75

76

SFS 1979:369

6 §    När folkomröstning skall förrättas, skall, i den mån centrala valmyn-

digheten inle förordnar annat, för var och en som enligt gällande röstlängd är röstberättigad vid omröstningen upprättas röstkort med uppgifter om den röstberättigade. Röstkortet skall dessutom innehålla uppgifter om om­röstningen tiU ledning för den röstberättigade. För folkomröstning och val lill riksdagen som äger rum samtidigt upprättas gemensamt röstkort. I frå­ga om röstkort tillämpas i övrigt 7 kap. I § andra slycket samt 2 och 3 §§ vallagen (1972:620).

Centrala valmyndigheten bör på lämpligt sätt sprida kännedom bland all­mänheten om tid och sätt för röstning och om de bestämmelser i övrigt som gäUer för folkomröstningen. Myndighelen bör vidare inför folkom­röstning i gmndlagsfråga på lämpligt sätt sprida kännedom biand allmänhe­len om lydelsen av det förslag som omröstningen avser.

7 § Vid folkomröstningen fär användas endast röstsedlar som lillhanda­

hålls av centrala valmyndigheten.

För varje förslag som är föremål för omröstning framstäUs röstsedlar försedda med trycki meningsyttring. Dessutom skall finnas blanka röst­sedlar. Röstsedlar för en och samma omröstning skall vara lika till storlek, färg och material.

8 § Statsverket svarar för kostnaderna för framställning av det antal

röstsedlar som behövs.

I lokal där omröstning äger rum skall de röstande ha tillgäng till

1. röstsedlar för vaije förslag som är föremål för folkomröstning och

2. blanka röstsedlar.

I fråga om röstkuvert tillämpas bestämmelsema i 8 kap. 8 och 9 §§ valla­gen (1972:620) om valkuvert.

9 § Ingen får rösta för mer än ett förslag i en omröstning. Den som inte

önskar rösta för något av förslagen får avlämna blank röstsedel.

10          § Röstning sker på dagen för folkomröstningen i omröstningslokalen

för det omröstningsdislrikt där den röstande är upptagen i röstlängd. Röst­

berättigad, som på grund av vistelse utom riket eller på annan ort inom ri­

ket eller av annat skäl finner sig vara förhindrad att rösta på tid och plals

som nu sagts, får rösta på postanstalt inom riket, hos svensk utlandsmyn­

dighet eller på svenskt fartyg i utrikes fart.

Om flera omröstningar äger rum samtidigt, skall den som röstar på post­anstalt, hos utlandsmyndighet eller på fartyg vid ett och samma tillfälle ut­öva sin rösträtt i samtliga omröstningar som han vill deltaga i. Om omröst­ning äger rum i samband med val till riksdagen, skall röstande som nu har angivits, som önskar delta både i omröstningen och i valet, avge sin röst i folkomröstningen samtidigt som han röstar i valet.

1 fråga om röstningen och om den vidare behandlingen av röster som har avgivits på postanstalt, hos utlandsmyndighet eller på fartyg tillämpas i öv­rigt 8-12 kap. vallagen (1972:620).

I lokal där röstning äger mm skall finnas tillgängliga ett exemplar av den­na lag, av särskild lag för den ifrågavarande folkomröstningen, om sådan har beslutats, och av vallagen. Såvitt gäller folkomröstning i grundlagsfrå-

Prop. 1979/80:75

77

ga skall däijämte finnas tillgänglig texten till del förslag som avses med

SFS 1979:369

omröstningen.

11 § Rösterna räknas preliminärt i omröstningslokal och hos valnämnd.

Därvid tillämpas bestämmelsema i 13 kap. vallagen (1972:620). Har om­

röstning förrättats samtidigt med val till riksdagen, sker den preliminära

rösträkningen gemensamt för omröstningen och valet såvitt gäller åtgärder

som avses i 13 kap. 3-5 §§ nämnda lag.

Vid räkningen ordnas röstsedlarna i grupper efter meningsyttring. Blan­ka röstsedlar bildar en grupp. Antalet röstsedlar inom varje grupp räknas och antalet antecknas i protokollet. Röstsedlarna läggs därefter gruppvis in i särskilda omslag. På omslagen antecknas vilken grupp röstsedlar omsla­get innehåller och röstsedlarnas antal.

Vid rösträkning hos valnämnd används en urna för varje omröstning och för varje område som bildar en valkrets vid val av kommunfullmäktige.

12 § Rösterna räknas slutligt av länsstyrelsen. Rösterna skall därvid re­

dovisas särskilt för varje område som bildar en valkrets vid val av kom­

munfullmäktige. Vid rösträkningen tillämpas 14 kap. 1 och 2 §§ samt 3 §

iredje stycket vallagen (1972:620).

13 §   Röstsedel är ogiltig om den

1.   ej är sådan som för omröstningen har tillhandahållits av centrala val­

myndigheten eller

2.   är försedd med kännetecken som uppenbarligen har blivit anbragt på

röstsedeln med avsikt.

Finns i ett röstkuvert två eller tre likalydande röstsedlar, skall endast en röstsedel räknas. Finns i annat fall i etl röstkuvert mer än en röstsedel, är röstsedlarna ogiltiga.

14 § Sedan rösträkningen inom länsstyrelsen har verkställts, läggs röst­

sedlarna in i särskilda omslag, de godkända för sig och de ogiltiga för sig.

Omslagen förseglas. Röstsedlarna förvaras minst ett år efter det att sam­

manräkningsförrättningen har avslutats.

Förrättningen avslutas genom att protokollet läses upp. Protokollet sänds genast till centrala valmyndigheten.

15

§ Centrala valmyndigheten sammanräknar för hela riket de avgivna rösterna på grundval av protokollen från länsstyrelserna och tillkännager folkomröstningens utgång genom kungörelse i Post- och Inrikes tidningar. Därmed är folkomröstningen avslutad. De handlingar som rör folkomröst­ningen läggs i säkert förvar och bevaras minst ett år efter det att omröst­ningen har avslutats.

16

§ Talan mot beslut, varigenom centrala valmyndigheten har fastställt utgången av folkomröstning, förs hos valprövningsnämnden genom be­svär. Besvären prövas av valprövningsnämnden i den sammansättning denna hade vid tiden för omröstningen. I fråga om sådan talan tillämpas i övrigt bestämmelsema i 15 kap. 4 § andra och tredje styckena vallagen

Prop. 1979/80:75

78

SFS 1979:369

(1972:620) om besvär som avser riksdagen samt 5,6 och 9 §§ samma kapi-

tel.

Talan får föras av den som enligt röstlängd var röstberättigad vid folk­omröstningen samt av den som enligt beslut av länsstyrelsen över anmärk­ning mot röstlängden var utesluten från rösträtt.

17 § Har i den verksamhet för förberedande och genomförande av folk­

omröstning, för vilken myndighet svarar, förekommit avvikelse från före­

skriven ordning eller har vid folkomröstningen förekommit sådant otillbör­

ligt förfarande som avses i 17 kap. 8 § brottsbalken, skall valprövnings­

nämnden, om det med fog kan antas att vad som har förekommit har in­

verkat på utgången av omröstningen, vid prövning av Isesvär över omröst­

ningen upphäva denna i den omfattning som behövs och förordna om ny

omröstning beträffande ett eller flera områden som bildar valkrets vid val

av kommunfullmäktige eller, om rättelse kan åstadkommas genom förnyad

rösträkning, uppdra åt centrala valmyndigheten att vidta sådan rättelse.

Förordnande om ny omröstning fär dock, såvitt gäller rådgivande folkom­

röstning, meddelas endast om vad som förekommit kan ha lett till att resul­

tatet av folkomröstningen har blivit missvisande med hänsyn till omröst­

ningens ändamål.

Om enligt bestämmelse i lag talan mot visst beslut inte får föras eller skall föras i särskild ordning, får omständighet som avses med beslutet inte åberopas vid besvär som avses i denna paragraf.

Att bestämmelsema i 4 kap. 6 §, 8 § tredje styckel och 18 § första styc­kel vallagen (1972:620) om talan i samband med besvär över val mot läns­styrelses beslut över anmärkning mot röstlängd eller om rättelse av allmän röstlängd skall lillämpas i fråga om besvär över folkomröstning följer av 5 § andra stycket.

18 § Inför rådgivande folkomröstning anges i särskild lag den fråga som

skall ställas till folket samt tidpunkten för omröstningen.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1980. På regeringens vägnar OLA[REDACTED_EFTERNAMN]

SVEN[REDACTED_EFTERNAMN] (Justitiedepartementet)

Prop. 1979/80:75

79

Bilaga 5 1979-11-14

Kommuniké

Företrädare för riksdagspartierna har vid överläggningar nåll fram till följande.

Planeringen för folkomröstningen i kärnkraftsfrågan bör ske med ut­gångspunkt från att den bör äga mm den 23 mars 1980. Detta innebär att överläggningarna om folkomröstningspropositionens innehåll måste ske i sådan tid att propositionen kan föreläggas riksdagen före juluppehållet. Riksdagen skulle under sådana förhållanden kunna fatta beslul i mitten av vecka 3 1980.

Planeringen bör vidare ske med utgångspunkt från att invandrarna skall ha rösträtt vid folkomröstningen. I denna fråga har dock moderata sam­lingspartiet hafl avvikande mening och ansett att invandrare av principiella skäl inte bör ha rösträtt.

Prop. 1979/80:75

80

Bilaga 6

Avskrift

INDUSTRIDEPARTEMENTET

BESLUT

Gemensamt industri-, justitie-, budget- och

arbetsmarknadsärende

1979-11-15

Riksskatteverket 17194 SOLNA

Förberedande åtgärder inför folkomröstningen i kärnkraftsfrågan

Enligt en kommuniké från partiledaröverläggningarna i folkomröstnings­frågan den 21 maj 1979 (se NU 1978/79:60 bil. 2) har de fem riksdagspar­tiema förklarat att de den dagen enats om en rådgivande folkomröstning rörande kärnkraftens roll i den framtida energiförsörjningen.

Företrädare för riksdagspartiema har vid överläggningar den 14 novem­ber 1979 nått fram till bl. a. att planeringen för folkomröstningen i käm­kraftsfrågan bör ske med utgångspunkt från att den bör äga rum den 23 mars 1980 och från att även utländska medborgare som har rösträtt vid kommunala val skall ha rösträtt vid folkomröstningen. I den sistnämnda frågan har dock moderata samlingspartiet förklarat sig ha avvikande me­ning.

Regeringen uppdrar åt riksskatteverket atl vidta de förberedande åtgär­der som behövs inför en folkomröstning i kärnkraftsfrågan.

Riksskatteverket skall därvid utgå från följande förutsättningar, nämli­gen

att folkomröstningen skall äga mm den 23 mars 1980,

att också utlänningar som har varit kyrkobokförda i riket den 1 novem­ber vart och ett av åren 19761978 skall ha rösträtt vid folkomröstningen, under fömtsättning att de senast den 23 mars 1980 har fyllt 18 år och inte är omyndigförklarade,

att frågan humvida rösträtt för utlänning föreligger skall avgöras på grundval av den allmänna röstlängd som upprättades år 1979,

samt att röstning på fartyg får börja tidigast den 22 februari 1980.

Regeringen uppdrar vidare åt riksskatteverket att förbereda särskild information av valteknisk natur om folkomröstningen till utlänningar inom en kostnadsram av 1500000 kr. Informationen skall utformas i samråd med statens invandrarverk.

Prop. 1979/80:75

81

Regeringen medger att de kostnader som uppslår med anledning av förevarande uppdrag förskottsvis belastar del i statsbudgeten för budget­året 1979/80 under andra huvudtiteln uppförda förslagsanslaget G 4. Vissa kostnader i anledning av allmänna val, varvid kostnaderna skall bokföras på särskilda konton. De föreskrifter för anslagets disposition m.m. som meddelats i regleringsbrev för budgetåret 1979/80 skall härvid tillämpas. Regeringen kommer senare att meddela beslut om hur ifrågavarande kost­nader slutligt skall bestridas.

På regeringens vägnar Cari Axel Petri

Staffan Laurén

Bestyrkes i ijänsten

Carina Östanbo

Avskrift till

Justitiedepartementet utrikesdepartementet budgetdepartementet/BA arbetsmarknadsdepartementet kommundepartementet postverket

riksrevisionsverket (3) statens invandrarverk länsstyrelsen i samtliga län (24)

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1980