Observera att dokumentet är inskannat och fel kan förekomma.

Regeringens proposition 1985/86:73

om ökat förtroendemannainflytande i försäkringskassorna, m. m.

Prop.

1985/86: 73

Regeringen föreslår riksdagen att anta de förslag som har tagits upp i bifogade utdrag ur regeringsprotokollet den 19 december 1985.

På regeringens vägnar OlofPalme

G.[REDACTED_EFTERNAMN]

Propositionens huvudsakliga innehåll

I propositionen föreslås en ny organisation för de förtroendevaldas med­verkan vid en försäkringskassas beslul om socialförsäkringsförmåner. De nuvarande pensionsdelegationerna och försäkringsnämnderna ersätts med enhetliga förtroendemannaorgan kallade socialförsäkringsnämnder.

Socialförsäkringsnämnderna föreslås fatta beslul i vissa typer av ären­den, som har det gemensamt att utgången har stor betydelse för den försäkrade från trygghets- och försörjningssynpunkl samtidigt som ären­dena ofta inrymmer betydande inslag av skälighetsbedömning. De flesta av dessa ärendetyper avgörs f. n. av pensionsdelegationerna.

Vidare föreslås alt socialförsäkringsnämndema skall ompröva vissa ärendelyper där tjänstemän har fattat beslul och en enskild har begärt omprövning av beslutet.

En socialförsäkringsnämnd skall inte kunna ompröva sina egna beslul. Den som är missnöjd med nämndens beslul får anföra besvär direkt lill försäkringsrätt. Socialförsäkringsnämnden bör dock kunna ändra egna beslut som innehåller kvalificerade felaktigheter.

Socialförsäkringsnämnden skall ha sju ledamöter. Ordföranden utses av regeringen, tre ledamöter väljs av landsfinget - eller i förekommande fall kommunfullmäktige - och tre ledamöter väljs av riksförsäkringsverket efler förslag av arbetsmarknadens partsorganisationer.

Varje socialförsäkringsnämnd skall i princip svara för en viss del av en försäkringskassas geografiska område. Ca 150 socialförsäkringsnämnder behöver inrättas totalt.

/    Riksdagen 1985186. 1 saml. Nr 73

Den nya organisationen föreslås träda i funkfion fr. o. m. den 1 januari     Prop. 1985/86:73 1987. De ändrade reglerna för omprövningsförfarandet föresläs träda i kraft den 1 januari 1988.

Vidare föreslås i propositionen att nuvarande möjlighet för den som inte är lagfaren all bli yrkesdomare i försäkringsrätt avskaffas.

1 Förslag till

Prop. 1985/86:73

Lag om ändring i lagen (1962: 381) om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1962:381) om allmän försäkring' dels att 18kap. 23 och 24 §§ skall upphöra att gälla, dels att 18 kap. 6, 9, 20-22, 25 och 26 §§ samt 20 kap. 2a, 10, 10a och 11 §§ skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

18 kap. 6§

I allmän försäkringskassa skola finnas styrelse, en eller flera pen­sionsdelegationer samt försäk­ringsnämnder enligt vad nedan stadgas. I den mån ej annat före­skrives tillkommer det styrelsen atl besluta i angelägenheter, med vilka kassan har att taga befattning.

I en allmän försäkringskassa skall finnas en styrelse och en eller flera socialförsäkringsnämnder. Regeringen beslutar hur många so­cialförsäkringsnämnder som skaU finnas i riket. Riksförsäkringsverket beslutar för varje kassa om antalet nämnder i kassan. Om inte annat föreskrivs tillkommer del styrelsen alt besluta i angelägenheter, som kassan har alt befatta sig med.

Stadgar för allmän försäkrings­kassa skola, på förslag av kassan, fastställas och registreras av riks­försäkringsverket. Stadgarna skola angiva var kassans styrelse skall hava sitt säte och hur kassans vär­de- och övriga säkerhelshandlingar skola förvaras.

Stadgar för allmän försäkrings­kassa skall, pä förslag av kassan, fastställas och registreras av riks­försäkringsverket. Stadgarna skaU ange var kassans styrelse skall ha sitt säte och hur kassans värde- och övriga säkerhelshandlingar skaU förvaras.

9§

Ledamot av allmän försäkrings­kassas styrelse skall vara svensk medborgare. Uppdraget må ej in­nehavas av den som är omyndig.

Ledamot av allmän försäkrings­kassas styrelse skall ha rösträtt vid val av kommunfullmäktige.

20

§

Frågor om förtidspension, med undantag av ärenden som avses i 7kap. 1§ andra stycket, samt om handikappersättning och vårdbi­drag avgörs i allmän försäkrings­kassa av en pensionsdelegalion, som beslår av åtta ledamöter. Des­sa är ordföranden i kassans styrel­se, som också är ordförande i dele­gationen, vice ordföranden i kas­sans styrelse, två av riksförsäk­ringsverket utsedda läkare, två av

En socialförsäkringsnämnd skall bestå av sju ledamöter. Av dessa utses en ledamot, som skall vara nämndens ordförande, av regering­en. Av de övriga ledamöterna utses tre av riksförsäkringsverket efter förslag av parlsorganisalioner på arbetsmarknaden och väljs tre av landstinget. Om kassans verksam­hetsområde utgörs av en kommun, skall tre ledamöter väljas av kom­munfullmäktige   i   stället   för   av

Lagen omtryckt 1982:120.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:73

riksförsäkringsverket utsedda leda­möter som skall ha särskUd erfa­renhet av arbetsförhållanden och två av landstinget valda ledamöter. Om kassans verksamhetsområde utgörs av en kommun, skall två le­damöter väljas av kommunfullmäk­tige i stället för av landstinget. När det finns skäl tiU det får regeringen utse särskild ordförande och vice ordförande i en pensiondelegation.

För var och en av de av riksför­säkringsverket utsedda ledamö-tema skall en suppleant utses. Re­geringen får föreskriva alt två suppleanter skall utses för var och en av de läkare, som har utsetts av riksförsäkringsverket. För de leda­möter som har valts av landstinget eller kommunfullmäktige skall lika mänga suppleanter väljas.

Beslämmelserna i 7§ fjärde styckel om val av ledamöter eller suppleanter i styrelse för allmän försäkringskassa skall lillämpas vid landstingels och kommunfullmäk-figes val av ledamöter eller supp­leanter i pensionsdelegation.

I allmän försäkringskassa får med regeringens medgivande fin­nasflera pensionsdelegationer.

landstinget. Nämnden utser inom sig en vice ordförande.

För var och en av de av riksför­säkringsverket utsedda ledamö­terna skall, efler förslag i samma ordning som enligt första stycket, en suppleant utses. För de leda­möter som har valts av landstinget eller kommunfullmäktige skall lika många suppleanter väljas.

Bestämmelserna i 7§ fjärde styckel om val av ledamöter eller suppleanter i styrelse för allmän försäkringskassa skall tillämpas vid landstingels och kommunfullmäk-figes val av ledamöter eller supp­leanter i socialförsäkringsnämnd.

21§

Pensionsdelegalion är beslulför då minst fyra ledamöter äro närva­rande. / delegationens sammanträ­den men ej i dess beslut äga den allmänna försäkringskassans direk­tör samt en företrädare för länsar­betsnämnden dellaga.

I övrigt skall vad i 810§§ är stadgat med avseende på styrelse

En socialförsäkringsnämnd av­gör frågor om rän tid

1.   förtidspension med undantag

av ärenden som avses i 7kap. I §

andra styckel,

2.     handikappersättning,

3.     vårdbidrag.

Socialförsäkringsnämnden avgör

även frågor om rätt UU förmåner enligt vad som föreskrivs i andra författningar.

Socialförsäkrings nämnden är be­slulför då minst fyra ledamöter är närvarande.

I övrigt skall vad i 8-10§§/öre-skrivs med avseende pä styrelse ha

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:73

äga motsvarande lillämpning med avseende på pensionsdelegation. Har föredraganden från beslutet av­vikande mening skall denna anteck­nas till protokollet.

motsvarande tillämpning med avse­ende på socialförsäkringsnämnden. Har föredraganden från beslutet av­vikande mening skall denna anteck­nas till protokollet.

22

§

Ärende avgöres i pensionsdele­gation efter föredragning av före­dragande för pensionsärenden.

I ärende, som handlägges av pensionsdelegation, må envar som saken rör eller som eljest antages kunna lämna upplysningar av bety­delse höras.

Begär den saken rör att bliva muntligen hörd inför pensionsdele­gation, skall hans begäran vill-faras, om ej särskQda skäl däremot

Ärende avgörs i socialförsäk­ringsnämnd efter föredragning av tjänsteman hos den allmänna för­säkringskassan .

I ärende, som handläggs av 50-cialförsäkringsnämnden, får nämn­den höra den som saken rör eller som eljest antas kunna lämna upp­lysningar av betydelse.

Begär den som saken rör att bli munfiigen hörd inför socialförsäk­ringsnämnden, skall nämnden höra honom, om inte särskilda skäl talar mot det.

25 §

Arvode och annan ersättning fill ledamot av styrelse och pensions­delegation fastställas av regering­en.

Arvode och annan ersättning lill ledamot av försäkringsnämnd, till revisor och till sådan ställföreträ­dare för styrelse som omförmäles i 18 § första styckel fastställas av riksförsäkringsverket.

Arvode och annan ersättning som avses i denna paragraf utgivas av den allmänna försäkringskassan.

Arvode och annan ersättning till ledamot av styrelse och socialför-såkringsnämnd fastställs av rege­ringen.

Arvode och annan ersättning fill revisor och till sådan ställföreträ­dare för styrelse som nämns i 18 § första stycket fastställs av riksför­säkringsverket.

Arvode och annan ersättning som avses i denna paragraf utges av den allmänna försäkringskassan.

26 §

Vad i detta kapitel är stadgat om ledamot av styrelse, pensionsdele­gation eWer försäkringsnämnd samt om revisor skall i tillämpliga delar gälla beträffande suppleant.

Vad i detta kapitel föreskrivs om ledamot av styrelse eller socialför­säkringsnämnd saml om revisor skall i tillämpliga delar gälla beträf­fande suppleant.

Har suppleant för styrelseledamot deltagit i behandlingen av fråga röran­de rättshandling gentemot tredje man, är den omständigheten atl fömtsätt­ningar för hans inträde i styrelseledamots ställe saknades, utan verkan mol tredje man, om denne ej insåg eller bort inse nämnda förhållande.

20 kap. 2a§' Om det inte utan betydande dröjsmål kan avgöras om rätt fill ersättning föreligger enligt denna lag, men det finns sannolika skäl för att sådan rätt

Senaste lydelse 1983: 191.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:73

föreligger, skall försäkringskassan besluta alt ersättning skall betalas ul med ett skäligt belopp om detta är av väsenfiig betydelse för den försäkra­de. Detsamma gäller om del slår klart alt rätt till ersättning föreligger men ersättningens belopp inte kan bestämmas utan betydande dröjsmål. För sådan ersättning fär föreskrivas särskilda villkor.

Om del senare bestäms all ersättning inte skall utges eller skall utges med lägre belopp är den försäkrade inte skyldig atl betala tillbaka utbetalad ersättning i andra fall än som anges i 4 §.

Finns det sannolika skäl alt dra in eller minska en ersättning, kan försäkringskassan besluta att ersättningen skall hållas inne eller utges med lägre belopp till dess slufiigt beslul fattas.

I ärenden som skall avgöras av

I ärenden som skall avgöras av

pensionsdelegation   eller  försök-

socialförsäkringsnämnd fär beslut

ringsnämnd fär beslul enligt första

enligt första och tredje styckena

och tredje styckena fallas av före-

fattas av tjänsteman i försäkrings-

draganden eller av någon annan

kassan, om nämnden gett ett sådant

tjänsteman i försäkringskassan, om

bemyndigande.

delegationen eller nämnden gett ett

sådant bemyndigande.

10 §

Beslul av en allmän försäkrings-

Beslul av en allmän försäkrings-

kassa i ärenden om försäkring en- kassa som har fattats av ijänsle-

ligl denna lag skall omprövas av man i ärenden om försäkring enligt

kassan, om det begärs av en enskild denna lag skall omprövas av kas-

som beslutet angår och beslutet inte san, om del begärs av en enskild

har meddelats med stöd av 10 a §.

som beslutet angår och beslutet inte

har meddelats med stöd av 10a§. Omprövningen skall göras av so­cialförsäkringsnämnden om beslu­tet gäller fråga som avses i 3 kap. 7-9 eller 17§ eller20kap. 3 eller4§.

Vid omprövningen får beslutet inte ändras till den enskildes nackdel.

Om omprövning begärs av ett beslul och riksförsäkringsverket anför besvär över samma beslul, skall försäkringskassan sända över ärendet lill försäkringsrätten utan föregående omprövning. Begäran om omprövning skall därvid i försäkringsrätten anses som en besvärsinlaga.

10a§

Även om begäran om ompröv-

Försäkringskassan skall ändra

ning inte har framställts, skaUför-

ett beslut i ett ärende om försäkring

säkringskassan ändra etl beslul i ett

enligt denna lag, som har fattals av

ärende om försäkring enligt denna

kassan och inte har prövats av för­

lag, som har fattals av kassan och ej

säkringsrälten,

har prövats av försäkringsrätten,

1.

om beslutet på gmnd av skrivfel, räknefel eller annat sådant förbi­seende innehåller uppenbar oriktighet,

2.

om beslutet har blivit oriktigt på gmnd av all det har fatlats på uppenbart felaktigt eller ofullständigt underiag,

3.

om beslutet har blivit oriktigt på gmnd av uppenbart felaktig rätts­tillämpning eller annan liknande orsak.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86: 73

Ändring behöver inte göras om

Ändring skall göras även om be-

orikligheten är av ringa betydelse.       gäran   om   omprövning   inte   har

framställts enligt 10 §. Ändring be­höver inte göras om orikligheten är av ringa betydelse.

Ett beslut får ej ändras till den försäkrades nackdel såvitt gäller förmån som har förfallit lill betalning och ej heller i annat fall om det finns synnerliga skäl mot det.

En fråga om ändring enligt denna paragraf får ej tagas upp sedan mer än två år förflutit från den dag då beslutet meddelades. Ändring får dock ske även efter ulgången av denna tid, om det först därefter har kommit fram att beslutet har fattals på uppenbart felaktigt eller ofullständigt underlag eller om del finns andra synnerliga skäl.

11§

Beslut   av   allmän   försäkrings-

Beslul av en allmän försäkrings-

kassa eller riksförsäkringsverket i kassa eller riksförsäkringsverket i

ärenden om försäkring enligt denna ärenden om försäkring enligt denna

lag får överklagas hos försäkrings- lag får överklagas hos försäkrings­

rätten genom besvär. Försäkrings- rätten genom besvär. Etl beslut

kassans beslut får dock inte över- som har fattats av en tjänsteman

klagas av en enskild innan kassan hos försäkringskassan får dock inte

har omprövat sitt beslut enligt 10 §. överklagas av en enskild innan be-

Besvär som anförs av en enskild slutet har omprövats enligt 10 §.

innan beslutet har omprövats skall Besvär som anförs av en enskild

anses som en begäran om ompröv- över ett sådant beslut innan beslu-

ning enligt nämnda paragraf.

tet har omprövats skall anses som

en begäran om omprövning enligt

nämnda paragraf.

Alt försäkringsrättens beslul överklagas genom besvär hos försäkrings-överdomstolen framgår av förvaltningsprocesslagen (1971:291).

1.

Denna lag träder i kraft, i fråga om 18 kap. 6, 9 och 20-26 §§ saml 20kap. 2a§ den Ijanuari 1987, och i övrigt den Ijanuari 1988.

2.

Har ett beslut meddelats av en pensionsdelegation eller en försäk­ringsnämnd och begär den försäkrade alt beslutet skall omprövas enligt 20 kap. 10 § skall omprövningen ske i socialförsäkringsnämnd, om ompröv­ningen inte har hunnit slutföras före den Ijanuari 1987 eller om begäran om omprövning görs därefter.

3.

I fråga om omprövning av beslut av socialförsäkringsnämnd som har meddelats före den Ijanuari 1988 gäller äldre bestämmelser.

2 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1962: 382) angående införande av lagen om allmän försäkring

Härigenom föreskrivs atl 32 § lagen (1962:382) angående införande av lagen om allmän försäkring skall ha följande lydelse.

Prop. 1985/86:73

32 

§

'

Nuvarande lydelse

Fråga rörande änkepension i an­ledning av dödsfall, som inträffat före den Ijuli 1960, eller om bidrag som avses i 15 eller 19 § skall ; all­män försäkringskassa prövas av den försäkringsnämnd, inom vars verksamhetsområde den lill pen­sionen eller bidraget berättigade senast blivit mantalsskriven.

Vid omräkning av förmånsbelop­pen för änkepensioner lill följd av ändrade förhållanden gäller i till-lämpliga delar bestämmelserna i 6 och 10§§ lagen (1962:392) om huslmlillägg och kommunalt bo­stadstillägg lill folkpension.

Föreslagen lydelse

Fråga rörande änkepension i an­ledning av dödsfall, som inträffat före den Ijuli 1960, skall prövas av den aUmänna försäkringskassa, hos vilken den försäkrade är inskri-

Vid omräkning av förmånsbelop­pen för änkepensioner fill följd av ändrade förhållanden gäller i till­lämpliga delar bestämmelserna i6§ lagen (1962:392) om hustrulillägg och kommunalt bostadstillägg lill folkpension.

Denna lag träder i kraft den Ijanuari 1987.

' Senaste lydelse 1982:233.

3 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1962:392) om hustru tillägg och kommunalt bostadstillägg till folkpension

Härigenom föreskrivs alt 10 § lagen (1962:392) om huslmlillägg och kommunall bosladsfillägg fill folkpension' skall ha följande lydelse.

Prop. 1985/86:73

Nuvarande lydelse

m

Frågor om förmåner enligt denna lag skall i den allmänna försäkrings­kassan prövas av den försäkrings­nämnd, inom vars verksamhetsom­råde den pensionsberättigade är mantalsskriven. Detta gäller dock inte inverkan på förmånerna av så­dana inkomster som avses i 6 § and­ra stycket.

Föreslagen lydelse

Frågor om förmåner enligt denna lag skall i den allmänna försäkrings­kassan prövas av socialförsäkrings­nämnd i den omfattning regeringen eller, efter regeringens bemyndi­gande, riksförsäkringsverket före­skriver.

Denna lag träder i kraft den Ijanuari 1987.

' Lagen omtryckt 1976: 1014.  Senaste lydelse 1982:232.

4 Förslag till

Prop. 1985/86:73

Lag om ändring i lagen (1964 :143) om bidragsförskott

Härigenom föreskrivs att 22 § lagen (1964:143) om bidragsförskott' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

22 §2

Beslämmelserna   i   17kap.    1§

Ärende enligt 18§ skall i allmän

första stycket och 20 kap. 10-13 §§ försäkringskassa avgöras av so­

lagen (1962:381) om allmän försäk- cialförsäkringsnämnd. Beslämmel-

ring om sammanträffande av förmå- serna i 17 kap. 1 § första slyckel och

ner, ändring av beslut saml lalan 20kap. 10-13§§ lagen (1962:381)

mot allmän försäkringskassas och om allmän försäkring om samman-

försäkringsrätls beslut har motsva- träffande av förmåner, ändring av

rande fillämpning i ärende enligt beslut saml talan mot försäkrings-

dennalag.

kassas och försäkringsrätts beslul

har   motsvarande    lillämpning    i ärende enligt denna lag.

Omprövning av beslut ifråga om återbelalningsskyldighet enligt 13 § skall göras av socialförsäkrings-nämnd.

Beslut av allmän försäkringskassa eller försäkringsrätt länder lill ome­delbar efterrättelse, om ej annoriunda förordnas.

1.

Denna lag träder i kraft den Ijanuari 1987.

2.

Bestämmelsen i 22 § andra stycket i sin nya lydelse tillämpas dock först från och med den Ijanuari 1988.

3.

I fråga om omprövning av beslut av socialförsäkringsnämnd som har meddelats före den 1 januari 1988 gäller äldre bestämmelser.

' Lagen omtryckt 1976:277.

 Senaste lydelse 1983:194.

10

5 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring

Härigenom föreskrivs atl 17 och 20§§ lagen (1979:84) om delpensions­försäkring skall ha följande lydelse.

Prop. 1985/86:73

Nuvarande lydelse

Ärende om delpension skall i för­säkringskassa avgöras av pensions­delegalion enligt 18 kap. 20-22 §§ lagen (1962:381) om allmän försäk­ring

1. om 8 § skall lillämpas,

2.

om ärendet är av vidlyftig el­ler svår beskaffenhet eller

3.

om tjänsteman hos försäk­ringskassan finner skäl föreligga mot bifall till pensionsansökan.

Första stycket gäller ej i den mån pensionsansökan skall avslås på grund av att sökanden

1.     inte uppfyller föreskrivna vill­

kor om viss ålder, tio års pensions­

grundande inkomst för tilläggspen­

sion eller bosättning i Sverige,

2.

uppbär allmän förtids- eller ålderspension för tid som ansökan avser eller

3.

ansöker om delpension för längre tid tillbaka än som får bevil­jas.

När pensionsdelegation avgör ärende enligt denna lag skall i stäl­let jor två av riksförsäkringsverket utsedda läkare ingå två av arbets­marknadsstyrelsen utsedda leda­möter. Av dessa skall den ene re­presentera länsarbetsnämnden och den andre ha särskild erfarenhet av ärenden om arbetslöshetsförsäk­ring och utses efter förslag av de erkända arbetslöshetskassornas samorganisalion.

Föreslagen lydelse

17§

Ärende om delpension skall i för­säkringskassa avgöras av socialför­säkringsnämnd enligt 18 kap. 20 22 §§ lagen (1962:381) om allmän försäkring

1.    om sökanden efter arbetstids­

minskningen inte förvärvsarbetar

enbart som anställd eller

2.    om ärendet är av vidlyftig el­

ler svår beskaffenhet.

20

«

Bestämmelserna i 20kap. 10-13 §§ lagen (1962:381) om allmän försäkring om ändring av beslul saml talan mot allmän försäkrings­kassas och försäkringsrätts beslul tillämpas även i ärende enligt denna lag.

Beslämmelserna i 20kap. 10 13 §§ lagen (1962:381) om allmän försäkring om ändring av beslul samt talan mol allmän försäkrings­kassas och försäkringsrätts beslul tillämpas även i ärende enligt denna lag. Omprövning av beslut ifråga om återbelalningsskyldighet enligt

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:73

19 §  skall göras  av socialförsäk­ringsnämnd.

Beslut i ärende enligt denna lag länder omedelbart fill efterrättelse, om ej annat anges i beslutet eller bestäms av domstol som har att pröva beslutet.

1.

Denna lag träder i kraft, i fräga om 17 § den Ijanuari 1987, och i övrigt den Ijanuari 1988.

2.

Har ett beslut meddelats av en pensionsdelegafion och begär den försäkrade att beslutet skall omprövas enligt 20 § jämfört med 20 kap. 10 § lagen (1962:381) om allmän försäkring skall omprövningen ske i socialför­säkringsnämnd, om omprövningen inte har hunnit slutföras före den 1 januari 1987 eller om begäran om omprövning görs därefter.

3.

I fråga om omprövning av beslul av socialförsäkringsnämnd som har medelals före den 1 januari 1988 gäller äldre bestämmelser.

12

6 Förslag till

Prop. 1985/86:73

Lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring

Härigenom föreskrivs att 8 kap. 4§ lagen (1976:380) om arbetsskadeför­säkring' skall ha följande lydelse.

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

8 kap.

4§

Ärende angående livränta till den

Ärende angående livränta till den

försäkrade och i annat ärende upp- försäkrade och i annat ärende upp­

kommen fråga humvida den försäk- kommen fråga huruvida den försäk­

rade har ådragit sig arbetsskada till rade har ådragit sig arbetsskada till

följd av annat än olycksfall skall i följd av annat än olycksfall skall i

försäkringskassa avgöras av pen- försäkringskassa avgöras av social-

sionsdelegation.

försäkringsnämnd.

Omprövning av beslut som gäller fråga som avses i 3kap. 5§ och 6 kap. 5 § skaU, om beslutet har fat­tals av tjänsteman, göras av social­försäkringsnämnd.

1.

Denna lag träder i kraft den Ijanuari 1987.

2.

Bestämmelsen i 8 kap 4§ andra stycket i sin nya lydelse tillämpas dock först från och med den 1 januari 1988.

3.

Har ett beslut meddelats av en pensionsdelegation och begär den försäkrade att beslutet skall omprövas enligt 8 kap. 12 § jämfört med 20 kap. 10§ lagen (1962:381) om allmän försäkring skall omprövningen ske i socialförsäkringsnämnd, om omprövningen inte har hunnit slutföras före den 1 januari 1987 eller om begäran om omprövning görs därefter.

4.

I fråga om omprövning av beslul av socialförsäkringsnämnd som har meddelats före den 1 januari 1988 gäller äldre bestämmelser.

' Lagen omtryckt 1977:264.

13

7 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag

Härigenom föreskrivs alt 15 § lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag' skall ha följande lydelse.

Prop. 1985/86:73

15 §'

Nuvarande lydelse

Beslämmelserna i 20 kap. 10-13 §§ lagen (1962:381) om allmän försäkring om ändring av beslut saml lalan mol allmän försäkrings­kassas och försäkringsrätts beslut ha motsvarande tillämpning i ärende enligt denna lag.

Föreslagen lydelse

Bestämmelserna i 20 kap. 10-13 §§ lagen (1962:381) om allmän försäkring om ändring av beslul saml lalan mot allmän försäkrings­kassas och försäkringsrätts beslut har motsvarande lillämpning i ärende enligt denna lag. Ompröv­ning av beslut ifråga om ålerbetal-ningsskyldighet enligt 12 § skall gö­ras av socialförsäkringsnåmnd.

Denna lag träder i kraft den Ijanuari 1988.

' Lagen omtryckt 1973:449.  Senaste lydelse 1978:34.

14

8 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1978 :28) om försäkringsdomstolar

Härigenom föreskrivs alt 5, 7 och 9§§ lagen (1978:28) om försäkrings­domstolar skall ha följande lydelse.

Prop. 1985/86:73

Föreslagen lydelse

I försäkringsrätt finns försäk-ringsrällsråd och försäkringsrätts­assessorer, som skall vara lag­farna. Försäkringsrältsråd utnämns av regeringen. Försäkringsrätts-assessorer förordnas av försäk­ringsrätten.

Nuvarande lydelse

5§'

I försäkringsrätt finns försäk­ringsrältsråd och försäkringsrätts­assessorer. Försäkringsrältsråd ut­nämns av regeringen. Försäkrings­rättsassessorer förordnas av för­säkringsrätten.

Försäkringsrätlsråd och försäk-ringsrältsassessorer skall vara lag­farna. Föreligger särskUda skäl, får den som har god kännedom om so-cialförsäkringslagsliftningen utses liU försäkringsrättsråd eller försäk­ringsrättsassessor, faslän han icke är lagfaren.

Regeringen utnämner ett försäkringsrältsråd atl vara chef för domstolen.

7§ Försäkringsrätt är domför med tre ledamöter som är försäkringsrättsråd eller försäkringsrättsassessorer. Härutöver skall två nämndemän ingå i rätten vid prövning av besvär över

1.

beslul som i allmän försäk­ringskassa har avgjorts av pen­sionsdelegation,

2.

beslul som i allmän försäk­ringskassa har avgjorts av försäk­ringsnämnd i dess helhet och

1.

beslul som i allmän försäk­ringskassa har avgjorts av social­försäkringsnämnd och

2.

beslul enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring, lagen (1977:265) om statligt personska­deskydd eller motsvarande äldre bestämmelser.

3. beslul enligt lagen (1976:380) om   arbetsskadeförsäkring,   lagen (1977: 265) om statligt personska-       * deskydd eller motsvarande  äldre bestämmelser.

Försäkringsrätten är domför med enbart en ledamot, som är försäkrings­rätlsråd eller försäkringsrällsassessor, i fall som avses i 3 § andra styckel 1-3. Delsamma gäller vid avgörande av mål där värdet av den förmån som är under prövning i rätlen understiger 2500 kronor och det överklagade beslutet inte är sådant som avses i första stycket. Om del av särskild anledning är påkallat, prövas etl mål som förut sagts i stället av tre ledamöter, som är försäkringsrältsråd eller försäkringsrätlsassessorer.

' Senaste lydelse 1982:535.  Senaste lydelse 1982: 121.

15

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

Prop. 1985/86:73

9§

Valbar lill nämndeman i försäk­ringsrätt är myndig svensk medbor­gare, som är kyrkobokförd i länet och ej har fyllt sjuttio år. Tjänste­man i allmän försäkringskassa el­ler ledamot av socialförsäkrings­nämnd, tjänsteman vid lokal skalle­myndighet eller riksförsäkringsver­ket, lagfaren domare, annan leda­mot eller tjänsteman i försäkrings-domstol, åklagare, advokat eller annan som har till yrke atl föra and­ras talan inför rätta får ej vara nämndeman.

Valbar till nämndeman i försäk­ringsrätt är myndig svensk medbor­gare, som är kyrkobokförd i länet och ej har fyllt sjuttio år. Tjänste­man i allmän försäkringskassa eller ledamot av pensionsdelegation el­ler försäkringsnämnd, tjänsteman vid lokal skattemyndighet eller riksförsäkringsverket, lagfaren do­mare, annan ledamot eller tjänste­man i försäkringsdomstol, åklaga­re, advokat eller annan som har fill yrke att föra andras talan inför rätta får ej vara nämndeman.

Den som har fyllt sexfio år eller uppger annat giltigt hinder är ej skyldig atl mottaga uppdrag som nämndeman. Den som har avgått som nämnde­man är ej skyldig atl mottaga nytt uppdrag förrän efler sex år.

Rätten prövar självmant den valdes behörighet.

1.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1987.

2.

Äldre bestämmelser i 5 § lillämpas fortfarande för den söm har ut­nämnts lill försäkringsrättsråd eller förordnals fill försäkringsrällsassessor före ikraftträdandet.

16

9 Förslag till

Lag om ändring i lagen (1984:989) om socialförsäkringsväsendet under krig och krigsfara

Härigenom föreskrivs all 7§ lagen (1984:989) om socialförsäkringsvä-sendel under krig och krigsfara skall ha följande lydelse.

Prop. 1985/86:73

Nuvarande lydelse

Föreslagen lydelse

7

§

Föreligger hinder eller avsevärda svårigheter för en pensionsdelega­lion eller försäkringsnämnd hos en allmän försäkringskassa alt avgöra ärenden i den ordning som är före­skriven, får beslut fattas av delega­tionen eller nämnden i annan sam­mansättning eller med mindre anlal ledamöter. Motsvarande gäller be­slut av försäkringskassans styrelse eller beslul i andra ärenden vars av­görande kan ankomma på ett sär­skilt organ hos kassan. Beslut får även när del är påkallat fattas av tjänsteman hos försäkringskassan.

Föreligger hinder eller avsevärda svårigheter för en socialförsäk­ringsnämnd hos en allmän försäk­ringskassa atl avgöra ärenden i den ordning som är föreskriven, får be­slut fattas av nämnden i annan sam­mansättning eller med mindre antal ledamöter. Motsvarande gäller be­slut av försäkringskassans styrelse eller beslut i andra ärenden vars av­görande kan ankomma på ett sär­skilt organ hos kassan. Beslut får även när det är påkallat fattas av tjänsteman hos försäkringskassan.

Denna lag träder i kraft den 1 januari 1987.

2   Riksdagen 1985186. I saml. Nr 73

17

Socialdepartementet

'"p- 'z' 

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19 december 1985

Närvarande: statsministern[REDACTED_EFTERNAMN], ordförande, och statsråden I.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hjelm-Wallén, Anders­son,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], R.[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN], Hell­ström, Wickbom,[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN],[REDACTED_EFTERNAMN].

Föredragande: statsrådet[REDACTED_EFTERNAMN]

Proposition om ökat förtroendemannainflytande i försäkringskassorna, m. m.

1 Inledning

1.1 Bakgrund

I samband med aU lagen (1962:381) om allmän försäkring, AFL, fillkom skapades en gemensam organisation för sjukförsäkringen och den all­männa pensioneringen (prop. 1961:45, 2 LU 45, rskr. 294 och prop. 1962:90, 2 LU 27, rskr. 250). Det innebar att de tidigare lokalsjukkassorna och centralsjukkassoma omvandlades lill allmänna försäkringskassor med central- och lokalkontor som fick lill uppgift att som första handläggande instans svara för samtliga grenar inom den allmänna försäkringen.

I varje försäkringskassa skulle del finnas en styrelse och en eller flera pensionsdelegationer. Vidare skulle det i princip finnas en försäkrings­nämnd för varje kommun inom försäkringskassans verksamhetsområde.

Pensionsdelegafionerna, knutna lill centralkontoren, inrättades bl. a. för att genom en decentralisering av invalidpensionsprövningen från dåvaran­de pensionsstyrelsen skapa ett nära samband mellan invalidpensionspröv­ningen och sjukförsäkringen och då särskilt rehabiliteringsverksamheten. Försäkringsnämndema, knutna till lokalkontoren, inrättades bl. a. för all slopandet av lokalsjukkassornas ombudsmöten och styrelser inte skulle leda till att förtroendemannainslaget i sjukkasseverksamheten skulle för­svinna.

Formerna för förtroendemannamedverkan i försäkringskassorna har va­rit i stort sett oförändrade sedan är 1962. Organisationen har dock varit föremål för diskussioner och utredningar under de senaste tio åren.

År 1976 överiämnade Försäkringskasseförbundel (FKF) rapporten "De

förtroendevalda i försäkringskassorna" till regeringen och begärde att en

utredning skulle tillsättas med uppgift atl bl. a. föreslå lagändringar för att

vidga förtroendemannainflytandel i försäkringskassorna. Vidare överläm­

nade förbundet rapporten till riksförsäkringsverket (RFV) med begäran om

en gemensam utredning. Förbundets framställning resulterade i den för

riksförsäkringsverket och Försäkringskasseförbundet gemensamma s.k.

Ig

RFV/FKF-utredningen. Denna lade i maj 1980 fram ett förslag om bl. a. Prop. 1985/86:73 förtroendevaldas medverkan i försäkringskassorna samt hur denna med­verkan skulle organiseras. Därefter uppdrog RFV/FKF-utredningen åt en arbetsgmpp att göra en viss ytterligare översyn av de olika ärendetyper som ansågs lämpliga för förtroendemannamedverkan. Arbetsgruppens för­slag, som RFV/FKF-utredningen ställde sig bakom, redovisades ijanuari 1982.

Utredningsmaterialet lämnades över till regeringen i december 1983 för atl ingå i underlaget för fortsatta överväganden i frågan.

1.2 Utredningen om förtroendevalda i försäkringskassorna

I prop. 1982/83:127 om vissa administrativa frågor inom den allmänna försäkringen, m. m. redovisade dåvarande departementschefen sin princi­piella inställning till förtroendemannainflytande i försäkringskassorna. Han framhöll att en väl fungerande förtroendemannamedverkan är viktig i försäkringskassomas verksamhet och att det är angeläget atl förtroende­männens medverkan inriktas på sådana områden där deras medverkan kan få etl meningsfullt innehåll. Han framhöll vidare all del finns anledning alt från tid till annan se över och anpassa förtroendemännens medverkan till de förändringar som sker inom verksamhetsområdet.

Efter regeringens bemyndigande den 1 december 1983 fillkallades en arbetsgrupp (S 1983:05) för all slutföra det utredningsarbete om ökad medverkan av förtroendevalda vid beslul av försäkringskassa, som bedri­vits gemensamt av riksförsäkringsverket och Försäkringskasseförbundel. Arbetsgmppen antog namnet Utredningen om förtroendevalda i försäk­ringskassorna.'

Utredningen fick främst tiU uppgift att göra överväganden om medver­kan av förtroendevalda vid omprövning av vissa ärendelyper inom bl. a. sjukförsäkringsområdet samt vid beslul om vissa åtgärder vid länga sjuk­fall m. m. Utredningen skulle även se över befintliga förtroendemannaor­gan och då särskilt överväga möjligheterna att ersätta nuvarande försäk­ringsnämnder med ett mindre anlal beslutsorgan.

Utredningen har redovisat sina förslag i belänkandet (SOU 1985:21) ökat förtroendemannainflytande i försäkringskassorna. En sammanfatt­ning av utredningens förslag bör fogas till protokollet i delta ärende som bilaga 1.

Belänkandet har remissbehandlats. En förteckning över remissinstan­serna och en redovisning av deras ställningstagande lill ulredningsförsla-gen bör fogas till protokollet i detta ärende som bilaga 2.

1.3 Förslag av försäkringsdomstolskommittén

I anslutning lill organisationsfrågorna rörande försäkringskassorna tar jag upp frågan om atl avskaffa den nuvarande möjligheten för den som inte är

' Doris[REDACTED_EFTERNAMN], riksdagsJedamot (ordförande), Arne[REDACTED_EFTERNAMN], f. d. riksdagsleda­

mot, Gustav[REDACTED_EFTERNAMN], överdirektör och Anna-Greta[REDACTED_EFTERNAMN], f. d. riksdagsledamot.

19

lagfaren att bli yrkesdomare i försäkringsrätt. I detta hänseende har förslag    Prop. 1985/86:73 lagts fram av försäkringsdomstolskommittén i dess slutrapport (Ds S 1982:10) Försäkringsdomstolarna.

2 Allmän motivering

2.1 Utgångspunkter

Utredningens förslag innebär en omorganisation av de förtroendevaldas medverkan i försäkringskassorna. Utredningen har också gått igenom och kommit med förslag beträffande vilka ärendetyper som lämpar sig för avgörande av förtroendevalda.

Det stora flertalet remissinstanser är i huvudsak positiva fill utredning­ens förslag och allmänna mofivering och anser del värdefullt atl förtroen­demän medverkar i försäkringskassornas hantering av socialförsäkrings­ärenden. Jag kan även för egen del i allt väsentligt ansluta mig till utred­ningens synsätt och finner utredningens förslag väl ägnat all läggas fill grund för förslag lill riksdagen om en reformerad utformning av förtroen­demannamedverkan i försäkringskassorna.

Ett mofiv för förtroendevaldas medverkan i ledningen och i besluten inom försäkringskassorna är alt man kan utnyttja de förtroendevaldas praktiska erfarenheter och kunskaper från olika områden som komplement fill tjänstemännens kunskaper om försäkringens regler m. m. De förtroen­devaldas kännedom om specifika lokala eller regionala förhållanden bör också tas tillvara vid bedömningen av enskilda ärenden. Etl ytterligare motiv för förtroendevaldas medverkan i besluten är att öka allmänhetens insyn i verksamheten och beslutsprocessen.

Genom de förtroendevalda skapas en god förankring i oUka medborgar-gnipper, i föreningsliv och i kommunal förvaltning. De har vanligen även andra förtroendeuppdrag inom olika samhällssektorer. De kan därför med­verka fill all sprida ökad kunskap om olika förhållanden eller problem och på så sätt bidra till en ökad samsyn vid bedömningen av sociala frågor.

Ju mer omfattande socialförsäkringen blir desto svårare har allmänheten atl överblicka systemet. De förtroendevalda kan aktivt bidra till all sprida information om socialförsäkringens regler så alt onödiga missförstånd undviks. De förtroendevalda kan också fånga upp och kanalisera syn­punkter från allmänheten på försäkringen och försäkringskassornas ser­vice.

I prop. 1982/83:127 behandlades riksförsäkringsverkels (RFV) och för­säkringskassornas roller inom socialförsäkringsadministrationen. I huvud­sak togs då upp frågor som gäller RFV:s roll och uppgifter som central förvaltnings- och tillsynsmyndighet samt arbetsfördelningen mellan RFV och försäkringskassorna.

Det kan vara lämpligt atl här inledningsvis gå något närmare in på ansvarsfördelningen inom försäkringskassan. Del gäller då fördelningen

 Leif[REDACTED_EFTERNAMN], president (ordförande), Albert[REDACTED_EFTERNAMN], försäkringsrättsråd, Lars

Grönwall, försäkringsrättsråd, Marianne[REDACTED_EFTERNAMN], överdirektör och Börje Wilhelms­

son, försäkringsrättsråd.

20

mellan kassans styrelse och dess förtroendemannaorgan i övrigt saml     Prop. 1985/86:73 mellan förtroendemannaorganen och kassans tjänstemän.

I en försäkringskassa finns det en styrelse, en eller flera pensionsdelega­tioner samt försäkringsnämnder. I den mån inte annat föreskrivs skall styrelsen besluta i kassans angelägenheter.

I praktiken behandlar styrelsen huvudsakligen administrativa ärenden som gäller budgetfrågor, organisatoriska frågor samt personal- och lokal­frågor. Vidare beslutar styrelsen om remissyttranden m. m. Däremot be­handlas sällan enskilda försäkringsärenden i styrelsen.

De förtroendevalda i försäkringskassans styrelse har ansvar både för tillämpningen av socialförsäkringslagstiftningen och för de administrativa ledningsfunktionerna. Detta innebär bl. a. befogenheter alt besluta om t. ex. prioriteringar och policy inom verksamhetsområdet. I de nuvarande pensionsdelegationerna och försäkringsnämnderna deltar de förtroende­valda i beslul om försäkringsförmånerna i enskilda fall.

Det är försäkringskassans styrelse som har det övergripande ansvaret för all verksamheten inom försäkringskasseområdel genomförs i enlighet med lagar och andra bestämmelser. Från styrelsens generella ansvar un­dantas beslutsfattandet i enskilda ärenden i pensionsdelegationer eller försäkringsnämnder. Även om styrelsen kan fatta beslut i enskilda försäk­ringsärenden i övriga fall är det normalt vare sig praktiskt genomförbart eller önskvärt att styrelsen gör det. Ansvaret för dessa ärenden ligger därför i praktiken hos tjänstemännen. Styrelsens inflytande kommer i stället lill uttryck i dess ansvar för alt tjänstemän och förtroendemannaor­gan har de kunskaper och resurser som krävs för en riktig ärendehand­läggning.

Jag anser atl denna ansvarsfördelning i princip bör gälla även framdeles mellan å ena sidan försäkringskassans styrelse och å andra sidan tjänste­män och de nya förtroendemannaorgan som jag föreslår i det följande. Styrelsens övergripande ansvar för verksamheten inom kassans område förstärks också till följd av att riksförsäkringsverkets anvisningar i admini­strativa frågor i ökad omfattning ges formen av riktlinjer och ramar så som redovisades i prop. 1982/83:127.

Även om en stor del av försäkringskassans styrelseärenden är av admi­nistrativ och ekonomisk art går del inte att bortse från atl det yttersta syftet med slyrelsebesluten är att möjliggöra en god, rättvis och likformig försäkringstillämpning. Styrelsens prioriteringar beträffande t. ex. perso­nal- och utbildningsinsatser skall ju syfta tiU att få effekter på försäkrings­tillämpningen.

Med hänsyn lill styrelsens ansvar för försäkringskassans verksamhet anser jag alt övergripande diskussioner exempelvis om rehabiliterings­verksamheten i första hand bör vara en uppgift för styrelsen. Hur dessa diskussioner bör läggas upp och vilket underlag för dessa som anses lämpligt kan givelvis variera mellan olika försäkringskassor. Jag anser att varje försäkringskassas styrelse själv bäst kan avgöra i vilka former denna och andra diskussioner bör föras.

De nya förtroendemannaorgan som jag föreslår i det följande skall beslu­

ta i enskilda försäkringsärenden. På samma sätt som f. n. sker i pensions-

21

delegationerna bör de förtroendevalda i de nya organen som underiag för sina beslut ha tillgång till en föredragningspromemoria och de ytterligare handlingar som kan krävas i det enskilda ärendet.

Jag vill påpeka alt ansvaret för ett beslut i ett socialförsäkringsärende i princip är delsamma oberoende av om beslutet fatlats av en grupp för­troendevalda eller av en tjänsteman. I båda fallen svarar beslutsfattarna såväl för alt beslutet överensstämmer med gällande författningar och prax­is som för all del inom ramen för lagen är rimligt och lämpligt med hänsyn fill de särskilda förhållandena i ärendet.

Jag anser all ansvaret för atl försäkringen i stort tillämpas riktigt ligger på styrelsen. Försäkringskasseslyrelsen saknar visseriigen direkt inflytan­de över de beslut som övriga förtroendemannaorgan fattar, men styrelsen har etl ansvar för all försäkringskassans tjänstemän tillhandahåller de förtroendevalda ett godtagbart beslutsunderiag. Styrelsen skall också se till att ledamöterna får behövlig utbildning och information.

Del förhållandel all det närmast är en uppgift för försäkringskassans styrelse alt föra de övergripande diskussionerna även i försäkringsfrägor innebär inte atl jag anser alt ledamöterna i de nya förtroendemannaor­ganen skall avslå från att föra principdiskussioner i frågor som direkt rör de ärenden eller ärendegmpper de har atl besluta i. Del är istället naturligt alt så sker. Sådana diskussioner kcin bl. a. gmndas på information som getts om vad bestämmelser och utslag av försäkringsdomstolarna innebär tillämpade pä de förhållanden (enskilda fall) som är aktuella. Försäkrings­kassans ledning/styrelse bör hålla sig underrättad om viktigare principfrå­gor som kommer upp i detta sammanhang för att kunna beakta del i sina styrande och samordnande insatser.

För att stärka sambandet mellan styrelsen och de förtroendemannaorgan som beslutar i enskilda försäkringsärenden är del också av värde all i varje fall några av styrelseledamöterna även är ledamöter i de socialförsäkrings­nämnder som jag föreslår i del följande. En sådan kombination är önskvärd för all ge styrelseledamöterna direkt erfarenhet av försäkringsärenden.

Prop. 1985/86:73

2.2 Socialförsäkringsnämnden

Mitt förslag: Nuvarande pensionsdelegationer och försäkrings­nämnder ersätts med enhetliga förtroendemannaorgan kallade socialförsäkringsnämnder - som genom sin beslutanderätt skall ges ett vidgat inflytande på tillämpningen i socialförsäkringsärenden. Som huvudregel avses gälla alt vaije socialförsäkringsnämnd ansva­rar för en viss del av en försäkringskassas geografiska område. Del bör dock finnas utrymme för avsteg från denna huvudregel.

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Utredningen anser att avsteg frän huvudregeln om uppdelning efter geografiska grunder endast skall kunna ske i undanlagsfall.

Remissinstanserna: Förslagel tillstyrks med få undantag. Försäkrings­kasseförbundet anser alt den föreslagna organisatoriska lösningen utgör

22

grunden för en förnyelse och vidareutveckling av förtroendemannainfly- Prop. 1985/86:73 landet i ett förslag, som annars innebär alt antalet förtroendevalda i försäk­ringskassorna minskar jämfört med dagens förhållande. Försäkringsöver-domstolen framhåller att den nuvarande uppdelningen pä pensionsdelega­tion och försäkringsnämnd har närmast historiska motiv som numera torde vara överspelade. En koncentrerad insats av förtroendevalda i etl enda organ med en geografisk förankring inom försäkringskassans verksamhets­område är att föredra enligt domstolen.

Skälen för mitt förslag: F. n. finns två olika slags förtroendemannaorgan, pensionsdelegationer och försäkringsnämnder, som beslutar i enskilda för­säkringsärenden i försäkringskassorna.

Pensionsdelegationerna beslular i enskilda ärenden som gäller rätlen lill förtidspension och sjukbidrag enligt AFL - utom vad avser förtidspension fill äldre försäkrade på enbart arbelsmarknadsmässiga gmnder samt till handikappersättning och vårdbidrag enligt AFL. Delsamma gäller ärenden om egenlivränta och om arbetssjukdom enligt lagen (1976:380) om arbets­skadeförsäkring (LAF) och lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd (LSP). Vissa frågor om delpension enligt lagen (1979:84) om delpensions­försäkring skall också prövas av pensionsdelegation.

Ärenden om inkomstprövade förmåner enligt lagen (1962:392) om husl-rufillägg och kommunall bostadstillägg lill folkpension saml änkepension med anledning av dödsfall som har inträffat före den 1 juli 1960 enligt lagen (1962:382) angående införande av lagen om allmän försäkring skall prövas av försäkringsnämnd. Dessutom skall nämnden ge råd och upplysningar angående lokala angelägenheter fill kassans styrelse, pensionsdelegafion och lokalkontor.

Jag anser alt ett ökat förtroendemannainflytande bör innebära alt de förtroendevalda skall ha kunskap om, insyn i och ett effektivt inflytande på regeltillämpningen inom de centrala delarna av socialförsäkringsområdet. En fömlsältning för all de förtroendevalda skall kunna få fillfredsställande överblick över socialförsäkringen är enligt min mening att de ärenden som de skall besluta i inte fördelas på olika typer av förtroendemannaorgan som vart och ett beslular inom sitt ämnesområde. Jag förordar därför atl nuva­rande pensionsdelegationer och försäkringsnämnder ersätts med enhetliga socialförsäkringsnämnder. Dessa socialförsäkringsnämnder bör i princip besluta i alla sådana lyper av ärenden som är lämpade all avgöras av förtroendevalda.

Varje försäkringskassa bör ha så många socialförsäkringsnämnder som behövs med hänsyn fill kassans storlek och ärendemängd. Vatje nämnd bör ansvara för en viss del av en försäkringskassas geografiska område. Nämndernas geografiska områden bör normalt följa lokalkontorsgränsema och omfatta etl eller flera lokalkontorsområden.

Varje socialförsäkringsnämnd bör besluta i alla typer av förtroendeman-

naärenden som hör lill nämndens område. Som utredningen och flera

remissinstanser framhållit kan del dock i vissa fall finnas skäl alt frångå

denna princip. Vissa försäkringskassor har för närvarande sina pensions­

delegationer specialiserade så att vissa ärendeslag beslutas i en särskild

delegation. Det kan finnas skäl atl ha vissa specialiserade nämnder för all

23

exempelvis klara av stora ärendebalanser. Specialisering av nämnder bör dock ske restriktivt. Slutligt ställningstagande till de specialiserade nämn­derna bör las när erfarenhet vunnits av den nya förtroendemannaorganisa-lionen. Jag återkommer (avsnitt 2.8) till hur nämndernas geografiska områ­den och eventuella specialisering på vissa ärendelyper skall fastställas.

Prop. 1985/86:73

2.3 Socialförsäkringsnämndens sammansättning

Mitt förslag: Socialförsäkringsnämnden skall ha sju ledamöter. Ord­föranden utses av regeringen. Tre ledamöter väljs av landstinget eller i förekommande fall kommunfullmäktige och tre ledamöter utses av riksförsäkringsverket efter förslag av arbetsmarknadens partsorganisationer. Nämnden utser inom sig vice ordförande. För alla ledamöter utom ordföranden utses suppleanter.

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Utredningsförslaget har föranlett en del olika syn­punkter. Försäkringsöverdomslolen och två försäkringsrätter anser att fem ledamöter är tillräckligt, medan övriga remissinstanser inte har haft något all erinra mot det föreslagna antalet ledamöter. Riksförsäkringver-kel, LO och TCO tillstyrker förslaget om hur ledamöterna skall utses. Flera remissinstanser vill all landstinget skall utse sex av de sju ledamö­terna. Ett par remissinstanser anser att det finns skäl atl överväga primär­kommunal representation i socialförsäkringsnämnderna.

Skälen till mitt förslag: De nuvarande förtroendemannaorganen, pen­sionsdelegationen och försäkringsnämnden, har olika sammansättning.

Pensionsdelegationen består av älta ledamöter. Ordförande och vice ordförande förordnas av regeringen. Av övriga ledamöter förordnar riks­försäkringsverket två läkare och tvä ledamöter som skall ha särskild erfa­renhet av arbetsförhållanden. Två ledamöter väljs av landstinget eller, om försäkringskassans verksamhetsområde utgörs av kommun, av kommun­fullmäktige. I delpensionsärenden ersätts de båda läkarna av två av arbets­marknadsstyrelsen utsedda ledamöter.

Försäkringsnämnden består av minst fem och högsl sju av resp. kom­mun utsedda ledamöter. Om nämndens verksamhetsområde består av flera kommuner bestämmer riksförsäkringsverket antalet ledamöter och hur många som skall utses av varje kommun. För ledamöterna väljs lika många suppleanter. Nämnden utser inom sig ordförande och vice ordförande.

I likhet med utredningen anser jag alt socialförsäkringsnämndema bör bestå av förtroendevalda med erfarenheter och kunskaper från olika områ­den. Ingen yrkesgrupp skall ges företräde enbart pä grund av sina yrkes­kunskaper. Nämnden bör därför inte ha läkare som ledamöter enbart i deras egenskap av läkare.

Jag anser i likhet med utredningen atl socialförsäkringsnämnden bör ha en så bred och allsidig representation från del egna försäkringskasseområ­del som möjligt. Ledamöterna bör ha god förankring i olika medborgar-grupper och ha kunskaper om lokala och regionala förhållanden. De perso-

24

ner som i första hand bör komma ifråga är de som är bosatta inom nämndens område. De av landstinget valda ledamöterna får anses företrä­da de flesta gmppema i samhället. Jag utgår också ifrån alt de kommer att tillföra försäkringskassorna värdefulla kunskaper från landstingskommu­nens verksamhetsområde, främst hälso- och sjukvården. Med hänsyn till de många sambanden mellan försäkringskassornas och primärkommuner­nas verksamhetsområden anser jag alt det är av värde om någon av de landslingsvalda ledamöterna i resp. nämnd har kommunal erfarenhet. Pä så sätt kan i viss utsträckning önskemål om primärkommunal anknytning fillgodoses även om det inte finns utrymme för representanter för varje kommun i nämnderna.

Jämfört med vad som f. n. gäller i pensionsdelegationen innebär mitt förslag en utökning av antalet ledamöter med erfarenhet från arbetsmark­nadsområdet. Jag ansluter mig till utredningens förslag alt riksförsäkrings­verket skall utse tre ledamöter efter förslag av partsorganisationer på arbetsmarknaden. Därvid bör tvä föreslås från arbetstagarsidan och en föreslås från den icke offentliga arbetsgivar- och egenförelagarsidan. Jag utgår då från alt den offenfiiga sektorn blir väl representerad genom de landslingsvalda ledamöterna. Vid val av ledamöter med arbetsmarknads-erfarenhet bör hänsyn las till regionala förhållanden så all strukturen på arbetsmarknaden inom nämndens geografiska område avspeglas genom dessa ledamöter. Därigenom tillgodoses behovet av kunskap om arbels­marknadsmässiga förhållanden. Det är därför enligt min mening inte be­hövligt atl i socialförsäkringsnämnden ha särskilda ledamöter utsedda av arbetsmarknadsstyrelsen.

Arbetsmarknadens parter kan genom sina regionala organ ta fram för­slag på ledamöter med kunskap om arbetsmarknadens slmklurella särdrag inom varje nämndområde. Det kan också vara lämpligt all det närmare förfarandet vid framtagningen av förslagen lill ledamöter och suppleanter i socialförsäkringsnämnderna diskuteras i riksförsäkringsverkels socialför­säkringsdelegation. I denna ingår representanter för arbetsmarknadens centrala partsorganisationer.

Utredningen har framhållit alt de förtroendevalda som utses genom landsting eller nomineras av arbetsmarknadens parter i sina uppdrag i socialförsäkringsnämnden inte skall agera som representanter för det ena eller andra intresset. De skall utifrån sina erfarenheter och kunskaper objektivt bedöma de föreliggande ärendena och i sina beslut följa gällande författningar och praxis. Jag ansluter mig självfallet lill denna uppfattning.

Prop. 1985/86:73

2.4 Kravet på svenskt medborgarskap för ledamöter i försäkringskassornas styrelser och socialförsäkringsnämnder

Mitt förslag: Utlänning som har kommunal rösträtt skal! kunna utses till ledamot eller suppleant i en försäkringskassas styrelse och i socialförsäkringsnämnd.

25

utredningens förslag: Utredningen anser att denna fråga bör prövas i ett störte sammanhang mot bakgmnd av andra utredningar som har gjorts på senare lid.

Remissinstanserna; De instanser som yttrat sig i frågan anser alt svenskt medborgarskap inte bör vara krav för valbarhet tiU försäkringskassornas styrelser och socialförsäkringsnämnder.

Skälen för mitt förslag: F. n. gäller krav på svenskt medborgarskap för ledamöter och suppleanter i försäkringskassornas styrelser, pensionsdele­gationer och försäkringsnämnder (18 kap. 9 §, 21 § andra stycket och 24 § tredje stycket AFL). Två utredningar, kommunaldemokraliska kommittén (Ds C 1983:4) och diskrimineringsulredningen (Ds A 1984:6), har på senare tid lagil upp frågan om medborgarskapskravet bör finnas kvar i samma omfattning som idag. På grundval av prop. 1985/86:7 om utlänning­ars rättsliga ställning har riksdagen nyligen beslutat all kravet på svenskt medborgarskap skall avskaffas på flera områden, där kravet på anknytning till Sverige kan tillgodoses på annat sätt (LU 12, rskr. 33). I den nämnda propositionen föreslogs dock inte några ändringar i fråga om medborgar-skapskravel för ledamöter i socialförsäkringens organ i avvaktan på re­missbehandlingen av belänkandet Ökat förtroendemannainflytande i för­säkringskassorna.

För egen del anser jag alt tiden nu är mogen för alt slopa kravet på svenskt medborgarskap för ledamöter och suppleanter i försäkringskassor­nas förtroendemannaorgan. Dessa organs uppgifter och befogenheter kan inte anses vara av sådan karaktär att man måste kräva svenskt medbor­garskap hos ledamöterna eller ersättarna. Del får i stället ankomma på dem som utser personer alt inneha dessa uppdrag all bevaka alt personerna ifråga har tillräckliga insikter i svensk rätt och svensk förvaltning. Sådana insikter kräver normall att de som utses sedan lång fid har vislats i Sverige. Jag föreslår därför alt kravet på svenskt medborgarskap för ledamöter och suppleanter i försäkringskassornas förtroendemannaorgan ersätts av etl krav på all den som skall utses måste ha kommunal rösträtt här i landet. Detta innebär alt den som är utlänning för atl kunna bli vald måste ha boll här i minst tre år. Han skall också vara myndig.

Prop. 1985/86:73

2.5 Förtroendemannamedverkan vid ärendenas avgörande

Mitt förslag: Socialförsäkringsnämnden skall avgöra frågor om

o förtidspension eller sjukbidrag, dock inte förtidspension till äldre

försäkrade på enbart arbelsmarknadsmässiga grunder o handikappersättning o vårdbidrag

o delpension lill egenföretagare och i övrigt vidlyftiga eller svåra fall o arbetssjukdom eller egenlivränta enligt arbelsskadeförsäkringen o sjukdom eller egenlivränta enligt det statliga personskadeskyddel o eftergift av återkrav mot underhällsskyldig för utgivet bidragsför­skott o inkomstprövade folkpensionsförmåner i vissa fall

26

Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med mitt förslag.      Prop. 1985/86: 73 Utredningen föreslår dock att beslul om förtidspension och sjukbidrag till försäkrade över 60 år skall fallas av tjänstemän. Å andra sidan anser utredningen att socialförsäkringsnämnden skall avgöra fler ärenden om inkomstprövade förmåner lill folkpension än vad jag förordar.

Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser är positiva till utredningens förslag. Utöver vad utredningen föreslagit har flera remissinstanser förslag på några ytterligare ärendelyper som bör avgöras av socialförsäkrings­nämnden.

Bland de ärendetyper som då nämns är beslul om förtidspension eller sjukbidrag fill försäkrad över 60 år, sjukpenning under rehabilitering, in­dragning eller nedsättning av en förmån, återbetalningsskyldighel samt beslul om sjukpenning i samband med pensionsprövning. Vidare nämns t. ex. vissa frågor om inkomstprövade folkpensionsförmåner och bidrags­förskott.

Skälen för mitt förslag: Med hänsyn till det myckel stora antalet ärenden som behandlas hos försäkringskassorna bör de förtroendevaldas medver­kan i socialförsäkringsärenden koncentreras till sådana typer av ärenden där ulgången har stor betydelse för den försäkrade från trygghets- och försörjningssynpunkl och där avgörandet också inrymmer betydande in­slag av skälighetsbedömning. I anslutning lill uttrycket betydande inslag av skälighetsbedömning - vilket använts av utredningen och lämnats utan direkta erinringar av remissinstanserna vill jag framhålla följande.

Socialförsäkringsområdet har en omfattande rättslig reglering, som i många hänseenden är förhållandevis detaljerad. Självfallet måste avgöran­dena i socialförsäkringsärendena, oavsett om beslulskompelensen ligger hos en tjänsteman eller hos ett förtroendemannaorgan, gmndas på tillämp­ning av gällande författningar. Också den praxis som utbildas på området, främst genom domar i försäkringsöverdomslolen, skall vara vägledande för tillämpningen hos försäkringskassorna. Inom de gränser som dras upp genom författningsbestämmelser i form av lagar, förordningar eller myn­dighetskungörelser saml genom fastlagd praxis finns emellertid i åtskilliga typer av socialförsäkringsärenden ett utrymme för vad som kan kallas skälighetsbedömningar.

Det är här fråga om ärenden där det slulliga ställningstagandet regelmäs­sigt bygger på en sammanvägning och bedömning av en rad medicinska, arbelsmarknadsmässiga, sociala och ekonomiska omständigheter, som är hänförhga främst till den försäkrade som del enskilda ärendet gäller. Sär­skilt när ett störte sådant bedömningsutrymme finns är del angeläget att skapa så goda garantier som möjligt för att avgörandena framstår som allmänt sett skäliga och rimliga. För detta slag av rätlsprövning, där i regel de sammanfallande avvägningarna blir utslagsgivande, är enligt min me­ning socialförsäkringsnämnden ett lämpligt forum.

För all inte belastningen på nämndorganisationen skall bli alltför stor måste nämndmedverkan begränsas till de ärendeslag som från Irygghels-och försörjningssynpunkt är mest betydelsefulla.

Beslul om förtidspension och sjukbidrag har stor betydelse för den

försäkrades framtid och försörjning och besluten inrymmer ofta ett stort

27

mått av skälighetsbedömning. Utredningen anser därför atl förtroende- Prop. 1985/86:73 valda även i fortsättningen i princip bör fatta beslul i denna typ av ärenden. De utgör en stor andel av de ärenden utredningen föreslär för beslul av förtroendemän. För att något begränsa antalet ärenden föreslår dock ut­redningen all beslut i ärenden om förtidspension där den försäkrade fyllt 60 är i fortsättningen skall fattas av tjänstemän.

Flera remissinstanser har ifrågasatt den av utredningen föreslagna be­gränsningen. Därvid har framhållits all dessa ärenden ofta innehåller bety­dande inslag av skälighetsbedömning. Bl. a. försäkringsdomstolama pekar på alt det inte så sällan är tveksamt hur de skall bedömas.

Jag anser liksom utredningen alt ärenden om rätt till förtidspension och sjukbidrag är väl ägnade atl avgöras av socialförsäkringsnämnd. Detta gäller enligt min åsikt också de flesta frågor om rätt Ull förtidspension eller sjukbidrag lill försäkrade över 60 år. I överensstämmelse med vad som f. n. gäller beträffande pensionsdelegalion bör emellertid från nämndprövning kunna undantas ärenden om rätt fill förtidspension på enbart arbelsmark­nadsmässiga skäl.

Utredningen föreslär all förtroendevalda även i fortsättningen skall falla beslul i ärenden om handikappersättning och vårdbidrag. Remissinstan­serna har inte haft något att erinra mot förslagel. Jag delar utredningens uppfattning.

Utredningen anser alt alla delpensionsärenden som bedöms vara vidlyf­tiga eller av svär beskaffenhet skall avgöras av förtroendevalda. Ärenden om delpension lill egenföretagare anses vara av sådan beskaffenhet alt de alltid bör prövas av förtroendevalda. Jag ansluter mig till utredningens bedömning av vilka delpensionsärenden som skall avgöras av socialförsäk­ringsnämnd. Jag återkommer i specialmotiveringen med exempel på ären­den som inte skall behöva handläggas i nämnd.

Alla arbetsskadeärenden som rör egenlivränta och arbetssjukdom av­görs i pensionsdelegation. Syftet är alt garantera en kvalificerad handlägg­ning i försäkringskassorna av dessa ärenden. Vad nu sagts gäller också för motsvarande ärenden enligt del statliga personskadeskyddet. Utredningen anser all dessa ärendetyper väl uppfyller de kriterier för beslut av förtroen­devalda som utredningen ställt upp. Jag delar denna uppfattning som inte har ifrågasatts av remissinstanserna.

Utredningen har diskuterat förtroendemannamedverkan i vissa beslul enligt lagen (1964:143) om bidragsförskott.Utredningen har därvid funnit alt beslul huruvida en underhållsskyldig skall beviljas eftergift av återkrav (skuld till försäkringskassan) för utgivna bidragsförskott har så betydande inslag av skälighetsbedömningar all förtroendevalda bör träffa avgörandet. Remissinstanserna har inte hafl något alt invända mot förslagel och jag ansluter mig lill utredningens bedömning.

Enligt gällande lagregler skall frågor om inkomstprövade folkpensions-

förmåner (hustrulillägg, kommunall bosladsfillägg och inkomstprövad än­

kepension) prövas av försäkringsnämnd, men beslutanderätten i vissa

ärenden får enligt särskilda bestämmelser utövas av nämndens ordförande.

I en kungörelse som utfärdats av riksförsäkringsverket (RFFS 1977:6,

omtryckt 1977:35) anges i vilka ärenden ordföranden får besluta ensam

28

och vilka ärenden som undantas från ordförandens prövning.

Ärenden som enligt kungörelsen undantagils från ordförandens beslu-     Prop. 1985/86: 73 tanderält innefattar följande frågor enligt lagen (1962:392) om hustmtillägg och kommunalt bostadstillägg till folkpension

1

rätt till hustrutillägg på grund av särskilda skäl

2

rätt till inkomstprövad förmän när försäkrad åberopat oriktig uppgift eller underlåtit atl anmäla ändring av förhållande som kunnat påverka rätlen lill och storleken av förmånen

3

beräkning av avhänt kapital

4

likställande av gift pensionsberättigad med ogift sådan och del omvän­da förhållandel

5

rätt lill inkomstprövad förmån vid bosättning utomlands

6

rätt all överskrida del i kommunens grunder angivna maximala bo­stadstillägget

7

fördelning av bostadskostnad mellan försäkrad och annan person, med vilken den försäkrade sammanbor, på annat sätt än genom lika fördel­ning mellan de sammanboende

8

beräkning av årsinkomst för förfluten tid, då försäkringskassan beslutat om återkrav

9

beräkning av årsinkomst för försäkrad som har del i oskiflat dödsbo när behållningen överstiger fyra gånger del vid liden för dödsfallet gällande basbeloppet och det finns dödsbodelägare utöver efterlevande make

10 beräkning av årsinkomst avseende jordbruk som bmkas av ägaren, rörelse eller flerfamiljsfaslighel.

Utredningen föreslår en regel som ger regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, riksförsäkringsverket möjlighet all bestämma i vilken ut­sträckning ärenden om inkomstprövade förmåner skall avgöras av social­försäkringsnämnden. Utredningen slår fast atl de ärenden i vilka f. n. försäkringsnämndens ordförande ensam fär fatta beslul inte uppfyller ut­redningens kriterier på typ av ärenden som förtroendevalda bör avgöra. I övervägande antalet ärenden är del fråga om rena beräkningar, där beräk­ningssättet är uttömmande reglerat. Utredningen föreslår därför att tjäns­temän i fortsättningen skall fatta beslul i dessa ärenden. Jag instämmer i denna bedömning.

Även när det gäller de ärenden som f. n. undanlagils från ordförandens beslutsrätt anser utredningen alt flera ärendegrupper inte inrymmer ett sådant mått av skälighetsbedömning, atl det motiverar förtroendemanna­medverkan. Dessa ärenden kan närmast jämföras med sådana som försäk­ringsnämndens ordförande f. n. beslular i. Ofta finns utfyllande tillämp­ningsföreskrifter och en stabil praxis.

För egen del anser jag att del finns skäl till vissa avvikelser från utred­ningens förslag när del gäller förtroendemannamedverkan i ärenden om kommunall bosladsfillägg. Eftersom fiertalel kommuner använder sig av kommunförbundets normalgrunder för beräkning av kommunall boslads­fillägg och det finns en utföriig författningsreglering rörande beräkning av bostadskostnad och årsinkomst anser jag att ytterligare några ärendelyper utöver dem som utredningen angett kan jämföras med sådana som försäk­ringsnämndens ordförande f. n. beslutar i.

29

De ärenden som jag anser klart lämpade för handläggning i socialförsäk-nngsnämnd är de som nämnts under punkterna 1, 2 och 3. Det gäller rätt till hustrulillägg på grund av särskilda skäl, rätt lill inkomstprövad förmån när försäkrad åberopat oriklig uppgift eller underlåtit atl anmäla förhållan­de som kunnat påverka rätten till och storleken av förmånen samt ärenden om inkomstprövade förmåner som inrymmer frågor om avhänt kapital. I sådana ärenden finns utrymme för såväl ekonomiska bedömningar som skälighetsbedömningar. Socialförsäkringsnämnden bör därför träffa avgö­randet i dessa ärenden.

Jag anser i likhet med utredningen atl regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, riksförsäkringsverket skall bestämma i vilken omfattning ärenden om inkomstprövade folkpensionsförmåner skall avgöras av social­försäkringsnämnden. Eftersom del totala antalet nämnder är avhängigt av hur många ärenden som skall avgöras i nämnd har jag här klargjort vilka av dessa frågor som jag anser bör prövas av socialförsäkringsnämnden.

Det kan i detta sammanhang nämnas all riksrevisionsverkel i en revi­sionsrapport i maj 1985 (1984:433) redovisat en granskning av regeltill-lämpning och administration avseende kommunall bostadstillägg lill folk­pension. I rapporten föreslär verket bl.a. alt beslämmelserna om förver­kande av kommunall bostadstillägg och om beräkning av avhänt kapital skall ses över. Riksförsäkringsverket har i en rapport i augusti 1985 an­gående regelförenklingsarbelel anmält alt en översyn pågår av reglerna för hustrulillägg och kommunall bostadstillägg. Om denna översyn leder till ändrade regler kan det också bli aktuellt alt på nytt överväga beslutsförfa-randel i dessa ärenden.

Utredningen föreslår en möjlighet för tjänstemän att hänskjuta ett ärende tiU socialförsäkringsnämnden för beslul. En regel härom skulle leda lill all del kommer atl finnas flera olika beslutsgångar för samma slags ärenden. I samma ärendelyp kan besluten omprövas ibland av tjänsteman och ibland av nämnd. Om en tjänsteman t. ex. väljer alt hänskjuta ärendet lill socialförsäkringsnämnden för prövning kan beslutet inte omprövas i försäkringskassan ulan besvär måsle anföras över etl sådant beslul hos försäkringsrätten. För atl undvika alternativa behörighetsregler anser jag all del inte bör finnas någon generell regel om all tjänstemän skall kunna hänskjuta ett ärende lill socialförsäkringsnämnden för beslul. Detta inne­bär all man får en klar skiljelinje mellan socialförsäkringsnämndens och kassaljänstemännens besluiskompelens.

Prop. 1985/86:73

2.6 Omprövning av förtroendemannabeslut

Mitt förslag: Socialförsäkringsnämnderna skall inte ompröva sina egna beslut. Den som är missnöjd med ett nämndbeslul får anföra besvär direkt till försäkringsrätten.

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt förslag. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som berör frågan har flertalet tillstyrkt förslaget. Försäkringsöverdomslolen avstyrker dock.

30

Skälen för mitt förslag: Det nu gällande förfarandet innebär alt förtroen- Prop. 1985/86: 73 devalda i pensionsdelegationer och försäkringsnämnder omprövar sitt eget beslul med stöd av 20 kap. 10 § AFL om den försäkrade begär del. Hämtöver finns ett särskilt ändringsförfarande som innebär att pensions-ddegafioner och försäkringsnämnder skall ändra sitt eget beslul med stöd av 20 kap. 10 a § AFL om beslutet blivit oriktigt på grund av att del fallats på uppenbart felaktigt eller ofullständigt underlag eller blivit oriktigt på grund av uppenbart felaktig rättstillämpning eller annan liknande orsak.

Den omständigheten atl det är etl och samma organ som omprövar sina egna beslul med stöd av 20 kap. 10 § AFL har väckt kritik och bl. a. uppfattats som en onödig byråkratisk omgång som försenar besvärsproces­sen.

Andelen beslut, som ändras vid omprövning i pensionsdelegationer och försäkringsnämnder, är lägre än för andra lyper av omprövningsärenden. Förklaringen anses bl. a. ligga i alt beslutsunderlaget i delegations- och nämndärenden redan i samband med avgörandet är omsorgsfullt berett och . atl besluten ofta innehåller utförliga mofiveringar. I de ärenden där beslu­ten ändras vid omprövning har del ofta kommit fram nya omständigheter sedan föregående prövning.

I specialmotiveringen fill förslaget till lag om ändring i AFL 20 kap. 10 § i prop. 1981/82:88 med förslag bl. a. om ett utökat omprövningsförfarande i försäkringskassorna framhöll dåvarande departementschefen att del var angelägel att försäkringskassan gjorde sin omprövning så skyndsamt som möjligt. Riksförsäkringsverket har också i en kungörelse (RFFS 1978:22, omtryckt 1982:4) föreskrivit alt omprövningen skall vara slutförd inom sex veckor, om inte särskilda skäl föranleder annat.

Justitieombudsmannen (JO) har vid inspekfion hos ett par försäkrings­kassor funnit alt tidsfristen på sex veckor ofta överskrids i omprövnings­ärenden i pensionsdelegafionerna. JO har ifrågasatt om denna tidsfrist bör behållas för omprövning av delegationsärenden när möjligheterna all iaktta fristen är starkt begränsade av mer eller mindre administrativa skäl. Det finns enligt JO:s mening skäl alt gå längre än all utöka tidsfristen. Statisti­ken visar alt ändringsfrekvensen i delegalionsärendena är myckel låg. En vanlig reaktion är också att omprövningen inte tjänar något ändamål utan endast tar lid. JO ifrågasätter om inte delegationsärenden bör undantas från omprövning hos försäkringskassan och direkt överprövas av försäk­ringsrätt efter besvär av den försäkrade eller riksförsäkringsverket. JO har, för att uppmärksamma utredningen på sin inställning i omprövnings­frågan, översänt protokoll frän inspektionsverksamheten lill utredningen.

I likhet med utredningen och de flesta remissinstanserna anser jag alt nuvarande syslem där förtroendevalda omprövar sina egna beslul har besvärande nackdelar. Jag anser all en generell skyldighet för förtroende­mannaorganet att ompröva sina beslut alltför ofta leder till en onödig omgång och förlängning av handläggningsliden. Jag föreslår därför alt socialförsäkringsnämnden inte skall ompröva egna beslul. Den som är missnöjd med de förtroendevaldas beslul får anföra besvär direkt lill

försäkringsrätt.

31

Jag anser dock att de förtroendevalda även i fortsättningen skall kunna Prop. 1985/86:73 ändra egna beslut med stöd av 20 kap. 10 a § AFL, dvs. av eget initiativ eller på yrkande ändra beslut som är behäftade med vissa kvalificerade felaktigheter. Det gäller här all ändra sådana beslut som blivit orikliga på grund av uppenbart felaktigt eller ofullständigt underlag eller på grund av uppenbart felaktig rältsfillämpning eller annan liknande orsak. En arbets­gmpp inom riksförsäkringsverket har undersökt effekterna av den fr. o. m. den 1 april 1982 ändrade besvärsordningen. Enligt arbetsgmppen torde sannolikt flertalet av de fall därgrundbeslutet f. n. ändras av pensionsdele­gationer och försäkringsnämnder efler begäran om omprövning vara ären­den där ändring kunnat ske enligt 20 kap. 10 a § AFL.

De omprövningsregler som infördes år 1982 ledde till alt del inte längre blev obligatoriskt för försäkringskassan atl avge yttrande till försäkrings­rätten. Liksom utredningen anser jag atl det inte heller framdeles generellt skall krävas all försäkringskassan avger särskilt yttrande till försäkrings­rätten i besvärsärenden. Yttrande bör avges efter begäran av försäkrings­rätten eller när kassan av annan anledning finner skäl till del. Jag anser vidare all det inte skall krävas alt varje besvär över etl nämndbeslut skall föredras för nämnden för eventuell ändring enligt 20 kap. 10 a § AFL. Denna paragraf innebär enligt min mening bara en skyldighet att ändra ett beslul när del finns speciellt angivna och i regel lätt konslaterbara skäl till del, inte en skyldighet atl pröva hela ärendet för all se om del finns skäl all ändra. Om nämnden själv skall la ställning i samtliga fall när ett beslul överklagas åstadkommer man inte någon minskning av handläggningstiden eller arbetsinsatsen inom försäkringskassan. Det bör enligt min mening ankomma pä ansvarig chefstjänsteman (f. n. avdelningschef vid kassans centralkontor) alt bedöma om etl besvär över ett nämndbeslut bör föranle­da en ny prövning i nämnden enligt 20 kap. 10 a § AFL. En handläggnings­ordning enligt mitt förslag innebär en viss minskning av arbetsbelastningen hos försäkringskassorna. För försäkringsrätterna innebär förslaget en viss ökning av målen från kassorna.

Jag återkommer i specialmotiveringen något till tillämpningen av 20 kap. 10 och 10 a §§ AFL.

Förvaltningslagen (1971:290) innehåller gmndläggande regler för hand­läggningen av ärenden hos förvaltningsmyndigheter. Denna lag innehåller emellertid inte några regler om omprövning av myndighels beslul. Rege­ringen har den 3 oktober 1985 beslutat om en lagrådsremiss med förslag till en ny förvaltningslag. Delta förslag innehåller bl. a. en gmndregel om ett omprövningsförfarande på förvaltningsområdet. Den föreslagna lagen upp­tar i likhet med den gällande förvaltningslagen en föreskrift om alt bestäm­melse i annan lag eller förordning som avviker från förvaltningslagen skall gälla. Den nya lagen avses träda i kraft den 1 januari 1987.

Omprövningsförfarandet i försäkringskassorna regleras f. n. uteslutande

genom de särskilda föreskrifterna i socialförsäkringslagstiflningen. Enligt

min mening bör sä vara fallet även sedan en ny förvaltningslag med en

grundläggande omprövningsregel har trätt i kraft. Min bedömning bygger

på att omprövnings- och ändringsförfarandet enligt 20 kap. 10 och 10 a §§

AFL är avpassat för just socialförsäkringsärenden och mer utförligt regle-

32

rat än det som föreslås i förvaltningslagen. Tillkomsten av en ny förvalt­ningslag får naturligtvis inte leda lill oklarhet om vilka omprövningsregler som skall lillämpas av försäkringskassorna. Frågan om del behövs några särskilda bestämmelser som klargör alt omprövningsförfarandel enligt den föreslagna nya förvaltningslagen inte skall gälla för socialförsäkringsområ­det får las upp i samband med den följdlagstiflning som del förslaget aktualiserar.

Prop. 1985/86:73

2.7 Förtroendemannamedverkan vid omprövningsbeslut

Mitt förslag: Socialförsäkringsnämnden skall på enskilds begäran ompröva tjänslemannabeslul som gäller

o rätt lill ersättning i form av sjukpenning och havandeskapspenning o fråga om indragning eller nedsättning av förmån o fråga om skyldighet att återbetala ersättning som uppburils obe­hörigen eller med för högt belopp o inkomstprövade folkpensionsförmåner i vissa fall

Utredningens förslag: Utredningen föreslår alt socialförsäkringsnämn­den skall ompröva i princip alla lyper av ärenden inom socialförsäkrings­området där tjänsteman har att avgöra ärendet och en försäkrad begär omprövning av beslutet. Ärenden där värdet av den förmän som är föremål för prövning understiger 2500 kr. skall dock undantas.

Remissinstanserna: De flesta av de remissinstanser som berört frågan instämmer i utredningens förslag. Försäkringskasseförbundet anser all den föreslagna ordningen för omprövning är av avgörande betydelse för atl utredningens förslag skall ses som ett förslag om vidgat förtroendeman­nainflytande. Försäkringsöverdomslolen anser däremot all utredningen genom omprövningsförslaget tar avstånd från sina egna utgångspunkter beträffande förtroendemannamedverkan och att man genom den föreslag­na ordningen i sak inför en ny besvärsinstans. Riksrevisionsverket anser alt de förtroendevaldas omprövning bör begränsas till ärenden där del huvudsakligen är fråga om att göra en skälighetsbedömning. Om nämnden skall fatta beslul i ärenden som inte enbart gäller skälighetsbedömningar ulan även rena regdlolkningar bör enligt riksrevisionsverkel kravet pä juridisk sakkunskap beaktas.

Skälen för mitt förslag: Nu gällande omprövningsförfarande har innebu­rit stora fördelar för såväl allmänheten som för försäkringskassorna och försäkringsrätterna. Dessa fördelar har emellertid som framgått av vad jag har anfört tidigare (avsnitt 2.6) framför alll gällt ärenden som har avgjorts genom beslut av tjänstemän hos försäkringskassorna. Det är angelägel atl i samband med all förtroendemannaorganisalionen hos kassorna reformeras la lill vara de möjligheter som omprövningsinstitutet ger till en snabb och handläggningsmässigt enkel prövning när försäkrade är missnöjda med beslut som fattas av tjänstemän. Pä sä sätt undviks alt ett stort antal ärenden förs besvärsvägen till försäkringsrätterna.

Utredningens förslag beträffande omprövningsförfarandet innebär atl

33

3   Riksdagen 1985186. I saml. Nr 73

inte enbart ärenden som innehåller skälighetsbedömningar ulan även aren-    Prop. 1985/86: 73 den som kan avgöras genom rena regelfillämpningar och regdlolkningar av juridisk art skulle omprövas av socialförsäkringsnämnd. För all uppnå en begränsning av ärendeantalet i nämnderna föreslår utredningen en be­loppsgräns.

För egen del är jag inte beredd alt följa utredningens förslag när det gäller avgränsningen av de ärendetyper där besluten skall omprövas av förtroendevalda. Enligt min mening är del både viktigt och nödvändigt all låta förtroendemannaorganet koncentrera sig på all handha ärendeslag där de kriterier för förtroendemannabeslut som jag förut har angett är upp­fyllda. Del finns ett antal ärendetyper som i och för sig är av den karaktä­ren all besluten borde fallas av förtroendemannaorgan men som på grund av främst ärendemängden inte kan föreslås för avgörande i sådan ordning. Del gäller här i huvudsak de lyper av ärenden som remissinstanserna har fört fram som lika väl lämpade för avgörande i socialförsäkringsnämnd som de ärendeslag som utredningen angett. Min ståndpunkt innebär såle­des all i princip de omprövningsärenden som är av stor betydelse trygg­hets- och försörjningsmässigl och som även inrymmer ett betydande mått av skälighetsbedömning i den mening jag fömt angett bör handläggas av socialförsäkringsnämnd.

En koncentration av förtroendemannamedverkan vid omprövningsför­farandet på sätt jag förordar har flera fördelar. Åtskilliga omprövnings­ärenden av bl. a. regellolkningsnalur kan handläggas snabbare än om om­prövning sker efter föredragning i socialförsäkringsnämnd. Den förläng­ning av handläggningsliderna som är förbunden med nämndprövning bör undvikas där inte nämndledamölernas särskilda erfarenheter och syn­punkter kan väntas bli av egentlig betydelse för resultatet av ärendehand­läggningen.

Genom en begränsning av de ärendetyper där besluten skall omprövas av förtroendemannaorgan undgår man atl behöva sälla en beloppsgräns för att minska ärendeantalet. En sådan beloppsgräns kan kritiseras från skilda utgångspunkter. Den bHr med nödvändighet schablonmässig. Vidare leder en sådan gräns många gånger lill ohka handläggningsordning beroende pä de försäkrades ekonomiska villkor.

Mol den bakgrund som jag nu har angett övergår jag lill all redovisa de ärendeslag där jag anser atl omprövning av tjänstemannabeslut skall göras av socialförsäkringsnämnd. Jag vill också framhålla atl det kan finnas anledning all överväga vissa ytterligare ärendegmpper för omprövning i nämnd när erfarenheter har vunnits av den ordning jag nu föreslår.

Beslul om rätt till sjukpenning vid sjukdom och i samband med rehabili­

tering (3 kap. 7 och 8 §§ AFL saml tjänstemannabeslut enligt 3 kap. 5 §

och 6 kap. 5 § LAF) har ofta stor betydelse för den försäkrades försöij-

ning. Sådana ärenden innehåller också ofta betydande inslag av skälighels-

bedömning. Dessa ärenden är f.n. föremål för stor uppmärksamhet från

olika håll. Inom såväl riksförsäkringsverket som försäkringskassorna har

handlingsprogram upprättals i syfte all utveckla och effektivisera arbetet

med de längre sjukfallen, rehabiliteringsärendena. Nyligen har också till­

satts en särskild utredning (S 1985:02) med uppgift att utreda sjukförsäk-

34

ringens roll när det gäller förebyggande åtgärder och i samband med Prop. 1985/86:73 rehabilitering. Syftet är att åstadkomma en mera akfiv och rehabiliterings-inriktad försäkring. Mot denna bakgmnd anser jag i likhet med utredningen att det inte är lämpligt all f. n. generellt införa förtroendemannamedverkan i sjukpenningrättsärenden. Dessa ärenden bör däremot i de fall då den försäkrade begär omprövning av försäkringskassans beslut bli föremål för omprövning i socialförsäkringsnämnd.

I ärenden om havandeskapspenning (3 kap. 9 § AFL) skall beslutsfatta­ren bedöma den försäkrades förmåga att ulföra uppgifterna i sitt förvärvs­arbete. I flertalet av dessa ärenden är försäkringskassan och den försäkra­de överens i denna bedömning som kan ha betydande inslag av skälighets­prövning. I de fall den försäkrade är missnöjd med kassans beslut bör socialförsäkringsnämnden göra omprövningen. Här kan förtroendemän­nens kunskaper och erfarenheter från olika arbetsförhållanden las lill vara. Jag anser därför all socialförsäkringsnämnden skall göra omprövningen av beslul om rätt lill havandeskapspenning.

Beslul om indragning eller nedsättning av sjukpenning eller annan för­mån (3 kap. 17 § och 20 kap. 3 § AFL samt hänvisningar till dessa påföljds­bestämmelser) kan ha stor ekonomisk betydelse och inrymma betydande mått av skälighetsbedömning. Jag anser atl dessa beslul bör prövas av förtroendevalda när den försäkrade begär omprövning av beslutet.

I såväl 20 kap. 4 § AFL som i andra lagar försäkringskassan har alt tillämpa finns bestämmelser om återbelalningsskyldighet för obehörigen eller med för högt belopp uppburen ersättning. I dessa ärenden gäller del för beslutsfattaren alt avgöra bl. a. humvida någon skäligen borde ha insett att ersättning utgått oriktigt och vidare all pröva humvida del föreligger anledning all helt eller delvis efterge återbetalningsskyldighelen. Ärenden av detta slag kan gälla betydande belopp. Del finns också ett stort anlal ärenden som rör små belopp. Försäkringskassan befinner sig inte så sällan i den situationen att den kan verkställa etl beslut om återbetalning genom kvittning i samband med utbetalning av andra förmåner. Beslul om återbe­lalningsskyldighet kan därför sägas vara av maklpäliggande natur. Social­försäkringsnämnden bör enligt min mening göra omprövningen av denna typ av ärenden.

När det gäller inkomstprövade folkpensionsförmåner har jag tidigare

(avsnitt 2.5) angett vilka ärenden som jag anser bör avgöras av socialför­

säkringsnämnd. Jag redogör här för min inställning fill vilka beslut om

inkomstprövade förmåner som bör omprövas av socialförsäkringsnämnd.

Av de ärenden om inkomstprövade förmåner som f. n. avgörs av försäk­

ringsnämnden i dess helhet har samfiiga ärenden i riksförsäkringsverkets

kungörelse RFFS 1977:6 nämnts av utredningen eller remissinstanserna

såsom lämpliga för förtroendemannabeslut även framdeles. I dessa ären­

den är del oftast fråga om rena beräkningar och beräkningssättet är uttöm­

mande reglerat. I vissa fall kan det dock röra sig om mer svårbedömda

ärenden med känsliga utrednings- och bevisfrågor. Med anledning härav

anser jag att del kan vara lämpligt att bland de tjänstemannaärenden som

bör omprövas av socialförsäkringsnämnden la med sådana ärenden om

inkomstprövade förmåner som f. n. skall prövas av försäkringsnämnd i

35

dess helhet. Jag anser att detta är ett lämpligt urval av ärenden om in­komstprövade förmåner som innehåller betydande inslag av skälighetsbe­dömning. Socialförsäkringsnämnden bör alltså göra omprövningen av de ärenden om inkomstprövade förmåner som redovisas i punkterna 4-10 i riksförsäkringsverkets kungörelse om vilka ärenden som skall avgöras av försäkringsnämnden i dess helhet (avsnitt 2.5).

Ulan hinder av det föreslagna omprövningsförfarandet skall tjänstemän även i fortsättningen kunna ändra egna beslul som innehåller kvalificerade felaktigheter med stöd av 20 kap. 10 a § AFL, dvs. ändra sådana beslut som innehåller uppenbart förbiseendefel eller beslut som har fallals på uppenbart felaktigt eller ofullständigt underiag eller blivit oriktiga på grund av uppenbart felaktig rättstillämpning eller annan liknande orsak.

Socialförsäkringsnämnds omprövning av tjänslemannabeslul bör göras i den nämnd som är knuten till del geografiska område där den försäkrade bor.

Prop. 1985/86:73

2.8 Administrativa frågor

Mitt förslag: Regeringen skall fastställa del totala antalet socialför­säkringsnämnder i landet. Riksförsäkringsverket får efter förslag av varje försäkringskassa - bestämma antalet nämnder för varje försäkringskassa och hur nämnderna skall fördelas inom kassan.

Utredningens förslag: Överensstämmer med mitt förslag bortsett från alt utredningen föreslår att regeringen skall fastställa de olika socialförsäk­ringsnämndernas geografiska områden och eventuell specialisering på vis­sa ärendelyper.

Remissinstanserna: Såväl riksförsäkringsverket som Försäkringskasse­förbundet anser att del bör ankomma på verket atl för varje försäkrings­kassa fastställa antalet socialförsäkringsnämnder, de olika nämndernas geografiska områden och eventuell specialisering på vissa ärendelyper.

Skälen för mitt förslag: I likhet med utredningen anser jag all del bör ankomma på regeringen all besluta hur många socialförsäkringsnämnder som skall inrättas totalt.

När det gäller vem som skall bestämma antalet socialförsäkrings­nämnder i varje försäkringskassa och hur nämnderna skall fördelas och ev. specialiseras inom kassan finner jag de nämnda remissinstansernas förslag vara lämpligt att följa.

I likhet med bl. a. Försäkringskasseförbundet anser jag alt det med hänsyn till riksförsäkringsverkets roll som central förvaltnings- och till­synsmyndighet inom socialförsäkringsadministrationen bör ankomma på verkets styrelse att med utgångspunkt från förslag från varje försäkrings­kassas styrelse fastställa antalet socialförsäkringsnämnder för resp. för­säkringskassa samt de olika nämndernas geografiska områden och ev. specialisering på vissa ärendetyper. Genom ett sådant förfarande kommer nämndorganisationen att kunna anpassas efter varje försäkringskassas speciella förhållanden. Samtidigt blir del möjligt för riksförsäkringsverket

36

atl se fill all de specialiseringar av nämnderna som anses nödvändiga sker     Prop. 1985/86: 73 på likartat sätt i de olika försäkringskassorna.

Utredningen anser att de nya socialförsäkringsnämnderna kan införas och fungera utan någon större förändring av den nuvarande försäkrings-kasseorganisalionen. Del finns redan nu olika lösningar i försäkringskas­sorna för Ijänslemannaorganisationens anknytning till förtroendemannaor­ganisalionen. Fiertalel av de ärenden som utredningen föreslår skall beslu­tas av nämnd är sådana som f. n. handläggs på försäkringskassornas cent­ralkontor. Nämndernas geografiska placering kan därför komma att aktua­lisera vissa organisatoriska förändringar mellan centralkontor och lokal­kontor.

I likhet med Försäkringskasseförbundet anser jag all del kommer alt krävas att försäkringskassornas organisation successivt anpassas till den nya nämndorganisationen. De anpassningar som behöver göras kommer all variera från kassa lill kassa och kommer alt bli föremål för varje kassastyrelses bedömning. Det bör ankomma på riksförsäkringsverket all utfärda ev. erforderliga föreskrifter eller rekommendationer lill ledning för försäkringskassorna, vilka i övrigt har betydande frihet alt själva besluta om sin egen organisation. Jag anser därför all förutsättningar finns för de förändringar som resp. försäkringskassa finner lämpliga när socialförsäk­ringsnämnderna inrättas.

Antalet socialförsäkringsnämnder är beroende av hur många ärenden som nämndema skall ha atl fatta beslul i. Utredningen anser atl nämn­derna bör behandla högst 40-45 ärenden per sammanträde. Remissinstan­serna anser atl det föreslagna antalet ärenden inte bör överskridas. Jag instämmer i denna bedömning.

De ärendelyper jag anser bör avgöras i socialförsäkringsnämnd omfattar uppskattningsvis totalt ca 136 000 ärenden per år. Om nämnderna samman­träder varannan vecka blir det i genomsnitt 23 sammanträden per år för varje nämnd. Mot denna bakgmnd räknar jag med alt totalt ca 150 social­försäkringsnämnder behöver inrättas. Vissa lokala anpassningar kan dock behöva göras som någol påverkar detta antal.

I beräkningen av ärenden för socialförsäkringsnämnderna har jag utgått från de beräkningar av ärendemängder m. m. som gjorts av utredningen. Jag vill dock i sammanhanget påpeka alt den särskilde utredaren som gjort en översyn av arbetsskadeförsäkringen m. m. (S 1984:8) nu har slutfört sitt arbete. I betänkandet (SOU 1985:54) Översyn av arbetsskadeförsäkringen tar han bl. a. upp del starkt ökande antalet arbetsskadeärenden.

En administrafiv fråga som diskuterats både i utredningen och i remiss­yttrandena är läkarmedverkan i socialförsäkringsnämnden. Jag har i likhet med utredningen och flertalet remissinstanser föreslagit atl läkare inte skall ingå i nämnden som ledamot enbart i egenskap av läkare. Del finns bland remissinstanserna dock förespråkare både för atl läkare alllid skall finnas tillgänglig för ledamöterna i socialförsäkringsnämnden vid samman­trädet och för alt läkare inte skall närvara vid nämndens sammanträden.

För egen del vill jag skilja på läkarens roll i beredningen av det enskilda ärendet och läkarens roll vid själva nämndsammanträdel.

När det gäller medverkan i det enskilda ärendet innebär mitt förslag inte

37

att läkarnas roll vid bedömningen av ärenden med medicinska frågor skall minska. Den medicinska utredningen bör liksom hittills göras fullödig genom kontakter med behandlande läkare och förfrågningar hos förtroen­deläkare eller konsullläkare. Den inhämtade informationen skall dokumen­teras i beslutsunderlaget. Del som tillförts ärendet kommer därigenom att delges den försäkrade, som ges möjlighet alt lämna synpunkter. Beslutsun-deriaget, kompletterat med den försäkrades synpunkter, ligger sedan till grund för socialförsäkringsnämndens beslul. Jag anser alt de ärenden som är beroende av medicinsk utredning skall vara så noggrant och fullständigt belysta när de redovisas för de förtroendevalda all det då i regel inte skall behövas tillgäng lill ytteriigare medicinsk sakkunskap. Om det vid nämn­dens sammanträde likväl kommer upp frågor av medicinsk art i det enskil­da ärendet som ledamöterna önskar fä belysta kan nämnden antingen bordlägga ärendet för kompletterande utredning eller utnyttja möjligheten atl med stöd av 18 kap 22 § AFL höra den förtroendeläkare som antas kunna lämna upplysningar i ärendet. Vilket förfaringssätt som bör tilläm­pas i det enskilda fallet avgör naturiigtvis nämnden själv. I båda fallen måsle förvaltningslagens bestämmelser om kommuniceringsskyldighet be­aktas.

När det gäller läkarens roll vid sammanträdet ställer jag mig tveksam lill atl det föreskrivs att förtroendeläkare generellt skall närvara vid socialför­säkringsnämndens sammanträden. Som jag framhållit kan nämnden, när så är påkallat i ett enskilt ärende, höra den förtroendeläkare som antas kunna lämna upplysningar i ärendet. Jag anser del däremot inte motiverat all förtroendeläkare alllid skall vara närvarande vid socialförsäkringsnämn­dens sammanträde för alt kunna bistå med upplysningar etc. av mera allmän karaktär, dvs. upplysningar av sådan art all de inte föranleder alt ärendet äter måsle delges den försäkrade. Upplysningar av sådan allmän karaktär bör som regel kunna lämnas av den tjänsteman som har att föredra ärendet.

Prop. 1985/86:73

2.9 Ikraftträdande, finansiering m. m.

Mitt förslag: Den nya organisationen av de förtroendevaldas med­verkan vid en försäkringskassas beslul om socialförsäkringsför­måner - socialförsäkringsnämnderna skall träda i kraft den 1 januari 1987. De ändrade reglerna för omprövning av beslul skall dock träda i kraft den 1 januari 1988.

Utredningens förslag: Utredningen föreslår den 1 juli 1986 som genom-förandetidpunkl för förslaget.

Remissinstanserna: Riksförsäkringsverket föreslår atl de ändrade regler­na för omprövningen av tjänslemannabeslul senareläggs för atl ge mer lid för planering av bl.a. sådana administrativa anpassningar m.m. som kan behöva göras.

Skälen för mitt förslag: Jag ser det som angelägel att den nya förtroende­mannaorganisalionen kan påbörja sin verksamhet så snart som möjligt. Jag

38

bedömer alt den nya organisationen, mot bakgrund av erforderiigl förbere-     Prop. 1985/86:73 delsearbele, kan träda i kraft den I januari 1987.

Jag föreslår ett delat ikraftträdande som innebär atl den nya förtroende­mannaorganisalionen skall träda ikraft den 1 januari 1987 medan de ändra­de reglerna för omprövning av beslut skall träda i kraft den 1 januari 1988. Härigenom ges försäkringskassorna fid för planering av den anpassning av organisation och administrativa mtiner saml den utbildning och informa­fion som bl. a. de ändrade reglerna för omprövning av beslul kan ge upphov lill. Förfarandet innebär också att försäkringsrätterna vid den tidpunkt då de ändrade reglerna för omprövning av beslut träder ikraft i stort sett bör ha avverkat de alltför stora mälbalanser som de f. n. dras med.

Mandatperioden för de förtroendevalda i pensionsdelegationer och för­säkringsnämnder är tre år och innevarande mandatperiod går ul den 30 juni 1986. En ny treårig mandatperiod skall alltså börja den 1 juli 1986. Rege­ringen kan dock med stöd av 18 kap. 21 och 24 §§ jämfört med 8 § AFL föreskriva att ledamöter i pensionsdelegafion eller försäkringsnämnd skall utses för annan tid än tre år. Jag avser därför att som en övergångsåtgärd föreslå regeringen att bestämma den kommande mandatperioden för leda­möter i pensionsdelegationer och försäkringsnämnder till sex månader, dvs. tiden 1 juli - 31 december 1986. Jag räknar därvid med att - med ett fåtal undanlag nuvarande ledamöter och suppleanter kommer all utses för denna övergångsperiod och att del därmed inte krävs några särskilda utbildningsinsatser m. m. Som en konsekvens av denna förskjutning bör den första mandatperioden för de nya socialförsäkringsnämnderna därmed omfatta fiden Ijanuari 1987 - 30 juni 1989.

När del gäller kostnaderna för och finansieringen av den nya förtroende­mannaorganisalionen anser jag att de föreslagna ändringarna kan genomfö­ras inom ramen för nuvarande resurser för administrationen av den all­männa försäkringen. Liksom utredningen har jag beräknat atl kostnaderna för den nya organisationen motsvarar kostnaderna för de nuvarande pen­sionsdelegafionerna och försäkringsnämnderna. Jag har då beräknat kost­naderna för socialförsäkringsnämnderna efter samma modell som använts för nuvarande pensionsdelegationer.

De ärenden som skall avgöras av socialförsäkringsnämnderna är främst sådana som tidigare avgjordes i pensionsdelegationerna. Även om många av de personer som nu är ledamöter i delegationerna kommer alt utses till ledamöter i socialförsäkringsnämnderna kommer insatser all behövas för information och utbildning. Den utbildning som bmkar genomföras i sam­band med nya mandatperioder behöver anpassas efler de nya förhållan­dena. Flera remissinstanser har också påpekat behovet av ökade resurser för information och utbildning av de förtroendevalda. Den utbildning och informafion som erfordras bör kunna ulföras på likartat sätt som nu sker både vid starten av en ny mandatperiod och under mandatperioden i övrigt. Detta bör enligt min mening också kunna ske inom ramen för de resurser för information och utbildning som jag har nämnt tidigare.

De sammanlagda kostnaderna för förtroendemannamedverkan såvitt

avser försäkringskassorna kan således beräknas bli oförändrade.

39

För försäkringsdomstolarna innebär förslaget om att socialförsäkrings­nämndernas beslut inte skall omprövas av nämnderna en ökning av arbets­belastningen.

I likhet med utredningen räknar jag med att måltillslrömningen till för­säkringsrätterna när den nya ordningen är genomförd kommer atl öka med ca 2000 mål per år. Sedan år 1982 då omprövningsförfarandel utvidgades hos försäkringskassorna har antalet inkomna mål till försäkringsrätterna minskal kraftigt och kan numera beräknas lill ca 7500 per år. Då rätternas målavverkning f. n. uppgår till ca 9500 mål för år räknat bör mälökningen, när den nya ordningen är genomförd, ligga inom ramen för rättemas kapacitet.

F. n. skall nämndemän ingå i försäkringsrätt vid prövning av besvär över beslut av pensionsdelegalion eller försäkringsnämnd. Motsvarande regler föreslås gälla vid prövning av besvär över beslul av socialförsäkrings-nämnd. Detta innebär en viss ökning av andelen mål som skall prövas med nämndemän.

I försäkringsöverdomslolen styrs måltillströmningen av försäkringsrät­ternas målavverkning jämte besvärsfrekvensen. Med denna utgångspunkt bör man f. n. kunna räkna med en årlig måltillslrömning till överdomstolen av ca 2 300 mål. Avverkningskapacilelen kan f. n. beräknas lill ca 2400 mål per år. Eftersom del årliga antalet avverkade mål hos försäkringsrätterna med den nya besvärsordningen kan förväntas bli i stort sett samma som idag räknar jag med all måltillströmningen i försäkringsöverdomslolen jämfört med dagslägel inte kommer alt väsentligt ändras av mitt förslag.

Prop. 1985/86:73

2.10 Kravet på lagfarenhet för domartjänst i försäkringsrätt

Mitt förslag: Undanlaget från kravet på att den som utses lill yrkes­domare i försäkringsrätt skall vara lagfaren slopas.

Försäkringsdomstolskommitténs förslag: Överensstämmer med mitt för­slag. Kommittén förordar dessutom som huvudregel ett krav pä nolarie-merilering.

Skälen för mitt förslag: Enligt huvudregeln i 5 § lagen (1978:28) om försäkringsdomstolar skall yrkesdornarna i försäkringsrätterna, försäk­ringsrältsråd och försäkringsrätlsassessorer, vara lagfarna.Delta innebär atl domarna skall ha genomgått juristutbildning och avlagt juris kandidat­examen eller juristexamen. Om det föreligger särskilda skäl får dock den som har god kännedom om socialförsäkringslagstiftningen utses till försäk­ringsrältsråd eller försäkringsrällsassessor, faslän han inte är lagfaren.

Regleringen infördes år 1979 i samband med försäkringsrätternas till­komst (prop. 1977/78: 20, SfU 15, rskr 113). Undantagsbestämmelsen moti­verades främst med alt det särskilt under uppbyggnadsskedet för den nya försäkringsrätlsorganisafionen fanns behov av att till försäkringsrätterna kunna knyta personer som saknade juridisk utbildning men hade mångårig och väl vitsordad tjänstgöring i l.ex. försäkringskassa. Det bedömdes vid denna fidpunkt också vara av värde att efter uppbyggnadsperioden ha en

40

möjlighet all undanlagsvis rekrytera domare med erfarenhet av handlägg-     Prop. 1985/86: 73 ningen i första instans eller hos riksförsäkringsverket oavsett att de inte hade juridisk utbildning.

Försäkringsdomstolskommittén har konstaterat att icke jurister sällan har sökt Ijänst som domare eller föredragande i försäkringsrätterna. Till­gången på sökande jurister, också med nolariemeritering, har varit god. Enligt kommittén har del från denna synpunkt inte förelegat någol behov av undanlagsregeln beträffande juristkompetensen. Undantagsregeln har i stället den nackdelen alt den ger ett felaktigt intryck av att juristkompetens på de dömande befattningarna inte är lika angelägen i försäkringsrätterna som i andra domstolar. På sikt kan undantaget enligt kommittén få en negativ effekt på rekryteringen i stället för den positiva som har varit avsedd.

Undantagsregeln har enligt vad som upplysts utnyttjats i ringa omfatt­ning. Försäkringsrältsråden är f. n. 38 lill antalet och endast en av dem är ej lagfaren. Vad gäller försäkringsrätlsassessorerna är det fyra som inte är lagfarna av totalt 46. Samtliga fem icke lagfarna har påbörjat sin tjänstgö­ring i försäkringsrätt i samband med rätternas tillkomst eller under de närmaste två åren därefter. Det kan också nämnas all alla föredragandena är lagfarna. Inte någon som inte hafl jurislkompetens har anställts som domare eller föredragande under de senaste fem åren. Del finns däremot inte så få domare och föredragande som saknar nolariemeritering.

Enligt min mening finns del anledning att beakta vad försäkringsdom­stolskommittén anfört om de nackdelar som undantagsregeln för med sig. Framför alll framstår del i nuläget som betydelsefullt att på olika sätt stödja försäkringsrätternas utveckling. Dessa domstolar har ett viktigt verksamhetsområde och deras avgöranden betyder mycket ekonomiskt och socialt för många försäkrade. Det är angeläget atl försäkringsdom-stolsorganisationen genomgående blir erkänd som en fullgod del av landels domstolsväsende. Detta talar för alt man inte onödigtvis har regler för t. ex. behörighet till domartjänsler som skiljer sig frän motsvarande regler inom domstolsväsendet i övrigt. Jag vill dock i detta sammanhang framhål­la atl de som erhållit domartjänsler i försäkringsrätterna ulan all vara lagfarna med skicklighet klarat sina uppgifter och gjort en god insats.

Min slutsats blir atl del inte längre finns tillräckliga skäl all behålla undantaget som i vissa fall medger att en icke lagfaren person utses till yrkesdomare i försäkringsrätt. Jag förordar därför att undantaget upphävs. Genom en övergångsregel bör tillses atl förslagel inte får negativa åter­verkningar på befordringsmöjligheterna för icke lagfarna domare som ut­setts enligt nu gällande behörighetsregler. Som en naturlig följd av ett generellt krav på lagfarenhet hos domare bör gälla ett motsvarande krav också på den som erhåller tjänsl som föredragande. Det ankommer på regeringen att besluta om den ändring i delta hänseende som behövs i förordningen (1978:633) med försäkringsrältsinslmkfion.

41

3 Upprättade lagförslag

Prop. 1985/86:73

I enlighet med vad jag anfört har inom socialdepartementet upprättats förslag lill

1.

lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring,

2.

lag om ändring i lagen (1962:382) angående införande av lagen om allmän försäkring,

3.

lag om ändring i lagen (1962:392) om hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg fill folkpension,

4.

lag om ändring i lagen (1964:143) om bidragsförskott,

5.

lag om ändring i lagen (1979:84) om delpensionsförsäkring,

6.

lag om ändring i lagen (1976: 380) om arbelsskadeförsäkring,

7.

lag om ändring i lagen (1947:529) om allmänna barnbidrag,

8.

lag om ändring i lagen (1978:28) om försäkringsdomslolar,

9.

lag om ändring i lagen (1984:989) om socialförsäkringsväsendel under krig och krigsfara.

Lagförslaget under 8 gäller i och för sig en fråga - behörighetsvillkor för domartjänsl - som lagrådet bör få yttra sig över. Jag anser dock atl lagförslaget är av så enkel beskaffenhet atl lagrådets hörande skulle sakna betydelse.

4 Specialmotivering

4.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1962: 381) om allmän försäkring

18 kap.

6§

Ändringarna i första styckel ger uttryck för att försäkringskassornas pen­sionsdelegationer och försäkringsnämnder ersätts med nya beslutsorgan -socialförsäkringsnämnder. Del skall i varje försäkringskassa finnas en eller flera socialförsäkringsnämnder. Regeringen bestämmer det totala antalet nämnder som skall finnas i riket. Den närmare fördelningen av nämnderna på kassorna ankommer det på riksförsäkringsverket atl besluta om. Som framgår av den allmänna mofiveringen (avsnitt 2.8) bör verket också besluta om nämndernas geografiska verksamhetsområden inom varje kas­saområde. Detta fömtsälts vanligen ske så atl verket besiämmer vilka kommuner eller delar av kommuner som skall höra fill varje nämnd. Ändringarna i andra stycket är av språklig karaktär.

9 §

Av skäl som anges i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.4) bör inte

uppställas krav på svenskt medborgarskap för ledamöter och suppleanter i

försäkringskassomas styrelser eller socialförsäkringsnämnder. I stället bör

det kravet uppställas atl ledamöterna och suppleanterna skall ha rösträtt

vid val av kommunfullmäktige. Vem som har sådan rösträtt anges i 2 kap.

42

3 § kommunallagen (1977: 179). Bl. a. får denne inte vara underårig eller     Prop. 1985/86:73

omyndigförklarad. Med hänsyn till detta villkor finns inte längre anledning

alt i paragrafen ange atl uppdraget inte fär innehas av den som är omyndig.

Beträffande suppleanter finns en hänvisning i 26 § till vad som gäller för

ledamöter.

20 

§

Första stycket anger hur socialförsäkringsnämnden skall vara sammansatt. Nämnden skall beslå av sju ledamöter. Vidare anges vilka organ som skall utse ledamöterna. Regeringen utser ordföranden. Ordföranden i kassans styrelse skall enligt nu gällande bestämmelser även vara ordförande i en pensionsdelegation. Någon motsvarande skyldighet skall inte gälla i fråga om socialförsäkringsnämnden. Även om någol krav inte ställs på all upp­gifterna förenas är en sådan kombination önskvärd för atl ge ordföranden i kassastyrelsen direkt erfarenhet av enskilda försäkringsärenden.

Riksförsäkringsverket utser tre ledamöter efter förslag av partsorganisa-fioner på arbetsmarknaden. Förslagen bör komma från de centrala partsor-ganisalionerna. Del bör ankomma på verket all bestämma vilka partsorga­nisationer som skall ges fillfälle atl föreslå ledamöter. Verket bör utse en ledamot från arbetsgivarsidan och två ledamöter från arbetstagarsidan. Landstinget eller, när del gäller landslingsfri kommun, kommunfullmäk-fige väljer de återstående tre ledamöterna.

Socialförsäkringsnämnden bör som nämnts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3) ha en så bred och allsidig representation som möjligt från det egna försäkringskasseområdet. De personer som i första hand bör komma ifråga är de som är bosalla inom nämndens område.

Paragrafens andra stycke har ändrats på grund av alt läkarledamöler eller suppleanter för sådana ledamöter inte skall ingå i socialförsäkrings­nämnden. Vidare har paragrafen ändrats för alt ange alt riksförsäkrings­verket skall utse även suppleanter efter förslag av parlsorganisalioner på arbetsmarknaden.

Ändringen i tredje stycket är en följd av alt socialförsäkringsnämnden ersätter pensionsdelegalionen.

21 §

Paragrafen inleds med två nya stycken.

I det första styckel anges vilka frågor enligt AFL som alllid skall avgöras av socialförsäkringsnämnden. Dessa frågor avgörs enligt gällande bestäm­melser i 20 § av pensionsdelegation.

Frågor om återkrav enligt 20 kap. 4 § i ärenden om förtidspension, handikappersättning och vårdbidrag prövas i regel inte av pensionsdelega­tion utan på tjänstemannanivå. Motsvarande bör gälla beträffande de ären­den som socialförsäkringsnämnden skall avgöra. Frågor om återkrav kan dock genom begäran om omprövning av tjänslemannabeslul komma upp fill prövning i nämnden (se härom under 20 kap. 10 §).

Varje socialförsäkringsnämnd bör besluta i alla de typer av ärenden som

43

skall avgöras av nämnden. Det bör undvikas alt sådan specialisering av Prop. 1985/86:73 nämndema sker alt vissa nämnder enbart avgör någon eller några av ärendelyperna. Sädana förhållanden kan dock uppstå all avsteg från denna princip måsle godtas. Eftersom specialisering inte bör förekomma annat än i undanlagsfall bör del ankomma på riksförsäkringsverket som central förvaltningsmyndighet all besluta i sädana frågor.

Paragrafens andra stycke innehåller en upplysning om all socialförsäk­ringsnämnden avgör även frågor om. rätt fill förmåner enligt vad som föreskrivs i andra författningar.

Tredje styckel innehåller föreskrifter om beslutförhet i socialförsäk­ringsnämnden. Nämnden skall liksom pensionsdelegationen vara beslulför då minst fyra ledamöter är närvarande.

Fösäkringskassans direktör har enligt den nu gällande lydelsen av första stycket rätt alt delta i pensionsdelegalionens sammanträden men inte i dess beslul. Motsvarande närvarorätt för kassans direktör bör gälla i socialförsäkringsnämnden. Detta tillgodoses genom hänvisningen i ijärde styckel lill 10 §. Vidare medför socialförsäkringsnämndens sammansätt­ning att del inte finns anledning all föreskriva all en företrädare för länsar­betsnämnden skall ha rätt all delta i dess sammanträden. Däremot är del inget som hindrar all socialförsäkringsnämnden beslutar alt sådan person får närvara vid sammanträden.

I fjärde stycket anges all vad som i övrigt föreskrivs i 810 §§ med avseende på styrelse skall ha motsvarande lillämpning med avseende på socialförsäkringsnämnd. Denna hänvisning gäller f. n. för pensionsdelega­lion. I 8 § finns föreskrifter om mandatlid för styrelseledamot, om skil­jande från uppdraget och om ledamots avgång i förtid. Mandattiden är, om inte regeringen föreskriver annat, tre år räknat fr. o. m. den 1 juli året efter del år då val i hela riket fill landsting och kommunfullmäktige har ägt rum. Genom hänvisningen till 8 § kommer dessa bestämmelser om mandattid m. m. all gälla för ledamöterna i socialförsäkringsnämnden.

Som redovisats under 9 § ersätts kravet på svenskt medborgarskap för ledamot och suppleant i styrelsen med etl krav på rösträtt vid val av kommunfullmäktige. Genom hänvisningen till 9 § kommer samma behörig­hetsvillkor all gälla också för ledamot i socialförsäkringsnämnden.

I 10 § finns bestämmelser om kallelse lill styrelsens sammanträden och rätt för bl. a. suppleanter all närvara vid sådana sammanträden. Vidare finns där bestämmelser om vem som skall föra ordet vid förfall för ordfö­randen och vice ordföranden saml om omröstning, prolokollföring och anteckning av skiljaktig mening. Hänvisningen i 21 § lill 10 § innebär således all dessa regler, som nu gäller för pensionsdelegafion, kommer atl gälla för socialförsäkringsnämnden. Som tidigare nämnts innebär hänvis­ningen också att försäkringskassans direktör har rätt att delta i nämndens sammanträden.

22 

§

I pensionsdelegation är del föredraganden för pensionsärenden som skall

sköta föredragningen. Denna begränsning fill viss tjänsteman föresläs slo-

44

pad och det anges i stället all ärende skall avgöras i socialförsäkringnämn-    Prop. 1985/86:73 den efter föredragning av tjänsteman hos försäkringskassan.

Andra och tredje styckena innehåller besiämmelser som motsvarar dem som gäller f. n. om rätt all höra någon som antas kunna lämna upplysningar av betydelse och om rätt för den som saken rör all bli munfiigen hörd om han begär det. Med stöd härav kan nämnden höra bl. a. medicinsk expertis för att komplettera den medicinska utredningen.

23 och 24 §§

Paragraferna gäller de nuvarande försäkringsnämnderna och föreslås upp­hävda.

25 §

Första styckel i nu gällande lydelse innebär alt regeringen fastställer ar­vode och annan ersättning fill ledamot av bl. a. pensionsdelegafion. Mot­svarande föreslås gälla beträffande ersättning till ledamot av socialförsäk­ringsnämnd. I andra och tredje styckena har gjorts redaktionella ändringar.

26 §

Denna paragraf har ändrats fill följd av alt pensionsdelegationen och för­säkringsnämnden ersätts med en socialförsäkringsnämnd. Paragrafen inne­bär bl. a. att samma behörighetsvillkor som i fråga om ledamot kommer att gälla för suppleant i socialförsäkringsnämnden (se under 9 §).

20 kap.

la §

I denna paragraf har gjorts följdändringar bl. a. med hänsyn lill den före­slagna lydelsen av 18 kap. 22 § första stycket.

10 §

Paragrafens regler om omprövningsförfarandet har enligt vad som anförs i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.6) begränsats till att avse fall då försäkringskassans beslul har fattals på tjänstemannanivå. Socialförsäk­ringsnämnderna skall inte ompröva sina egna beslul. Den som är missnöjd med ett nämndbeslut får överklaga direkt till försäkringsrätten enligt 11 §. Omprövning av tjänstemannabeslut skall som hittills kunna ske på begäran av en enskild som beslutet angår. Omprövningen skall emellertid göras av socialförsäkringsnämnd om beslutet gäller fråga som avses i 3 kap. 7 eller 8 § (sjukpenning), 9 § (havandeskapspenning) eller 17 § (indragning eller nedsättning av sjukpenning eller havandeskapspenning i vissa fall) eller 20

kap. 3 § (indragning eller nedsättning av förmån i vissa fall) eller 4 §

45 (skyldighet att återbetala ersättning). Om ett beslul gäller mer än en fråga

innebär bestämmelsen att hela beslutet skall omprövas i nämnd så snart Prop. 1985/86:73 som någon av frågorna är sådan som avses i de uppräknade paragraferna. 14 kap. 18 § AFL i lagrummets lydelse fr. o. m. den 1 januari 1986 saml i olika författningar vid sidan av AFL finns hänvisningar som anger all någon eller några av de här berörda paragraferna i 3 och 20 kap. skall lillämpas även på den förmån som hänvisningen avser. En sådan hänvis­ning i förening med 20 kap. 10 § i nu föreslagen lydelse eller hänvisning i annan författning än AFL lill delta lagrum innebär alt omprövning av tjänslemannabeslul i resp. fråga skall ske i socialförsäkringsnämnd. Som exempel kan nämnas alt tjänslemannabeslul att dra in eller nedsätta föräld-rapenningförmäner med lillämpning av 3 kap. 17 § skall omprövas i social­försäkringsnämnd. Motsvarande gäller beträffande fråga om indragning eller nedsättning av arbelsskadersältning eller om skyldighet att återbetala sådan ersättning (6 kap. 7 § och 8 kap. 12 § LAF). Etl annat exempel är indragning eller nedsättning av förmån eller skyldighet att återbetala för­mån enligt lagen (1956:293) om ersättning ål smittbärare (9 § första stycket i den lagen). Beslul av tjänsteman beträffande sjukpenning från den frivilli­ga sjukpenningförsäkringen behandlas i samma ordning som sjukpenning från den obligatoriska sjukpenningförsäkringen - 10 § förordningen (1985:733) om frivillig sjukpenningförsäkring hos allmän försäkringskassa. Vem eller vilka av tjänstemännen inom kassan som annars skall fatta beslul i anledning av begäran om omprövning är inte en fråga som behöver regleras i lag. Föreskrifter av riksförsäkringsverket bör vara styrande på denna punkt.

Om en enskild vill ha omprövning av ett beslut skall begäran härom enligt 20 kap. 13 § ha kommit in lill försäkringskassan inom tvä månader från den dag då han fick del av beslutet. Under denna tid kan, i fall av kvalificerade felaktigheter, ändring ske av beslutet med stöd av 20 kap. 10 a §. En sådan ändring kan ha sill upphov i atl den försäkrade har påtalat all beslutet innehåller en oriktighet eller alt kassan själv har uppläckt atl så är fallet. Om en begäran om omprövning kommer in till kassan efler det att ändring sketl enligt 20 kap. 10 a § råder f. n. på vissa håll tveksamhet om hur denna begäran skall behandlas. Skälet fill tvekan lär vara att ett beslul som har meddelats med stöd av 10 a § inte fär omprövas enligt 10 §; rättsmedlet är här besvär till försäkringsrätten. Bestämmelserna har i vissa fall tolkats så att en sådan begäran om omprövning skall ses som en besvärsinlaga med påföljd att handlingarna i ärendet har översänts till försäkringsrätten. Någon ny fullständig sakprövning av ursprungsbeslulet har då inte kommit till stånd. Detta problem har uppmärksammals i en skrivelse den 25 oktober 1984 från riksförsäkringsverket lill regeringen om besvärsordningen inom socialförsäkringen.

Jag är för egen del inte f. n. beredd alt föreslå någon lagändring i här

aktuellt avseende. Emellertid finns anledning all framhålla det angelägna i

alt de tillämpande organen så långt möjligt bevakar alt den försäkrade inte

går miste om något tillfälle alt få till stånd en fullständig omprövning i sak

när sådan begärts enligt 20 kap. 10 S. Har l.ex. den försäkrade inom två

månader efter delgivningen av ursprungsbeslutet begärt omprövning av

detta, trots alt beslutet har ändrats med stöd av 20 kap. 10 a §, bör kassan

46

rimligen inte vara förhindrad att ompröva ursprungsbeslulet i de delar     Prop. 1985/86:73 ändringsbeslutet inneburit atl klagandens lalan inte bifallils. Om det upp­står oklarhet om vilket beslut en försäkrad är missnöjd med bör regelmäs­sigt etl klargörande kunna erhållas genom kontakt med den försäkrade.

10 a §

I paragrafen har redaktionella jämkningar gjorts med anledning av alt möjligheten fill omprövning enligt 10 § har begränsats till all gälla beslul av tjänsteman. Ändringsförfarandel enligt 10 a §, som avser fall då beslut har blivit oriktigt av vissa lätt konslaterbara orsaker, skall kunna utnyttjas oavsett om det är fråga om felaktigt nämndbeslut eller tjänslemannabeslul.

11 §

Ändringen i denna paragraf innebär att beslut som har fattats i socialför­säkringsnämnden överklagas direkt till försäkringsrätten. Någon ompröv­ning enligt 10 § skall inte ske av nämndens egna beslut. Skälen för de ändrade reglerna om överklagande av förtroendevaldas beslul återfinns i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.6).

Vid besvär över ett beslut av socialförsäkringsnämnden kan sädana omständigheter framkomma all prövning av ärendet bör ske enligt 20 kap. 10 a §. Som framgår av den allmänna motiveringen avses alt en chefstjäns­teman hos försäkringskassan skall göra bedömningen av om prövning av nämndbeslut bör komma till stånd med stöd av delta lagmm.

Det är viktigt atl ett klagomål över ett beslut av socialförsäkringsnämn­den blir anhängiggjort hos försäkringsrätten så snart som möjligt. Försäk­ringskassans granskning av besvärsskrivelsen måsle därför ske ulan dröjs­mål. Leder denna granskning till all någon prövning med stöd av 20 kap. 10 a § inte skall ske bör handlingarna i ärendet omgående skickas lill försäkringsrätten. Om granskningen leder till alt sådan prövning skall ske bör ärendet ändå snarast anhängiggöras i försäkringsrätten. Detta bör ske genom all besvärsskrivelsen skickas dit.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Som angetts i den allmänna mofiveringen (avsnitt 2.9) skall den nya för­troendemannaorganisalionen träda i kraft den 1 januari 1987 och de ändra­de reglerna för omprövning av beslut den 1 januari 1988. Detta regleras i punkt 1.

I punkt 2 berörs den situationen atl den försäkrade har begärt ompröv­ning av ett beslul, som har meddelats av pensionsdelegalion eller försäk­ringsnämnd före den 1 januari 1987, men omprövningen inte har hunnit slutföras före denna dag. För sådant fall skall omprövningen i stället göras av socialförsäkringsnämnd. Samma blir förhållandel om begäran om om­prövning görs först efter den 1 januari 1987.

Enligt den allmänna motiveringen (avsnitt 2.6) skall socialförsäkrings­

nämnderna inte göra omprövning enligt 20 kap. 10 § av beslut som de

47

själva har fattat. Är den försäkrade missnöjd med ett nämndbeslut och vill Prop. 1985/86:73 ha det omprövat i sak får han besvära sig hos försäkringsrätt. Denna ändrade ordning för omprövning av nämndbeslut träder dock i kraft ett år senare än reformen i övrigt, dvs. den 1 januari 1988. Delta innebär atl de hittills gällande omprövningsreglerna i 20 kap. 10 och 11 §§ måsle lilläm­pas även beträffande beslul som socialförsäkringsnämnd fattar under år 1987. Punkt 3 i övergångsbestämmelserna innebär atl alla beslut av social­försäkringsnämnd, som meddelas under år 1987 och beträffande vilka omprövning begärs i vederbörlig ordning, skall omprövas av nämnden enligt nu gällande lydelse av 20 kap. 10 och 11 §§. En sådan omprövning kan därmed komma atl ske efler ulgången av år 1987 i en del fall. Först med avseende på beslut som socialförsäkringsnämnd meddelar fr. o. m. år 1988 får den nya ordningen för omprövningsförfarandel genomslag.

Fr. o. m. år 1988 skall omprövning enligt 20 kap. 10 § av särskilt angivna typer av tjänslemannabeslul ske av socialförsäkringsnämnd. Delta gäller även tjänslemannabeslul av angivna slag som har meddelats men ej hunnit omprövas före ulgången av år 1987.

4.2    Förslaget till lag om ändring i lagen (1962: 383) angående

införande av lagen om allmän försäkring

32 

§

Paragrafen har ändrats med anledning av atl försäkringsnämnderna före­slås avskaffade. Frågor om änkepension enligt paragrafen avgörs f. n. av försäkringsnämndens ordförande. Dessa frågor kommer i stället all prövas av tjänsteman vid den försäkringskassa hos vilken den försäkrade är in­skriven (jfr. allmänna mofiveringen, avsnitt 2.5). Paragrafen har vidare ändrats med anledning av all bidrag som avses i 15 eller 19 § inte längre förekommer.

4.3    Förslaget till lag om ändring i lagen (1962: 392) om

hustrutillägg och kommunalt bostadstillägg till folkpension

10 §

De olika frågor enligt denna lag som skall prövas av socialförsäkrings­nämnden har inte angetts genom någon uppräkning i lagtexten. Enligt paragrafens nya lydelse ankommer del på regeringen eller, efler regering­ens bemyndigande, riksförsäkringsverket alt föreskriva vilka frågor som skall prövas av nämnden. Det framgår av den allmänna motiveringen (avsnitt 2.5 och 2.7) vilka frågor socialförsäkringsnämnden fömtsälts kom­ma all pröva.

Enligt de nu gällande bestämmelserna får försäkrihgsnämnden inte prö­

va frågor om inverkan på förmånerna av sådana inkomster som avses i 6 §

andra stycket (tilläggspension eller motsvarande utländsk ersättning, stat­

lig eller kommunal personalpension, delpension eller arbelsskadeersätt-

ning eller motsvarande ersättning). Motsvarande bör gälla för socialförsäk­

ringsnämnden. Någon anledning all behålla en sådan föreskrift i lag finns

48

inte med den ordning för bestämmande av beslulskompelensen som här Prop. 1985/86:73 förordats. Det fömtsälts att kompletterande föreskrifter utformas så all prövning av frågor om inverkan på förmånerna av sådana inkomster som avses i 6 § andra slyckel inte skall ske i nämnden. I sådana fall där nämnden fattat gmndbeslut i fråga om hustrulillägg eller kommunall bo­stadstillägg bör det anförtros tjänstemän alt fatta även andra följdbeslut än som avses i 6 § andra styckel om förhållandena i övrigt inte har ändrats. Även i detta avseende behövs kompletterande föreskrifter.

4.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1964:143) om bidragsförskott

22 

§

Ändringen i första styckel innebär all ärende enligt 18 § - dvs. ärende om eftergift av återkrav för utgivet bidragsförskott - skall i försäkringskassan avgöras av socialförsäkringsnämnd. Skälen för detta framgår av den all­männa motiveringen (avsnitt 2.5). Vidare har etl nytt andra stycke införts enligt vilket omprövning av beslut i fråga om återbetalningsskyldighel enligt 13 § skall göras av socialförsäkringsnämnden. Skälen lill all ompröv­ning av dessa beslul skall göras i nämnd har närmare angetts i den all­männa motiveringen (avsnitt 2.7). Det nuvarande andra stycket har blivit paragrafens tredje stycke.

Beträffande ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna kan hänvisas lill vad som anförts i sådant avseende vid förslaget under 4.1 punkterna 1 och 3.

4.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1979: 84) om delpensionsförsäkring

17 §

I paragrafens nya lydelse anges i vilka fall ärende om delpension skall avgöras av socialförsäkringsnämnd. De fall som anges är att sökanden efter arbetslidsminskningen inte förvärvsarbetar enbart som anställd eller alt ärendet är av vidlyftig eller svår beskaffenhet. Övriga ärenden undantas således från prövning av förtroendevalda oavsett om det gäller bifalls- eller avslagsbeslut.

Ärenden som inte kan anses vara av vidlyftig eller svår beskaffenhet är bl. a. sådana ärenden som anges i andra slyckel i den nuvarande lydelsen. Vidare bör till denna gmpp kunna räknas ärenden där sökanden inte får något inkomstbortfall vid arbetslidsminskningen eller ansöker om förhöjd delpension vid retroaktivt verkande löneavtal, då avtalet inte omfattar dagen för arbelsfidsminskningen. Ärenden där den som uppbär delpension anmäler atl han ändrat sin arbetstid i sådan grad atl han inte längre är berättigad lill delpension eller slutar sitt förvärvsarbete och uppger all han inte är arbetssökande utgör också exempel på ärenden som inte kan anses vara av vidlyftig eller svår beskaffenhet.

När en pensionsdelegation avgör ett delpensionsärende skall enligt para-

49

4   Riksdagen 1985186. I saml. Nr 73

grafens nuvarande tredje stycke i stället för tvä av riksförsäkringsverkets     Prop. 1985/86; 73 utsedda läkare ingå två av arbetsmarknadsstyrelsen utsedda ledamöter. Någon motsvarande regel finns inte för socialförsäkringsnämnden av skäl som framgår av den allmänna motiveringen (avsnitt 2.3). Tredje stycket har därför utgått.

20 

§

Ändringen av denna paragraf föranleds av atl omprövning av beslul i fråga om återbetalningsskyldighel enligt 19 § skall göras av socialförsäkrings­nämnd.

Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser

Hänvisning görs lill vad som anförts i detta avseende vid förslagel under 4.1.

4.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:380) om

arbetsskadeförsäkring

8 kap.

4 §

Ändringen av denna paragraf föranleds av att pensionsdelegationen ersätts med en socialförsäkringsnämnd.

Vad som sägs i denna paragraf innebär bl. a. all rätten lill sjukpenning med anledning av arbetsskada till följd av annat än olycksfall skall avgöras av socialförsäkringsnämnd. Fråga om rätt lill sjukpenning med anledning av olycksfall i arbetet prövas på tjänstemannanivå. Del nya stycket i paragrafen innebär att omprövning av sådant beslut skall göras av social­försäkringsnämnd.

Beträffande ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna hänvisas till vad som anförts vid förslagel under 4.1.

4.7 Förslaget till lag om ändring i lagen (1947: 529) om

allmänna barnbidrag

15 §

Ändring av denna paragraf föranleds av atl omprövning av beslut i fråga om återbelalningsskyldighet enligt 12 § skall ske i socialförsäkringsnämn­den.

4.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1978:28) om

försäkringsdomstolar

5 §

Ändringen i paragrafen innebär att endast den som är lagfaren skall kunna utses till försäkringsrättsråd eller försäkringsrättsassessor. Skälen härför har angivits i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.10).

7 och 9 §§

Prop. 1985/86:73

Ändringarna är en följd av all pensionsdelegafionerna och försäkrings-nämnderna i försäkringskassorna ersätts av socialförsäkringsnämnder.

Övergångsbestämmelsen

För den som vid ikraftträdandet den 1 januari 1987 redan har en domar­tjänsl i försäkringsrätt men som saknar juris kandidalexemen eller jurist­examen bör ändringen i 5 § andra stycket inte få någon återverkan vare sig när del gäller den innehavda tjänsten eller framlida tillsättningar av do­martjänster i försäkringsrätt. En övergångsregel med denna innebörd är därför behövlig.

4.9 Förslaget till lag om ändring i lagen (1984:989) om socialförsäkringsväsendet under krig och krigsfara

7 

§

Ändringen i paragrafen är en följd av att pensionsddegalionerna och försäkringsnämnderna ersätts av socialförsäkringsnämnder.

5 Hemställan

Jag hemställer all regeringen föreslår riksdagen atl anta lagförslagen.

6 Beslut

Regeringen ansluter sig lill föredragandens överväganden och beslutar all genom proposition föreslå riksdagen atl anta de förslag som föredraganden har lagt fram.

51

Bilagal     Prop. 1985/86:73

Sammanfattning av utredningens förslag i betänkandet (SOU 1985: 21) Ökat förtroendemannainflytande i försäkringskassorna

Utredningens huvuduppgift har varit att se över och komma med förslag för alt anpassa förtroendemännens medverkan i försäkringsadministra-fionen till de förändringar som skell inom verksamhetsområdet. Till grund för utredningens överväganden har legat bl. a. vad som sägs i direktiven om att förändringar av de förtroendevaldas medverkan skall kunna genom­föras inom nuvarande kostnadsramar och atl utredningen särskilt skall överväga möjligheterna atl ersätta nuvarande försäkringsnämnder med etl mindre antal beslutsorgan.

Ett motiv för förtroendevaldas medverkan i ledningen och i besluten inom försäkringskassorna är all man kan utnyttja de förtroendevaldas praktiska erfarenheter och kunskaper från olika områden som komplement lill tjänstemännens kunskaper om försäkringens regler m. m. De förtroen­devaldas kunskaper beträffande specifika lokala eller regionala förhållan­den är också av värde vid bedömningen av enskilda ärenden. Ett ytterliga­re motiv för förtroendevaldas medverkan i besluten är att öka allmänhe­lens insyn i verksamheten och beslutsprocessen.

Försäkringskassorna svarar för större delen av samhällets ekonomiska trygghets- och stödåtgärder för medborgarna. Utredningen anser därför all det är viktigt atl verksamheten fär en bred förankring genom atl förtroen­devalda har inflytande på försäkringskassornas verksamhet och besluten i enskilda ersältningsärenden. Med hänsyn till mängden av beslut hos för­säkringskassorna är det dock nödvändigt att koncentera de förtroendeval­das medverkan till ärendetyper där deras medverkan har den största bety­delsen.

Utredningen har gått igenom samtliga ärendelyper inom socialförsäk­ringslagstiftningen. Vid denna genomgång har utredningen strävat efter att få fram vilka typer av ärenden som är av sådan karaktär, alt del är önskvärt att besluten fallas av förtroendevalda.

De förtroendevalda bör - enligt utredningens mening - falla beslul i ärenden där beslutet har stor betydelse för den försäkrade från Irygghels-och försörjningssynpunkt och samtidigt inrymmer betydande inslag av skälighetsbedömningar. Förtroendemän, som fått kontinuerlig, gmndläg­gande information om gällande lagstiftning och praxis och som har olika bakgmnd, kunskaper och erfarenhet från samhälle, arbetsliv och/eller hemarbete, bildar en grupp som är väl skickad atl fatta beslut i sådana typer av ärenden. Styrkan i förtroendemannabeslut ligger i att gruppens samlade kunnande och erfarenheter las tillvara i ärendebedömningen.

Förtroendevalda skall fatta beslul i för de försäkrade vikfiga ärenden.

De försäkrade har därför rätt att kräva all de förtroendevalda skall ha vilja,

förmåga och tid nog för alt sätta sig in i deras situation. För att förtroende-

52

männen skall ha en möjlighet alt sälla sig in i ärendena måste antalet Prop. 1985/86:73 ärenden per sammanträde anpassas så alt det finns lid dels för inläsning av det underlag, som skall ligga till grund för beslutet, dels för nödvändiga och meningsfulla diskussioner under sammanträdet. De förtroendevalda har ansvar för atl ärendet bhr allsidigt belyst och atl gruppens samlade kunska­per, insikter och erfarenheter las tillvara.

Utredningen anser atl förtroendevalda skall avgöra sådana typer av ärenden, där beslutet har betydande inslag av skälighetsbedömning och där utgången har stor betydelse för den försäkrade från trygghels- och försöijningssynpunkt.

Utifrån dessa utgångspunkter kommer utredningen med förslag om en ny förtroendemannaorganisation.

Utredningen föreslår all de nuvarande pensionsdelegationerna och för­säkringsnämnderna ersätts med enhefiiga förtroendemannaorgan - social­försäkringsnämnder.

Utredningen föreslår därvid alt följande typer av ärenden som f.n. beslutas av pensionsdelegation eller försäkringsnämnd även i fortsättning­en skall avgöras av förtroendevalda o förtidspension och sjukbidrag fill försäkrad under 60 år o handikappersättning o vårdbidrag

o vissa delpensionsärenden

o ärenden angående arbetssjukdom och egenlivränta enligt lagen om ar­betsskadeförsäkring o ärenden angående sjukdom och egenlivränta enligt lagen om statligt

personskadeskydd o inkomstprövade förmåner, i följande fall

-

rätt lill hustmfillägg på särskilda skäl

-

rätt till inkomstprövad förmån när försäkrad åberopat oriktig uppgift eller underlåtit atl anmäla ändring av förhållanden som kunnat påver­ka rätten till och storleken av förmånen

-

beräkning av avhänt kapital

-rätt atl överskrida del i kommunens grunder angivna maximala bo­stadstillägget

-   fördelning av bostadskostnad mellan försäkrad och annan person med

vilken den försäkrade sammanbor, på annat sätt än genom lika fördel­

ning mellan de sammanboende

-beräkning av årsinkomst för försäkrad som bmkar eget jordbruk, driver rörelse eller har flerfamiljsfaslighel.

Vidare föreslår utredningen all ärenden angående eftergift av återkrav mot den underhållsskyldige för utgivet bidragsförskott, som f. n. beslutas av tjänstemän i fortsättningen skall avgöras av förtroendevalda.

Följande lyper av beslul, som f.n. prövas av förtroendemän, skall i fortsättningen prövas av tjänstemän

o förtidspension och sjukbidrag fill försäkrad som fyllt 60 år O inkomstprövade förmåner i följande fall

-

ärenden i vilka försäkringsnämndeiis ordförande i dag fattar beslul

-

likställande av gift pensionsberättigad med ogift sådan och det omvän-

53 da förhållandet

5   Riksdagen 1985186. 1 saml. Nr 73

-rätt till inkomstprövad förmån vid bosättning utomlands

Prop. 1985/86: 73

-

beräkning av årsinkomst för förfluten tid, då försäkringskassan beslu­tat om återkrav

-

beräkning av årsinkomst för försäkrad som har del i oskiftat dödsbo när behållningen överstiger fyra gånger del vid liden för dödsfallet gällande basbeloppet och del finns dödsbodelägare utöver efterle­vande make

-

änkepension enligt äldre lag (övergångsänkor)

Vidare skall socialförsäkringsnämnden i princip ompröva beslul i alla lyper av ärenden inom socialförsäkringsområdet där tjänsteman har av­gjort ett ärende och en försäkrad begär omprövning av beslutet. Ärenden där förmånen, som är föremål för prövning, understiger 2 500 kr. skall dock enligt utredningen även i fortsättningen prövas av tjänstemän.

Utredningen föreslår också all socialförsäkringsnämnden skall föra en regelbunden övergripande diskussion om rehabilileringsverksamheten inom sill område.

Det bör enligt utredningen finnas en generell möjlighet för tjänstemän -som har det slutliga ansvaret för beslutet i ett ärende - alt hänskjuta enstaka ärenden av principiell natur lill förtroendevalda för beslul. Denna regel är tänkt för såväl det ursprungliga beslutet som ett eventuellt om­prövningsbeslut.

Utredningen anser all socialförsäkringsnämnden inte skall kunna om­pröva sina egna beslut. Den som är missnöjd med nämndens beslut får anföra besvär direkt till försäkringsrätt. Socialförsäkringsnämnden bör dock även i fortsättningen kunna ändra egna uppenbart felaktiga beslul (20 kap. 10 a § AFL).

Utredningen beräknar alt totalt ca 150 socialförsäkringsnämnder behö­ver inrättas. Varje försäkringskassa bör ha sä många socialförsäkrings­nämnder, som är lämpligt med hänsyn lill kassans storlek och ärende­mängd. Varie nämnd bör ansvara för viss del av en försäkringskassas geografiska område.

En socialförsäkringsnämnd föreslås bestå av sju ledamöter. Ordföran­den bör förordnas av regeringen, tre ledamöter bör utses av landstinget - i förekommande fall kommunfullmäkfige - och tre ledamöter utses av riks­försäkringsverket efler förslag av arbetsmarknadens parter. Nämnden bör inom sig utse vice ordförande. För alla ledamöter utom ordföranden bör suppleanter utses. Socialförsäkringsnämnden föreslås bestå av förtroende­valda med erfarenheter och kunskaper från olika områden. Ingen yrkes­grupp skall ges företräde enbart på grund av sina yrkeskunskaper. Den föreslagna nämnden har därför inte läkare som ledamöter enbart i deras egenskap av läkare.

Kostnaden för socialförsäkringsnämnderna beräknas lill ca 30 milj. kr., dvs. i stort sett samma kostnad som för de nuvarande pensionsdelegafio­nerna och försäkringsnämnderna.

Utredningen föreslår att den nya förtroendemannaorganisalionen införs fr. o. m. den 1 juli 1986.

54

Bilaga 2     Prop. 1985/86:73

Sammanställning av remissyttranden över betänkandet Ökat förtroendemannainflytande i försäkringskassorna (SOU 1985:21)

Efter remiss har yttranden över betänkandet avgells av försäkringsöver­domslolen (FÖD), försäkringsrätten för Norra Sverige (FRN), försäkrings­rätten för Mellansverige (FRM), försäkringsrätten för Södra Sverige (FRS), riksförsäkringsverket (RFV), arbetsmarknadsstyrelsen (AMS), so­cialstyrelsen, riksrevisionsverket (RRV), Försäkringskasseförbundet (FKF), Landslingsförbundet, Svenska kommunförbundet. Landsorganisa­tionen i Sverige (LO), Tjänstemännens cenlralorganisafion (TCO), Cen­tralorganisationen SACO/SR, Försäkringsanslälldas förbund (FF), Svens­ka arbetsgivareföreningen (SAF), Lantbrukarnas riksförbund (LRF) och SHIO-Familjeföretagen. Dämtöver har yttrande kommit in från Hallsbergs Arbetarekommun och Malungs kommun.

Försäkringskasseförbundet har bifogat yttranden från samfiiga försäk­ringskassor. Landsorganisafionen i Sverige har bifogat yttrande från Svenska byggnadsarbetareförbundet och Hallsbergs Arbetarekommun har bifogat yttrande från försäkringskassans lokalkontor i Hallsberg.

1 Allmänna synpunkter

Utredningen anser atl de förtroendevalda bör falla beslul i ärenden där

beslutet har stor betydelse för den försäkrade ur trygghets- och försörj­

ningssynpunkt och samtidigt inrymmer betydande inslag av skälighetsbe­

dömningar. Det stora flertalet remissinstanser är i huvudsak positiva fill

utredningens allmänna motiv och anser del värdefullt att förtroendemän

medverkar i försäkringskassornas hantering av socialförsäkringsärenden.

FÖD framhåller alt myndighetsutövning i förvaltningen i Sverige i stor

utsträckning är anförtrodd åt förtroendevalda lekmän som utövar sill upp­

drag vid sidan om annan huvudsyssdsältning. Del gäller laxeringsförfaran-

del, handläggning av sociala frågor, hälso- och miljöfrågor, byggnadsfrägor

m. m. Det gäller också stora delar av socialförsäkringsfältet. Någon anled­

ning atl närmare gå in på motiven för denna sedan länge etablerade ordning

finns det inte enligt FÖD. Del räcker med konstaterande alt systemet -

inte minst när det gäller socialförsäkringsområdet - fungerat myckel väl.

Del har inneburit all allmänheten genom de förtroendevalda fält insyn i

hanterandet av socialförsäkringarna samtidigt som socialförsäkringsad­

ministrationen har kunnat tillgodogöra sig lekmännens erfarenheter, kun­

skaper och förtrogenhet med lokala och regionala förhållanden. Den ak­

tuella diskussionen kring de förtroendevaldas medverkan i försäkringskas­

sorna bör därför ta sikte inte på hur man skall begränsa nuvarande

ordning - ulan på spörsmålet om en vidgad medverkan av lekmän skulle

vara lill gagn för en korrekt lillämpning av socialförsäkringslagstiftningen i

linje med lagstiftarens intentioner.

55

FKF:s principiella inställning är att utredningens förslag, mot bakgrund av de direkfiv man hafl att utgå frän, kan ses som en plattform för en vidareutveckling av förtroendemannainfiytandel i försäkringskassorna. Del är FKF:s uppfattning alt förslaget trots alt del innebär ett minskat anlal förtroendevalda och därmed ett minskal lokalt förtroendemannain­flytande - genom del urval av ärenden som föreslås beslutas av förtroen­devalda, tillgodoser etl behov av förnyelse som finns. Även om FKF inte helt delar utredningens uppfattning i alla avseenden, anser FKF all ett genomförande av förslaget (i de delar FKF tillstyrker) är av stor betydelse för socialförsäkringens forisatta utveckling i förtroendefull kontakt mellan medborgare och försäkringskassor.

SACOISR är kritiskt mot utredningens förslag och finner all - om behov av utökat förtroendemannainflytande i beslutsprocessen kan redovisas, vilket inte sketl i detta belänkande detta i första hand införs i kassasly-relserna och i försäkringsrätterna. SACO/SR finner inte del föreliggande utredningsförslaget vara så underbyggt all en närmare analys av effekterna är särskilt meningsfull.

SAF föreslår fortsatt utredning där man diskuterar mera från principiella utgångspunkter och där man även diskuterar fömtsätlningarna för alt ombilda beslutsorganen så att det bland ledamöterna finns såväl försäk­ringsexpertis och medicinsk expertis som förtroendemän.

RRV anser all förhållandel mellan försäkringskasseslyrelse och social­försäkringsnämnd bör framgå tydligare av lagtext och förarbeten. Del bör också närmare anges var ansvaret ligger för en samordning mellan dessa organ. Utredningen föreslår t. ex. atl de förtroendevalda i nämnderna skall delta i regelbundna policydiskussioner beträffande rehabiliteringsarbetet. RRV anser detta tveksamt med hänsyn till atl nämnderna skall besluta i enskilda ärenden, medan kassaslyrelsen, som också har förlroendeman-naställning, skall föra diskussioner om målsättningen för verksamheten o.d. Ansvarsfördelningen måsle också anges klarare mellan socialförsäk­ringsnämnd och de rehabiliteringsgmpper med företrädare för olika sam­hällsorgan som finns vid varje försäkringskassa.

2 Förtroendemannamedverkan vid ärendenas avgörande

De remissinstanser som kommenterat förslagel är i princip positiva lill utredningens förslag om vilka ärenden som skall avgöras av förtroende­valda.

Utöver utredningens förslag föreslår remissinstanserna några ytterligare ärendelyper som bör avgöras av den socialförsäkringsnämnd som utred­ningen föreslår.

FÖD, FRM, FRS, RFV och LO anser alt även beslut om förtidspension och sjukbidrag fill försäkrade över 60 är skall fattas av socialförsäkrings­nämnden.

Beslut om all stoppa utbetalning av sjukpenning bör föras över fill beslut av socialförsäkringsnämnden anser FÖD, FRN, FRM, LO, TCO, FF och LRF.

56

FÖD, FRN, FRM, FRS och FKF framhåller att socialförsäkringsnämn-     Prop. 1985/86: 73 den bör besluta i ärenden om återbetalningsskyldighel för obehörigen eller med för högt belopp uppburen ersättning. FÖD, FRM och FKF kan tänka sig en lägsta beloppsgräns för dessa ärenden i syfle atl minska antalet beslut.

Även beslut om indragning eller nedsättning av en förmån bör fallas av förtroendevalda anser FRN.

FÖD och FKF anser all likställande av gift pensionsberättigad med ogift sådan och del omvända förhållandet vid bedömning av rätt lill huslmlillägg och kommunalt bostadstillägg bör prövas i socialförsäkringsnämnden. FKF anser alt även rätt lill inkomstprövad förmän vid bosättning utom­lands bör avgöras av nämnden. Beräkning av årsinkomst för förfluten tid då försäkringskassan beslutat om återkrav bör också avgöras av nämnden anser FRS.

FÖD anser också atl beslut om olycksfall i arbetet enligt lagen om arbetsskadeförsäkring bör prövas i socialförsäkringsnämnden när frågan redan från början anmälts som både olycksfall och arbelssjukdomsärende.

FKF vill all även beslut om humvida fastställt underhållsbidrag uppen­barligen understiger vad den underhållsskyldige bör erlägga i bidrag skall fattas av socialförsäkringsnämnden.

Ett par remissinstanser har föreslagit begränsningar i utredningens för­slag. FRS anser att om man skulle vilja avlasta socialförsäkringsnämnden vissa ärenden kunde övervägas om inte vissa arbetsskadeärenden i fort­sättningen borde kunna avgöras av tjänsteman, exempelvis ärenden om hörselskador. Socialstyrelsen avstyrker förslaget atl överföra beslutande­rätten i ärenden om eftergift av återkrav till förtroendemän. En överflytt­ning av beslutsfunktionen skulle enligt styrelsens mening fördröja beslu­ten, vilket skulle vara lill nackdel för den enskilde.

LO delar utredningens principiella uppfattning om fördelning av ärenden mellan tjänstemanna- och förtroendemannabeslut, men anser alt den mer konkreta fördelningen av ärendetyper mellan tjänstemän och förtroende­män i socialförsäkringsnämnderna som utredningen föreslagit måste ses över. LO anser förutom tidigare nämnda tillägg, atl beslul om rehabilile-ringsålgärder i långa sjukfall bör fattas av förtroendemän.

SACOISR har i princip inte något atl erinra mol förslaget men anser att del är tveksamt om socialförsäkringsnämnderna kommer alt besitta erfor­derlig kompetens för atl kunna besluta i de uppräknade ärendeslagen eftersom sammansättningen av nämndema bygger på atl några läkare inte skall medverka i sin egenskap av medicinskt sakkunniga.

AMS, RRV, Landstingsförbundet, Svenska kommunförbundet, SAF, SHIO-Familjeföretagen, Hallsbergs Arbetarekommun och Malungs kom­mun kommenterar inte förslaget i denna del.

3 Förtroendemannamedverkan i omprövningsbeslut

Förslaget all förtroendevalda skall i princip ompröva alla lyper av beslul

där tjänsteman har avgjort ett ärende och en försäkrad begär omprövning

av del tillstyrks av FRN, FRM, FRS, RFV, FKF, LO och FF.

57

FRN vill som ytteriigare skäl till utredningens förslag anföra följande. Prop. 1985/86:73 Den tjänsteman som fattar ett omprövningsbeslut kan genom råd eller anvisningar ha deltagit även i det första beslutet. Vidare finns risken all omprövningen inte blir sä allsidig och objektiv som den skulle ha blivit om den gjorts av etl från tjänstemännen fristående beslutsorgan. Ur den för­säkrades synpunkt kan rättssäkerhetsskäl också tala för all omprövningen förs över från tjänstemanna- till förtroendemannaplanel.

FRM är i och för sig positiv lill alt förtroendevalda medverkar i ompröv­ningsförfarandel. Däremot ställer sig försäkringsrätten tveksam lill om denna medverkan bör ske i de former utredningen föreslår. Rätten ifråga­sätter om del inte skulle kunna ha fördelar om etl centralt förtroendeman­naorgan inom varje försäkringskassa beslutade i just omprövningsären­dena. Med hänsyn till den stora mängd frågor av de mest skiftande slag som kan komma upp till bedömande i dessa ärenden kan vidare ifrågasät­tas om del inte skulle vara värdefullt om förtroendemannaorganet fili­fördes försäkringsteknisk sakkunskap genom atl någon tjänsteman - gär­na en jurist ingick som ledamot.

RFV tillstyrker förslagen om förtroendemannamedverkan i ompröv­ningsbesluten. Det innebär all tjänslemannabeslul skall omprövas av för­troendevalda, utom i ärenden där värdet av förmånen understiger visst belopp. Beloppsgränsen bör dock enligt RFV kunna sättas någol högre än utredningen föreslår och lämpligen knytas lill basbeloppet. (Den nivå som gäller för försäkringsrätterna fastställdes år 1981.)

FKF menar alt den föreslagna ordningen är av avgörande betydelse för all förslaget skall ses som ett förslag om vidgat förtroendemannainfly­tande. Förbundet anser dock all man inte fär blunda för alt det föreslagna omprövningsförfarandel leder lill längre handläggningslider och all kassor­nas personella resurser därför måste anpassas så alt omprövningen inte leder lill väsentlig fördröjning jämfört med nuläget. FKF anser vidare att beloppsgränsen förslagsvis skulle kunna fastställas till 15 % av basbelop­pet. FÖD, SACOISR och 5AF avstyrker förslagel.

FÖD anser all förslagel innebär atl utredningen i fråga om ompröv­

ningsärenden - lar avstånd från sina egna utgångspunkter atl förtroende­

mannamedverkan bör komma i fräga vid handläggning av ärenden som

innefattar skälighelsavvägningar och som har särskild betydelse för den

försäkrade ur trygghets- och försörjningssynpunkl. Tjänstemannabesluten

omfattar med den fördelning av ärenden som domstolen anslutit sig till i

huvudsak ärenden där tekniska frågor kommer i förgrunden eller där den

aktuella författningstexten inte ger niigol större utrymme för skönsmässiga

bedömningar. Det framstår därför som ett dåligt resursutnyttjande att låta

de förtroendevalda, som torde blir hårt belastade av andra ärenden, även

svara för omprövning av tjänslemannaärendena. Det är bättre all de får

koncentrera sig på de ärendegrupper som de primärt skall handlägga. Till

delta kommer atl man genom den föreslagna ordningen i sak inför en ny

besvärsinslans mellan försäkringskassans/tjänstemannens prövning och

försäkringsrätten. En handläggning av omprövningsärendel inför förtroen­

devalda innebär ju all ärendet måste föredras inför etl helt nytt kollektivt

58

beslutsforum. Prövningen förlorar därmed sin karaktär av omprövning     Prop. 1985/86:73 inom den egna instansen.

SACOISR anser att del starkt kan ifrågasättas om socialförsäkrings­nämnderna någonsin kommer att kunna besitta den djupa försäkringskun­skap som gör dem lämpade att besluta i omprövningsärenden. Utredningen har som skäl i sitt förslag bl. a. angett att allmänhetens förtroende för socialförsäkringen därmed skulle öka. Enligt SACO/SR är det snarare så att allmänhetens inställning främst är beroende av i vilken män man upp­fattar innehållet i försäkringskassans ställningstaganden som förnuftigt och riktigt. Om man i vissa fall inte anser all delta är fallet kommer missnöjet all drabba också förtroendemännen som enligt förslaget skall överpröva tjänstemännens beslul. Vidare riskerar man om förslagel genomförs alt tjänstemännens beslul kommer all uppfattas som provisoriska vilket får förödande konsekvenser för tjänstemännens självständiga handläggning och på sikt kan medföra en urholkning av tjänstemännens professionella status.

RRV vill framhålla att utredningens förslag, vad gäller omprövning av tjänslemannabeslul, torde medföra längre handläggningstider och därmed ökade ärendebalanser, eftersom de föreslagna nämnderna förutsätts sam­manträda endasl två gånger per månad. De länga handläggningsliderna vid försäkringsrätterna var etl av skälen lill att försäkringskassornas ompröv-ningsrätl utökades fr. o. m. den 1 april 1982. Del nya omprövningsförfaran­del har inneburit stora fördelar för såväl allmänheten som försäkringsrät­terna och försäkringskassorna. RRV ifrågasätter därför om detta förfaran­de nu behöver ändras i den utsträckning som utredningen föreslår. Om­prövningsärendena innebär emellertid inte bara skälighetsbedömningar ulan torde ofta gälla regeltolkningar. Om nuvarande omprövningsförfa­rande skall ändras anser RRV all de förtroendevaldas omprövningar bör begränsas till sådana ärenden där det huvudsakligen är fråga om alt göra en skälighetsbedömning. Om socialförsäkringsnämnden skall falla beslul i ärenden som inte enbart gäller skälighetsbedömningar ulan även rena regdlolkningar bör enligt RRV kravet på juridisk sakkunskap beaktas.

AMS, socialstyrelsen. Landstingsförbundet, Svenska kommunförbun­det, TCO, LRF, SHIO-Familjeföretagen, Hallsbergs Arbetarekommun och Malungs kommun har inte kommenterat förslaget i denna del.

4 Omprövning av förtroendemannabeslut

Förslaget atl socialförsäkringsnämnden inte skall ompröva sina egna be­slul tillstyrks eller lämnas ulan erinran av FRN, FRM, FRS, RFV, social­styrelsen, FKF, Landstingsförbundet, Svenska kommunförbundet, LO, TCO, SACOISR och FF.

FRN anser alt förslaget härvidlag bör genomföras oberoende av om förslaget i övrigt kan realiseras.

Socialstyrelsen framhåller att förslagel alt förtroendevaldas beslul inte fär överprövas av dem själva innebär en rättssäkerhetsgaranti, nämligen att en enskild person har all anföra besvär direkt lill försäkringsrätt.

FÖD och SAF avstyrker förslagel.

59

FÖD konstaterar sammanfattningsvis att det nuvarande omprövnings- Prop. 1985/86:73 förfarandet i försäkringskassorna fått sin åsyftade verkan, all det varit förebild för efterkommande reform på ett annat förvaltningsområde och atl det är vägledande för den större reform inom hela förvaltningen som står för dörren. All i detta läge - och endast kort fid efler omprövningsförfa-randels införande - la tillbaka reformen och återgå till den gamla ordning­en och det ulan att man kan åberopa någon väsentlig kritik mot vad som nu gäller förefaller oriktigt. De lösa anlaganden som görs om en onödig byråkralisering av beslutsprocessen saknar fog. Påståendet om att be­svärsprocessen försenas är direkt felaktigt. Vänlefidema i försäkringsdom­stolarna är sådana och kommer att under lång tid vara sådana atl avgöran­dena där inte kan fidigareläggas genom slopad omprövning. Däremot kom­mer en mängd av de ärenden som i dag ändras av pensionsdelegationen vid omprövningen till den försäkrades förmån att försenas. Förseningen torde uppgå lill mellan 1 och 11/2 år.

5 Förtroendemannamedverkan i långa sjukfall

RFV anser alt många ärenden inom sjukpenningförsäkringen är av den karaktären atl medverkan av förtroendevalda vid avgörandena bör övervä­gas. Handläggning och bedömning av långa sjukfaU har ofta nära samband med ärenden om förtidspension/sjukbidrag, som f. n. beslutas av förtroen­devalda. Bedömningen av långa sjukfall och olika rehabiliteringsfrågor bör därför vara centrala områden för en utökad förtroendemannamedverkan. Med hänsyn lill den nyligen tillsatta utredningen, som har alt se över sjukförsäkringens roll vad gäller förebyggande åtgärder i samband med rehabilitering tillstyrks, atl en utvidgad förtroendemannamedverkan i sjuk­penningärenden i enlighet med utredningens förslag tills vidare begränsas lill omprövningsbeslul samt till diskussioner om rehabilileringsverksamhe­ten mot bakgmnd av en konfinuerlig redovisning av antalet långa sjukfall. Del är dock enligt RFV angelägel all dessa frågor behandlas vidare i anslutning lill ovannämnda utredningsuppdrag.

Liknande synpunkter har framförts av andra remissinstanser som kom­menterat förslaget. Några remissinstanser har ansett atl beslut om atl stoppa utbetalning av sjukpenning redan nu bör föras över lill beslul av förtroendemän (se punkt 2).

FKF anser att det är nödvändigt - för alt de övergripande policydiskus-

sionerna skall kunna ge etl konkret och meningsfullt utbyte - all diskus­

sionerna baseras på ett verklighetsunderlag. Förbundet ansluter sig därför

i princip lill ledamoten[REDACTED_EFTERNAMN] särskilda yttrande där långa sjukfall föreslås

föras lill socialförsäkringsnämnd senast 180 dagar efter att de påbörjats.

Med hänsyn till att antalet långa sjukfall överstigande 180 dagar ändå är så

stort, anser FKF del dock inte fillrådligl alt lill nämndema föra samtliga

sådana fall. Enligt förbundels mening kan emellertid den av ledamoten
[REDACTED_EFTERNAMN] eftersträvade effekten lika väl uppnås genom ett urval fall (l.ex.

alla fall med ett visst födelsedatum) som föreläggs nämnden som gransk­

ningsärenden. Med utgångspunkt från handläggningen i dessa fall och med

ledning av övrig information som nämnden begär ges nämnden därigenom

60

möjlighet atl, på ett mera aktivt sätt än vad utredningen föreslagit, följa     Prop. 1985/86: 73

rehabiliteringsarbetet, ge vägledning och vid behov påtala behovet av

ändrad inriktning i detta arbete. Förbundet anser vidare, i likhet med

ledamoten[REDACTED_EFTERNAMN], alt en sådan uppföljning inte innebär all nämnden lill

någon del övertar eller inkräktar på de besluts- och verkslällighetsfunk-

lioner i enskilda rehabiliteringsärenden som ankommer på ledamöterna i

de centrala och lokala rehabihleringsgmpperna. Utredningens förslag i

detta avsnitt avstyrks sålunda av FKF lill förmån för ledamoten[REDACTED_EFTERNAMN]

yttrande, dock med den begränsning förbundet föreslagit.

FF anser att det inte räcker med att socialförsäkringsnämnderna för policydiskussioner i rehabilileringsärenden. Socialförsäkringsnämnderna bör i stället mer akfivl delta i arbetet med långa sjukfall/rehabililerings-ärenden. Om så blir fallet kan man förvänta all rehabiliteringsarbetet blir effekfivare än vad del är i dag och atl möjligheterna atl påverka andra rehabiliteringsorgan i samhället blir större. I del nya arbetet med rehabili­teringsverksamheten är det viktigt alt del inom varje kassa finns en sam­ordning så atl rehabilileingsärendena behandlas på etl likvärdigt sätt. An­svaret för detta kan så som FF ser det läggas på kassastyrelserna.

SACOISR ifrågasätter utredningens förslag och anser all frånvaron av konkreta anvisningar gör del mindre trovärdigt.

6 Ärenden som tjänsteman anser bör prövas av förtroendevalda

Utredningen föreslår alt det bör finnas en möjlighet för tjänstemän atl hänskjuta ett ärende fill förtroendevalda för principdiskussioner eller be­slul.

RFV, FKF, TCO och FF är posifiva lill förslaget.

FKF tillstyrker förslaget och betonar all befogenhet inom detta område dock bör ligga hos lägst avdelningschef på centralkontoret, eftersom denne har ansvar för försäkringstillämpningen inom avdelningens funkfionsom-råde i hela kassaomrädel. Härigenom tillgodoses säkrast kravet pä enhet­lighet i verksamheten och informafion om de Ijänstemannaärenden som förts upp till en nämnd för principdiskussion kan på ett smidigt sätt delges övriga nämnder inom kassans område. Förbundet vill understryka viklen av all hänskjulande verkligen kommer lill stånd i sådana ärenden, där utgången har stor betydelse för den försäkrade ur trygghets- och försörj­ningssynpunkt.

FRM och FRS har inget all erinra mol förslaget atl tjänsteman skall ha

möjlighet alt hänskjuta enskilda ärenden till förtroendemannaorganet för

beslut. Däremot förefaller det för FRM tvivelaktigt ur flera synpunkter all

enskilda ärenden också skall kunna hänskjutas till de förtroendevalda för

principdiskussion. Dels kan del uppslå tveksamhet om vem som har det

egentliga ansvaret för beslutet i ett ärende som diskuterats i förtroende-

mannakretsen. Dels kan det komma alt innebära all de förtroendevalda

omprövar beslut i ärenden som de tidigare deltagit i principdiskussioner

om. Det kan dessutom starkt ifrågasättas om del överhuvudtaget finns

några behov av en möjlighet atl underställa enskilda ärenden för princip-

61

diskussioner. 

6   Riksdagen 1985186. 1 saml. Nr 73.

FÖD, FRN och SACOISR är negativa till förslaget.

Prop. 1985/86:73

FÖD framhåller atl risken måste bedömas som stor att tjänstemannen i ärenden som han tycker är svårbedömda överlåter beslutsfattandet till någon annan. Man kan inte heller bortse frän atl enskilda försäkrade kan förledas att argumentera i sitt ärende i behörighetsfrågan och i fall där tjänstemannen ändå fattar beslutet uppfattar sig negativt behandlad av kassan. Del bör över lag gälla som en allmän princip att man undviker alternativa behörighetsregler i förvaltningen. Därigenom underlättas ett smidigt och snabbi handläggningsförfarande och koncentreras förvalt­ningsorganets arbetsinsats på sakfrågan.

FRN anser atl det är olämpligt med en regel om underställning av det slag som utredningen föreslagit. En sådan regel kan föranleda atl gränserna för ansvar och kompelens mellan förtroendevalda och tjänstemän suddas ut.

7 Närmare om socialförsäkringsnämnden

Utredningen föreslår att nuvarande piensionsdelegationer och försäkrings­nämnder ersätts av socialförsäkringsnämnder som skall besluta i alla ären­detyper.

FÖD. FRN, FRM, FRS. RFV, RRV, FKF, Landslingsförbundet Svenska kommunförbundel, LO, TCO, FF, LRF och SHIO-Familjeföreta­gen tillstyrker eller har inte något all erinra mol förslagel.

FÖD framhåller all den nuvarande uppdelningen på pensionsdelegalion och försäkringsnämnd har närmast historiska motiv som numera torde vara överspelade. En koncentrerad insats av förtroendevalda i ett enda organ med en geografisk förankring inom försäkringskassans verksamhets­område är atl föredra.

FKF ansluter sig i princip till utredningens förslag och anser att just denna organisatoriska lösning utgör grunden för en förnyelse och vidareut­veckling av förtroendemannainflytandel i etl förslag, som annars innebär alt antalet förtroendevalda i försäkringskassorna minskar jämfört med dagens förhållande. Enligt förbundels mening förutsätter ett förverkligan­de av ett sådant vidgat förtroendemannainflytande inom ramen för social­försäkringsnämnden att några administrativa svårigheter kan lösas. FKF pekar här på ökade krav på information och utbildningsinsatser och på ett behov av vissa förändringar i försäkringskassornas organisafion.

RRV har i princip inget all erinra mol förslagel men påpekar alt utred­ningens förslag innebär all ett färre anlal förtroendevalda skall behandla ett ökat anlal ärendelyper. RRV anser alt förslaget i och för sig tillgodoser kravet på atl förtroendevalda ges ökad insyn i socialförsäkringen. Samti­digt finns dock en risk för bristande enhetlighet i försäkringslillämpningen, eftersom de förtroendevalda skall pröva ett större anlal ärendelyper än tidigare. Del gäller här ärenden som kräver kunskaper om många och ofta komplicerade regelsystem samt kännedom om gällande praxis.

Malungs kommun tillstyrker förslaget om socialförsäkringsnämnder om

deras organisation blir sådan all hänsyn las till geografiska förhållanden i

Kopparbergs län samt de strävanden som sker i Västerdalarna atl förslärka

62

och fördjupa samarbetet mellan kommunerna för alt förbättra medborgar-     Prop. 1985/86:73 nas villkor.

SACOISR menar att utredningen inte på etl lillfredsslällande sätt belyst dels vilka grundläggande principer som styrt utredningens slutsatser, dels konsekvenserna för tjänstemännen om den föreslagna organisafionen ge­nomförs.

Enligt SAF:s uppfattning finns det ingenting som talar för atl utredning­ens slutsats beträffande nödvändigheten av total överblick för förtroende­männen inom socialförsäkringsområdet är riklig. Tvärtom kan ett sådant krav medföra svårigheter för förtroendemännen att uppnå och bibehålla tillräckliga kunskaper som behövs för medverkan i beslutsprocessen. Risk kan föreligga att förtroendemännen inte har en reell möjlighet att skaffa sig nöjaktiga kunskaper om de tvingas fatta beslut i ärenden inom hela social­försäkringsområdet. Med en sådan ordning skulle i stället förtroendemän­nens inflytande fill och med kunna äventyras sä att det snarare minskar än ökar.

Hallsbergs Arbetarekommun anser att det nu föreliggande förslaget utan tvivel innebär en centralisering och att vikliga delar av närhet till besluten och beslutsfattarna bortfaller.

FRN, FKF, FF och HaUsbergs Arbetarekommun har kommenterat för­slaget atl socialförsäkringsnämnderna bör behandla högst 4045 ärenden per sammanträde.

Eftersom ledamöterna måste ges tid för meningsfulla diskussioner i de enskilda ärendena anser FRN del vara tveksamt om socialförsäkrings­nämnderna kan handlägga så många ärenden som 4045 per sammanträde. Av samma skäl anser FKF och FF att del föreslagna antalet ärenden inte bör överskridas.

Hallsbergs Arbetarekommun anser all del föreslagna antalet ärenden per sammanträde motiverar minst en socialförsäkringsnämnd för varje kommun.

Förslaget atl varje socialförsäkringsnåmnd bör ansvara för viss del av en försäkringskassas geografiska område har i princip bemötts positivt av de remissinstanser som tagit upp frågan.

FÖD kan också ansluta sig till utredningens förslag att nämnderna enligt

huvudregeln bör besluta i alla lyper av ärenden. Tanken alt man skall

utnyttja de förtroendevaldas särskilda kunskaper och erfarenheter blir bäst

genomförd i en sådan ordning. Man måsle emellertid vara medveten om att

vissa ärendelyper är till sin omfattning förhållandevis liten. Om antalet

socialförsäkringsnämnder skall bli så stort som 150, kommer dessa ären­

den utslagna på alla nämnder atl aktualiseras mycket sällan. Det kan därför

diskuteras om inte vissa ärenden, t. ex. angående personskadeskydd, del­

pension och återbetalningsskyldighel, kan förbehållas vissa nämnder med

frånträdande av huvudregeln om geografisk bindning. Över huvud taget

kan del diskuteras vad en spridning av beslutanderätten lill ett störte anlal

organ än f. n. kommer atl medföra i fråga om enhetlighet och likformighet i

fillämpningen. Domstolen anser inte att utredningens förslag innebär några

farhågor för en negafiv utveckling så länge del rör ärenden som ofta

återkommer i nämnden. Del får bli en sak för riksförsäkringsverket i första

63

hand att bevaka denna fråga.

RFV framhåller atl det är angelägel alt RFV - för atl underiätla prak-     Prop. 1985/86:73 tiskt lämpliga lösningar av nämndorganisalioner inom olika försäkrings­kasseområden - får möjlighet all besluta om lokala anpassningar, t. ex. sammanföra vissa lågfrekventa ärendelyper till en socialförsäkringsnämnd eller avlasta en överbelastad nämnd vissa ärenden.

FKF tillstyrker förslagel atl varje socialförsäkringsnämnd bär ansvar för en viss del av en försäkringskassas geografiska område. Områdesindelning samt eventuell specialisering på vissa ärendelyper skall, enligt förbundets mening, grundas på en bedömning gjord av styrelsen för varje försäkrings­kassa. Med hänsyn till riksförsäkringsverkets roll inom socialförsäkrings­administrationen (planering, ledning och tillsyn) bör det, enligt förbundels mening, ankomma på verket (och inte på regeringen, som utredningen föreslagit) all med utgångspunkt från förslag från vaqe försäkringskassas styrelse fastställa antalet socialförsäkringsnämnder, de olika nämndemas geografiska områden och eventuell specialisering på vissa ärendetyper.

LO anser alt möjligheten all specialisera vissa slag av ärenden lill vissa socialförsäkringsnämnder måsle slå öppen, inte minst för att klara den helt otillfredsställande balanssilualionen i arbelsskadeärenden. Också möjlig­heten till delegation av vissa ärendetyper från nämnden till tjänsteman borde prövas. Till skillnad från centralt reglerad fördelning av ärenden mellan tjänstemän och förtroendemän, ger delegationsförfarandel enligt LO:s mening möjlighet lill en mer flexibel beslutsorganisation, därigenom all delegationen kan beslutas och återkallas snabbi. Beslut om och återkal­lande av delegation bör enligt LO fattas av försäkringskassans styrelse.

Även TCO pekar på behovet av alt kunna inrätta specialiserade social­försäkringsnämnder, t. ex. för arbetsskadeärenden.

FF tillstyrker utredningens förslag men vill också peka på alt del i vissa fall kan bli aktuellt med atl inrätta socialförsäkringsnämnder som är mer specialiserade. Det gäller sådana ärendeslag som är kvalificerade och förekommer i stor omfattning. Som exempel kan nämnas arbetsskadedele­gationer som förekommer i någon försäkringskassa.

FKF, SACOISR och FF har hafl synpunkter pä socialförsäkringsnämn­dens verksamhetsområde och anpassning lill nuvarande försäkringskas­seorganisationen .

Enligt FKF:s mening kommer det av rationalitetsskäl all krävas alt

försäkringskassornas organisation successivt anpassas fill den nya nämnd­

organisalionen. De anpassningar som behöver göras kommer att variera

från kassa fill kassa och kommer atl vara föremål för varje kassastyrelses

egen bedömning. Del torde enligt FKF slå klart alt den föredragandeor-

ganisation som idag finns inom centralkontoret på inte alltför lång sikt

måste knytas lill de nämndområden som skapas. Lösningen med all tjäns­

temän från centralkontoret reser ul till det lokalkontor där nämnden har

sitt sammanträde kan bara användas i ett övergångsskede. På samma sätt

kommer del atl bli nödvändigt atl finna rationella former för föredragning

av beslut som idag handläggs av lokalkontoren, inte minst mot bakgmnd

av att antalet föredragande i socialförsäkringsnämnderna bör vara så få

som möjligt. De lokalkontor, som kommer att fungera som kanslier för

socialförsäkringsnämnderna, kommer atl behöva genomgå förändringar.

64

Uppsamling av ärenden fill nämnden, kallelser och protokoll i kontakt med Prop. 1985/86:73 föredraganden från flera lokalkontor och tre avdelningar pä centralkon­toret skall administreras. Föredragandena och annan behövlig personal kommer på sikt alt behöva lokaliseras vid dessa kontor. Omorganisationen kommer också alt få konsekvenser för de lokalkontor, som inte skall fungera som kanslier för socialförsäkringsnämnderna. Även centralkonto­rens tillsyns- och uppföljningsverksamhel kommer all behöva genomgå vissa förändringar så att kassorna även fortsättningsvis kan upprätthålla kravet på likformig tillämpning i kassaverksamhelen. Omställningen i sin helhet kommer vidare alt ställa stora krav på kassorna i fråga om utbild­ning, information och andra personalpolitiska insatser. FKF vill i detta sammanhang särskilt understryka atl de ständigt växande arbelsskadeba-lanserna och den hårt ansträngda arbetssituation som dessa fört med sig vid kassorna förutsätter särskilt hänsynstagande vid anpassningen av kas-saorganisafionen till den nya nämndorganisationen. Förbundet ansluter sig till förslaget atl ärende i socialförsäkringsnämnd avgörs efler föredragning av tjänsteman hos den allmänna försäkringskassan, eftersom del av flera skäl numera inte finns någon anledning atl ange vilken kategori av tjänste­män som skall fullgöra föredragandefunktionen. Ytterst ankommer del givelvis på varje kassas styrelse att besluta om principerna i detta avseen­de liksom beträffande det administrativa arbetet i övrigt inom kassan anser FKF.

SACOISR ställer sig frågande till hur organisationen av försäkringskas­sans avdelningar och lokalkontor i förhållande fill socialförsäkringsnämn­derna skall fungera i prakfiken. SACO/SR anser alt utredningen borde ha berört dessa vikliga frågor.

FF betonar atl verksamhetsområdet för en socialförsäkringsnämnd är av stor betydelse när det bl. a. gäller att tillvarata de förtroendevaldas känne­dom om lokala förhållanden. Närheten till den försäkrade är också viktigt ur service, kontakt och kvalitésynpunkl. Delta måste man därför enligt FF ständigt ha i åtanke när man vid olika fillfällen har att ta ställning till både kassa- och förtroendemannaorganisalionen. Därför anser FF med be­stämdhet all del skall finnas en socialförsäkringsnämnd i varje kommun. I storstäderna flera nämnder per kommun. Om specialisering av ärende­lyper sker lill en nämnd bör länet vara geografiskt område.

FF anser vidare atl utredningen gått alltför lätt förbi socialförsäkrings­

nämndernas anpassning till nuvarande organisation. FF anser atl förslagel

om inrättande av socialförsäkringsnämnder omfattande ett eller flera lokal-

konlorsomräden kan leda lill att det bildas kontor som omfattar större

geografiskt område än för nuvarande lokalkontor. Detta i sin tur kan leda

fill konlorsnedläggelse och försämrad service i glesbygden. Från FF:s sida

vill man understryka betydelsen av nuvarande serviceorganisation vilket

förutsätter ett vitt förgrenat lokalkonlorsnät. Vidare leder förslagel om

olika föredragande enligt FF som tillstyrker detta lill att mellan 5-10 olika

föredragande tjänstemän kommer att medverka vid varje sammanträde.

Dessa föredragande kommer att åka från olika kontor och centralkontor,

vilket förutom rese- och traktamentskostnader kommer atl innebära förio-

rad arbetstid för resor och i förekommande fall inläsningslider för andra

65

föredragande. Detta är enligt FF inte beaktat vid kostnadsberäkningarna.     Prop. 1985/86: 73 Inte heller ett ökat förberedelsearbete inför sammanträdena. Samordning mellan kontoren, utsändande av kallelser, dagordning och handlingar samt prolokollskrivning efter sammanträdena osv.

8 Socialförsäkringsnämndens sammansättning

Utredningen föreslär all en socialförsäkringsnämnd skall bestå av sju ledamöter. Ordföranden bör förordnas av regeringen, tre ledamöter bör utses av landstinget - i förekommande fall kommunfullmäktige - och tre ledamöter utses av riksförsäkringsverket efter förslag av arbetsmarkna­dens parter.

FÖD, FRN och FRM föreslår alt antalet ledamöter i socialförsäkrings­nämnden begränsas till fem.

När del gäller socialförsäkringsnämndens sammansättning ställer sig FÖD något frågande till den föreslagna dimensioneringen. Behovet av ledamöter uppgår med utredningens förslag bortsett från ordförandena - lill 900, vartill kommer lika mänga suppleanter. Vad domstolen känner tvekan inför är om del verkligen går alt rekrytera så många personer utan all göra avkall på de uppställda kunskapskraven. Kretsen av tänkbara lämpliga nämndledamöler är inte alltför stor. En eftergift på de uppställda kraven kan lätt medföra all nämndens ledamöter förlorar i självständighet gentemot föredragande tjänsteman i nämnden. Redan i dag har del från forskarhäll framförts kritik när del gäller pensionsdelegationerna i detta hänseende. Del känns angelägel all konstruera socialförsäkringsnämn­dema på sådant sätt atl denna kritik inte behöver riskera att återkomma. Domstolen är därför inte främmande för alt man överväger en sammansätt­ning av nämnderna med ordförande och fyra ledamöter. Med en på så sätt nedbantad nämnd åstadkommer man ett sannolikt effektivare organ med bibehållna möjligheter all tillvarata lekmannainflytande i socialförsäk-ringsförvallningen. Skulle inom någon försäkringskassa tillgången på lämpliga ledamöter vara större än vad som motsvarar behovet i på så sätt minskade nämnder finner domstolen del mera motiverat atl utnyttja dessa ledamöter genom tillskapandet av ytterligare nämnder.

Övriga remissinstanser har inte hafl någol all invända mol det föreslag­na antalet ledamöter i socialförsäkringsnämnderna.

Förslagel om hur ledamöterna skall utses tillstyrks eller lämnas ulan erinran av RFV, RRV, LO och TCO.

RRV anser all de regler som gäller för atl utse styrelse för allmän försäkringskassa beträffande såväl ordförande som vice ordförande bör gälla även för socialförsäkringsnämnd, dvs. alt också vice ordförande utses av regeringen.

LO anser, mol bakgrund av alt socialförsäkringen i så hög grad har

arbetsmarknadsanknylning i den meningen atl kunskap om arbetsmarkna­

den erfordras i överväganden både när del gäller om förmåner skall utgå,

t. ex. vid arbetsskada eller förtidspension och i diskussioner om alternafiv

lill förmåner, l.ex. vid rehabilitering, alt arbetsmarknadens parter är un-

derrepresenlerade enhgt förslagel. LO vill därför förorda att arbetsmark-

66

nadsparterna filldelas fyra av socialförsäkringsnämndens ledamolsplalser.     Prop. 1985/86: 73

TCO utgår ifrån alt organisafionen erhåller en ordinäre ledamot jämte suppleant för densamme i samtliga socialförsäkringsnämnder som inrättas. Att dela mandat med SAF, som TCO gör i pensionsdelegafionerna, bör alltså enligt TCO inte ske i socialförsäkringsnämnderna.

Landstinget bör utse alla ledamöter utom ordföranden anser FÖD, FKF, Landstingsförbundet, Svenska kommunförbundel, FF, SAF och LRF.

FKF anser i likhet med utredningens reservanter[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN] atl hänsynen till regionala förhållanden vid avspegling av socialförsäk-ringsnämndområdels arbelsmarknadsslmktur bäst tillgodoses om ledamö­terna utses av ett regionalt verksamt organ, i delta fall landstinget/kom­munfullmäktige. Förbundet anser del vara mindre lämpligt atl ett centralt organ, i detta fall riksförsäkringsverket, skall göra bedömningarna av vilka specifika förhållanden och stmkturella särdrag som råder på arbetsmark­naden inom varje nämnds geografiska område och ufifrån ett hänsynsla­gande till detta utse 450 ordinarie ledamöter och 450 suppleanter i 150 geografiska områden. Landslingen torde, anser förbundet, genom sin di­rekta kontakt med kommunerna, sin kunskap om de lokala arbetsmark­nadsförhållandena inom regionen samt genom en i allmänhet god person­kännedom bättre kunna medverka lill atl de olika socialförsäkringsnämn­derna fär en sammansättning som gör nämnden väl förankrad inom sitt verksamhetsområde. Förbundet avstyrker sålunda utredningens förslag i detta avseende och fillstyrker reservationen frän ledamöterna[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN].

Svenska kommunförbundel anser all om sex ledamöter skulle utses samtidigt av landstinget - i förekommande fall kommunfullmäktige - på ungefär det sätt som föreslås i reservation av ledamöterna[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN], bör möjligheterna bli större för att de förtroendevalda har kunskaper om och erfarenheter från etl visst geografiskt område. Ett sådant förfarande skulle också, anser kommunförbundel, förbättra möjlig­heterna atl kunna välja även ledamöter med erfarenhet av primärkom­munal verksamhet, l.ex. inom socialtjänsten.

När del gäller förtroendemännens agerande i försäkringskassornas verk­samhet delar SAF utredningens uppfattning att förtroendemännen inte skall agera som representanter med uppgift alt bevaka ett visst intresse, ulan i stället utifrån sina erfarenheter och kunskaper objektivt försöka bedöma de föreliggande ärendena och i sina beslul följa gällande författ­ningar och praxis. Med denna uppläggning finns det enligt SAF:s mening ingen mofivering för alt arbetsmarknadens parter skall föreslå ledamöter lill socialförsäkringsnämnderna. För alt en nämnds sammansättning skall vara så representafiv som möjligt beträffande regionala förhållanden och slmkluren på arbetsmarknaden bör flertalet ledamöter lämpligen utses av landstinget.

LRF anser att förtroendevalda i de nya socialförsäkringsnämnderna

aktivt bör kunna skaffa sig ökade kunskaper om t. ex. ekonomi och skatte­

tekniska konsekvenser för lanlbmkare och andra småföretagare. LRF vill

särskilt poängtera viklen av att delpension lill egenföretagare alltid prövas

av förtroendevalda med erfarenhet av eller kännedom om den sökandes

67

yrkesområde. Kontakt med förtroendevald i annan socialförsäkrings-    Prop. 1985/86:73 nämnd bör kunna tas.

Försäkringsrätterna, AMS, socialstyrelsen, SACOISR och SHIO-Fa­miljeföretagen har inte kommenterat förslaget om hur ledamöterna skall utses.

AMS har intet all erinra mol förslaget om socialförsäkringsnämndens sammansättning under förutsättning alt del föreslagna systemet för repre­sentation i nämnderna vad gäller delpensionsärenden kommer alt tillgodo­se behovet av den sakkunskap som hittillsvarande representation medfört.

SHIO-Familjeföretagen vill särskilt betona vikten av all det bland de förtroendevalda finns personer med erfarenheter från småföretag när so­cialförsäkringsnämnden skall fatta beslul om frågor som berör småförela­garnas förhållanden såsom delpension och sjukpenning för företagare.

9 Läkarmedverkan i socialförsäkringsnämnden

Utredningen föreslåratt socialförsäkringsnämnden inte skall ha läkare som ledamöter enbart i deras egenskap av läkare.

Förslagel tillstyrks eller lämnas ulan erinran av FRN, FRM, FRS, RFV, socialstyrelsen, FKF, Landstingsförbundet, LO, TCO och FF.

FRN anser att läkare inte bör fä närvara vid socialförsäkringsnämndens sammanträde för all muntligen besvara frågor från nämndens ledamöter. Del går inte atl utesluta alt läkaren muntligen kan lämna upplysningar som påverkar beslutet utan alt den försäkrade får del av dem. Om nämnden behöver få någon medicinsk fråga ytterligare belyst bör ärendet bordläggas för kompletterande utredning.

FRS framhåller all förtroendeläkare inte bör vara närvarande vid social­försäkringsnämndens sammanträde utan det bör ankomma på föredragan­den i nämnden all la kontakt med förtroende- eller konsultläkare om oklarheter angående diagnoser, prognoser eller annat skulle uppkomma vid sammanträdet. All ha en förtroendeläkare närvarande vid nämndens sammanträde ulan alt denne är beslutsfattare skulle vara olämpligt ur rättssäkerhetssynpunkt eftersom tvekan kan uppstå om denne tillfört be­slutsunderlaget något nytt eller om del endasl förekommit en redogörelse för rent faktiska omständigheter. Förtroendeläkarens närvaro skulle även med tanke pä den roll som dagens läkarledamöler i delegationerna anses spela - kunna medföra en viss styrning av utgången i ärendet. Del är enligt rättens mening i stället önskvärt all en kvalitetshöjning sker av förtroende­läkarnas yttranden på så sätt all dessa bör förses med utförligare motive­ringar.

Även LO, TCO och FF anser att läkare inte skall vara närvarande i socialförsäkringsnämnden som rådgivare vid pågående sammanträde.

FRM, socialstyrelsen, FKF och Landslingsförbundet anser all förtroen­deläkare alllid skall vara närvarande vid socialförsäkringsnämndens sam­manträde.

FKF:s erfarenheter av läkarnas medverkan i pensionsdelegationerna gör

alt FKF anser del väl motiverat atl ledamöterna vid sammanträdena har

omedelbar tillgång fill medicinsk sakkunskap för all kunna ställa frågor om

68

diagnoser, prognoser m. m. Förbundet anser därför, i likhet med reservan-     Prop. 1985/86:73 terna[REDACTED_EFTERNAMN] och[REDACTED_EFTERNAMN], alt del i AFL 18 kap. 22 § andra stycket bör skrivas in att en förtroendeläkare utsedd av den allmänna försäkringskas­san skall närvara vid nämndens sammanträde för atl biträda med medi­cinsk sakkunskap.

FÖD, SACOISR och SAF anser alt läkare skall ingå som ledamöter när socialförsäkringsnämnden prövar ärenden som innehåller medicinska frå­gor.

FÖD är tveksam lill utredningens förslag och finner det av flera skäl olämpligt atl förtroendeläkare deltar i socialförsäkringsnämndens sam­manträde. Domstolen har för sin del inte någol eget förslag fill lösning av problemet. Även om domstolen har förståelse för de synpunkter som lett fram fill förslaget alt slopa läkarledamöterna i nämndema menar domsto­len atl man - i brist på ett annat praktiskt genomförbart allemaliv - tills vidare möjligen får behålla läkarledamöterna i nämnderna. Detta är i varje fall en bättre lösning än alt medicinsk sakkunskap undanhålls nämnderna eller atl ett omständligt och dyrbart externt sakkunnigesyslem med riskabla konsekvenser för överinstansernas fillgång på sakkunniga införs.

SACOISR lar bestämt avstånd från utredningens förslag. Centralorgani­sationen ställer sig helt oförslående till utredningens uttalande att "ingen yrkesgmpp skall ges företräde enbart på grund av sina yrkeskunskaper". SACO/SR förordar läkarmedverkan i varje socialförsäkringsnämnd när nämnden beslular i ärenden som det i dag ankommer på pensionsdelega­tionen att besluta i. Dessa läkare bör vara frislående från kassan i andra avseenden.

LRF anser alt eftersom läkarna som yrkesgmpp inte kommer att vara representerade i socialförsäkringsnämnden bör, som komplement till en noggrann medicinsk utredning, finnas möjlighet för de förtroendevalda att ta kontakt med läkare för alt få en bättre bild av ett ärende.

10 Krav på svenskt medborgarskap

Utredningen anser alt frågan om krav på svenskt medborgarskap för ledamöter och suppleanter i socialförsäkringsnämnden bör prövas i ett störte sammanhang mot bakgmnd av de utredningar som gjorts på senare fid.

Förslaget kommenteras av FKF, LO och FF.

FKF framhåller att förbundet tidigare har, i yttrande över diskrimine­rings utredningens delbetänkande "Om utlänningars rättsliga ställning" (Ds A 1984:6), fillstyrkt en ändring av de nuvarande reglerna om krav på svenskt medborgarskap i försäkringskassornas förtroendemannaorgan. FKF ser dock ingen anledning att i nuläget förorda en säriösning för socialförsäkringsnämndernas vidkommande och instämmer därför i utred­ningens bedömning.

LO är tveksam till utredningens förslag alt kravet på svenskt medbor­garskap för socialförsäkringsnämndernas ledamöter tills vidare bibehålls.

FF framhåller att eftersom utländska medborgare har rösträtt i kommu­

nal- och landstingsvalen efter tre års mantalsskrivning i landet samt är

69

valbara fill kommunala beslutsorgan, bör de också bli valbara till kassasly-     Prop. 1985/86:73

relser och socialförsäkringsnämnder som är läns- och kommunbaserade

organ.

11 Kostnadsberäkningar och tidpunkt för genomförande

RFV framhåller atl en förutsättning för att de nya reglerna för förtroende­mannainflytande skall fylla den funktion som avselts, är alt de förtroende­valda får en tillfredsställande information och utbildning för sill uppdrag. För detta ändamål behöver såväl ökat tidsutrymme som ekonomiska re­surser avdelas och det framstår för FLFV som en brist i utredningen atl den inte behandlar de kraftigt ökade utbildningsinsatser som kommer all er­fordras.

Defiesla remissinstanser som berört frågan om information och utbild­ning instämmer i RFV:s bedömning.

Särskilda medel för utbildningen av de förtroendevalda måsle avsättas framhåller LO. TCO och FF delar denna bedömning.

Enligt FKF torde kostnaderna förutom de kostnader som gäller för socialförsäkringsnämndernas verksamhet och som utredningen redan be­lyst vara av fyra slag; 1. Kostnader för iniliala insatser vid etl genomföran­de. Här ingår bl. a. de informations- och utbildningsinsatser som behövs för själva genomförandel. 2. Extrakostnader för all upprätthålla en admini­stration, som ännu inte är helt anpassad lill nämndorganisalionen. Här ingår t. ex. kostnader för resor från centralkontoret lill del lokalkontor där nämnden är lokaliserad, kostnader för lidsförlust vid resor, ökade telefon-, porto-, kopie- m.fl. kostnader på grund av en splittrad kanslifunktion m.m. 3. Kostnader för genomförande av en lill nämndorganisalionen anpassad Ijänslemannaorganisalion. 4. Kostnader för atl antalet nämnder, med hänsyn till del ökade antalet arbelsskadeärenden saml med beaktande av olika kassors geografiska och strukturella särdrag kan överstiga utred­ningens beräkningar vid fasthållande av ärendemängden 40-45 per sam­manträde. Förbundet anser, att en finansiering av de överstigande kostna­der som den nu föreslagna förtroendemannaorganisalionen kan ha jämfört med nuvarande förtroendemannaorganisation inte får ske i form av en urholkning av utredningens förslag (i de delar FKF tillstyrkt dem) vilket kan få till följd, alt det inte längre är fråga om ett vidgat förtroendeman­nainflytande.

RRV påpekar att flertalet av de ärenden som utredningen föreslår skall

prövas av socialförsäkringsnämnden är sådana som f.n. handläggs på

försäkringskassornas centralkontor. RRV anser del sannolikt all den av

utredningen i etl längre perspektiv tänkta delegeringen lill lokalkontoren

medför ett ökat antal föredragande i nämnderna. Resursbehovet blir sålun­

da avhängigt såväl antalet föredragande som på vilken tjänstemannanivå

ärendena skall förberedas. I dag äj- pensionsdelegationerna knutna till

försäkringskassornas centralkontor. Den administrativa hanteringen un­

derlättas därmed. I del förslag som utredningen lämnat kan i princip

samtliga 450 lokalkontor komma all administrera ärenden till 150 socialför­

säkringsnämnder. Mol denna bakgmnd torde det administrativa påslaget

70

för försäkringskassornas  beredning av  ärenden till  nämnderna enligt     Prop. 1985/86:73 RRV:s bedömning bli högre än de 15% som utredningen beräknat.

Förslagels konsekvenser för besvärsinslanserna har av de ire försäk­ringsrätterna bedömts vara viss ökning av kostnader för nämndemän (av FRN för egen del uppskattad lill ca 50 000 kr.). I övrigt bedöms den uppskattade ökningen av mål i försäkringsrätterna rymmas inom deras nuvarande kostnadsramar. FRN räknar därvid med en viss förlängning av väntetiderna.

FÖD däremot menar alt förslagel för försäkringsrätternas del innebär alt ett betydande besparingsobjekt till gagn för hela folkhushållet går om intet och atl i stället ytterligare resurser med stor sannolikhet måste tillföras rätterna framöver. För egen del räknar FÖD med etl tillskott av 500 all. 750 mål per år och anför all domstolen i dag har en kapacitet som motsva­rar ca 2 400 avgjorda mål om året och en balanssitualion som innebär atl normal handläggningslid kan uppnås först någon gång år 1990. För atl rimliga arbetsförhållanden skall kunna upprätthållas och acceptabla hand­läggningslider kunna hållas måsle domstolen därför tillföras ytterligare resurser. Dessa måste, åtminstone fram lill budgetåret 1990/91, motsvara tillskottet av ytterligare mål. Del kan då beräknas all ett tillskott av 500 mål medför behov av ytterligare två försäkringsdomartjänsler, 2 1/2 före-dragandeljänst och 1 1/2 bilrädestjänsl och ett tillskoll av 750 mål tre domartjänsler, fyra föredragandeljänsler och två biträdesljänsler. Kostna­derna härför uppgår enligt FÖD i dagens läge till 1200000 kr. resp. 1 800000 kr. Om man skall genomföra utredningens förslag utan kostnads­ökningar för del allmänna måste således besparingsunderiag motsvarande dessa belopp sökas på annat håll.

Beträffande genomförandetidpunkten anser FKF att socialförsäkrings­nämnder kan införas fr.o.m. 1 juli 1986, om genomförandel förbereds noggrant och ledamöter utses i god tid. Förbundet anser också att kassorna successivt, exempelvis under en treårsperiod, bör kunna anpassa Ijänsle-mannaorganisationen lill den nya nämndorganisationen. Koslnadema för att successivt anpassa kassornas administration till den nya nämndorgani­sationen förutsätts kunna täckas genom extra medelstilldelning.

TCO har inget atl invända mol atl den nya organisationen träder i kraft den 1 juli 1986 under förutsättning att riksförsäkringsverket och försäk­ringskassorna kan genomföra utbildning och information av nämnderna i anslutning till införandel av den nya organisationen.

FÖD understryker all del är viktigt atl reformen inte sätts i kraft förrän rimlig lid har kunnat avsättas dessförinnan för utbildning och information.

RFV föreslår atl det för all underlätta genomförandet bör övervägas atl någol senarelägga förändringarna vad gäller omprövning av tjänslemanna­beslul. Om dessa omprövningsärenden förs över till socialförsäkrings­nämnderna, förslagsvis först den 1 juli 1987, blir det mer lid för planering av bl. a. sådana administrativa anpassningar m. m. som kan behöva göras.

71

12 övrigt

'°P- 1985/86:73

FRN anser atl är del önskvärt alt handläggare vid försäkringsrätterna fär möjlighet atl tjänstgöra som föredragande i socialförsäkringsnämnd. Lika önskvärt är alt befattningshavare i försäkringskassorna kan beredas möj­lighet alt tillfälligt tjänstgöra som föredragande i rältema. Ett sådant utbyte av befattningshavare skulle vara lill stort gagn för såväl kassorna som rätterna framhåller FRN. FRS instämmer i denna bedömning.

FRM påpekar all om nuvarande domförhetsregler bibehålls kommer detta atl innebära all del i försäkringsrätterna i princip inte skulle finnas några mål som skall avgöras med enbart tre jurisldomare utan målen skulle vara antingen nämndemannamål eller ensamdomarmål. Merparten av sist­nämnda kategori av mål är idag av sådant slag atl de avgörs av tre domare i rätlen. Enligt försäkringsrättens mening bör vid ett genomförande av för­slaget domförhetsreglerna ändras på så sätt att de nuvarande ensamdomar-mälen i stället avgörs med tre juristdomare.

FRS framför liknande synpunkter och föreslår alt beloppsregeln i 7 § 2 st. lagen om försäkringsdomstolar las bort. Vidare föreslås i likhet med vad som gäller för hovrätt och kammarrätt - all försäkringsrätt är domför med en lagfaren domare endasl i mål som gäller avskrivning efter ålerkal-lelse, och all 3 och 7 §§ i nämnda lag ändras i detta avseende. Delta innebär enligt FRS bl. a. en kvalitetshöjning av besluten och ökar rättssä­kerheten för den enskilde fill priset av en endast marginell ökning av försäkringsrättens handläggningskostnader.

72

Innehåll

Prop. 1985/86:73

Propositionen  .................................................... 

.... 

1

Propositionens huvudsakliga innehåll   ..................... 

I

1

Förslag till lag om ändring i lagen (1962:381) om allmän försäkring .

3

2

Förslag fill lag om ändring i lagen (1962:382) angående införande av lagen om allmän försäkring   ...................................................... 

8

3

Förslag lill lag om ändring i lagen (1962:392) om hustrulillägg och kommunalt bostadstillägg till folkpension ............................... 

.... 

9

4

Förslag fill lag om ändring i lagen (1964:143) om bidragsförskott ..

10

5

Förslag till lag om ändring i lagen (1979:84) om delpensionsförsäk­ring         

11

6

Förslag till lag om ändring i lagen (1976:380) om arbelsskadeförsäk­ring       

13

7

Förslag lill lag om ändring i lagen (1947:529) om allmänna barnbi­drag          

14

8

Förslag till lag om ändring i lagen (1978:28) om försäkringsdomsto­lar          

15

9

Förslag till lag om ändring i lagen (1984:989) om socialförsäkrings­väsendel under krig och krigsfara   ................................................. 

.. 

17

Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde den 19 december 1985

18

1 Inledning ......................................................... 

18

1.1                                                                  Bakgmnd 

18

1.2

Utredningen om förtroendevalda i försäkringskassorna 

19

1.3

Förslag av försäkringsdomstolskommittén   ........ 

.. 

19

2 Allmän motivering   ............................................ 

.. 

20

2.1

Utgångspunkter   ........................................ 

.. 

20

2.2

Socialförsäkringsnämnden   ....................... 

...... 

22

2.3

Socialförsäkringsnämndens sammansättning   ... 

... 

24

2.4

Kravet på svenskt medborgarskap för ledamöter i försäkrings­kassornas styrelser och socialförsäkringsnämnder   ...................... 

... 

25

2.5

Förtroendemannamedverkan vid ärendenas avgörande      

26

2.6

Omprövning av förtroendemannabeslut   .......... 

... 

30

2.7

Förtroendemannamedverkan vid omprövningsbeslut    

33

2.8

Administrativa frågor   ................................. 

... 

36

2.9

Ikraftträdande, finansiering m.m..................... 

... 

38

2.10

Kravet på lagfarenhet för domartjänsl i försäkringsrätt      

40

3

Upprättade lagförslag  ....................................... 

... 

42

4

Specialmotivering   ........................................... 

... 

42

5

Hemställan   .................................................... 

... 

51

6

Beslut   .......................................................... 

... 

51

Bilaga 1 Sammanfattning av utredningens förslag i betänkandet

(SOU 1985:21) Ökat förtroendemannainflytande i försäk­

ringskassorna   ......................................... 

... 

52

Bilaga 2 Sammanställning av remissyttranden över betänkandet Ökat   förtroendemannainflytande   i   försäkringskassorna

(SOU 1985:21)    ...................................... 

... 

55

Norstedts Tryckeri, Stockholm 1985

73